EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 542/2014
af 15. maj 2014
om ændring af forordning (EU) nr. 1215/2012 med hensyn til de regler, der skal anvendes for så vidt angår Den Fælles Patentdomstol og Beneluxdomstolen
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 81, stk. 2, litra a), c) og e),
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Den 19. februar 2013 undertegnede Kongeriget Belgien, Republikken Bulgarien, Den Tjekkiske Republik, Kongeriget Danmark, Forbundsrepublikken Tyskland, Republikken Estland, Irland, Den Hellenske Republik, Den Franske Republik, Den Italienske Republik, Republikken Cypern, Republikken Letland, Republikken Litauen, Storhertugdømmet Luxembourg, Ungarn, Republikken Malta, Kongeriget Nederlandene, Republikken Østrig, Den Portugisiske Republik, Rumænien, Republikken Slovenien, Den Slovakiske Republik, Republikken Finland, Kongeriget Sverige og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland aftalen om en fælles patentdomstol (3) (»patentdomstolsaftalen«). Patentdomstolsaftalen fastsætter, at den ikke træder i kraft før den første dag i den fjerde måned efter ikrafttrædelsesdatoen for ændringerne til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 (4) vedrørende nævnte forordnings forbindelse med patentdomstolsaftalen.
(2)
Den 15. oktober 2012 undertegnede Kongeriget Belgien, Storhertugdømmet Luxembourg og Kongeriget Nederlandene, der er parter i traktaten af 31. marts 1965 om oprettelsen af en Beneluxdomstol og dennes kompetence (»Beneluxdomstolstraktaten«), en protokol om ændring af traktaten. Nævnte protokol gjorde det muligt at overføre kompetence til Beneluxdomstolen i særlige spørgsmål, som er omfattet af anvendelsesområdet for forordning (EU) nr. 1215/2012.
(3)
Det er nødvendigt at regulere forholdet mellem forordning (EU) nr. 1215/2012 og patentdomstolsaftalen og Beneluxdomstolstraktaten gennem ændring af nævnte forordning.
(4)
Den Fælles Patentdomstol og Beneluxdomstolen bør anses som værende retter som defineret i forordning (EU) nr. 1215/2012 med henblik på at sikre retssikkerhed og retlig forudsigelighed for personer, der kan sagsøges ved disse to retter på et sted beliggende i en anden medlemsstat end den, der udpeges efter reglerne i forordning (EU) nr. 1215/2012.
(5)
De i denne forordning fastsatte ændringer af forordning (EU) nr. 1215/2012 med hensyn til Den Fælles Patentdomstol har til formål at tillægge denne domstol international kompetence og berører ikke den interne fordeling af sager blandt denne domstols afdelinger og ej heller ordningerne i patentdomstolsaftalen vedrørende udøvelse af kompetence, herunder enekompetence, i den overgangsperiode, der er fastsat i patentdomstolsaftalen.
(6)
I deres egenskab af retter, der er fælles for flere medlemsstater, kan Den Fælles Patentdomstol og Beneluxdomstolen ikke, i modsætning til en ret i én medlemsstat, udøve kompetence i henhold til national ret over for sagsøgte, der ikke har bopæl i en medlemsstat. For at gøre det muligt for disse to retter at udøve kompetence over for sådanne sagsøgte bør bestemmelserne i forordning (EU) nr. 1215/2012 derfor, for så vidt angår spørgsmål, der er omfattet af Den Fælles Patentdomstols og Beneluxdomstolens respektive kompetence, også finde anvendelse på sagsøgte, der har bopæl i tredjelande. De gældende kompetenceregler i forordning (EU) nr. 1215/2012 sikrer, at der er en tæt forbindelse mellem de søgsmål, som forordningen finder anvendelse på, og medlemsstaternes område. Det er derfor hensigtsmæssigt at udvide disse regler til at omfatte søgsmål mod alle sagsøgte uanset deres bopæl. Ved anvendelsen af kompetencereglerne i forordning (EU) nr. 1215/2012 bør Den Fælles Patentdomstol og Beneluxdomstolen (i det følgende individuelt omtalt som en »fælles ret«) kun anvende de regler, der er relevante for det spørgsmål, med hensyn til hvilket de er tillagt kompetence.
(7)
En fælles ret bør kunne behandle tvister, der omfatter sagsøgte fra tredjelande, på grundlag af en regel om residualkompetence i søgsmål med påstand om krænkelse af et europæisk patent, hvorved der opstår grundlag for krav om skadeserstatning både i og uden for Unionen. En sådan residualkompetence bør udøves, såfremt et formuegode, der tilhører sagsøgte, befinder sig i en medlemsstat, der er part i det instrument, ved hvilket den fælles ret blev oprettet, og hvis den pågældende tvist har tilstrækkelig tilknytning til en sådan medlemsstat, f.eks. fordi sagsøger har bopæl der, eller tvistens bevismateriale findes i denne medlemsstat. Ved fastlæggelsen af sin kompetence bør den fælles ret tage hensyn til værdien af det pågældende formuegode, som ikke bør være ubetydelig, og som bør muliggøre i hvert fald delvis fuldbyrdelse af dommen i de medlemsstater, der er parter i det instrument, ved hvilket den fælles ret blev oprettet.
(8)
Bestemmelserne i forordning (EU) nr. 1215/2012 om litispendens og indbyrdes sammenhængende krav, der skal hindre parallelle sager og uforenelige retsafgørelser, bør finde anvendelse, når søgsmål anlægges ved en fælles ret og ved en ret i en medlemsstat, hvor patentdomstolsaftalen eller, i givet fald, Beneluxdomstolstraktaten ikke finder anvendelse.
(9)
Bestemmelserne i forordning (EU) nr. 1215/2012 om litispendens og indbyrdes sammenhængende krav bør ligeledes finde anvendelse, når der i den overgangsperiode, der er fastsat i patentdomstolsaftalen, anlægges søgsmål vedrørende visse typer af tvister ved på den ene side Den Fælles Patentdomstol og på den anden side en national ret i en medlemsstat, der er part i patentdomstolsaftalen.
(10)
Retsafgørelser, der træffes af Den Fælles Patentdomstol eller af Beneluxdomstolen, bør anerkendes og fuldbyrdes i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 1215/2012 i en medlemsstat, som ikke er part i patentdomstolsaftalen eller Beneluxdomstolstraktaten, alt efter tilfældet.
(11)
Retsafgørelser, der træffes af retter i en medlemsstat, der ikke er part i patentdomstolsaftalen eller Beneluxdomstolstraktaten, alt efter tilfældet, bør anerkendes og fuldbyrdes i en anden medlemsstat i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 1215/2012.
(12)
Forordning (EU) nr. 1215/2012 bør derfor ændres i overensstemmelse hermed.
(13)
Målet for denne forordning kan ikke i tilstrækkelig grad kan opfyldes af medlemsstaterne, men kan på grund af dens omfang og virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU). I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.
(14)
I medfør af artikel 3 og artikel 4a, stk. 1, i protokol (nr. 21) om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til TEU og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), har disse medlemsstater meddelt, at de ønsker at deltage i vedtagelsen og anvendelsen af denne forordning.
(15)
I medfør af artikel 1 og 2 i protokol (nr. 22) om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til TEU og TEUF, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne forordning, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark, idet Danmark dog kan anvende de i denne forordning fastsatte ændringer til forordning (EU) nr. 1215/2012 i medfør af artikel 3 i aftalen af 19. oktober 2005 mellem Det Europæiske Fællesskab og Kongeriget Danmark om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (5) -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
I kapitel VII i forordning (EU) nr. 1215/2012 indsættes følgende artikler:
»Artikel 71a
1. Med henblik på denne forordning anses en ret, der er fælles for flere medlemsstater som omhandlet i stk. 2 (en »fælles ret«), som værende en ret i en medlemsstat, når en sådan fælles ret i henhold til det instrument, ved hvilket den blev oprettet, udøver kompetence i spørgsmål, der er omfattet af denne forordnings anvendelsesområde.
2. Med henblik på denne forordning anses hver af de følgende retter som en fælles ret:
a)
Den Fælles Patentdomstol oprettet ved aftalen om en fælles patentdomstol, som blev undertegnet den 19. februar 2013 (»patentdomstolsaftalen«), og
b)
Beneluxdomstolen oprettet ved traktaten af 31. marts 1965 om oprettelsen af en Beneluxdomstol og dennes kompetence (»Beneluxdomstolstraktaten«).
Artikel 71b
Kompetencen for en fælles ret fastlægges som følger:
1)
en fælles ret har kompetence i tilfælde, hvor retterne i en medlemsstat, der er part i det instrument, ved hvilket den fælles ret blev oprettet, i henhold til denne forordning ville have kompetence på et område, som er reguleret ved det pågældende instrument
2)
hvis sagsøgte ikke har bopæl i en medlemsstat, og der ved denne forordning i øvrigt ikke tillægges nogen kompetence over for vedkommende, finder kapitel II anvendelse, hvor dette er relevant, uanset sagsøgtes bopæl.
Der kan over for en fælles ret anmodes om foreløbige, herunder sikrende, retsmidler, selv om en ret i et tredjeland er kompetent til at påkende sagens realitet
3)
hvis en fælles ret har kompetence over en sagsøgt i henhold til nr. 2) i en tvist vedrørende krænkelse af et europæisk patent, hvorved der opstår grundlag for krav om skadeserstatning i Unionen, kan denne ret også udøve kompetence vedrørende krav om skadeserstatning uden for Unionen som følge af en sådan krænkelse.
En sådan kompetence kan kun fastlægges, hvis et formuegode, der tilhører sagsøgte, befinder sig i en medlemsstat, der er part i det instrument, ved hvilket den fælles ret blev oprettet, og tvisten har tilstrækkelig tilknytning til en sådan medlemsstat.
Artikel 71c
1. Artikel 29-32 finder anvendelse, når der anlægges søgsmål ved en fælles ret og ved en ret i en medlemsstat, der ikke er part i det instrument, ved hvilket den fælles ret blev oprettet.
2. Artikel 29-32 finder anvendelse, når der i den overgangsperiode, der er omhandlet i patentdomstolsaftalens artikel 83, anlægges søgsmål ved Den Fælles Patentdomstol og ved en ret i en medlemsstat, der er part i patentdomstolsaftalen.
Artikel 71d
Denne forordning finder anvendelse på anerkendelse og fuldbyrdelse af:
a)
retsafgørelser truffet af en fælles ret, som skal anerkendes og fuldbyrdes i en medlemsstat, der ikke er part i det instrument, ved hvilket den fælles ret blev oprettet, og
b)
retsafgørelser truffet af retter i en medlemsstat, der ikke er part i det instrument, ved hvilket den fælles ret blev oprettet, som skal anerkendes og fuldbyrdes i en medlemsstat, der er part i dette instrument.
Såfremt der i en medlemsstat, der er part i det instrument, ved hvilket den fælles ret blev oprettet, søges anerkendelse og fuldbyrdelse af en retsafgørelse truffet af en fælles ret, finder nævnte instruments bestemmelser om anerkendelse og fuldbyrdelse dog anvendelse i stedet for bestemmelserne i denne forordning.«.
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 10. januar 2015.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 15. maj 2014.
UREDBA (EU) br. 542/2014 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 15. svibnja 2014.
o izmjeni Uredbe (EU) br. 1215/2012 u pogledu pravila koja se primjenjuju na Jedinstveni sud za patente i Sud Beneluksa
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 81. stavak 2. točke (a), (c) i (e),
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
budući da:
(1)
Dana 19. veljače 2013. Kraljevina Belgija, Republika Bugarska, Češka Republika, Kraljevina Danska, Savezna Republika Njemačka, Republika Estonija, Irska, Helenska Republika, Francuska Republika, Talijanska Republika, Republika Cipar, Republika Latvija, Republika Litva, Veliko Vojvodstvo Luksemburg, Mađarska, Republika Malta, Kraljevina Nizozemska, Republika Austrija, Portugalska Republika, Rumunjska, Republika Slovenija, Slovačka Republika, Republika Finska, Kraljevina Švedska i Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske potpisale su Sporazum o Jedinstvenom sudu za patente („Sporazum o UPC-u”) (3). Sporazumom o UPC-u predviđa se da on ne stupa na snagu prije prvog dana četvrtog mjeseca od dana stupanja na snagu izmjena Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (4) u vezi s odnosom te Uredbe sa Sporazumom o UPC-u.
(2)
Dana 15. listopada 2012. Kraljevina Belgija, Veliko Vojvodstvo Luksemburg i Kraljevina Nizozemska, stranke Ugovora od 31.ožujka 1965. o uspostavi i statutu Suda Beneluksa („Ugovor o Sudu Beneluksa”), potpisale su Protokol o izmjeni tog Ugovora. Tim Protokolom omogućeno je prenošenje ovlasti Sudu Beneluksa u određenim stvarima iz okvira Uredbe (EU) br. 1215/2012.
(3)
Potrebno je regulirati vezu Uredbe (EU) br. 1215/2012 sa Sporazumom o UPC-u i sa Ugovorom o Sudu Beneluksa putem izmjene te Uredbe.
(4)
Jedinstveni sud za patente i Sud Beneluksa trebali bi se smatrati sudovima u smislu Uredbe (EU) br. 1215/2012 kako bi se osigurala pravna sigurnost i predvidivost za tuženike koji bi mogli biti tuženi pred ta dva suda na mjestu koje se nalazi u državi članici koja nije država članica određena pravilima Uredbe (EU) br. 1215/2012.
(5)
Izmjene Uredbe (EU) br. 1215/2012 predviđene ovom Uredbom u vezi s Jedinstvenim sudom za patente namijenjene su uspostavi međunarodne nadležnosti tog suda i ne utječu na unutarnju raspodjelu postupaka među odjelima tog suda niti na aranžmane iz Sporazuma o UPC-u u vezi s izvršavanjem nadležnosti, uključujući isključivu nadležnost, u prijelaznom razdoblju predviđenom u tom Sporazumu.
(6)
Kao sudovi koji su zajednički za više država članica, Jedinstveni sud za patente i Sud Beneluksa ne mogu, za razliku od suda jedne države članice, izvršavati nadležnost na temelju nacionalnog prava prema tuženicima koji nemaju domicil u državi članici. Kako bi se omogućilo tim dvama sudovima da izvršavaju nadležnost u odnosu na takve tuženike, pravila Uredbe (EU) br. 1215/2012 u vezi sa stvarima koje potpadaju pod nadležnost Jedinstvenog suda za patente odnosno Suda Beneluksa trebala bi se primjenjivati i na tuženike koji imaju domicil u trećim državama. Postojeća pravila o nadležnosti Uredbe (EU) br. 1215/2012 osiguravaju usku povezanost između postupaka na koje se ta Uredba odnosi i državnog područja država članica. Stoga je primjereno proširiti navedena pravila na postupke protiv svih tuženika, bez obzira na njihov domicil. Pri primjeni pravila nadležnosti Uredbe (EU) br. 1215/2012, Jedinstveni sud za patente i Sud Beneluksa (dalje u tekstu pojedinačno kao „zajednički sud”) trebali bi primjenjivati samo ona pravila koja su primjerena predmetima za koje im je dodijeljena nadležnost.
(7)
Zajednički sud trebao bi moći rješavati sporove koji uključuju tuženike iz trećih država na temelju supsidijarnog pravila nadležnosti u postupcima u vezi s povredom europskog patenta koji je doveo do štete unutar i izvan Unije. Takvu supsidijarnu nadležnost trebalo bi izvršavati ako se imovina koja pripada tuženiku nalazi u bilo kojoj državi članici stranci instrumenta o uspostavi zajedničkog suda, a dotični spor dovoljno je povezan s tom bilo kojom državom članicom jer, na primjer, jer tužitelj ondje ima domicil ili se ondje nalaze dokazi povezani s tim sporom. Pri uspostavi svoje nadležnosti, zajednički sud trebao bi uzeti u obzir vrijednost dotične imovine koja ne bi trebala biti beznačajna i koja bi trebala omogućiti barem djelomično izvršenje sudske presude u državama članicama strankama instrumenta o uspostavi zajedničkog suda.
(8)
Pravila Uredbe (EU) br. 1215/2012 u vezi s litispendencijom i povezanim postupcima, kojima je cilj spriječiti paralelne postupke i proturječne odluke, trebala bi se primjenjivati u postupcima pred zajedničkim sudom primjenjuje i pred sudom države članice u kojoj se Sporazum o UPC-u ili, ovisno o slučaju, Ugovor o Sudu Beneluksa ne primjenjuju.
(9)
Pravila Uredbe (EU) br. 1215/2012 u vezi s litispendencijom i povezanim postupcima trebala bi se isto tako primjenjivati ako se, tijekom prijelaznog razdoblja predviđenog u Sporazumu o UPC-u, postupci u vezi s određenim vrstama sporova pokreću pred Jedinstvenim sudom za patente s jedne strane i nacionalnim sudom države članice stranke Sporazuma o UPC-u s druge strane.
(10)
Sudske presude koje donosi Jedinstveni sud za patente ili Sud Beneluksa trebale bi se priznavati i izvršavati u skladu s Uredbom (EU) br. 1215/2012 u državi članici koja nije stranka, ovisno o slučaju, Sporazuma o UPC-u ili Ugovora o Sudu Beneluksa.
(11)
Sudske odluke koje donose sudovi države članice koja nije stranka, ovisno o slučaju, Sporazuma o UPC-u ili Ugovora o Sudu Beneluksa trebale bi se priznavati i izvršavati u drugoj državi članici u skladu s Uredbom (EU) br. 1215/2012.
(12)
Uredbu (EU) br. 1215/2012 trebalo bi stoga na odgovarajući način izmijeniti.
(13)
S obzirom na to da cilj ove Uredbe ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego se zbog svojeg opsega i učinaka, on na bolji način može ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti, utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji (UEU). U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja.
(14)
U skladu s člankom 3. i člankom 4.a stavkom 1. Protokola (br. 21) o stajalištu Ujedinjene Kraljevine i Irske u pogledu područja slobode, sigurnosti i pravde, priloženog UEU-u i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije (UFEU), te države članice obavijestile su o svojoj želji da sudjeluju u donošenju i primjeni ove Uredbe.
(15)
U skladu s člancima 1. i 2. Protokola (br. 22) o stajalištu Danske priloženom UEU-u i UFEU-u, Danska ne sudjeluje u donošenju ove Uredbe, ona ju ne obvezuje niti se na nju primjenjuje, ne dovodeći u pitanje mogućnost da Danska primjenjuje izmjene Uredbe (EU) br. 1215/2012 utvrđene u ovoj Uredbi sukladno članku 3. Sporazuma od 19. listopada 2005. između Europske zajednice i Kraljevine Danske o nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (5),
DONIJELI SU OVU UREDBU:
Članak 1.
U poglavlju VII. Uredbe (EU) br. 1215/2012, umeću se sljedeći članci:
„Članak 71.a
1. Za potrebe ove Uredbe, sud koji je zajednički za više država članica kako je utvrđeno u stavku 2. („zajednički sud”) smatra se sudom države članice kada, u skladu sa instrumentom o njegovu uspostavljanju, takav zajednički sud izvršava nadležnost u stvarima koje spadaju pod okvir ove Uredbe.
2. Za potrebe ove Uredbe, svaki je od sljedećih sudova zajednički sud:
(a)
Jedinstveni sud za patente uspostavljen na temelju Sporazuma o Jedinstvenom sudu za patente potpisanog 19. veljače 2013. („Sporazum o UPC-u”); i
(b)
Sud Beneluksa uspostavljen Ugovorom od 31. ožujka 1965. o uspostavi i statutu Suda Beneluksa („Ugovor o Sudu Beneluksa”).
Članak 71.b
Nadležnost zajedničkog suda određuje se kako slijedi:
1.
zajednički sud nadležan je ako, u skladu s ovom Uredbom, sudovi države članice stranke instrumenta kojim se uspostavlja zajednički sud budu nadležni za pitanja uređena tim instrumentom.
2.
ako tuženik nema domicil u državi članici, a ovom Uredbom nadležnost nije drukčije prenesena, prema potrebi se primjenjuje Poglavlje II. bez obzira na domicil tuženika.
Zajedničkom sudu može se podnijeti prijedlog za privremene mjere, uključujući zaštitne, čak i kada sudovi treće države imaju stvarnu nadležnost;
3.
ako zajednički sud ima nadležnost nad tuženikom prema točki 2. u sporu povezanom s povredom europskog patenta koji je doveo do štete unutar Unije, taj sud može izvršavati nadležnost i nad štetom koja je nastala izvan Unije zbog takve povrede.
Takva nadležnost može se uspostaviti jedino ako se imovina koja pripada tuženiku nalazi u nekoj državi članici stranci instrumenta o uspostavi zajedničkog suda i ako je spor u dovoljnoj mjeri povezan s bilo kojom takvom državom članicom.
Članak 71.c
1. Članci od 29. do 32. primjenjuju se ako se postupci pokreću pred zajedničkim sudom i sudom države članice koja nije stranka instrumenta o uspostavi zajedničkog suda.
2. Članci od 29. do 32. primjenjuju se ako se tijekom prijelaznog razdoblja iz članka 83. Sporazuma o UPC-u postupci pokreću pred Jedinstvenim sudom za patente i sudom države članice stranke Sporazuma o UPC-u.
Članak 71.d
Ova Uredba primjenjuje se na priznavanje i izvršenje:
(a)
sudskih odluka koje donosi zajednički sud koje se trebaju priznati i izvršiti u državi članici koja nije stranka instrumenta o uspostavi zajedničkog suda; i
(b)
sudskih odluka koje donose sudovi države članice koja nije stranka instrumenta o uspostavi zajedničkog suda koje se trebaju priznati i izvršiti u državi članici stranci tog instrumenta.
Međutim, ako se priznavanje i izvršenje presude koju je donio zajednički sud traži u državi članici koja je stranka instrumenta kojim se uspostavlja zajednički sud, umjesto pravila ove Uredbe primjenjuju se pravila iz navedenog instrumenta o priznavanju i izvršavanju.”.
Članak 2.
Ova Uredba stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Primjenjuje se od 10. siječnja 2015.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u državama članicama u skladu s Ugovorima.
Sastavljeno u Bruxellesu 15. svibnja 2014.