KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 793/2013
af 20. august 2013
om fastlæggelse af foranstaltninger for Færøerne med henblik på at sikre bevarelsen af bestanden af atlantisk-skandinavisk sild
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1026/2012 af 25. oktober 2012 om visse foranstaltninger med henblik på bevarelse af fiskebestande over for lande, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri (1), særlig artikel 4, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Bestanden af atlantisk-skandinavisk sild (også kaldet norsk forårsgydende sild) er den største sildebestand i verden. Den producerer fangster i størrelsesordenen 1-2 millioner tons. Voldsom udnyttelse som følge af overfiskeri førte imidlertid til, at bestanden kollapsede, og at al fiskeri ophørte i over to årtier i perioden fra starten af 1970'erne til midten af 1990'erne med store konsekvenser for de flåder, som udnyttede bestanden.
(2)
Efter at bestanden af atlantisk-skandinavisk sild var blevet genoprettet og fiskeriet var blevet genåbnet i 1996, blev bestanden forvaltet efter høringer blandt de fem parter, hvis eksklusive økonomiske zone denne fisk kommer igennem i sin migrationscyklus: Den Russiske Føderation, Norge, Færøerne, Island og Den Europæiske Union (i det følgende benævnt »kyststaterne«).
(3)
Siden 2007 har de aftaler, som blev indgået under høringerne af kyststaterne, omfattet endelige regler om fordelingen af den samlede tilladte fangstmængde (TAC) og et tilsagn om at fastholde relativt stabile andele i de kommende år. De aftalte andele for bestanden af atlantisk-skandinavisk sild var 5,16 % for Færøerne, 14,51 % for Island, 6,51 % for Unionen, 61 % for Norge og 12,82 % for Den Russiske Føderation. Endvidere har kyststaterne også haft en mangeårig aftale om, at de sammen skulle revurdere og revidere de fælles vedtagne forvaltningsordninger på grundlag af ny videnskabelig rådgivning og inden en bestemt dato.
(4)
For at gøre det lettere at fastsætte samlede tilladte fangstmængder havde kyststaterne på grundlag af den tilgængelige videnskabelige viden aftalt og gennemført en langsigtet forvaltningsplan i overensstemmelse med den præventive tilgang, som skulle holde fangsterne inden for sikre biologiske grænser og sikre bæredygtigt fiskeri.
(5)
Formålet med den langsigtede forvaltningsplan var at undgå, at bestanden skulle falde til et biomasseniveau på under 2 500 000 tons, og gøre alt for at holde den på over 5 000 000 tons, som er det niveau, som menes at give det maksimalt bæredygtige udbytte. Dette skulle ske ved at begrænse fangsterne, så de stemte overens med en fiskeridødelighed på 0,125. Det blev aftalt, at såfremt biomasseniveauet faldt til under 5 000 000 tons, skulle fiskeridødeligheden reduceres for at sikre en hurtig genopretning af bestanden.
(6)
I september 2012 anbefalede Det Internationale Havundersøgelsesråd (ICES) i overensstemmelse med den præventive tilgang i forvaltningsplanen, at den samlede tilladte fangst (TAC) for de fem kyststater ikke måtte overstige 619 000 tons i 2013, hvilket svarer til et fald på 26 % sammenlignet med TAC'en for 2012.
(7)
I høringerne af kyststaterne, som blev afholdt fra oktober 2012 til januar 2013 for at forhandle aftalerne for 2013, afviste repræsentanterne for Færøerne gentagne gange konsekvent at fortsætte den aktuelle fordelingsaftale. Aftalerne for 2013 blev endeligt indgået den 18. januar 2013 af blot fire kyststater for så vidt muligt at bevare en koordineret forvaltning af bestanden i kyststaterne. Af aftalereferatet fra disse høringer af 23. januar 2013 fremgår det, at delegationerne udtrykte bekymring over, at Færøerne havde trukket sig fra kyststaternes aftale uden forudgående varsel. Eftersom det ikke var muligt at indgå en aftale med alle fem parter, fordi Færøerne havde trukket sig ud af høringerne, blev de resterende fire parter enige om at tage hensyn til Færøernes rettigheder ved at afsætte landets traditionelle andel, dvs. den andel, som Færøerne har haft siden aftalen i 2007, svarende til 31 000 tons (5,16 % af TAC'en).
(8)
Under kyststaternes høringer frem til den 23. januar 2013 fremsatte Færøerne ikke noget krav om en bestemt andel og heller ikke noget skriftligt eller mundtligt forslag om en ny fordelingsaftale, de forsøgte ikke at deltage sammen med de fire andre parter, og de gjorde sig ingen bestræbelser på at samarbejde om at drøfte aftalen for 2013.
(9)
Færøernes fiskeriminister bekendtgjorde i en erklæring af 26. marts 2013, at der ensidigt var fastsat en fangstgrænse på 105 230 tons for den færøske flåde, svarende til 17 % af den anbefalede TAC eller over tre gange så meget som den andel, som ville svare til at anvende de tidligere aftaler og en stigning på 145 % af deres andel i 2012. Denne ensidige bekendtgørelse skal ses i lyset af ovennævnte videnskabelige rådgivning om at reducere fangsterne i 2013 med 26 %. Med denne bekendtgørelse afviste Færøerne reelt også den fælles aftalte forvaltningsplan.
(10)
Færøerne har dermed undladt at samarbejde med Unionen og de andre kyststater om at forvalte en bestand af fælles interesse, nemlig bestanden af atlantisk-skandinavisk sild, og har ikke overholdt forpligtelserne i henhold til artikel 61, stk. 2, artikel 63, stk. 1 og 2, og artikel 118, 119 og 300 i De Forenede Nationers havretskonvention af 10. december 1982 (UNCLOS) og artikel 5 og 6 og artikel 8, stk. 1 og 2, i De Forenede Nationers aftale om gennemførelse af bestemmelserne i De Forenede Nationers havretskonvention af 10. december 1982 vedrørende bevarelse og forvaltning af fælles fiskebestande og stærkt vandrende fiskearter (UNFSA).
(11)
Hvis de fangstgrænser, som de fire kyststater og Færøerne har fastsat, nås, vil den samlede fangstmængde nå op på 692 290 tons, hvilket vil være overfiskeri sammenlignet med den anbefalede TAC. Ifølge de vurderinger og fangstprognoser, som ICES kom med i sin rådgivning om forvaltningen af fiskerisæsonen 2013 (2), ville en sådan fangstmængde medføre en gydebiomasse (SSB) i starten af 2014 på 4 200 000 tons, hvilket er langt under de 5 000 000 tons, som ventes at give det maksimalt bæredygtige udbytte.
(12)
Endvidere bekræfter nyligt offentliggjorte videnskabelige beviser fra ICES i maj 2013 (3), at den langsigtede forvaltningsplan i sin nuværende form (med målet om en fiskeridødelighed på 0,125) er præventiv, mens en stigning i målet for fiskeridødelighed til en værdi på 0,15, som netop svarer til den værdi, som fremkommer som følge af stigningen af Færøernes andel, gør planen ikke-præventiv med deraf følgende øget risiko for, at bestanden kollapser.
(13)
Ifølge artikel 3 i forordning (EU) nr. 1026/2012 kan et land identificeres som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri, hvis: a) det undlader at samarbejde om forvaltningen af en bestand af fælles interesse i fuld overensstemmelse med bestemmelserne i De Forenede Nationers havretskonvention af 10. december 1982 (UNCLOS) og De Forenede Nationers aftale om gennemførelse af bestemmelserne i De Forenede Nationers havretskonvention af 10. december 1982 vedrørende bevarelse og forvaltning af fælles fiskebestande og stærkt vandrende fiskearter af 4. august 1995 (UNFSA) eller enhver anden international aftale eller folkeretlig norm, og b) det enten: i) undlader at vedtage de nødvendige foranstaltninger for fiskeriforvaltningen, eller ii) vedtager foranstaltninger for fiskeriforvaltningen uden behørig hensyntagen til andre landes og Unionens rettigheder, interesser og pligter, og disse foranstaltninger for fiskeriforvaltningen, når de sammenholdes med foranstaltninger truffet af andre lande og Unionen, fører til fiskeriaktiviteter, der kunne resultere i, at bestanden kommer i en ikke-bæredygtig tilstand.
(14)
Som følge af ovenstående overvejelser opfylder Færøerne alle kriterierne for at blive identificeret som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri, og Kommissionen kan derfor vedtage foranstaltningerne i forordning (EU) nr. 1026/2012.
(15)
Kommissionen besluttede i medfør af artikel 6 i forordning (EU) nr. 1026/2012 ved beslutning af 17. maj 2013 (4) og skrivelse af samme dato at meddele Færøernes landsstyre og den danske regering, at den havde til hensigt at identificere Færøerne som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri, med oplysninger om årsagerne til denne identificering og de mulige foranstaltninger, der kan træffes i henhold til forordningen. Færøernes landsstyre bekræftede modtagelse af skrivelsen samme dag.
(16)
Færøernes landsstyre svarede på meddelelsen inden den 17. juni 2013 og afviste Kommissionens argumenter med sine egne argumenter, nemlig at de ikke havde trukket sig ud af høringerne, at de fortsat bestræbte sig på at finde en forhandlet løsning på fordelingen af bestanden, og at EU ikke havde ret til at bruge tvangsforanstaltninger. De udtrykte imidlertid heller ikke nogen hensigt om at ændre beslutningen om ikke-bæredygtige fangstgrænser for 2013, ligesom de ikke gav nogen tydelige begrundelser for deres høje fangstgrænse for 2013 ud over en ikke-begrundet påstand om en øget forekomst af denne bestand inden for de seneste år i de havområder, som er under færøsk jurisdiktion.
(17)
Kommissionen undersøgte den eksisterende videnskabelige litteratur om emnet og fandt kun udtalelser, som pegede på, at der i løbet af en sæson ind imellem forekom sild i færøske farvande i længere tid, men fandt ingen henvisninger, der tillod at fortolke dette fænomen som en stabil eller permanent stigning i mængden. Med hensyn til Færøernes argument om, at bestanden under alle omstændigheder og ikke som følge af deres øgede ensidige andel vil falde til under det maksimale bæredygtige udbytte (MSY) i 2014, bemærkes det, at bestanden ifølge den seneste videnskabelige rådgivning (se betragtning 12 ovenfor) igen kan stige til det maksimale bæredygtige udbytte, men vil ligge under dette niveau i længere tid og med større risiko for, at bestanden kollapser, hvis det nuværende mål for fiskeridødelighed øges til en værdi, som svarer til den værdi, der følger af den større færøske andel.
(18)
Kommissionen konkluderede efter en detaljeret analyse af det færøske landsstyres argumenter, at disse ikke modbeviser årsagerne i Kommissionens meddelelse eller giver nogen objektiv begrundelse for landets manglende samarbejde. Som følge af denne konklusion og den manglende vilje til at korrigere de ensidige fangstgrænser for 2013 konkluderer Kommissionen, at Færøerne fortsat opfylder kriterierne for at blive identificeret som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri.
(19)
Kommissionen mener derfor, at det er nødvendigt at vedtage foranstaltninger i henhold til artikel 4 i forordning (EU) nr. 1026/2012.
(20)
Disse foranstaltninger skal være effektive og forholdsmæssigt afpassede i forhold til at nå målet om bevarelse og bør forhindre Færøerne i at udnytte Unionens markeder, havne og faciliteter til at opretholde sit ikke-bæredygtige fiskeri efter sild.
(21)
Kommissionen har endvidere evalueret de miljømæssige, handelsmæssige, økonomiske og sociale konsekvenser på kort og lang sigt af de foranstaltninger, som kan vedtages i henhold til artikel 4, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1026/2012 samt den administrative byrde i forbindelse med foranstaltningernes gennemførelse.
(22)
På grundlag af denne evaluering forekommer det hensigtsmæssigt indledningsvist at vedtage visse foranstaltninger i henhold til artikel 4, stk. 1, litra c), d), e), og i), i forordning (EU) nr. 1026/2012. Såfremt disse foranstaltninger viser sig at være ineffektive, og såfremt Færøerne fortsat tillader ikke-bæredygtigt fiskeri, kan der vedtages yderligere foranstaltninger.
(23)
Det færøske fiskeri efter sild med flydetrawl kan være direkte fiskeri i årets koldeste måneder, men er blandet fiskeri i det sene forår og om sommeren, hvor der fanges lige store mængder sild og makrel. Begge arter kan fanges med det samme fartøj i samme træk, på den samme fangstrejse eller på de samme fangstpladser i løbet af sæsonen. Makrel er dermed som art knyttet til sild. Ved fortsat at fange og eksportere makrel vil Færøerne således også forsætte med at fange store mængder sild som en nødvendig bifangst, selv om sild ikke kan eksporteres til Unionen. Hvis foranstaltningerne således ikke også omfatter makrelimport, undermineres effektiviteten af et forbud mod import af sild som et middel til at forhindre yderligere skade på sildebestandens bæredygtighed. Makrel lever sammen med sild i et sådant omfang, at der i forbindelse med fiskeri efter makrel under Færøernes kontrol altid er en risiko for at fange sild. Der er således en risiko for, at al makrel, der fanges under Færøernes kontrol, er fanget sammen med sild. For at sikre effektive handelsmæssige foranstaltninger bør de derfor omfatte både sild og makrel.
(24)
I forbindelse med sin vurdering af, om foranstaltningerne er forholdsmæssige, og navnlig i forbindelse med beslutningen om, hvorvidt begrænsningerne for handelen med de vigtigste arter, som fanges under sildefiskeriet, bør begrænses til en bestemt mængde, eller om al import bør forbydes, undersøgte Kommissionen, om der fandtes andre alternative foranstaltninger end et totalt forbud mod import af alle produkter, som fremstilles af eller indeholder sild eller makrel, og som kunne være mere forholdsmæssige foranstaltninger. Tre mulige alternativer blev vurderet: i) en kvantitativ begrænsning for alle produkter, der begrænser import til den traditionelle handel, ii) et totalt forbud mod frisk og frossen fisk og fisk på dåse, men ikke mere detaljerede produkter som fiskemel og -olie og iii) et importforbud begrænset udelukkende til sild og sildeprodukter. Den første af disse tre muligheder kan være yderst effektiv i lyset af den store betydning af Færøernes eksport af fiskemel til EU, men den anses på dette tidspunkt for at være alt for byrdefuld, navnlig i lyset af at den på den ene side kan påvirke sektorer af den færøske fiskeriindustri, som ikke er direkte knyttet til den pelagiske fangstsektor, og på den anden side vil skabe en stor administrativ byrde i forbindelse med, at fiskemel og -olie skal analyseres i specialiserede laboratorier for at fastslå den artsmæssige sammensætning. Det tredje alternativ anses som nævnt ovenfor for at være ineffektivt, så længe de økonomiske konsekvenser let kan udlignes af makreleksporten. Det andet alternativ giver således den bedste balance mellem midlerne og de ønskede virkninger, og der findes ikke nogen mindre byrdefulde foranstaltninger med henblik på at opnå det nødvendige resultat.
(25)
I sin vurdering af forholdsmæssigheden undersøgte Kommissionen endvidere, om der er behov for andre foranstaltninger end importbegrænsninger og navnlig begrænsninger for brug af havne. Da havne rutinemæssigt og nødvendigvis anvendes til aktiviteter i forbindelse med fangst af sild som påfyldning af brændstof, landing af fisk, udskiftning af besætning, reparationer og hvile, konkluderede Kommissionen, at sådanne foranstaltninger også er nødvendige, og at der ikke findes alternative, mindre restriktive foranstaltninger for at undgå, at Færøernes flåde udnytter EU's faciliteter, med hensyn til at retsforfølge ubæredygtigt sildefiskeri.
(26)
I vurderingen af de miljømæssige, handelsmæssige, økonomiske og sociale konsekvenser af foranstaltningerne på kort og lang sigt samt den administrative byrde i forbindelse med foranstaltningernes gennemførelse kan det konkluderes, at foranstaltningerne er rimelige og ikke vil have en uacceptabel virkning eller skabe en uforholdsmæssig byrde. Foranstaltningernes miljømæssige konsekvenser er fornuftige, eftersom de ventes at bidrage til at forbedre sildebestandens bæredygtighed. Deres handelsmæssige konsekvenser vil være moderate, selv om der ventes umiddelbare økonomiske konsekvenser, og selv om der på mellemlang sigt kan findes alternative udvekslingsmekanismer og i sidste ende ikke ventes nogen mangel på forsyninger i EU. De økonomiske og sociale konsekvenser ventes at være moderate på kort sigt, eftersom de vil være knyttet til de handelsmæssige konsekvenser, men vil på mellemlang og lang sigt, såfremt foranstaltningerne opnår den ønskede virkning, nødvendigvis være meget positive, navnlig for en række flåder, som i høj grad er økonomisk afhængige af pelagisk fiskeri. Den administrative byrde som følge af foranstaltningerne vil være relativt lille, i betragtning af at de fleste kontrolmidler, herunder personale, som er nødvendige for at håndhæve foranstaltningerne i medlemsstaterne, allerede eksisterer.
(27)
Endelig undersøgte Kommissionen foranstaltningernes forenelighed med international ret og konkluderede, at de vedrører bevarelse af en udtømmelig fiskebestand og har til formål effektivt at undgå overudnyttelse af bestanden, eftersom foranstaltningerne har til formål at opretholde bestanden af atlantisk-skandinaviske sild inden for sikre biologiske grænser. Foranstaltningerne benyttes sammen med Unionens egne bevaringsforanstaltninger (artikel 5, stk. 1, litra b), i forordning (EU) nr. 1026/2012. Unionen har navnlig reduceret sine fangster med 26 % på linje med anbefalingen fra Det Internationale Havundersøgelsesråd (ICES), og Unionen anvender fuldt ud betingelserne og begrænsningerne i den langsigtede forvaltningsplan, som blev vedtaget af kystaterne i 1999 og har været anvendt siden da, og som igen blev bekræftet af ICES i maj 2013 som værende i overensstemmelse med den præventive tilgang og som den rette forvaltningstilgang til at kunne holde fangsterne inden for sikre biologiske grænser. Desuden er der ikke noget afgørende videnskabeligt bevis for, at Færøerne skulle have ret til en højere andel af fiskeriet af atlantisk-skandinavisk sild; derfor ville en reduktion af deres fangster som anbefalet af ICES for 2013 have været rimeligt.
(28)
De foranstaltninger, der indledningsvis skal vedtages, bør derfor omfatte: a) forbud mod import af sild og makrel fra atlantisk-skandinaviske bestande samt af fiskeriprodukter, som indeholder eller er fremstillet af sådanne fisk, og b) begrænsninger for anvendelsen af Unionens havne for fartøjer, der fisker efter bestande af atlantisk-skandinavisk sild og makrel under Færøernes kontrol, og for fartøjer, der transporterer fisk eller fiskeriprodukter, som stammer fra sådant fiskeri. For at fremme håndhævelsen af foranstaltningerne vedrørende fartøjer, der fisker efter de pågældende bestande af sild eller makrel eller transporterer fisk eller fiskeriprodukter, som stammer fra disse bestande, bør der gives lister over disse fartøjer til medlemsstaterne. For at fastslå, om sild eller makrel er fanget under Færøernes kontrol, bør ordningen for fangstattester, som fremgår af kapitel III i Rådets forordning (EF) nr. 1005/2008 af 29. september 2008 om en EF-ordning, der skal forebygge, afværge og standse ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri, om ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93, (EF) nr. 1936/2001 og (EF) nr. 601/2004 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1093/94 og (EF) nr. 1447/1999 (5), anvendes.
(29)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Komitéen for Fiskeri og Akvakultur -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Genstand
I denne forordning identificeres Færøerne som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri efter bestanden af atlantisk-skandinavisk sild, og der træffes foranstaltninger over for Færøerne for at sikre bevarelsen af bestanden på lang sigt.
Artikel 2
Anvendelsesområde og mål
Denne forordning finder anvendelse på fiskeri efter atlantisk-skandinavisk sild under Færøernes kontrol. Den har til formål at sikre bæredygtigheden af bestanden af atlantisk-skandinavisk sild på lang sigt.
Artikel 3
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
a)
»bestand af atlantisk-skandinavisk sild«: bestanden af sild (Clupea harengus) i Det Internationale Havundersøgelsesråds (ICES's) delområde I, II, V, XII og XIV (6)
b)
»atlantisk-skandinavisk sild«: fisk fra bestanden af atlantisk-skandinavisk sild
c)
»makrel«: fisk af arten Scomber scombrus, som er fanget i de områder, hvor atlantisk-skandinavisk sild findes
d)
»fanget under Færøernes kontrol«: fanget af fartøjer, som fører Færøernes flag, eller af fartøjer, som fører en anden stats flag, som har tilladelse til at fiske i Færøernes eksklusive økonomiske zone, eller som er chartret af en færøsk virksomhed eller af færøske myndigheder.
Artikel 4
Identifikation
Færøerne identificeres som et land, der tillader ikke-bæredygtigt fiskeri efter bestanden af atlantisk-skandinavisk sild.
Artikel 5
Foranstaltninger
1. Det forbydes at indføre de i bilaget anførte fisk og fiskeriprodukter, som består af, er fremstillet af eller indeholder atlantisk-skandinavisk sild eller makrel, som er fanget under Færøernes kontrol, på Unionens område, herunder med henblik på omladning i havne.
2. Fartøjer, der fører Færøernes flag, og som fisker efter atlantisk-skandinavisk sild eller makrel, og fartøjer, der transporterer fisk eller fiskeriprodukter, der stammer fra atlantisk-skandinavisk sild eller makrel, som er fanget enten af fartøjer, der fører landets flag, eller fartøjer, som er godkendt af landet, men fører et andet lands flag, forbydes at anvende Unionens havne. Dette forbud gælder ikke i tilfælde af force majeure eller nød inden for betydningen af artikel 18 i De Forenede Nationers havretskonvention (1982) for tjenester, som er strengt nødvendige for at afhjælpe sådanne situationer.
Artikel 6
Gennemførelse
1. Medlemsstaternes kompetente myndigheder skal benytte ordningen for fangstattester i henhold til kapitel III i forordning (EF) nr. 1005/2008 til at identificere produkter, som er omfattet af forbuddet i artikel 5, stk. 1, i denne forordning.
2. For at fremme gennemførelsen af forbuddet i artikel 5, stk. 2, gives medlemsstaterne vejledende lister over de fartøjer, som ifølge pålidelige datakilder har fisket eller aktuelt fisker efter atlantisk-skandinavisk sild eller makrel under Færøernes kontrol.
Artikel 7
Ikrafttrædelse
Denne forordning træder i kraft på syvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i enhver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 20. august 2013.
PROVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) br. 793/2013
оd 20. kolovoza 2013.
o uspostavljanju mjera za Farske otoke u svrhu očuvanja stoka atlantske haringe
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Uredbu (EU) br. 1026/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. o određenim mjerama za očuvanje ribljih stokova koje se odnose na zemlje koje dopuštaju neodrživi ribolov (1), a posebno njezin članak 4.,
budući da:
(1)
Stok atlantske haringe (Clupea harengus) najveći je stok haringe na svijetu. Omogućuje ulove od jednog do dva milijuna tona. Međutim, intenzivno iskorištavanje zbog prelova dovelo je taj stok do izlovljenosti i prekida svih vrsta ribarstva na više od dva desetljeća u razdoblju od početka sedamdesetih do sredine devedesetih godina prošlog stoljeća, s vrlo ozbiljnim posljedicama za flote koje su iskorištavale taj stok.
(2)
Od oporavka stoka i ponovnog otvaranja ribolova 1996. i nakon međusobnih konzultacija, njime zajednički gospodari pet strana u čije gospodarske isključive zone zalazi ova riba tijekom svojeg migracijskog ciklusa: Ruska Federacija, Norveška, Farski otoci, Island i Europska unija (u daljnjem tekstu „obalne države”).
(3)
Od 2007. dogovori postignuti za vrijeme konzultacija obalnih država obuhvaćaju konačna pravila o dijeljenju ukupnog dopuštenog ulova i obvezu uspostave relativne stabilnosti dijela ili udjela idućih godina. Udjeli dogovoreni za stok atlantske haringe bili su 5,16 % za Farske otoke, 14,51 % za Island, 6,51 % za Uniju, 61 % za Norvešku i 12,82 % za Rusku Federaciju. Nadalje, obalne države imale su i dugoročni dogovor da će samo zajedno preispitivati i revidirati uobičajene dogovore o gospodarenju, i to na temelju novih znanstvenih mišljenja i do određenog datuma.
(4)
Kako bi se olakšalo određivanje ukupnih dopuštenih dijelova ili udjela, obalne države dogovorile su i provele, na temelju raspoloživih znanstvenih spoznaja, dugogodišnji plan gospodarenja koji je u skladu s preventivnim pristupom čija je svrha održati iskorištavanja unutar sigurnih bioloških ograničenja i osigurati održivo ribarstvo.
(5)
Tim dugoročnim planom gospodarenja nastojalo se izbjeći da stok padne ispod razine biomase od 2 500 000 tona i održati tu razinu iznad 5 000 000 tona, što je razina pri kojoj se proizvodi najveći održivi prinos. To se postiglo ograničenjem iskorištavanja u skladu s ribolovnom smrtnosti od 0,125. Dogovoreno je da ribolovnu smrtnost treba smanjiti ako razina biomase padne ispod razine od 5 000 000 tona kako bi se osigurao brzi oporavak stoka.
(6)
U rujnu 2012. Međunarodno vijeće za istraživanje mora (ICES) preporučilo je da, u skladu s s preventivnim pristupom utvrđenim u planu gospodarenja, ukupan dopušteni ulov (TAC) za pet obalnih država ne premašuje 619 000 tona u 2013., što predstavlja smanjenje od 26 % u usporedbi s TAC-om koji je određen za 2012.
(7)
Tijekom konzultacija obalnih država održanih od listopada 2012. do siječnja 2013. u svrhu postizanja dogovora za 2013., predstavnici Farskih otoka uporno su i više puta izjavili da ne žele nastaviti postojeći dogovor o dijeljenju. Dogovori za 2013. konačno su zaključeni 18. siječnja 2013. između samo četiri obalne države, kako bi se u što većoj mjeri održala koordinacija gospodarenja tim stokom između obalnih država. U dogovorenom zapisniku s tih konzultacija od 23. siječnja 2013. navodi se sljedeće: „Delegacije su izrazile svoju zabrinutost zbog istupanja Farskih otoka iz sporazuma s obalnim državama bez prethodne obavijesti.” S obzirom na nemogućnost postizanja dogovora između pet strana zbog istupanja Farskih otoka iz konzultacija, dogovoreno je da ostale četiri strane uzmu u obzir ribolovne interese Farskih otoka ukidajući njihov tradicionalni udjel odnosno udjel kojim su gospodarili od dogovora iz 2007., a koji je odgovarao količini od 31 000 tona (5,16 % TAC-a).
(8)
Tijekom konzultacija obalnih država koje su trajale do 23. siječnja 2013., predstavnici Farskih otoka nisu postavili nikakve zahtjeve za određeni udjel, nisu podnijeli nikakav pisani ili usmeni prijedlog za novi dogovor o dijeljenju, nisu izrazili želju da stupe u dogovor s ostale četiri strane, niti su se potrudili surađivati u postizanju dogovora za 2013.
(9)
U izjavi ministra ribarstva Farskih otoka od 26. ožujka 2013. navodi se da je farska flota jednostrano odredila ograničenje ulova od 105 230 tona, a ta količina predstavlja 17 % preporučenog TAC-a ili tri puta veći udjel od onog koji se primjenjivao temeljem prethodnog dogovora i povećanje od 145 % u odnosu na njihov udjel iz 2012. Tu jednostranu objavu potrebno je ocijeniti u svjetlu prethodno navedenog znanstvenog mišljenja o smanjenju ulova u 2013. za 26 %. Tom su objavom Farski otoci i de facto odstupili od zajednički dogovorenog plana gospodarenja.
(10)
Tim su postupcima Farski otoci prekinuli suradnju s Unijom i s drugim obalnim državama u gospodarenju stokom od općeg interesa, atlantskom haringom, te su prekršili obveze iz članka 61. stavka 2., članka 63. stavaka 1. i 2. te članaka 118., 119. i 300. Konvencije Ujedinjenih naroda o pravu mora od 10. prosinca 1982. (UNCLOS) i članaka 5. i 6. te članka 8. stavaka 1. i 2. Sporazuma Ujedinjenih naroda o provedbi odredbi Konvencije Ujedinjenih naroda o pravu mora od 10. prosinca 1982. u pogledu očuvanja i upravljanja pograničnim ribljim naseljima i vrlo migratornim ribljim vrstama (UNFSA).
(11)
Ako se dosegnu ograničenja ulova koja su odredile četiri obalne države i Farski otoci, ukupan ulov iznosit će 692 290 tona, što predstavlja prelov u odnosu na preporučeni TAC. Prema ocjenama i predviđanjima ulova koje je pripremio ICES u sklopu svojeg savjeta o gospodarenju u ribolovnoj sezoni 2013. (2), takav bi ulov početkom 2014. doveo biomasu mrijestilišnog stoka (SSB) do razine od 4 200 000 tone, što je puno niže od razine od 5 000 000 tona pri kojoj bi se trebao proizvesti najveći održivi prinos.
(12)
Nadalje, novi znanstveni dokazi dostupni široj javnosti koje je ICES dostavio u svibnju 2013. (3) potvrđuju da je dugoročni plan gospodarenja u svojem trenutačnom obliku (s ograničenjem ribolovne smrtnosti na 0,125) preventivan, dok povećanje ciljne ribolovne smrtnosti na vrijednost od 0,15, što bi se ostvarilo povećanjem farskog udjela, čini plan nepreventivnim, a prati ga i povećana opasnost od izlovljenosti stoka.
(13)
U skladu s člankom 3. Uredbe (EU) br. 1026/2012, neka zemlja može biti određena kao zemlja koja dopušta neodrživi ribolov kada: (a) ne surađuje u gospodarenju stokom od zajedničkog interesa u potpunosti poštujući odredbe Konvencije Ujedinjenih naroda o pravu mora od 10. prosinca 1982. (UNCLOS) i Sporazuma Ujedinjenih naroda o provedbi odredbi Konvencije Ujedinjenih naroda o pravu mora od 10. prosinca 1982. u pogledu očuvanja i upravljanja pograničnim ribljim naseljima i vrlo migratornim ribljim vrstama od 4. kolovoza 1995. (UNFSA) ili druge međunarodne sporazume ili norme međunarodnog prava; i (b): i. ne donosi potrebne mjere gospodarenja ribarstvom; ili ii. donosi mjere gospodarenja ribarstvom ne uzimajući u obzir prava, interese i dužnosti ostalih zemalja i Unije, a te mjere gospodarenja ribarstvom, kada se razmatraju zajedno s mjerama koje su poduzele druge zemlje i Unija, dovode to ribolovnih aktivnosti koje bi mogle dovesti stok do neodrživa stanja.
(14)
Kao rezultat prethodno navedenih razmatranja, Farski otoci ispunjavaju sve kriterije da se odrede kao zemlja koja dopušta neodrživi ribolov te Komisija stoga može donijeti mjere predviđene Uredbom (EU) br. 1026/2012.
(15)
U skladu s člankom 6. Uredbe (EU) br. 1026/2012, Komisija je odlučila obavijestiti Lokalnu vladu Farskih otoka i Vladu Danske odlukom od 17. svibnja 2013. (4) i pismom od istog datuma, o svojoj namjeri da Farske otoke odredi kao zemlju koja dopušta neodrživi ribolov, navodeći razloge za takvo određenje i opisujući moguće mjere koje se mogu poduzeti u skladu s tom Uredbom. Lokalna vlada Farskih otoka potvrdila je primitak tog pisma istog dana.
(16)
Lokalna vlada Farskih otoka odgovorila je na obavijest 17. lipnja 2013. osporavajući argumente koje je iznijela Komisija svojim protuargumentima da nisu istupili iz konzultacija, da i dalje žele sudjelovati u pregovorima radi nalaženja rješenja za dijeljenje stoka i da EU nema pravo primijeniti prisilne mjere. Međutim, nisu izrazili namjeru da izmijene odluku o neodrživim ograničenjima ulova za 2013. niti su ponudili jasno obrazloženje za visoko ograničenje ulova koje su odredili za 2013., osim nepotkrijepljene tvrdnje o „povećanoj prisutnosti tog stoka posljednjih godina u pomorskom području u nadležnosti Farskih otoka”.
(17)
Komisija je proučila postojeću znanstvenu literaturu na tu temu i naišla je samo na izjave koje upućuju na povremenu prisutnost haringe u farskim vodama tijekom duljeg razdoblja u sezoni, ali se nigdje ne navodi ništa što bi moglo poslužiti kao temelj za tumačenje da je riječ o stabilnom ili stalnom povećanju količine. Što se tiče argumenta Farskih otoka da će stok svejedno pasti ispod razine najvećeg održivog prinosa u 2014., i to ne kao posljedica njihova jednostranog povećanja udjela, potrebno je napomenuti da će, prema najnovijem znanstvenom mišljenju (vidjeti uvodnu izjavu (12)) i unatoč tome što se može obnoviti do najvećeg održivog prinosa, stok dulje ostati ispod te razine i prijetit će mu veća opasnost od izlovljenosti ako se trenutačna ciljna ribolovna smrtnost poveća do vrijednosti jednake onoj koja proizlazi iz farskog povećanja udjela.
(18)
Nakon podrobne analize argumenata Lokalne vlade Farskih otoka Komisija je zaključila da oni ne čine protuargument argumentima navedenima u obavijesti Komisije, niti čine objektivno opravdanje za nedostatak suradnje ove zemlje. Komisija je na temelju tog zaključka i na temelju nespremnosti za ispravljanje jednostranih ograničenja ulova za 2013. zaključila da Farski otoci i dalje ispunjavaju kriterije da se odrede kao zemlja koja dopušta neodrživi ribolov.
(19)
Komisija stoga smatra da je nužno donijeti mjere u skladu s člankom 4. Uredbe (EU) br. 1026/2012.
(20)
Te mjere trebaju biti učinkovite i razmjerne da bi se ostvario cilj očuvanja i spriječiti Farske otoke da iskorištavaju tržišta, luke i objekte Unije za nastavak neodrživog ribolova haringe.
(21)
Isto tako, Komisija je procijenila kratkoročne i dugoročne okolišne, trgovinske, gospodarske i društvene posljedice mjera koje se mogu donijeti u skladu s člankom 4. stavkom 1. Uredbe (EU) br. 1026/2012, kao i administrativno opterećenje povezano s njihovom provedbom.
(22)
Na temelju te procjene čini se primjerenim da prvi korak bude donošenje određenih mjera navedenih u točkama (c), (d), (e) i (i) članka 4. stavka 1. Uredbe (EU) br. 1026/2012. Ako se te mjere pokažu neučinkovitima i ako Farski otoci nastave dopuštati neodrživ ribolov, mogu se uspostaviti daljnje mjere.
(23)
Farski ribolov haringe koji se obavlja lebdećim povlačnim mrežama (koćama) može biti ciljno ribarstvo u hladnijim mjesecima godine, ali je mješovito ribarstvo u kasno proljeće i ljeti, kada se haringa i skuša love u sličnim količinama. Obje vrste mogu se loviti istim plovilom u jednom izvlačenju, tijekom istog izlaska u ribolov ili na istom ribolovnom području u sezoni. Stoga se skuša kao vrsta povezuje s haringom. Dakle, ako nastave s ulovom i izvozom skuše, Farski otoci nastavit će loviti velike količine haringe kao neizbježan prilov, čak i ako se haringa ne može izvoziti u Uniju. Stoga je učinkovitost zabrane na uvoze haringe kao sredstva za sprečavanje nanošenja daljnje štete održivosti stoka haringe upitna ako se u mjere ne uključe i izvozi skuše. Skuša dijeli životni prostor s haringom u tolikoj mjeri da uvijek postoji opasnost ulova haringe prilikom ribolova skuše u ribarstvu pod kontrolom Farskih otoka. Stoga sve skuše ulovljene pod kontrolom Farskih otoka mogu biti ulovljene skupa s haringom. Iz toga proizlazi da trgovinske mjere trebaju obuhvatiti i haringu i skušu da bi bile učinkovite.
(24)
Ocjenjujući razmjernost mjera, a posebno odlučujući o tome je li ograničenja trgovine glavnim vrstama ulovljenima prilikom ribolova haringe potrebno ograničiti na određenu količinu ili zabraniti sve uvoze, Komisija je ispitala mogu li se predvidjeti alternativne mjere osim potpune zabrane uvoza svih proizvoda od haringe ili skuše ili onih koji ih sadrže, koje bi bile razmjernije. Ocijenjene su tri moguće opcije: i. kvantitativno ograničenje svih proizvoda, čime bi se izvozi ograničili na tradicionalne razmjene; ii. potpuna zabrana samo svježe, smrznute i konzervirane ribe, isključujući složenije proizvode kao što je riblje brašno i ulje; te iii. ograničenje uvozne zabrane samo na haringu i proizvode od haringe. Premda bi prva od tih triju opcija mogla biti izrazito učinkovita s obzirom na to da je izvoz ribljeg brašna s Farskih otoka u EU iznimno važan, ocijenjeno je da bi ona značila preveliko opterećenje u ovoj fazi, posebno zbog toga jer, s jedne strane, može utjecati na sektore farske riblje industrije koji nisu izravno povezani sa sektorom pelagičkog ribolova i, s druge, jer bi stvorila visoko administrativno opterećenje povezano s analizom uzoraka ribljeg brašna i ulja u specijaliziranim laboratorijima kako bi se utvrdio njihov sastav prema vrstama. Treća spomenuta opcija smatra se neučinkovitom jer se njezine moguće gospodarske posljedice mogu lako nadoknaditi izvozom skuše. Drugom se opcijom stoga najbolje uravnotežuje sredstvo i njegov željeni učinak, a manje teške mjere za postizanje potrebnog rezultata ne postoje.
(25)
Ocjenjujući razmjernost, Komisija je proučila i jesu li potrebne druge mjere osim ograničenja uvoza, npr. ograničenja na korištenje luka i ograničenja izvoza. Budući da korištenje luka za opskrbu gorivom, iskrcaj, zamjenu posade, popravke i odmor predstavlja rutinske i nužne aktivnosti koje prate ulov haringe, Komisija je zaključila da su i takve mjere potrebne i da nikakve alternativne i manje ograničavajuće mjere nisu moguće da se flote Farskih otoka spriječe da iskorištavaju objekte EU-a radi neodrživog ribolova haringe.
(26)
Na temelju procjene kratkoročnih i dugoročnih okolišnih, trgovinskih, gospodarskih i društvenih učinaka mjera, kao i administrativnog opterećenja povezanog s njihovom provedbom, može se zaključiti da su mjere razumne i da neće imati neprihvatljive učinke, ni stvoriti neopravdano opterećenje. Učinci mjera sigurni su za okoliš jer se očekuje da će pridonijeti održivosti stoka haringe. Trgovinski učinci bit će umjereni jer, iako se mogu očekivati izravni gospodarski učinci, srednjoročno je moguće pronaći alternativne mehanizme razmjene i u konačnici se ne očekuje nestašica u zalihama u EU-u. Očekuje se da će srednjoročni gospodarski i društveni učinci biti umjereni jer će se nadovezati na trgovinske učinke, a ako mjere srednjoročno i dugoročno postignu željene učinke, i gospodarski i društveni učinci bit će izrazito pozitivni, posebno za brojne flote koje financijski izrazito ovise o ulovu pelagičke ribe. Administrativno opterećenje kao rezultat mjera bit će razmjerno nisko ako se uzme u obzir da većina sredstava nadzora potrebnih za provedbu mjera, uključujući osoblje, već postoji u državama članicama.
(27)
Na koncu, Komisija je proučila usklađenost mjera s međunarodnim pravom i zaključila da se odnose na očuvanje iscrpivog stoka ribe te da im je svrha sprečavanje prekomjernog iskorištavanja stoka, jer se njima nastoji održati stok atlantske haringe unutar sigurnih bioloških ograničenja. Mjere se provode zajedno s mjerama Unije za očuvanje (članak 5. stavak 1. točka (b) Uredbe (EU) br. 1026/2012.). Naime, Unija je smanjila ulov za 26 % u skladu s preporukom Međunarodnog vijeća za istraživanje mora (ICES) i u potpunosti primjenjuje uvjete i ograničenja dugoročnog plana gospodarenja koji su obalne države dogovorile i primjenjivale od 1999. i koji je, kako je ICES iznova potvrdio u svibnju 2013., usklađen s preventivnim pristupom i ispravan je pristup gospodarenja za održavanje iskorištavanja unutar sigurnih bioloških ograničenja. Nadalje, ne postoje konačni znanstveni dokazi koji bi Farskim otocima mogli poslužiti kao temelj za povećanje udjela ribolova atlantske haringe. Stoga je smanjenje njihova ulova u skladu s preporukama ICES-a za 2013. primjereno.
(28)
Slijedom navedenoga, mjere koje je potrebno donijeti u prvom koraku trebaju obuhvatiti sljedeće: (a) zabranu uvoza haringe i skuše iz atlantskog stoka, kao i proizvode ribarstva koji sadrže takvu ribu ili su od nje napravljeni; i (b) ograničenja na korištenje luka Unije plovilima za ulov stoka atlantske haringe i skuše pod nadzorom Farskih otoka i plovilima koja prevoze ribu ili proizvode ribarstva koji potječu iz takvog ribolova. Kako bi se olakšala provedba mjera primjenjivih na plovila koja obavljaju ribolov predmetnih haringi i skuša iz stoka ili prijevoz ribe ili proizvoda ribarstva koji potječu iz tih stokova, državama članicama trebalo bi dostaviti popis tih plovila. Kako bi se odredilo jesu li haringe i skuše ulovljene plovilom pod nadzorom Farskih otoka, trebalo bi uporabiti program certificiranja ulova utvrđen u poglavlju III. Uredbe (EZ) br. 1005/2008 od 29. rujna 2008. o uspostavi sustava Zajednice za sprečavanje, suzbijanje i zaustavljanje nezakonitog, neprijavljenog i nereguliranog ribolova, o izmjeni uredbi (EEZ) br. 2847/93, (EZ) br. 1936/2001 i (EZ) br. 601/2004 i o stavljanju izvan snage uredbi (EZ) br. 1093/94 i (EZ) br. 1447/1999 (5).
(29)
Mjere predviđene ovom Uredbom u skladu su s mišljenjem Odbora za ribarstvo i akvakulturu,
DONIJELA JE OVU UREDBU:
Članak 1.
Predmet
Ovom se Uredbom Farski otoci određuju kao zemlja koja dopušta neodrživi ribolov atlantskog stoka haringe i utvrđuju mjere za Farske otoke u svrhu dugoročnog očuvanja tog stoka.
Članak 2.
Područje primjene i ciljevi
Ova se Uredba primjenjuje na ribolov atlantske haringe koji se obavlja pod nadzorom Farskih otoka. Njezin je cilj osigurati dugoročnu održivost stoka atlantske haringe.
Članak 3.
Definicije
Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
(a)
„stok atlantske haringe znači stok haringe (Clupea harengus) u potpodručjima ICES (Međunarodno vijeće za istraživanje mora) I., II., V., XII. i XIV. (6);
(b)
„atlantska haringa” znači riba iz stoka atlantske haringe;
(c)
skuša je riba vrste Scomber scombrus koju se lovi u područjima koje nastanjuje atlantska haringa;
(d)
„ulovljena pod nadzorom Farskih otoka” znači da je ulovljena plovilom pod zastavom Farskih otoka ili plovilom pod zastavom druge države članice koja ima dozvolu za ribolov u isključivoj gospodarskoj zoni Farskih otoka ili koje je iznajmilo farsko poduzeće ili farsko tijelo vlasti.
Članak 4.
Određivanje
Farski otoci određuju se kao zemlja koja dopušta neodrživi ribolov stoka atlantske haringe.
Članak 5.
Mjere
1. Zabranjuje se unošenje na područje Unije, uključujući u svrhu prekrcaja u lukama, ribe ili proizvoda ribarstva navedenih u Prilogu koji se sastoje ili su napravljeni od, ili sadrže atlantsku haringu ili skušu ulovljenu pod nadzorom Farskih otoka.
2. Plovilima pod zastavom Farskih otoka koja love atlantsku haringu ili skušu i koja prevoze ribu ili proizvode ribarstva koji potječu od atlantske haringe ili skuše ulovljene plovilima pod zastavom te zemlje ili onima koji imaju njezinu dozvolu, a plove pod nekom drugom zastavom zabranjuje se korištenje luka u Uniji. Ta zabrana ne primjenjuju se u slučajevima više sile ili pogibelji u smislu članka 18. Konvencije Ujedinjenih naroda o pravu mora iz 1982. za postupke koji su nužni za otklanjanje takvih stanja.
Članak 6.
Provedba
1. Nadležna tijela država članica dužna su koristiti se programom certifikacije ulova navedenim u poglavlju III. Uredbe (EZ) br. 1005/2008 za određivanje svih proizvoda obuhvaćenih zabranom u skladu s člankom 5. stavkom 1. ove Uredbe.
2. Kako bi se olakšala provedba zabrane navedene u članku 5. stavku 2., državama članicama dostavlja se indikativni popis plovila koja su prema pouzdanim izvorima podataka lovila ili trenutačno love atlantsku haringu ili skušu pod nadzorom Farskih otoka.
Članak 7.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu sedmog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 20. kolovoza 2013.