KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESAFGØRELSE
af 19. december 2012
i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF om, hvorvidt New Zealand yder tilstrækkelig beskyttelse af personoplysninger
(meddelt under nummer C(2012) 9557)
(EØS-relevant tekst)
(2013/65/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (1), særlig artikel 25, stk. 6,
efter høring af Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Medlemsstaterne skal i henhold til direktiv 95/46/EF fastsætte bestemmelser om, at videregivelse af personoplysninger til et tredjeland kun må finde sted, hvis det pågældende tredjeland sikrer et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau, og medlemsstaternes love til gennemførelse af direktivets øvrige bestemmelser overholdes inden videregivelsen.
(2)
Kommissionen kan fastslå, at et tredjeland sikrer et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau. I så fald kan der videregives personoplysninger fra medlemsstaterne, uden at yderligere garantier er påkrævet.
(3)
Vurderingen af, om beskyttelsesniveauet for personoplysninger er tilstrækkeligt, skal i henhold til direktiv 95/46/EF ske på grundlag af samtlige de forhold, der har indflydelse på en videregivelse eller en type videregivelse af oplysninger og under hensyntagen til visse angivne faktorer, der er relevante for den pågældende videregivelse.
(4)
Vurderingen af, om beskyttelsesniveauet er tilstrækkeligt, og vedtagelsen og gennemførelsen af afgørelser i henhold til direktiv 95/46/EF skal på grund af tredjelandenes forskellige tilgang til beskyttelse af oplysninger foretages på en sådan måde, at der ikke vilkårligt eller uberettiget diskrimineres mod eller mellem tredjelande, hvor lignende forhold gør sig gældende, eller skabes skjulte handelshindringer, idet der tages hensyn til Den Europæiske Unions nuværende internationale forpligtelser.
(5)
New Zealand er en tidligere britisk koloni. Landet blev en uafhængig »dominion« i 1907, men afbrød ikke formelt sine forfatningsmæssige forbindelser med Storbritannien før 1947. New Zealand er en enhedsstat og har ikke nogen skriftlig forfatning i sædvanlig forstand i form af et grundlæggende forfatningsdokument. Landet er et konstitutionelt monarki og et parlamentarisk demokrati efter Westminster-modellen med dronningen af New Zealand som statsoverhoved.
(6)
New Zealand fungerer efter princippet om parlamentarisk suverænitet. Ikke desto mindre er der sædvanligvis en række love, som er af særlig forfatningsmæssig betydning og anses for »higher law« (overordnede retsregler). Dette skal forstås sådan, at de udgør en del af det forfatningsmæssige grundlag, idet de ligger til grund for de offentlige myndigheders praksis og vedtagelsen af anden lovgivning. Endvidere ville man forvente en tværpolitisk konsensus ved ændring eller ophævelse af disse love. Flere af lovene er relevante for beskyttelsen af personoplysninger: »Bill of Rights Act« af 28. august 1990 (Public Act nr. 109 af 1990), »Human Rights Act« af 10. august 1993 (Public Act nr. 82 af 1993) og »Privacy Act« af 17. maj 1993 (Public Act nr. 28 af 1993). Disse loves forfatningsmæssige vigtighed afspejles i, at de konventionelt altid skal tages i betragtning, når der skal udarbejdes eller fremsættes nye lovforslag.
(7)
De retlige standarder for beskyttelse af personoplysninger i New Zealand er primært anført i »Privacy Act« som ændret ved »Privacy (Cross-border Information) Ammendment Act« af 7. september 2010 (offentlig lov nr. 113 af 2010). Den er vedtaget før direktiv 95/46/EF og er ikke begrænset til elektronisk behandlede oplysninger eller strukturerede oplysninger i et register, men dækker alle personoplysninger uanset deres form. Den dækker både den private og den offentlige sektor med nogle få specifikke undtagelser af offentlig interesse, som må forventes af et demokratisk samfund.
(8)
Der er en række lovgivningsmæssige rammer i New Zealand, som har til formål at regulere spørgsmål om privatlivets fred på det politiske område og med hensyn til regler og klageinstanser. Nogle er lovbestemte, mens andre er selvregulerende brancheorganisationer, herunder regulering af medier, direkte markedsføring, uopfordret elektronisk post, markedsforskning, sundhedsvæsen, bank- og forsikringsvirksomhed.
(9)
Udover den lovgivning, New Zealands parlament har vedtaget, findes der en anseelig samling sædvaneretlige regler, som har rødder tilbage i engelsk sædvaneret, og som indeholder sædvaneretlige principper og regler, der er relevante for beskyttelse af oplysninger. Et af de væsentlige sædvaneretlige principper er princippet om den personlige værdighed, som er et af de vigtigste retlige anliggender. Dette princip er et nøgleelement i New Zealands retspraksis. New Zealands retspraksis baseret på sædvaneret omfatter også en række andre aspekter af privatlivets fred, herunder krænkelse af privatlivets fred, tillidsbrud og beskyttelse mod ærekrænkelse, gener, chikane, injurier, uagtsomhed m.m.
(10)
De gældende retsregler om beskyttelse af oplysninger i New Zealand indeholder alle de grundlæggende principper, der er nødvendige for at sikre et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau for fysiske personer, og de indeholder også en række undtagelser og begrænsninger med henblik på at beskytte vigtige offentlige interesser. Disse retsregler om beskyttelse af oplysninger og undtagelserne herfra afspejler de principper, der er fastsat i direktiv 95/46/EF.
(11)
Anvendelsen af disse retsregler om beskyttelse af oplysninger sikres gennem adgang til domstolsprøvelse og administrative klagemuligheder og ved uafhængig kontrol foretaget af tilsynsmyndigheden, benævnt »Privacy Commissioner«, som handler uafhængigt, og som er udstyret med de beføjelser, der er anført i artikel 28 i direktiv 95/46/EF. Desuden har enhver berørt part ret til at indgive søgsmål til domstolene med henblik på skadeserstatning som følge af ulovlig behandling af den pågældendes personoplysninger.
(12)
New Zealand bør derfor anses for at sikre et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau for personoplysninger i henhold til direktiv 95/46/EF.
(13)
Denne afgørelse vedrører spørgsmålet om, hvorvidt den beskyttelse, som New Zealand yder, er tilstrækkelig med henblik på at opfylde kravene i artikel 25, stk. 1, i direktiv 95/46/EF. Den har ingen indvirkning på andre betingelser eller begrænsninger, der finder anvendelse ved gennemførelsen af andre bestemmelser i direktivet, som vedrører behandling af personoplysninger i medlemsstaterne.
(14)
Af hensyn til åbenheden og for at sikre, at medlemsstaternes ansvarlige myndigheder kan beskytte fysiske personer i forbindelse med behandlingen af deres personoplysninger, er det nødvendigt at specificere, under hvilke særlige omstændigheder det kan være berettiget at suspendere specifik videregivelse af oplysninger, uanset om det konstateres, at beskyttelsen er tilstrækkelig.
(15)
Gruppen vedrørende beskyttelse af personer i forbindelse med behandling af personoplysninger, der er nedsat ved artikel 29 i direktiv 95/46/EF, har afgivet en positiv udtalelse om tilstrækkeligheden af beskyttelsesniveauet for personoplysninger i New Zealand (2), som er taget i betragtning ved udarbejdelsen af denne gennemførelsesafgørelse.
(16)
Foranstaltningerne i denne afgørelse er i overensstemmelse med udtalelsen fra det udvalg, der er nedsat ved artikel 31, stk. 1, i direktiv 95/46/EF -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
1. For så vidt angår artikel 25, stk. 2, i direktiv 95/46/EF, anses New Zealand for at sikre et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau for personoplysninger, der videregives fra Den Europæiske Union.
2. Den tilsynsmyndighed, der har ansvaret for anvendelsen af retsreglerne om beskyttelse af oplysninger i New Zealand, er angivet i bilaget til denne afgørelse.
Artikel 2
1. De kompetente myndigheder i medlemsstaterne kan, uden at dette berører deres beføjelser til at træffe foranstaltninger for at sikre overensstemmelse med nationale bestemmelser, der er udstedt i henhold til andre bestemmelser end artikel 25 i direktiv 95/46/EF, gøre brug af deres beføjelser til at suspendere den fortsatte videregivelse af oplysninger til en modtager i New Zealand for at beskytte fysiske personer i forbindelse med behandlingen af deres personoplysninger:
a)
når en ansvarlig myndighed i New Zealand fastslår, at den pågældende modtager overtræder de gældende beskyttelsesnormer, eller
b)
når der er væsentlig sandsynlighed for, at beskyttelsesnormerne overtrædes, når der er rimelig grund til at antage, at den kompetente newzealandske myndighed ikke tager eller ikke agter at tage passende og rettidige skridt til at afgøre forholdet, når en fortsat videregivelse af personoplysninger vil kunne skabe overhængende risiko for alvorlig skade for de registrerede, og de kompetente myndigheder i medlemsstaterne, forholdene taget i betragtning, på passende vis har forsøgt at underrette den ansvarlige for behandlingen i New Zealand og give vedkommende mulighed for at reagere.
2. Suspenderingen ophæves, når beskyttelsesnormerne overholdes, og den kompetente myndighed i de pågældende medlemsstater underrettes herom.
Artikel 3
1. Medlemsstaterne underretter straks Kommissionen, hvis der træffes foranstaltninger i henhold til artikel 2.
2. Medlemsstaterne og Kommissionen underretter hinanden om tilfælde, hvor de organer, som er ansvarlige for håndhævelsen af beskyttelsesnormerne i New Zealand, ikke er i stand til at sikre, at normerne overholdes.
3. Hvor oplysninger, der er indsamlet i medfør af artikel 2, stk. 1, og stk. 1 og 2, i denne artikel, kan godtgøre, at et organ, der har ansvaret for at sikre, at beskyttelsesnormerne i New Zealand overholdes, ikke udfører sin opgave effektivt, underretter Kommissionen den ansvarlige myndighed i New Zealand herom og forelægger om nødvendigt et udkast til foranstaltninger efter proceduren i artikel 31, stk. 2, i direktiv 95/46/EF med henblik på at ophæve eller suspendere denne afgørelse eller begrænse dens anvendelsesområde.
Artikel 4
Kommissionen fører tilsyn med anvendelsen af denne afgørelse og fremsender alle relevante oplysninger til det udvalg, der er nedsat i henhold til artikel 31 i direktiv 95/46/EF, herunder oplysninger om ethvert forhold, der kan påvirke den vurdering, der foretages i henhold til artikel 1 i denne afgørelse, af, at beskyttelsen i New Zealand er tilstrækkelig efter artikel 25 i direktiv 95/46/EF, og ethvert forhold, der viser, at afgørelsen gennemføres på en diskriminerende måde.
Artikel 5
Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme denne afgørelse inden den 20. marts 2013.
Artikel 6
Denne afgørelse er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 19. december 2012.
32013D0065
L 028/12
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
PROVEDBENA ODLUKA KOMISIJE
od 19. prosinca 2012.
u skladu s Direktivom 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća o odgovarajućoj zaštiti osobnih podataka koja postoji u Novom Zelandu
(priopćena pod brojem dokumenta C(2012) 9557)
(Tekst značajan za EGP)
(2013/65/EU)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Direktivu 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom prijenosu takvih podataka (1), a posebno njezin članak 25. stavak 6.,
nakon savjetovanja s europskim nadzornikom za zaštitu podataka,
budući da:
(1)
Sukladno Direktivi 95/46/EZ, od država članica zahtijeva se da se prijenos osobnih podataka trećoj zemlji može izvršiti samo ako ta treća zemlja osigura odgovarajuću razinu zaštite i ako su zakoni država članica kojima se provode druge odredbe Direktive ispoštovani prije prijenosa.
(2)
Komisija može ustanoviti da treća zemlja jamči primjeren stupanj zaštite. U tom se slučaju osobni podaci mogu prenijeti iz država članica bez potrebe za dodatnim jamstvom.
(3)
Sukladno Direktivi 95/46/EZ, razinu zaštite podataka trebalo bi procijeniti na temelju svih okolnosti vezanih za postupak prijenosa podataka ili s obzirom na skup postupaka za prijenos podataka te na posebno navedene elemente koji su bitni za prijenos.
(4)
S obzirom na različite pristupe zaštiti podataka u trećim zemljama, trebalo bi provesti procjenu primjerenosti i svaku odluku koja se temelji na Direktivi 95/46/EZ donijeti i provesti tako da ne bude proizvoljne ili neopravdane diskriminacije protiv trećih zemalja ili među njima ako u njima prevladavaju slični uvjeti, niti da se stvori prikrivena prepreka za trgovinu, uzimajući u obzir postojeće međunarodne obveze unije.
(5)
Novi Zeland je nekadašnja britanska kolonija. Godine 1907. postao je neovisan dominion, ali svoje ustavne veze s Velikom Britanijom nije formalno raskinuo sve do 1947. Novi Zeland je unitarna država i nema pisani ustav u konvencionalnom smislu zadanog konstitutivnog dokumenta. Zemlja je ustavna monarhija i parlamentarna demokracija prema westminsterskom modelu, s kraljicom Novog Zelanda kao državnim poglavarom.
(6)
Novi Zeland funkcionira prema načelu parlamentarne suverenosti. Unatoč tome, prema ustaljenoj praksi postoji više zakonskih akata koji imaju poseban ustavni značaj te ih se smatra „višim pravom”. To znači da čine dio novozelandskog ustavnog okvira i da se na njima temelji vladina praksa i prihvaćaju drugi zakonski akti. Povrh toga, za izmjenu ili opoziv tih propisa bio bi potreban opći politički konsenzus. Na zaštitu podataka odnosi se nekoliko tih akata - Zakon o Povelji o pravima od 28. kolovoza 1990.(the Bill of Rights Act) (javni zakon br. 109 iz 1990.), Zakon o ljudskim pravima od 10. kolovoza 1993. (the Human Rights Act) (javni zakon br. 82 iz 1993.) i Zakon o tajnosti osobnih podataka od 17. svibnja 1993. (the Privacy Act) (javni zakon br. 28 iz 1993.). Ustavni značaj tih akata odražava opća suglasnost oko toga da ih se prilikom razvijanja ili predlaganja novih propisa mora uzeti u obzir.
(7)
Pravni standardi za zaštitu osobnih podataka u Novom Zelandu prvenstveno su utvrđeni Zakonom o tajnosti osobnih podataka, kako je izmijenjen Zakonom o izmjeni Zakona o tajnosti osobnih podataka (u prekograničnom izvješćivanju) od 7. rujna 2010. (javni zakon br. 113 iz 2010.). On po datumu prethodi Direktivi 95/46/EZ i nije ograničen na podatke koji se automatski obrađuju ili na strukturirane podatke u zbirkama, nego obuhvaća sve vrste osobnih podataka. Obuhvaća čitav javni i privatni sektor, uz nekolicinu iznimaka od posebnog javnog interesa koje se mogu očekivati u demokratskom društvu.
(8)
U Novom Zelandu postoji nekoliko regulatornih okvira koji se bave pitanjima tajnosti osobnih podataka s aspekta politike, propisa ili pravne nadležnosti. Neki od njih su zakonski, dok su drugi samoregulatorna gospodarska tijela, uključujući i reguliranje područja medija, izravne prodaje, neželjenih elektroničkih poruka, istraživanja tržišta, zdravlja i invaliditeta, bankarstva i osiguranja te štednje.
(9)
Osim zakona koje je donio novozelandski parlament, postoji i opsežan korpus običajnog prava čiji su korijeni u engleskom običajnom pravu, koji utjelovljuje načela običajnog prava i propise koji se odnose na zaštitu podataka. Među temeljnim načelima običajnog prava je i načelo pravne brige o dostojanstvu pojedinca. To načelo običajnog prava ključan je element u ukupnom kontekstu donošenja sudskih odluka u Novom Zelandu. Sudska praksa u Novom Zelandu koja se temelji na običajnom pravu također uključuje mnoge druge aspekte tajnosti osobnih podataka, kao što su zadiranje u privatnost, povreda povjerljivosti i dodatna zaštita u odnosu na klevetu, uznemiravanje, šikaniranje, zlonamjerne lažne izjave, nemar i druge nezakonite radnje.
(10)
Pravna zaštita podataka koja se primjenjuje u Novom Zelandu obuhvaća sva temeljna načela potrebna za odgovarajuću razinu zaštite fizičkih osoba te također osigurava iznimke i ograničenja kako bi se zaštitili bitni javni interesi. Takvi standardi pravne zaštite i iznimke odraz su načela utvrđenih Direktivom 95/46/EZ.
(11)
Primjenu pravnih standarda za zaštitu podataka jamče upravna i pravna sredstva te neovisni nadzor koji provodi nadzorno tijelo, povjerenik za tajnost osobnih podataka kojem su dane ovlasti iz članka 28. Direktive 95/46/EZ i koji djeluje neovisno. Također, svaka zainteresirana strana ima pravo sudskim putem tražiti naknadu štete koju je pretrpjela zbog nezakonite obrade svojih osobnih podataka.
(12)
Stoga bi se trebalo smatrati da Novi Zeland jamči primjeren stupanj zaštite osobnih podataka iz Direktive 95/46/EZ.
(13)
Ova bi se Odluka trebala ticati samo primjerenosti zaštite koju Novi Zeland pruža u smislu ispunjavanja zahtjeva iz članka 25. stavka 1. Direktive 95/46/EZ. Ne bi trebala utjecati na ostale uvjete ili ograničenja za provedbu ostalih odredaba Direktive koja se odnose na obradu osobnih podataka u državama članicama.
(14)
U interesu transparentnosti i s ciljem očuvanja sposobnosti nadležnih tijela u državama članicama da osiguraju zaštitu pojedinaca u odnosu na obradu njihovih osobnih podataka, potrebno je odrediti posebne okolnosti kad suspenzija prijenosa posebnih podataka može biti opravdana, bez obzira na postojanje odgovarajuće zaštite.
(15)
Radna skupina za zaštitu pojedinaca s obzirom na obradu osobnih podataka, koja je osnovana sukladno članku 29. Direktive 95/46/EZ, dala je mišljenje o razini zaštite koju pruža Novi Zeland (2), a koje je uzeto u obzir pri pripremi ove Odluke.
(16)
Mjere predviđene u ovoj Odluci u skladu su s mišljenjem Odbora osnovanog na temelju članka 31. stavka 1. Direktive 95/46/EZ,
DONIJELA JE OVU ODLUKU:
Članak 1.
1. Za potrebe članka 25. stavka 2. Direktive 95/46/EZ, smatra se da Novi Zeland osigurava primjeren stupanj zaštite za osobne podatke prenesene iz Zajednice.
2. Nadzorno tijelo za primjenu pravnih standarda o zaštiti podataka u Novom Zelandu navodi se u Prilogu ovoj Odluci.
Članak 2.
1. Ne dovodeći u pitanje njihove ovlasti da poduzmu mjere kako bi osigurali pridržavanje nacionalnih odredbi usvojenih u skladu s drugim odredbama osim članka 25. Direktive 95/46/EZ, nadležna tijela u državama članicama mogu izvršiti svoje postojeće ovlasti kako bi suspendirala protok podataka primatelju u Novom Zelandu radi zaštite pojedinaca s obzirom na obradu njihovih osobnih podataka u sljedećim slučajevima:
(a)
ako nadležno tijelo Novog Zelanda utvrdi da primatelj krši važeće standarde zaštite; ili
(b)
ako postoji značajna vjerojatnost da se krše standardi zaštite, ako postoje opravdani razlozi za vjerovanje kako nadležno tijelo u Novom Zelandu ne poduzima ili neće poduzeti odgovarajuće i pravovremene mjere da riješi slučaj o kojemu je riječ, ako bi trajnim prijenosom prijetio rizik teške štete osobama čiji se podaci obrađuju, a nadležna su tijela u državi članici u takvim okolnostima uložila razuman napor da obavijeste stranu odgovornu za obradu s poslovnim nastanom u Novom Zelandu te joj dale mogućnost za odgovor.
2. Suspenzija prestaje čim se osiguraju standardi zaštite te se o tome obavijesti nadležno tijelo dotičnih država članica.
Članak 3.
1. Države članice bez odlaganja obavješćuju Komisiju kad se usvoje mjere na temelju članka 2.
2. Države članice i Komisija se međusobno obavješćuju o slučajevima u kojima djelovanje tijela odgovornih za osiguravanje pridržavanje standarda zaštite u Novom Zelandu takvo pridržavanje ne uspije osigurati.
3. Ako informacije prikupljene u skladu s člankom 2. stavkom 1. i stavcima 1. i 2. ovog članka dokazuju da tijelo odgovorno za osiguravanje pridržavanje standarda zaštite u Novom Zelandu ne ispunjava svoju ulogu učinkovito, Komisija obavješćuje nadležna tijela u Novom Zelandu te prema potrebi dostavlja nacrt mjera u skladu s postupkom iz članka 31. stavka 2. Direktive 95/46/EZ radi stavljanja izvan snage ili suspendiranja ove Odluke ili ograničenja njezina područja primjene.
Članak 4.
Komisija nadzire provedbu ove Odluke te izvješćuje Odbor, osnovan u skladu s člankom 31. Direktive 95/46/EZ, o svim relevantnim nalazima, uključujući dokaze koji bi mogli utjecati na nalaz u članku 1. ove Odluke, da je zaštita u Novom Zelandu primjerena u smislu članka 25. Direktive 95/46/EZ te svim dokazima da se ova Odluka provodi na diskriminirajući način.
Članak 5.
Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi se uskladile s ovom Odlukom do 20. ožujka 2013.
Članak 6.
Ova je Direktiva upućena državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 19. prosinca 2012.