KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) Nr. 625/2014
af 13. marts 2014
om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 for så vidt angår reguleringsmæssige tekniske standarder vedrørende præciseringen af kravene til investorinstitutter, organiserende institutter, oprindelige långivere og eksponeringsleverende institutter i forbindelse med eksponeringer mod overført kreditrisiko
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (1), særlig artikel 410, stk. 2, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Tilbageholdelsen af en økonomisk interesse sigter mod etableringen af et interessesammenfald mellem de parter, der henholdsvis overfører og påtager sig kreditrisikoen ved de securitiserede eksponeringer. Hvis en enhed securitiserer sine egne forpligtelser, etableres interessesammenfaldet automatisk, uanset om den endelige debitor stiller sikkerhed for enhedens gæld. Hvis det står klart, at kreditrisikoen forbliver hos det eksponeringsleverende institut, er dettes tilbageholdelse af interesse ikke påkrævet og ville ikke forbedre den allerede eksisterende stilling.
(2)
Det bør præciseres, hvornår eksponering mod overført kreditrisiko anses for at finde sted i særlige tilfælde, hvor institutter, som ikke handler som eksponeringsleverende institut, organiserende institut eller oprindelig långiver, kan blive eksponeret mod kreditrisikoen ved en securitiseringsposition, herunder når disse handler som modpart i et derivat i securitiseringstransaktionen, som afdækningsmodpart i forhold til securitiseringstransaktionen eller stiller en likviditetsfacilitet til rådighed for transaktionen, og når institutter har securitiseringspositioner i handelsbeholdningen i forbindelse med market making-aktiviteter.
(3)
I resecuritiseringstransaktioner finder overførsel af kreditrisiko sted på det niveau, hvor aktiverne først securitiseres, og på transaktionens andet »omgrupperede« niveau. De to niveauer af transaktionen og de to tilsvarende tilfælde af kreditrisikooverførsel er uafhængige i henseende til kravene i denne forordning. Tilbageholdelse af nettoøkonomisk interesse og rettidig omhu bør sikres på hvert niveau af transaktionen af de institutter, som eksponeres mod den overførte kreditrisiko på det pågældende niveau. Hvis et institut derfor kun eksponeres mod transaktionens andet »omgrupperede« niveau, gælder kravene om tilbageholdelse af nettoøkonomisk interesse og rettidig omhu for dette institut kun i relation til transaktionens andet niveau. Inden for den samme resecuritiseringstransaktion bør de institutter, som blev eksponeret mod det niveau, hvor aktiverne først securitiseredes, opfylde kravene om tilbageholdelse og rettidig omhu i relation til transaktionens første securitiseringsniveau.
(4)
Det er hensigtsmæssigt at præcisere anvendelsen af tilbageholdelsesforpligtelsen, herunder opfyldelsen heraf, hvis der er tale om flere eksponeringsleverende institutter, organiserende institutter eller oprindelige långivere, og at præcisere de forskellige muligheder for tilbageholdelse, hvordan tilbageholdelseskravet måles såvel ved eksponeringens indgåelse som på løbende basis, samt hvordan undtagelserne anvendes.
(5)
I artikel 405, stk. 1, litra a)-e), i forordning (EU) nr. 575/2013 fastsættes der forskellige muligheder, i henhold til hvilke kravet om tilbageholdelse af interesse kan opfyldes. I denne forordning præciseres det, hvorledes hver af disse muligheder kan opfyldes.
(6)
Tilbageholdelsen af en interesse kan ske gennem en syntetisk eller betinget form for tilbageholdelse, forudsat at sådanne metoder er i fuld overensstemmelse med en af mulighederne i artikel 405, stk. 1, litra a)-e), i forordning (EU) nr. 575/2013, med hvilken den syntetiske eller betingede form kan sidestilles, og forudsat at det sikres, at oplysningskravet overholdes.
(7)
Afdækning eller salg af den tilbageholdte interesse er forbudt i det omfang, sådanne fremgangsmåder strider imod formålet med tilbageholdelseskravet, hvilket implicerer, at de kan tillades, så længe de ikke afdækker det tilbageholdende institut mod kreditrisikoen ved enten de tilbageholdte securitiseringspositioner eller de tilbageholdte eksponeringer.
(8)
For at sikre den løbende opretholdelse af den nettoøkonomiske interesse, bør institutterne drage omsorg for, at der ikke i securitiseringsstrukturen er indlejret nogen mekanisme, i medfør af hvilken minimumtilbageholdelseseskravet ved eksponeringens indgåelse nødvendigvis ville aftage hurtigere end den overførte interesse. På samme måde bør den tilbageholdte interesse sammensættes, så den ikke fortrinsvis giver anledning til pengestrømme i form af tilbagebetalinger eller nedskrivninger, og værdien dermed når ned under 5 % af den løbende nominelle værdi af de solgte trancher eller securitiserede eksponeringer. Endvidere bør den kreditstøtte, der ydes den institution, som påtager sig eksponering mod en securitiseringsposition, ikke aftage uforholdsmæssigt set i forhold til tilbagebetalingsraten for de underliggende eksponeringer.
(9)
Institutterne bør have mulighed for at benytte finansielle modeller udviklet af andre tredjeparter end ECAI'er med henblik på at mindske den administrative byrde og omkostningerne forbundet med at opfylde kravene om rettidig omhu. Institutterne bør udelukkende benytte finansielle modeller udviklet af tredjepart, såfremt de har udvist rettidig omhu, inden de foretog investeringer, for at validere de relevante forudsætninger for og struktureringer af modellerne og at forstå metodologien, forudsætningerne og resultaterne.
(10)
Det er afgørende at præcisere, hvor ofte institutterne bør kontrollere deres overholdelse af kravene om rettidig omhu, hvorledes det skal vurderes, om anvendelsen af forskellige politikker og procedurer i forbindelse med positioner i og uden for handelsbeholdningen er relevant, samt hvorledes overholdelsen skal vurderes, når positionerne vedrører korrelationshandelsporteføljen; det er desuden afgørende at præcisere visse termer i henhold til artikel 406 i forordning (EU) nr. 575/2013 såsom »risikokarakteristik« og »strukturelle karakteristika«.
(11)
I henhold til artikel 14, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013 bør enheder etableret i tredjelande, som indgår i konsolideringen i overensstemmelse med artikel 18 i forordning (EU) nr. 575/2013, men som ikke direkte er omfattet af anvendelsesområdet med supplerende risikovægte, i særlige tilfælde - eksempelvis i forbindelse med eksponeringer i handelsbeholdningen med henblik på market making-aktiviteter - ikke anses for at overtræde artikel 405 i forordning (EU) nr. 575/2013. Et institut bør ikke anses for at overtræde denne artikel, såfremt sådanne eksponeringer eller positioner i handelsbeholdningen ikke er væsentlige og ikke udgør en uforholdsmæssig stor andel af handelsaktiviteterne, forudsat at der eksisterer et indgående kendskab til eksponeringerne eller positionerne, og at der er gennemført formelle politikker og procedurer, der er relevante og som står i et rimeligt forhold til den pågældende enheds og koncernens overordnede risikoprofil.
(12)
Indledende og løbende oplysninger til investorer vedrørende omfanget af tilsagnet om tilbageholdelse samt alle væsentlige og relevante forhold, herunder kreditkvaliteten og udviklingen i de underliggende eksponeringer, er nødvendig for udøvelsen af effektiv rettidig omhu i forbindelse med securitiseringspositionerne. Oplysningerne bør omfatte identiteten af det tilbageholdende institut samt nærmere oplysninger om muligheden, i henhold til hvilken kravet om tilbageholdelse opfyldes, og om det oprindelige og løbende tilsagn om tilbageholdelse af en økonomisk interesse. Når undtagelserne i henhold til artikel 405, stk. 3 og 4, i forordning (EU) nr. 575/2013 finder anvendelse, bør der gives udtrykkelige oplysninger om securitiserede eksponeringer, hvor tilbageholdelseskravet ikke gælder, og årsagen hertil bør præciseres.
(13)
Denne forordning er baseret på det udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, som den europæiske tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed) har forelagt Kommissionen.
(14)
Den Europæiske Banktilsynsmyndighed har afholdt åbne offentlige høringer om udkastet til reguleringsmæssige tekniske standarder, som ligger til grund for denne forordning, analyseret de potentielle omkostninger og fordele samt indhentet en udtalelse fra interessentgruppen for banker, der er nedsat i henhold artikel 37 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1093/2010 (2) -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
DEFINITIONER OG EKSPONERING MOD RISIKOEN VED EN SECURITISERING
Artikel 1
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
a)
»det tilbageholdende institut«: en enhed, der handler i egenskab af eksponeringsleverende institut, organiserende institut eller oprindelig långiver, og som tilbageholder en nettoøkonomisk interesse i securitiseringen i overensstemmelse med artikel 405, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013
b)
»syntetisk form for tilbageholdelse«: tilbageholdelse af økonomisk interesse gennem anvendelsen af derivater
c)
»betinget form for tilbageholdelse«: tilbageholdelse af økonomisk interesse gennem anvendelsen af garantier, kredittilsagn og andre tilsvarende former for kreditstøtte, som sikrer en øjeblikkelig håndhævelse af tilbageholdelsen
d)
»vertikal tranche«: en tranche, som eksponerer indehaveren af tranchen pro rata mod kreditrisikoen ved hver udstedt tranche i securitiseringstransaktionen.
KAPITEL II
EKSPONERING MOD KREDITRISIKOEN VED EN SECURITISERINGSPOSITION
Artikel 2
Særlige tilfælde af eksponering mod kreditrisikoen ved en securitiseringsposition
1. Hvis et institut handler som modpart i et derivat eller som afdækningsmodpart eller udbyder en likviditetsfacilitet i forbindelse med en securitiseringstransaktion, anses det for at blive eksponeret mod kreditrisikoen ved en securitiseringsposition, når derivatet, afdækningen eller likviditetsfaciliteten bærer kreditrisikoen ved de securitiserede eksponeringer eller securitiseringspositionerne.
2. Med henblik på artikel 405 og 406 i forordning (EU) nr. 575/2013 anses udbyderen af en likviditetsfacilitet ikke for at blive eksponeret mod kreditrisikoen ved en securitiseringsposition, hvis likviditetsfaciliteten opfylder betingelserne i artikel 255, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013.
3. I forbindelse med en resecuritisering med mere end ét niveau eller en securitisering med flere adskilte underliggende transaktioner anses et institut alene for at blive eksponeret mod kreditrisikoen ved den enkelte securitiseringsposition eller transaktion, mod hvilken det påtager sig eksponering.
4. I overensstemmelse med artikel 14, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013 anses institutterne ikke for at overtræde artikel 405 i forordning (EU) nr. 575/2013 på konsolideret niveau, forudsat at følgende betingelser er opfyldt:
a)
Den enhed, der er indehaver af securitiseringspositionerne, er etableret i et tredjeland og indgår i den konsoliderede koncern i overensstemmelse med artikel 18 i forordning (EU) nr. 575/2013.
b)
Securitiseringspositionerne indgår i handelsbeholdningen i den under litra a) nævnte enhed med henblik på market making-aktiviteter.
c)
Securitiseringspositionerne er af uvæsentlig betydning for den overordnede risikoprofil af handelsbeholdningen i koncernen omhandlet under litra a) og udgør ikke en uforholdsmæssig stor andel af koncernens handelsaktiviteter.
KAPITEL III
TILBAGEHOLDELSE AF NETTOØKONOMISK INTERESSE
Artikel 3
Institutter, som tilbageholder en væsentlig nettoøkonomisk interesse
1. Den tilbageholdte væsentlige nettoøkonomiske interesse må ikke opdeles mellem forskellige typer af tilbageholdende institutter. Kravet om at tilbageholde en væsentlig nettoøkonomisk interesse skal opfyldes fuldt ud af enten:
a)
det eller de eksponeringsleverende institutter
b)
det eller de organiserende institutter eller
c)
den eller de oprindelige långivere.
2. Hvis de securitiserede eksponeringer skabes af flere eksponeringsleverende institutter, skal tilbageholdelseskravet opfyldes af hvert eksponeringsleverende institut i forhold til den andel af de samlede securitiserede eksponeringer, for hvilken det er eksponeringsleverende institut.
3. Hvis de securitiserede eksponeringer skabes af flere oprindelige långivere, skal tilbageholdelseskravet opfyldes af hver oprindelig långiver i forhold til den andel af de samlede securitiserede eksponeringer, for hvilken enheden er oprindelig långiver.
4. Uanset stk. 2 og 3 gælder, at hvor de securitiserede eksponeringer skabes af flere eksponeringsleverende institutter eller flere oprindelige långivere, kan tilbageholdelseskravet opfyldes fuldt ud af et enkelt eksponeringsleverende institut eller en enkelt oprindelig långiver, forudsat at en af følgende betingelser er opfyldt:
a)
Det eksponeringsleverende institut eller den oprindelige långiver har etableret og forvalter programmet eller securitiseringsordningen.
b)
Det eksponeringsleverende institut eller den oprindelige långiver har etableret programmet eller securitiseringsordningen og har bidraget med over 50 % af de samlede securitiserede eksponeringer.
5. Hvis de securitiserede eksponeringer er organiseret af flere organiserende institutter, skal tilbageholdelseskravet opfyldes af enten
a)
det organiserende institut, hvis økonomiske interesse er mest sammenfaldende med investors, som aftalt mellem de deltagende organiserende institutter på baggrund af objektive kriterier såsom gebyrstrukturen, engagementet i etableringen og forvaltningen af programmet eller securitiseringsordningen og eksponeringen mod kreditrisikoen ved securitisationen, eller
b)
hvert organiserende institut proportionalt i forhold til antallet af organiserende institutter.
Artikel 4
Opfyldelse af tilbageholdelseskravet gennem en syntetisk eller betinget form for tilbageholdelse
1. Tilbageholdelsen af interesse kan opfyldes i overensstemmelse med en af mulighederne i artikel 405, stk. 1, andet afsnit, i forordning (EU) nr. 575/2013 gennem en syntetisk eller betinget form for tilbageholdelse, forudsat at følgende betingelser er opfyldt:
a)
Det tilbageholdte beløb svarer mindst til kravet under den mulighed, med hvilken den syntetiske eller betingede form for tilbageholdelse kan sidestilles.
b)
Det tilbageholdende institut har udtrykkeligt givet tilsagn om løbende at ville tilbageholde en væsentlig nettoøkonomisk interesse på denne måde, herunder givet nærmere oplysninger om den anvendte form for tilbageholdelse og den metode, som benyttes ved fastlæggelsen heraf, samt om, hvorledes den kan sidestilles med en af de nævnte muligheder.
2. Hvis en anden enhed end et kreditinstitut som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 1), i forordning (EU) nr. 575/2013 handler i egenskab af tilbageholdende institut gennem en syntetisk eller betinget form for tilbageholdelse, skal der stilles fuld sikkerhed i kontanter for den interesse, som er tilbageholdt på det syntetiske eller betingede grundlag, ligesom interessen skal opbevares særskilt som »midler tilhørende kunder« i overensstemmelse med artikel 13, stk. 8, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/39/EF (3).
Artikel 5
Tilbageholdelsesmulighed a): pro rata-tilbageholdelse i hver af de trancher, der er solgt eller overført til investorerne
1. En tilbageholdelse af mindst 5 % af den nominelle værdi af hver af de solgte eller overførte trancher som omhandlet i artikel 405, stk. 1, litra a), i forordning (EU) nr. 575/2013 kan også nås ved:
a)
tilbageholdelse af mindst 5 % af den nominelle værdi af hver af de securitiserede eksponeringer, forudsat at kreditrisikoen ved sådanne eksponeringer er sidestillet med eller underordnet den securitiserede kreditrisiko for de samme eksponeringer. I forbindelse med en revolverende securitisering som defineret i artikel 242, nr. 13), i forordning (EU) nr. 575/2013 vil dette ske gennem tilbageholdelse af det eksponeringsleverende instituts interesse under antagelse af, at denne udgør mindst 5 % af den nominelle værdi af hver af de securitiserede eksponeringer og er sidestillet med eller underordnet den securitiserede kreditrisiko for de samme eksponeringer
b)
udbud - inden for rammerne af et ABCP-program - af en likviditetsfacilitet, som kan være overordnet i det aftalemæssige »vandfald«, og hvor følgende betingelser er opfyldt:
i)
Likviditetsfaciliteten dækker 100 % af kreditrisikoen ved de securitiserede eksponeringer.
ii)
Likviditetsfaciliteten dækker kreditrisikoen, så længe som det tilbageholdende institut skal tilbageholde den økonomiske interesse i den relevante securitiseringsposition ved hjælp af en sådan likviditetsfacilitet.
iii)
Likviditetsfaciliteten udbydes af det eksponeringsleverende institut, det organiserende institut eller den oprindelige långiver i forbindelse med securitiseringstransaktionen.
iv)
Det institut, som eksponeres mod en sådan securitisering, har fået adgang til relevante oplysninger, som sætter det i stand til at kontrollere opfyldelsen af nr. i), ii) og iii).
c)
tilbageholdelse af en vertikal tranche med en nominel værdi på mindst 5 % af den samlede nominelle værdi af alle udstedte trancher.
Artikel 6
Tilbageholdelsesmulighed b): tilbageholdelse af det eksponeringsleverende instituts interesse i revolverende eksponeringer
En tilbageholdelse som omhandlet i artikel 405, stk. 1, litra b), i forordning (EU) nr. 575/2013 kan nås ved at tilbageholde mindst 5 % af den nominelle værdi af hver af de securitiserede eksponeringer, forudsat at den tilbageholdte kreditrisiko ved sådanne eksponeringer er sidestillet med eller underordnet den securitiserede kreditrisiko for de samme eksponeringer.
Artikel 7
Tilbageholdelsesmulighed c): tilbageholdelse af tilfældigt udvalgte eksponeringer
1. Puljen af mindst 100 potentielt securitiserede eksponeringer, fra hvilken de tilbageholdte og securitiserede eksponeringer udvælges tilfældigt, jf. artikel 405, stk. 1, andet afsnit, litra c), i forordning (EU) nr. 575/2013, skal være tilstrækkelig bredt sammensat, så en uforholdsmæssig stor koncentration af den tilbageholdte interesse undgås. Ved tilrettelæggelsen af udvælgelsesprocessen skal det tilbageholdende institut tage relevante kvantitative og kvalitative faktorer i betragtning for at sikre, at forskellen mellem tilbageholdte og securitiserede eksponeringer er helt igennem tilfældig. Det tilbageholdende institut, som tilfældigt udvælger eksponeringer, skal, hvor det er relevant, tage højde for forhold såsom årgang, produkt, geografi, indgåelsestidspunkt, forfaldstidspunkt, belåningsprocent, ejendomstype, branche og udestående lånebalance i forbindelse med udvælgelsen.
2. Det tilbageholdende institut må ikke udvælge forskellige enkelteksponeringer som tilbageholdte eksponeringer på forskellige tidspunkter, medmindre det er nødvendigt for at opfylde tilbageholdelseskravet i forbindelse med en securitisering, hvor de securitiserede eksponeringer svinger over tid, hvad enten dette skyldes tilføjelsen af nye eksponeringer til securitiseringen eller ændringer i de enkelte securitiserede eksponeringers niveau.
Artikel 8
Tilbageholdelsesmulighed d): tilbageholdelse af »first loss«-tranchen
1. Tilbageholdelsen af »first loss«-tranchen som omhandlet i artikel 405, stk. 1, andet afsnit, litra d), i forordning (EU) nr. 575/2013 skal opfyldes ved enten balanceførte eller ikke-balanceførte positioner og kan endvidere opfyldes ved:
a)
en betinget form for tilbageholdelse som omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra c), eller udbud - inden for rammerne af et ABCP-program - af en likviditetsfacilitet, som opfylder følgende kriterier:
i)
Den dækker mindst 5 % af den nominelle værdi af de securitiserede eksponeringer.
ii)
Den udgør en »first loss«-position i forhold til securitiseringen.
iii)
Den dækker kreditrisikoen i hele tilbageholdelsesforpligtelsens løbetid.
iv)
Den tilvejebringes af det eksponeringsleverende institut, det organiserende institut eller den oprindelige långiver i forbindelse med securitiseringen.
v)
Det institut, som eksponeres mod en sådan securitisering, har fået adgang til relevante oplysninger, som sætter det i stand til at kontrollere opfyldelsen af nr. i), ii), iii) og iv)
b)
overkollateralisering som en form for forbedring af kreditværdigheden, hvis denne overkollateralisering fungerer som en »first loss«-tilbageholdelse af mindst 5 % af den nominelle værdi af de trancher, som er udstedt i forbindelse med securitiseringen.
2. Hvis »first loss«-tranchen overstiger 5 % af den nominelle værdi af de securitiserede eksponeringer, behøver det tilbageholdende institut kun at tilbageholde en andel af en sådan »first loss«-tranche svarende til mindst 5 % af den nominelle værdi af de securitiserede eksponeringer.
3. I forbindelse med opfyldelsen af kravet om risikotilbageholdelse for securitiseringsordningen som helhed må institutterne ikke tage hensyn til tilstedeværelsen af underliggende transaktioner, i hvilke de eksponeringsleverende institutter eller oprindelige långivere tilbageholder en »first loss«-eksponering på det transaktionsspecifikke niveau.
Artikel 9
Tilbageholdelsesmulighed e): tilbageholdelse af en »first loss«-eksponering i hver securitiserede eksponering
1. Tilbageholdelsen af en »first loss«-eksponering i hver securitiserede eksponering som omhandlet i artikel 405, stk. 1, andet afsnit, litra e), skal anvendes således, at den tilbageholdte kreditrisiko altid er underordnet den securitiserede kreditrisiko for de samme eksponeringer.
2. Tilbageholdelsen omhandlet i stk. 1 kan opfyldes gennem det eksponeringsleverende instituts eller den oprindelige långivers salg til nedsat værdi af de underliggende eksponeringer, idet størrelsen af nedslaget skal udgøre mindst 5 % af den nominelle værdi af hver eksponering, og idet salgsbeløbet efter nedslag kun kan tilbagebetales til det eksponeringsleverende institut eller den oprindelige långiver, såfremt det ikke absorberes af tab knyttet til kreditrisikoen ved de securitiserede eksponeringer.
Artikel 10
Måling af omfanget af tilbageholdelsen
1. Ved måling af omfanget af tilbageholdelsen af nettoøkonomisk interesse anvendes følgende kriterier:
a)
Ved »indgåelse« forstås det tidspunkt, hvor eksponeringerne først blev securitiseret.
b)
Beregningen af omfanget af tilbageholdelsen skal baseres på nominelle værdier, og anskaffelsesprisen for aktiver må ikke tages i betragtning.
c)
»Mer-spread« som defineret i artikel 242, nr. 1), i forordning (EU) nr. 575/2013 må ikke medregnes i det tilbageholdende instituts nettoøkonomiske interesse.
d)
Tilbageholdelsesmuligheden og metoden, som benyttes til at beregne den nettoøkonomiske interesse, må ikke ændres i løbet af securitiseringstransaktionens løbetid, medmindre sådanne ændringer er nødvendige som følge af ekstraordinære omstændigheder og ikke benyttes til at nedbringe det beløb, som modsvarer den nettoøkonomiske interesse.
2. Ud over kriterierne i stk. 1 og forudsat, at der ikke eksisterer nogen indlejret mekanisme, i medfør af hvilken den tilbageholdte interesse ved indgåelse ville aftage hurtigere end den overførte interesse, anses opfyldelsen af tilbageholdelseskravet ikke for at være blevet påvirket af nedskrivning af tilbageholdelsen gennem fordeling af betalingsstrømme eller tab, som rent faktisk nedbringer omfanget af tilbageholdelsen over tid. Et tilbageholdende institut er ikke forpligtet til løbende at supplere eller justere sin tilbageholdte interesse til mindst 5 % i takt med, at tab realiseres på dets eksponeringer eller henføres til dets tilbageholdte position.
Artikel 11
Måling af tilbageholdelsen for de ikke trukne beløb i eksponeringer i form af kreditfaciliteter
Beregningen af den nettoøkonomiske interesse, der skal tilbageholdes for kreditfaciliteter, herunder kreditkort, baseres udelukkende på beløb, som allerede er trukne, realiserede eller modtagne, og justeres løbende med ændringer i disse beløb.
Artikel 12
Forbud mod afdækning eller salg af den tilbageholdte interesse
1. Forbuddet i artikel 405, stk. 1, tredje afsnit, i forordning (EU) nr. 575/2013 mod at lade den tilbageholdte nettoøkonomiske interesse være omfattet af kreditrisikoreduktion, korte positioner, andre former for afdækning eller salg anvendes under iagttagelse af formålet med tilbageholdelseskravet og under hensyntagen til det økonomiske indhold af transaktionen. Afdækninger af den nettoøkonomiske interesse betragtes ikke som en afdækning i henhold til artikel 405, stk. 1, tredje afsnit, i forordning (EU) nr. 575/2013, og kan i overensstemmelse hermed kun tillades, hvis ikke det tilbageholdende institut herved afdækkes mod kreditrisikoen ved enten de tilbageholdte securitiseringspositioner eller de tilbageholdte eksponeringer.
2. Det tilbageholdende institut kan anvende enhver tilbageholdt eksponering eller securitiseringsposition som sikkerhed for sikker finansiering, så længe en sådan anvendelse ikke overfører kreditrisikoen ved disse tilbageholdte eksponeringer eller securitiseringspositioner til tredjepart.
Artikel 13
Undtagelser fra artikel 405, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013
Transaktionerne i artikel 405, stk. 4, i forordning (EU) nr. 575/2013 omfatter securitiseringspositioner i korrelationshandelsporteføljen, som er referenceinstrumenter, der opfylder kriteriet i artikel 338, stk. 1, litra b), i forordning (EU) nr. 575/2013 eller vil kunne henregnes til korrelationshandelsporteføljen.
Artikel 14
Tilbageholdelse på konsolideret niveau
Et institut, som opfylder tilbageholdelseskravet på grundlag af den konsoliderede situation for det tilknyttede moderkreditinstitut i EU, det finansielle holdingselskab i Unionen eller det blandede finansielle holdingselskab i Unionen i overensstemmelse med artikel 405, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013, skal, såfremt det tilbageholdende institut ikke længere er omfattet af tilsynet på konsolideret niveau, sikre, at en eller flere af de tilbageholdende enheder, som er omfattet af tilsynet på konsolideret niveau, påtager sig eksponering mod securitiseringen og således sikrer, at kravet løbende opfyldes.
KAPITEL IV
KRAV OM RETTIDIG OMHU FOR INSTITUTTER, SOM EKSPONERES MOD EN SECURITISERINGSPOSITION
Artikel 15
Outsourcing og andre generelle betragtninger
1. I mangel af oplysninger om de specifikke eksponeringer, som skal securitiseres - hvis eksponeringerne eksempelvis akkumuleres inden securitiseringen eller lægges ind i en eksisterende revolverende securitisering - anses et institut for at opfylde kravene om rettidig omhu omhandlet i artikel 406 i forordning (EU) nr. 575/2013 for hver enkelt af dets securitiseringspositioner på grundlag af de relevante kriterier for udvælgelse af sådanne eksponeringer.
2. Institutter, som eksponeres mod risici ved en securitisering, skal, såfremt de outsourcer visse opgaver inden for den proces, som er iværksat med henblik på opfyldelse af forpligtelserne i artikel 406 i forordning (EU) nr. 575/2013, herunder registrering og opbevaring af dokumentation, bevare den fulde kontrol over denne proces.
Artikel 16
Præcisering af risikokarakteristikken og de strukturelle karakteristika
1. I risikokarakteristikken af de individuelle securitiseringspositioner omhandlet i artikel 406, stk. 1, litra b), i forordning (EU) nr. 575/2013 skal indgå følgende mest relevante og væsentligste karakteristika:
a)
tranchens niveau i rangordenen
b)
pengestrømsprofilen
c)
den gældende rating
d)
den historiske udvikling for tilsvarende trancher
e)
forpligtelser i relation til trancherne, som er indeholdt i dokumentationen vedrørende securitiseringen
f)
forbedring af kreditværdigheden.
2. Risikokarakteristikken ved de underliggende eksponeringer i securitisationspositionen omhandlet i artikel 406, stk. 1, litra c) i forordning (EU) nr. 575/2013 skal omfatte de mest relevante og mest væsentlige karakteristika, f.eks. oplysninger om den i artikel 406, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013 omhandlede udvikling i forbindelse med eksponeringer mod boliglån. Institutterne skal udvikle relevante og sammenlignelige målemetoder til at analysere risikokarakteristikken ved andre aktivklasser.
3. Yderligere strukturelle karakteristika som omhandlet i artikel 406, stk. 1, litra g) i forordning (EU) nr. 575/2013, omfatter derivater, garantier, kredittilsagn og andre tilsvarende former for kreditstøtte.
Artikel 17
Hyppighed af kontrollen
Efter at være blevet eksponeret mod en securitiseringsposition kontrollerer institutterne deres opfyldelse af artikel 406 i forordning (EU) nr. 575/2013 mindst en gang årligt og hyppigere, så snart institutterne bliver opmærksomme på manglende opfyldelse af de forpligtelser, som er indeholdt i dokumentationen vedrørende securitiseringen, eller væsentlige ændringer i:
a)
strukturelle karakteristika, som i væsentlig grad kan påvirke udviklingen i securitiseringspositionen
b)
risikokarakteristikken ved securitiseringspositionerne og de underligende eksponeringer.
Artikel 18
Stresstest
1. Stresstestene omhandlet i artikel 406, stk. 1, andet afsnit, i forordning (EU) nr. 575/2013 skal omfatte alle relevante securitiseringspositioner og skal indarbejdes i de strategier og processer for stresstest, som institutterne gennemfører i overensstemmelse med den proces til vurdering af den interne kapital, som er præciseret i artikel 73 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU (4).
2. Med henblik på at opfylde kravene om stresstest omhandlet i artikel 406, stk. 1, andet afsnit, i forordning (EU) nr. 575/2013 kan institutterne - ud over modeller udviklet af ECAI'er - benytte sammenlignelige finansielle modeller udviklet af tredjepart, forudsat at de på anmodning kan godtgøre, at de har udvist rettidig omhu, inden de foretog investeringer, for at validere de relevante forudsætninger for og struktureringer af modellerne og for at forstå metodologien, forudsætningerne og resultaterne.
3. Ved udførelsen af stresstestene i henhold til artikel 406, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013 inden for rammerne af et ABCP-program som defineret i artikel 242, nr. 9), i forordning (EU) nr. 575/2013 kan institutterne, når programmet understøttes af en likviditetsfacilitet, der fuldt ud dækker kreditrisikoen ved de securitiserede eksponeringer, gennemføre en stresstest af kreditværdigheden hos udbyderen af likviditetsfaciliteten i stedet for at teste de securitiserede eksponeringer.
Artikel 19
Eksponeringer i og uden for handelsbeholdningen
1. Om en securitiseringsposition findes henholdsvis i eller uden for handelsbeholdningen, er ikke i sig selv en tilstrækkelig begrundelse for at anvende forskellige politikker og procedurer eller en anden intensitet i kontrollen med henblik på opfyldelse af kravene om rettidig omhu jf. artikel 406 i forordning (EU) nr. 575/2013. Ved vurderingen af, hvorvidt forskellige politikker og procedurer eller en anden intensitet i kontrollen skal anvendes, skal alle relevante forhold af væsentlig betydning for risikoprofilen af hver af beholdningerne og af de relevante securitiseringspositioner tages i betragtning, herunder størrelsen af positionerne, virkningen på instituttets kapitalgrundlag i en periode med stress og koncentrationen af risiko i en enkelt transaktion, hos en enkelt udsteder eller på en enkelt aktivklasse.
2. Institutterne skal sikre, at enhver væsentlig ændring, som øger risikoprofilen af securitiseringspositionerne i og uden for handelsbeholdningen, afspejles i en relevant ændring i procedurerne for rettidig omhu med hensyn til disse securitiseringspositioner. Til dette formål skal institutterne med udgangspunkt i deres formelle politikker og procedurer vedrørende positionerne i og uden for handelsbeholdningen fastlægge, hvilke omstændigheder der ville give anledning til kontrol af forpligtelserne vedrørende rettidig omhu.
Artikel 20
Positioner i korrelationshandelsporteføljen
Artikel 406 i forordning (EU) nr. 575/2013 anses for at være overholdt, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Securitiseringspositionerne holdes enten i korrelationshandelsporteføljen og er referenceinstrumenter som omtalt i artikel 338, stk. 1, litra b), i forordningen eller vil kunne henregnes til korrelationshandelsporteføljen.
b)
Instituttet overholder forordningens artikel 377 med hensyn til beregning af kapitalgrundlagskravet for dets korrelationshandelsportefølje.
c)
Instituttets metode til beregning af kapitalgrundlagskravet for dets korrelationshandelsportefølje medfører en bred og indgående forståelse for risikoprofilen af dets investeringer i securitiserede positioner.
d)
Instituttet har gennemført formelle politikker og procedurer, der er relevante for dets korrelationshandelsportefølje, og som står i et rimeligt forhold til risikoprofilen af dets investeringer i de tilsvarende securitiserede positioner med henblik på at analysere og registrere de relevante oplysninger, jf. artikel 406, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013.
KAPITEL V
KRAV TIL EKSPONERINGSLEVERENDE INSTITUTTER, ORGANISERENDE INSTITUTTER OG OPRINDELIGE LÅNGIVERE
Artikel 21
Politikker for långivning
1. Det eksponeringsleverende eller organiserende instituts opfyldelse af forpligtelserne i artikel 408 i forordning (EU) nr. 575/2013 indebærer ikke, at låntagertyper og låneprodukter skal være de samme for securitiserede og ikke-securitiserede eksponeringer.
2. Såfremt det organiserende og eksponeringsleverende institut ikke har deltaget i det oprindelige udlån, som gav anledning til de eksponeringer, som skal securitiseres, eller ikke er aktive med hensyn til udlån af de specifikke typer af eksponeringer, som skal securitiseres, skal disse institutter indhente alle nødvendige oplysninger med henblik på at vurdere, hvorvidt kriterierne anvendt ved långivning for disse eksponeringer er lige så velfunderede og veldefinerede som de kriterier, der anvendes for ikke-securitiserede eksponeringer.
Artikel 22
Oplysninger vedrørende omfanget af tilsagnet om at tilbageholde en nettoøkonomisk interesse
1. I henhold til artikel 409 i forordning (EU) nr. 575/2013 skal det tilbageholdende institut som minimum oplyse investorer om følgende forhold vedrørende omfanget af dets tilsagn om at tilbageholde en nettoøkonomisk interesse i securitisationen:
a)
bekræftelse af identiteten af det tilbageholdende institut samt oplysning om, hvorvidt det tilbageholder som eksponeringsleverende institut, organiserende institut eller oprindelig långiver
b)
hvilken af mulighederne, jf. artikel 405, stk. 1, andet afsnit, litra a), b), c), d) eller e), i forordning (EU) nr. 575/2013 der har været anvendt i forbindelse med tilbageholdelsen af en nettoøkonomisk interesse
c)
enhver ændring i muligheden, i henhold til hvilken kravet om tilbageholdelse opfyldes, jf. litra b) og artikel 10, stk. 1, litra d)
d)
bekræftelse af omfanget af tilbageholdelse ved indgåelse og tilsagnet om løbende tilbageholdelse, hvilket alene skal omhandle fortsat opfyldelse af den oprindelige forpligtelse og ikke kræve oplysninger om aktuel nominel værdi eller markedsværdi eller om forringelser eller nedskrivninger af den tilbageholdte interesse.
2. Såfremt undtagelserne omhandlet i artikel 405, stk. 3 eller 4, i forordning (EU) nr. 575/2013 finder anvendelse på en securitiseringstransaktion, skal et institut, der handler som eksponeringsleverende institut, organiserende institut eller oprindelig långiver, give investorerne oplysninger om den gældende undtagelse.
3. Oplysningerne omhandlet i stk. 1 og 2 skal dokumenteres behørigt og gøres offentligt tilgængelige, medmindre der er tale om bilaterale eller private transaktioner, hvor direkte udveksling af oplysninger betragtes som værende tilstrækkelig af parterne. Medtagelsen af en erklæring om tilbageholdelsesforpligtelsen i prospektet for de under securitiseringsprogrammet udstedte sikkerheder anses for en hensigtsmæssig fremgangsmåde til opfyldelse af kravet.
4. Oplysningerne skal endvidere bekræftes efter indgåelsen med den samme regelmæssighed som gælder for rapporteringen i forbindelse med transaktionen, dvs. mindst en gang årligt og i hvert af de følgende tilfælde:
a)
ved manglende opfyldelse af den i artikel 405, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013 omhandlede tilbageholdelsesforpligtelse
b)
ved væsentlige ændringer i udviklingen af securitiseringspositionen eller i risikokarakteristikken ved securitiseringen eller de underliggende eksponeringer
c)
ved manglende opfyldelse af de forpligtelser, som er indeholdt i dokumentationen vedrørende securitiseringen.
Artikel 23
Oplysninger om væsentlige og relevante data
1. Eksponeringsleverende institutter, organisende institutter og oprindelige långivere skal sikre, at oplysninger om væsentlige og relevante data som omhandlet i artikel 409 i forordning (EU) nr. 575/2013 er let tilgængelige for investorerne uden for store administrative byrder.
2. De relevante oplysninger omhandlet i artikel 409 i forordning (EU) nr. 575/2013 skal afgives mindst en gang årligt og i følgende tilfælde:
a)
hvis der er tale om væsentlige ændringer i udviklingen af securitiseringspositionen eller i risikokarakteristikken ved securitiseringen eller de underliggende eksponeringer
b)
ved manglende opfyldelse af de forpligtelser, som er indeholdt i dokumentationen vedrørende securitiseringen
c)
oplysningerne skal, for at kunne betragtes som væsentlige og relevante med hensyn til de enkelte underliggende eksponeringer, i almindelighed tilvejebringes for hvert enkelt lån. I visse situationer kan oplysninger imidlertid tilvejebringes i aggregeret form. Ved vurderingen af, hvorvidt tilvejebringelse af oplysninger i aggregeret form er tilstrækkelig, skal der bl.a. tages hensyn til granuleringen af den underliggende pulje samt til, hvorvidt forvaltningen af eksponeringerne i den pågældende pulje er baseret på puljen selv eller på de enkelte lån.
3. Oplysningskravet er underlagt ethvert andet lovgivnings- eller reguleringsmæssigt krav gældende for det tilbageholdende institut.
KAPITEL VI
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 24
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 13. marts 2014.
DELEGIRANA UREDBA KOMISIJE (EU) br. 625/2014
оd 13. ožujka 2014.
o dopuni Uredbe (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća regulatornim tehničkim standardima kojima se određuju zahtjevi za institucije ulagatelje, sponzore, izvorne zajmodavce i inicijatore koji se odnose na izloženosti prenesenom kreditnom riziku
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Uredbu (EU) br. 575/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 26. lipnja 2013. o bonitetnim zahtjevima za kreditne institucije i investicijska društva i o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 (1), a posebno njezin članak 410. stavak 2.,
budući da:
(1)
Svrha je zadržavanja ekonomskog udjela uskladiti udjele među stranama koje prenose odnosno preuzimaju kreditni rizik sekuritizacijskih izloženosti. Ako subjekt sekuritizira vlastite obveze, usklađenje udjela utvrđuje se automatski, bez obzira na to je li konačni dužnik osigurao svoj dug. Ako je jasno da kreditni rizik ostaje kod inicijatora, zadržavanje udjela inicijatora nepotrebno je te se time ne bi poboljšala prethodna pozicija.
(2)
Primjereno je razjasniti kada se smatra da izloženost prenesenom kreditnom riziku nastaje u vezi s određenim specifičnim slučajevima u kojima institucije, osim institucija u svojstvu inicijatora, sponzora ili izvornog zajmodavca, mogu postati izložene kreditnom riziku sekuritizacijske pozicije, uključujući slučajeve u kojima institucije djeluju kao druga ugovorna strana izvedenog instrumenta sa sekuritizacijskom transakcijom, kao druga ugovorna strana u zaštiti sa sekuritizacijskom transakcijom, kao pružatelj likvidnosne linije u transakciji i slučajeve u kojima institucije drže sekuritizacijske pozicije u knjizi trgovanja u kontekstu aktivnosti održavanja tržišta.
(3)
U resekuritizacijskim transakcijama prijenos kreditnog rizika nastaje na razini prve sekuritizacije imovine i na drugoj „pretvorenoj” razini transakcije. Navedene dvije razine transakcije i dva odgovarajuća slučaja prijenosa kreditnog rizika neovisni su u pogledu zahtjeva iz ove Uredbe. Na svakoj razini transakcije zadržavanje neto ekonomskog udjela i dubinsku analizu trebale bi osigurati institucije koje postanu izložene prenesenom kreditnom riziku na toj konkretnoj razini. Stoga, ako institucije postanu izložene samo drugoj „pretvorenoj” razini transakcije, zahtjevi koji se odnose na zadržavanje neto ekonomskog udjela i dubinsku analizu primjenjuju se samo na tu instituciju u odnosu na drugu razinu transakcije. U okviru iste resekuritizacijske transakcije navedene institucije koje su postale izložene prvoj razini sekuritizacije imovine trebale bi postupati u skladu sa zahtjevima za zadržavanje i zahtjevima u vezi s dubinskom analizom u odnosu na prvu razinu sekuritizacije u transakciji.
(4)
Primjereno je detaljnije odrediti primjenu spremnosti za zadržavanje, uključujući usklađenost ako postoji više inicijatora, sponzora ili izvornih zajmodavaca, podatke o različitim opcijama zadržavanja, način mjerenja zahtjeva za zadržavanje na početku sekuritizacije i na kontinuiranoj osnovi te način primjene izuzeća.
(5)
Člankom 405. stavkom 1. točkama (a) do (e) Uredbe (EU) br. 575/2013 utvrđene su različite opcije u skladu s kojima se može provesti potrebno zadržavanje udjela. Ovom se Uredbom detaljno pojašnjavaju načini postupanja u skladu sa svakom od tih opcija.
(6)
Zadržavanje udjela moglo bi se postići i sintetskim ili potencijalnim oblikom zadržavanja pod uvjetom da su te metode u potpunosti u skladu s jednom od opcija utvrđenih u članku 405. stavku 1. točkama (a) do (e) Uredbe (EU) br. 575/2013 s kojom se sintetski ili potencijalni oblik može izjednačiti te pod uvjetom da se osigura usklađenost sa zahtjevima za objavu.
(7)
Zabranjena je zaštita ili prodaja zadržanog udjela ako se navedenim tehnikama ugrožava svrha zahtjeva za zadržavanje, podrazumijevajući da se oni mogu odobriti ako se njima subjekt koji zadržava udjel ne štiti od kreditnog rizika zadržanih sekuritizacijskih pozicija ili zadržanih izloženosti.
(8)
Kako bi se osiguralo kontinuirano održavanje neto ekonomskog udjela, institucije bi trebale osigurati da ne postoji mehanizam koji je ugrađen u sekuritizacijsku strukturu kojim bi se minimalni zahtjev za zadržavanje na početku sekuritizacije nužno smanjivao brže od prenesenog udjela. Slično tome, zadržani udjel ne bi trebao imati prioritet u pogledu novčanih tokova kako bi se ostvarila korist od otplate ili se ne bi trebao amortizirati tako da iznosi manje od 5 % kontinuirane nominalne vrijednosti prodanih tranši ili sekuritiziranih izloženosti. Nadalje, kreditna potpora pružena instituciji koja preuzima izloženost prema sekuritizacijskoj poziciji ne bi se trebala nerazmjerno smanjiti u odnosu na stopu otplate odnosnih izloženosti.
(9)
Institucije bi trebale moći iskoristiti financijske modele koje su razvile treće osobe, osim VIPKR-ova, kako bi smanjile administrativno opterećenje i troškove povezane s usklađivanjem u cilju ispunjavanja obveza dubinske analize. Institucije bi trebale upotrebljavati financijske modele trećih osoba samo ako su prije ulaganja s dužnom pozornošću vrednovale relevantne pretpostavke i strukturu modela te razumjele metodologiju, pretpostavke i rezultate tih modela.
(10)
Potrebno je dodatno odrediti učestalost kojom bi institucije trebale preispitivati svoju usklađenost sa zahtjevima u vezi s dubinskom analizom, način procjene je li upotreba različitih politika i postupaka za knjigu trgovanja i knjigu pozicija kojima se ne trguje primjerena, način procjene usklađenosti ako se pozicije odnose na korelacijski portfelj namijenjen trgovanju te pojasniti određene pojmove u skladu s člankom 406. Uredbe (EU) br. 575/2013, kao što su „rizične karakteristike” i „strukturne odlike”.
(11)
U skladu s člankom 14. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013 za subjekte s poslovnim nastanom u trećim zemljama koji su uključeni u konsolidaciju u skladu s člankom 18. Uredbe (EU) br. 575/2013, ali koji nisu izravno obuhvaćeni opsegom primjene dodatnih pondera rizika ne bi se trebalo, u ograničenim okolnostima, kao na primjer za izloženosti koje se drže u knjizi trgovanja za potrebe aktivnosti održavanja tržišta, smatrati da krše članak 405. Uredbe (EU) br. 575/2013. Za institucije se ne bi trebalo smatrati da krše navedeni članak ako bilo koja takva izloženost ili pozicija u knjizi trgovanja nije značajna i ne čini nerazmjeran udjel u aktivnostima trgovanja, pod uvjetom da u cijelosti razumiju navedene izloženosti ili pozicije i da imaju implementirane formalne politike i postupke primjerene i razmjerne ukupnom profilu rizičnosti subjekta i grupe.
(12)
Početna i kontinuirana objava ulagateljima razine spremnosti za zadržavanje i svih materijalno značajnih podataka, uključujući podatke o kreditnoj kvaliteti i uspješnosti odnosne izloženosti, potrebne su za učinkovitu dubinsku analizu sekuritizacijskih pozicija. Objavljeni podaci trebali bi uključivati pojedinosti o identitetu subjekta koji zadržava udjel, odabranoj opciji zadržavanja te početnoj i kontinuiranoj spremnosti za zadržavanje ekonomskog udjela. Ako se primjenjuju izuzeća iz članka 405. stavaka 3. i 4. Uredbe (EU) br. 575/2013, potrebno je izrijekom objaviti sekuritizirane izloženosti ako se ne primjenjuje zahtjev za zadržavanje i razlog neprimjenjivanja.
(13)
Ova se Uredba temelji na nacrtu regulatornih tehničkih standarda koje je europsko nadzorno tijelo (Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo) dostavilo Komisiji.
(14)
Europsko nadzorno tijelo (Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo) provelo je otvoreno javno savjetovanje o nacrtu regulatornih tehničkih standarda na kojem se temelji ova Uredba, napravilo analizu mogućih povezanih troškova i koristi te zatražilo mišljenje Interesne skupine za bankarstvo osnovane u skladu s člankom 37. Uredbe (EU) br. 1093/2010 Europskog parlamenta i Vijeća (2),
DONIJELA JE OVU UREDBU:
POGLAVLJE I.
DEFINICIJE I IZLOŽENOST RIZIKU SEKURITIZACIJE
Članak 1.
Definicije
Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
(a)
„subjekt koji zadržava udjel” znači subjekt u svojstvu inicijatora, sponzora ili izvornog zajmodavca koji zadržava neto ekonomski udjel u sekuritizaciji u skladu s člankom 405. stavkom 1. Uredbe (EU) br. 575/2013.;
(b)
„sintetski oblik zadržavanja” znači zadržavanje ekonomskog udjela upotrebnom izvedenih instrumenata;
(c)
„potencijalni oblik zadržavanja” znači zadržavanje ekonomskog udjela upotrebom jamstava, akreditiva i drugih sličnih oblika kreditne potpore kojima se osigurava neposredna provedba zadržavanja;
(d)
„vertikalna tranša” znači tranša kojom se imatelja tranše izlaže kreditnom riziku svake izdane tranše sekuritizacijske transakcije na proporcionalnoj osnovi.
POGLAVLJE II.
IZLOŽENOST KREDITNOM RIZIKU SEKURITIZACIJSKE POZICIJE
Članak 2.
Posebni slučajevi izloženosti kreditnom riziku sekuritizacijske pozicije
1. Ako institucija djeluje u svojstvu druge ugovorne strane u izvedenicama ili ugovorne strane koja pruža zaštitu ili pružatelja likvidnosne linije u sekuritizacijskoj transakciji, smatra se da je postala izložena kreditnom riziku sekuritizacijske pozicije ako se izvedenim instrumentom, zaštitom ili likvidnosnom linijom preuzima kreditni rizik sekuritiziranih izloženosti ili sekuritizacijskih pozicija.
2. Za potrebe članaka 405. i 406. Uredbe (EU) br. 575/2013, ako je likvidnosna linija u skladu s uvjetima iz članka 255. stavka 2. Uredbe (EU) br. 575/2013, smatra se da pružatelj likvidnosti nije postao izložen kreditnom riziku sekuritizacijske pozicije.
3. U kontekstu resekuritizacije s više razina sekuritizacije ili s više zasebnih odnosnih transakcija, smatra se da je institucija postala izložena kreditnom riziku samo pojedinačne sekuritizacijske pozicije ili transakcije za koju preuzima izloženost.
4. Ne smatra se da institucije krše članak 405. Uredbe (EU) br. 575/2013 u skladu s člankom 14. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013 ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
subjekt koji drži sekuritizacijske pozicije ima poslovni nastan u trećoj zemlji i uključen je u konsolidiranu grupu u skladu s člankom 18. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(b)
sekuritizacijske pozicije drže se u knjizi trgovanja subjekta iz točke (a) za potrebe aktivnosti održavanja tržišta;
(c)
sekuritizacijske pozicije nisu značajne s obzirom na ukupni profil rizičnosti knjige trgovanja grupe iz točke (a) i ne čine nerazmjeran udjel u aktivnostima trgovanja grupe.
POGLAVLJE III.
ZADRŽAVANJE NETO EKONOMSKOG UDJELA
Članak 3.
Subjekti koji zadržavaju značajan neto ekonomski udjel
1. Zadržani značajni ekonomski udjel ne smije se dijeliti među različitim vrstama subjekata koji zadržavaju udjel. Zahtjev za zadržavanje značajnog neto ekonomskog udjela mora u cijelosti ispuniti netko od sljedećih:
(a)
inicijator ili više inicijatora;
(b)
sponzor ili više sponzora;
(c)
izvorni zajmodavac ili više izvornih zajmodavaca.
2. Ako je sekuritizirane izloženosti stvorilo više inicijatora, zahtjev za zadržavanje mora ispuniti svaki inicijator u odnosu na udio u ukupnim sekuritiziranim izloženostima za koje je inicijator.
3. Ako je sekuritizirane izloženosti stvorilo više izvornih zajmodavaca, zahtjev za zadržavanje mora ispuniti svaki izvorni zajmodavac u odnosu na udio u ukupnim sekuritiziranim izloženostima za koje je izvorni zajmodavac.
4. Odstupajući od stavaka 2. i 3., ako je sekuritizirane izloženosti stvorilo više inicijatora ili više izvornih zajmodavaca, zahtjev za zadržavanje može u cijelosti ispuniti jedan inicijator ili izvorni zajmodavac ako je ispunjen bilo koji od sljedećih uvjeta:
(a)
inicijator ili izvorni zajmodavac uspostavio je program ili sekuritizacijsku strukturu i njima upravlja; ili
(b)
inicijator ili izvorni zajmodavac uspostavio je program ili sekuritizacijsku strukturu i pridonio s više od 50 % ukupnih sekuritiziranih izloženosti.
5. Ako sekuritizirane izloženosti financira više sponzora, zahtjev za zadržavanje mora ispuniti netko od sljedećih:
(a)
sponzor čiji je ekonomski udjel najviše usklađen s ulagateljima kako je dogovoreno s više sponzora na temelju objektivnih kriterija, uključujući strukturu naknade, uključenost u uspostavljanje programa ili sekuritizacijske strukture i upravljanje njima te izloženost kreditnom riziku sekuritizacije;
(b)
svaki sponzor razmjerno s obzirom na broj sponzora.
Članak 4.
Ispunjavanje zahtjeva za zadržavanje sintetskim ili potencijalnim oblikom zadržavanja
1. Zahtjev za zadržavanje može se ispuniti na način istovjetan jednoj od opcija iz članka 405. stavka 1. drugog podstavka Uredbe (EU) br. 575/2013 sintetskim ili potencijalnim oblikom zadržavanja ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
zadržani iznos najmanje je jednak zahtjevu u skladu s opcijom s kojom se sintetski ili potencijalni oblik zadržavanja može izjednačiti;
(b)
subjekt koji zadržava udjel izrijekom je objavio da će na kontinuiranoj osnovi na taj način zadržati značajan neto ekonomski udjel, uključujući podatke o obliku zadržavanja, metodologiji primijenjenoj u njegovom određivanju i njegovoj usklađenosti s jednom od navedenih opcija.
2. Ako subjekt koji nije kreditna institucija kako je definirana u članku 4. stavku 1. točki 1. Uredbe (EU) br. 575/2013 djeluje u svojstvu subjekta koji zadržava udjel sintetskim ili potencijalnim oblikom zadržavanja, udjel zadržan na sintetskoj ili potencijalnoj osnovi u potpunosti je osiguran gotovinskim kolateralom i drži se odvojeno kao novac „klijenata” iz članka 13. stavka 8. Direktive 2004/39/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (3).
Članak 5.
Opcija zadržavanja (a): razmjerno zadržavanje u svim tranšama prodanima ili prenesenima ulagateljima
1. Zadržavanje najmanje 5 % nominalne vrijednosti svih tranši prodanih ili prenesenih ulagateljima iz članka 405. stavka 1. točke (a) Uredbe (EU) br. 575/2013 može se ostvariti i na sljedeći način:
(a)
zadržavanjem najmanje 5 % nominalne vrijednosti svih sekuritiziranih izloženosti, pod uvjetom da je kreditni rizik tih izloženosti jednako rangiran ili podređen u odnosu na kreditni rizik koji je sekuritiziran za iste izloženosti. U slučaju obnovljive sekuritizacije, kako je definirana u članku 242. stavku 13. Uredbe (EU) br. 575/2013, to bi se ostvarilo zadržavanjem udjela inicijatora, uz pretpostavku da je udjel inicijatora činio najmanje 5 % nominalne vrijednosti svake od sekuritiziranih izloženosti i da je bio jednako rangiran ili podređen u odnosu na kreditni rizik koji je sekuritiziran u pogledu tih istih izloženosti;
(b)
pružanjem, u kontekstu programa ABCP, likvidnosne linije koja može biti nadređena u ugovorenom redoslijedu ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
i.
likvidnosnom linijom obuhvaćeno je 100 % kreditnog rizika sekuritiziranih izloženosti;
ii.
likvidnosnom linijom obuhvaćen je kreditni rizik dok god subjekt koji zadržava udjel mora zadržati ekonomski udjel s pomoću te likvidnosne linije za relevantnu sekuritizacijsku poziciju;
iii.
likvidnosnu liniju pruža inicijator, sponzor ili izvorni zajmodavac u sekuritizacijskoj transakciji;
iv.
institucija koja preuzima izloženost prema toj sekuritizaciji dobila je pristup odgovarajućim informacijama kako bi mogla provjeriti usklađenost s točkama i., ii. i iii.
(c)
Zadržavanje vertikalne tranše čija nominalna vrijednost iznosi najmanje 5 % ukupne nominalne vrijednosti svih izdanih tranši zapisa.
Članak 6.
Opcija zadržavanja (b): zadržavanje udjela inicijatora za obnovljive izloženosti
Zadržavanje iz članka 405. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) br. 575/2013 može se postići zadržavanjem najmanje 5 % nominalne vrijednosti svake sekuritizirane izloženosti, pod uvjetom da je zadržani kreditni rizik tih izloženosti jednako rangiran ili podređen u odnosu na kreditni rizik koji je sekuritiziran za iste izloženosti.
Članak 7.
Opcija zadržavanja (c): zadržavanje nasumice odabranih izloženosti
1. Skup od najmanje 100 potencijalno sekuritiziranih izloženosti od kojih se nasumice odabiru zadržane i sekuritizirane izloženosti iz članka 405. stavka 1. točke (c) drugog podstavka Uredbe (EU) br. 575/2013 mora biti dovoljno različit kako bi se izbjegla pretjerana koncentracija zadržanog udjela. Pri pripremi za postupak odabira subjekt koji zadržava udjel uzima u obzir odgovarajuće kvantitativne i kvalitativne čimbenike kako bi osigurao da je razlika između zadržanih i sekuritiziranih izloženosti zaista nasumična. Subjekt koji zadržava nasumice odabrane izloženosti pri odabiru izloženosti u obzir prema potrebi uzima čimbenike kao što su datum izdavanja, proizvod, geografija, datum početka izloženosti, datum dospijeća, stopa pokrivenosti kredita vrijednošću kolaterala, vrsta imovine, industrijski sektor i iskorišteni iznos kredita.
2. Subjekt koji zadržava udjel ne određuje pojedinačne izloženosti kao zadržane izloženosti u različitim vremenskim intervalima, osim ako je to potrebno radi ispunjavanja zahtjeva za zadržavanje u odnosu na sekuritizaciju u kojoj sekuritizirane izloženosti variraju tijekom vremena zbog novih izloženosti koje se dodaju sekuritizaciji ili promjena razine pojedinačnih sekuritiziranih izloženosti.
Članak 8.
Opcija zadržavanja (d): zadržavanje tranše prvoga gubitka
1. Zadržavanje tranše prvoga gubitka u skladu s člankom 405. stavkom 1. točkom (d) Uredbe (EU) br. 575/2013 provodi se na bilančnim ili izvanbilančnim pozicijama, a može se provesti i bilo čime od sljedećeg:
(a)
pružanjem potencijalnog oblika zadržavanja iz članka 1. stavka 1. točke (c) likvidnosne linije u kontekstu programa ABCP koji ispunjava sljedeće kriterije:
i.
njime je obuhvaćeno najmanje 5 % nominalne vrijednosti sekuritiziranih izloženosti;
ii.
čini poziciju prvoga gubitka u odnosu na sekuritizaciju;
iii.
njime je obuhvaćen kreditni rizik za čitavo razdoblje trajanja spremnosti za zadržavanje;
iv.
pruža ga inicijator, sponzor ili izvorni zajmodavac u sekuritizaciji;
v.
institucija koja preuzima izloženost prema toj sekuritizaciji dobila je pristup odgovarajućim informacijama kako bi mogla provjeriti usklađenost s točkama i., ii., iii. i iv.
(b)
prekomjernim osiguranjem u obliku kreditnog poboljšanja ako navedeno prekomjerno osiguranje djeluje kao zadržavanje „prvoga gubitka” najmanje 5 % nominalne vrijednosti tranši izdanih sekuritizacijom.
2. Ako tranša prvoga gubitka premašuje 5 % nominalne vrijednosti sekuritiziranih izloženosti, subjekt koji zadržava udjel može zadržati samo udio te tranše prvoga gubitka ako taj udio iznosi najmanje 5 % nominalne vrijednosti sekuritiziranih izloženosti.
3. U cilju ispunjavanja zahtjeva za zadržavanje rizika na razini sekuritizacijske strukture institucije ne uzimaju u obzir postojanje odnosnih transakcija u kojima inicijatori ili izvorni zajmodavci zadržavaju izloženost prvoga gubitka na razini specifičnoj za transakciju.
Članak 9.
Opcija zadržavanja (e): zadržavanje prvoga gubitka u svakoj sekuritiziranoj izloženosti
1. Zadržavanje izloženosti prvoga gubitka na razini svake sekuritizirane izloženosti u skladu s člankom 405. stavkom 1. točkom (e) drugog podstavka primjenjuje se tako da je zadržani kreditni rizik uvijek podređen kreditnom riziku koji je sekuritiziran u odnosu na te iste izloženosti.
2. Zadržavanje iz stavka 1. može se provesti kada inicijator ili izvorni zajmodavac prodaje odnosne izloženosti po diskontiranoj vrijednosti ako iznos diskonta iznosi najmanje 5 % nominalne vrijednosti svake izloženosti i ako se diskontni prodajni iznos može vratiti inicijatoru ili izvornom zajmodavcu ako nije apsorbiran gubicima povezanima s kreditnim rizikom koji se odnosi na sekuritizirane izloženosti.
Članak 10.
Mjerenje razine zadržavanja
1. Ako se mjeri razina zadržavanja neto ekonomskog udjela, primjenjuju se sljedeći kriteriji:
(a)
početkom sekuritizacije smatra se trenutak u kojom su izloženosti prvi put sekuritizirane;
(b)
izračun razine zadržavanja temelji se na nominalnim vrijednostima i ne uzima se obzir nabavna cijena imovine;
(c)
„višak raspona” kako je definiran u članku 242. stavku 1. Uredbe (EU) br. 575/2013 ne uzima se u obzir pri mjerenju neto ekonomskog udjela subjekta koji zadržava udjel;
(d)
Ista opcija i metodologija zadržavanja upotrebljavaju se za izračun neto ekonomskog udjela tijekom trajanja sekuritizacijske transakcije, osim ako je promjena potrebna zbog iznimnih okolnosti i ta se promjena ne upotrebljava kao sredstvo smanjenja iznosa zadržanog udjela;
2. Osim kriterija iz stavka 1., pod uvjetom da ne postoji ugrađeni mehanizam kojim bi se zadržani udjel na početku sekuritizacije smanjivao brže od prenesenog udjela, smatra se da na ispunjenje zahtjeva za zadržavanje nije utjecala amortizacija zadržavanja raspoređivanjem novčanog toka ili raspoređivanjem gubitaka kojima se de facto smanjuje razina zadržavanja tijekom vremena. Subjekt koji zadržava udjel nije obvezan stalno popunjavati ili ponovno prilagođavati svoj zadržani udjel na najmanje 5 % jer se gubici realiziraju na osnovi njegovih izloženosti ili se razvrstavaju u njegovu zadržanu poziciju.
Članak 11.
Mjerenje zadržavanja neiskorištenih iznosa u izloženostima u obliku kreditnih linija
Izračun neto ekonomskog udjela koji je potrebno zadržati za kreditne linije, uključujući kreditne kartice, temelji se samo na iznosima koji su već iskorišteni, realizirani ili primljeni i prilagođava se u skladu s promjenama tih iznosa.
Članak 12.
Zabrana zaštite ili prodaje zadržanog udjela
1. Obveza iz članka 405. stavka 1. trećeg podstavka Uredbe (EU) br. 575/2013 u pogledu neprimjenjivanja bilo kakvog smanjenja kreditnog rizika, kratkih pozicija, druge zaštite ili prodaje na zadržani neto ekonomski udjel primjenjuje se s obzirom na svrhu zahtjeva za zadržavanje i uzimajući u obzir ekonomsku bit transakcije. Zaštite neto ekonomskog udjela ne smatraju se zaštitom za potrebe članka 405. stavka 1. trećeg podstavka Uredbe (EU) br. 575/2013 i mogu se u skladu s tim odobriti samo ako se njima ne štiti subjekt koji zadržava udjel od kreditnog rizika zadržanih sekuritizacijskih pozicija ili zadržanih izloženosti.
2. Subjekt koji zadržava udjel može upotrijebiti zadržane izloženosti ili sekuritizacijske pozicije kao kolateral za potrebe osiguranog financiranja dok god se tom upotrebom kreditni rizik navedenih zadržanih izloženosti ili sekuritizacijskih pozicija ne prenosi na treću osobu.
Članak 13.
Izuzeća od članka 405. stavka 1. Uredbe (EU) br. 575/2013
Transakcije iz članka 405. stavka 4. Uredbe (EU) br. 575/2013 uključuju sekuritizacijske pozicije u korelacijskom portfelju namijenjenom trgovanju koje su referentni instrumenti koji ispunjavaju kriterij iz članka 338. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) br. 575/2013 ili se priznaju za uključivanje u korelacijski portfelj namijenjen trgovanju.
Članak 14.
Zadržavanje na konsolidiranoj osnovi
U slučaju da subjekt koji zadržava udjel više nije uključen u opseg nadzora na konsolidiranoj razini, institucija koja ispunjava zahtjev za zadržavanje na temelju konsolidirane situacije povezane matične kreditne institucije u EU-u, financijskog holdinga u EU-u ili mješovitog financijskog holdinga u EU-u u skladu s člankom 405. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 575/2013 osigurava da su jedan preostali subjekt ili više njih uključeni u opseg nadzora na konsolidiranoj razini preuzimaju izloženost u sekuritizaciji kako bi se osiguralo kontinuirano ispunjavanje zahtjeva.
POGLAVLJE IV.
ZAHTJEVI U VEZI S DUBINSKOM ANALIZOM ZA INSTITUCIJE KOJE POSTAJU IZLOŽENE SEKURITIZACIJSKOJ POZICIJI
Članak 15.
Eksternalizacija i druga opća razmatranja
1. Ako ne postoje informacije o specifičnim izloženostima koje je potrebno sekuritizirati, uključujući ako izloženosti nastaju prije njihove sekuritizacije ili se mogu zamijeniti postojećom obnovljivom sekuritizacijom, smatra se da je institucija ispunila svoje obveze dubinske analize iz članka 406. Uredbe (EU) br. 575/2013 za svaku od svojih pojedinačnih sekuritizacijskih pozicija na temelju relevantnih kriterija za priznavanje tih izloženosti.
2. Pri eksternalizaciji određenih zadatka u okviru procesa u cilju ispunjavanja obveza iz članka 406. Uredbe (EU) br. 575/2013, uključujući vođenje evidencije, institucije koje postaju izložene rizicima sekuritizacije zadržavaju punu kontrolu nad tim procesom.
Članak 16.
Određivanje rizičnih karakteristika i strukturnih odlika
1. Rizične karakteristike pojedinačne sekuritizacijske pozicije iz članka 406. stavka 1. točke (b) Uredbe (EU) br. 575/2013 uključuju sljedeće najprimjerenije značajne karakteristike kao što su:
(a)
razina nadređenosti tranše;
(b)
profil novčanog toka;
(c)
svaki postojeći rejting;
(d)
povijesni rezultati sličnih tranši;
(e)
obveze povezane s tranšama uključenima u dokumentaciju koja se odnosi na sekuritizaciju;
(f)
kreditno poboljšanje.
2. Rizične karakteristike izloženosti koje su osnova za sekuritizacijske pozicije iz članka 406. stavka 1. točke (c) Uredbe (EU) br. 575/2013 uključuju najprimjerenije značajne karakteristike, uključujući informacije o rezultatima iz članka 406. stavka 2. Uredbe (EU) br. 575/2013 koje se odnose na izloženosti osigurane stambenim nekretninama. Institucije utvrđuju primjerena i usporediva mjerila za analizu rizičnih karakteristika ostalih kategorija imovine.
3. Dodatne strukturne odlike iz članka 406. stavka 1. točke (g) Uredbe (EU) br. 575/2013 uključuju izvedene instrumente, jamstva, akreditive i druge slične oblike kreditne potpore.
Članak 17.
Učestalost provjere
Nakon što postanu izložene sekuritizacijskoj poziciji, institucije preispituju svoju usklađenost s člankom 406. Uredbe (EU) br. 575/2013 najmanje jednom godišnje i češće čim institucije postanu svjesne kršenja obveza uključenih u dokumentaciju koja se odnosi na sekuritizaciju ili značajne promjene bilo čega od sljedećeg:
(a)
strukturnih odlika koje mogu značajno utjecati na rezultate sekuritizacijske pozicije;
(b)
rizične karakteristike sekuritizacijskih pozicija i odnosnih izloženosti.
Članak 18.
Testiranja otpornosti na stres
1. Testiranja otpornosti na stres iz članka 406. stavka 1. drugog podstavka Uredbe (EU) br. 575/2013 uključuju sve relevantne sekuritizacijske pozicije i uključuju se u strategije i procese testiranja otpornosti na stres koje institucije provode u skladu s postupkom procjene adekvatnosti internog kapitala iz članka 73. Direktive 2013/36/EU Europskog parlamenta i Vijeća (4).
2. Kako bi ispunile zahtjeve za testiranje otpornosti na stres iz članka 406. stavka 1. drugog podstavka Uredbe (EU) br. 575/2013, institucije se mogu koristiti usporedivim financijskim modelima koje su razvile treće osobe, uz one koje su razvili VIPKR-ovi, ako prije ulaganja mogu dokazati, kada se to od njih zatraži, da su s dužnom pozornošću vrednovale relevantne pretpostavke i strukture modela te da razumiju metodologiju, pretpostavke i rezultate.
3. Pri provođenju testiranja otpornosti na stres iz članka 406. stavka 1. Uredbe (EU) br. 575/2013 u okviru programa ABCP iz članka 242. stavka 9. Uredbe (EU) br. 575/2013, uz potporu likvidnosne linije kojom je u potpunosti obuhvaćen kreditni rizik sekuritiziranih izloženosti, institucije mogu provesti testiranje otpornosti na stres na kreditnoj sposobnosti pružatelja likvidnosne linije, a ne na sekuritiziranim izloženostima.
Članak 19.
Izloženosti koje proizlaze iz stavki u knjizi trgovanja i knjizi pozicija kojima se ne trguje
1. Držanje sekuritizacijske pozicije u knjizi trgovanja ili knjizi pozicija kojima se ne trguje ne predstavlja samo po sebi dostatno obrazloženje za primjenu različitih politika i postupaka ili različitog intenziteta provjere u cilju ispunjavanja obveza dubinske analize iz članka 406. Uredbe (EU) br. 575/2013. Pri određivanju primjenjuju li se različite politike i postupci ili različit intenzitet provjere, razmatraju se svi relevantni čimbenici koji značajno utječu na profil rizičnosti svake knjige i relevantnih sekuritizacijskih pozicija, uključujući veličinu pozicija, utjecaj na kapitalnu osnovu institucije tijekom razdoblja stresa te koncentraciju rizika u jednoj specifičnoj transakciji, izdavatelju ili kategoriji imovine.
2. Institucije osiguravaju da se svaka značajna promjena kojom se povećava profil rizičnosti sekuritizacijskih pozicija u njihovoj knjizi trgovanja i knjizi pozicija kojima se ne trguje odražava u razmjernoj promjeni njihovih postupaka dubinske analize u pogledu navedenih sekuritizacijskih pozicija. U tom pogledu institucije u svojim formalnim politikama i postupcima koji se odnose na knjigu trgovanja i knjigu pozicija kojima se ne trguje utvrđuju okolnosti koje bi pokrenule preispitivanje obveza dubinske analize.
Članak 20.
Pozicije u korelacijskom portfelju namijenjenom trgovanju
Smatra se da postoji usklađenost s člankom 406. Uredbe (EU) br. 575/2013 ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
sekuritizacijske pozicije drže se u korelacijskom portfelju namijenjenom trgovanju i referentni su instrumenti iz članka 338. stavka 1. točke (b) navedene Uredbe ili se priznaju za uključivanje u korelacijski portfelj namijenjen trgovanju;
(b)
institucija postupa u skladu s člankom 377. navedene Uredbe u pogledu izračuna kapitalnih zahtjeva koji se odnose na korelacijski portfelj namijenjen trgovanju;
(c)
pristup institucije izračunu regulatornog kapitala u odnosu na njezin portfelj namijenjen trgovanju dovodi do sveobuhvatnog i cjelovitog razumijevanja profila rizičnosti njezina ulaganja u sekuritizacijske pozicije.
(d)
institucija je provela formalne politike i postupke koji su primjereni korelacijskom postupku namijenjenom trgovanju i razmjerni profilu rizičnosti njezinih ulaganja u odgovarajuće sekuritizacijske pozicije u cilju analize i bilježenja relevantnih informacija iz članka 406. stavka 1. Uredbe (EU) br. 575/2013.
POGLAVLJE V.
ZAHTJEVI ZA INICIJATORE, SPONZORE I IZVORNE ZAJMODAVCE
Članak 21.
Politike odobravanja kredita
1. Ispunjavanjem obveza institucija inicijatora ili sponzora iz članka 408. Uredbe (EU) br. 575/2013 ne podrazumijeva se da vrste dužnika i krediti moraju biti jednaki za sekuritizirane i nesekuritizirane izloženosti.
2. Ako institucije sponzora i inicijatora nisu bile uključene u izvorno odobravanje kredita na izloženosti koje se sekuritiziraju ili ne posluju u području odobravanja kredita na specifične vrste izloženosti koje se sekuritiziraju, navedene institucije moraju dobiti sve potrebne informacije radi procjene jesu li kriteriji koji se primjenjuju na odobravanje kredita na te izloženosti dobri i detaljno definirani kao kriteriji koji se primjenjuju na nesekuritizirane izloženosti.
Članak 22.
Objava razine spremnosti za održavanje neto ekonomskog udjela
1. U skladu s člankom 409. Uredbe (EU) br. 575/2013 subjekt koji zadržava udjel ulagateljima mora objaviti najmanje sljedeće informacije o razini svoje spremnosti za održavanje neto ekonomskog udjela u sekuritizaciji:
(a)
potvrdu identiteta subjekta koji zadržava udjel i zadržava li udjel kao inicijator, sponzor ili izvorni zajmodavac;
(b)
primjenjuju li se načini predviđeni u članku 405. stavku 1. točkama (a), (b), (c), (d) ili (e) drugog podstavka Uredbe (EU) br. 575/2013 na zadržavanje neto ekonomskog udjela;
(c)
sve promjene načina zadržavanja neto ekonomskog udjela iz točke (b) u skladu s člankom 10. stavkom 1. točkom (d);
(d)
potvrdu razine zadržavanja na početku sekuritizacije i spremnosti za zadržavanje na kontinuiranoj osnovi koja se odnosi samo na nastavak ispunjavanja izvorne obveze i za koju nisu potrebni podaci o sadašnjoj nominalnoj ili tržišnoj vrijednosti ili umanjenju ili smanjenju vrijednosti zadržanog udjela.
2. Ako se izuzeća iz članka 405. stavaka 3. ili 4. Uredbe (EU) br. 575/2013 primjenjuju na sekuritizacijsku transakciju, institucije koje djeluju kao inicijator, sponzor ili izvorni zajmodavac moraju ulagateljima objaviti informacije o primjenjivom izuzeću.
3. Objava iz stavaka 1. i 2. mora se primjereno dokumentirati i učiniti javno dostupnom, osim u bilateralnim ili privatnim transakcijama kada strane smatraju da je privatna objava dovoljna. Uključivanje izjave o spremnosti za zadržavanje u brošuru o vrijednosnim papirima izdanima u okviru sekuritizacijskog programa smatra se primjerenim sredstvom ispunjavanja zahtjeva.
4. Objava se potvrđuje i nakon početka sekuritizacije u jednakim intervalima kao što je to učestalost izvješćivanja o transakciji, najmanje jednom godišnje i u bilo kojoj od sljedećih okolnosti:
(a)
ako je prekršena spremnost za zadržavanje iz članka 405. stavka 1. Uredbe (EU) br. 575/2013;
(b)
ako se uspješnost sekuritizacijske pozicije ili rizične karakteristike sekuritizacije ili odnosne izloženosti značajno promijene;
(c)
nakon kršenja obveza uključenih u dokumentaciju koja se odnosi na sekuritizaciju.
Članak 23.
Objava materijalno značajnih podataka
1. Inicijatori, sponzori i izvorni zajmodavci osiguravaju da su materijalno značajni podaci iz članka 409. Uredbe (EU) br. 575/2013 dostupni ulagateljima bez prekomjernog administrativnog opterećenja.
2. Primjerena objava iz članka 409. Uredbe (EU) br. 575/2013 provodi se najmanje jednom godišnje i u sljedećim okolnostima:
(a)
ako se uspješnost sekuritizacijske pozicije ili rizične karakteristike sekuritizacije ili odnosne izloženosti značajno promijene;
(b)
nakon kršenja obveza uključenih u dokumentaciju koja se odnosi na sekuritizaciju.
(c)
Kako bi se podaci smatrali materijalno značajnima u pogledu pojedinačnih odnosnih izloženosti, općenito se moraju dostaviti za svaki kredit pojedinačno. Međutim, u nekim se slučajevima podaci mogu dostaviti na agregiranoj osnovi. Pri procjenjivanju jesu li ukupne informacije dovoljne, čimbenici koje je potrebno uzeti u obzir uključuju granularnost odnosnog skupa i informaciju o tome temelji li se upravljanje izloženostima u tom skupu na samom skupu ili ovisi o svakom pojedinačnom kreditu.
3. Zahtjev za objavu podliježe svim ostalim zakonskim ili regulatornim zahtjevima koji se primjenjuju na subjekt koji zadržava udjel.
POGLAVLJE VI.
ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 24.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 13. ožujka 2014.