RÅDETS AFGØRELSE
af 24. juni 2014
om ordninger til Unionens gennemførelse af solidaritetsbestemmelsen
(2014/415/EU)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 222, stk. 3, første punktum,
under henvisning til det fælles forslag fra Europa-Kommissionen og Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Denne afgørelse vedrører Unionens gennemførelse af artikel 222 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) (»solidaritetsbestemmelsen«). Den vedrører ikke medlemsstaternes gennemførelse af solidaritetsbestemmelsen i henhold til artikel 222, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. I henhold til erklæring (nr. 37) ad artikel 222 i TEUF, kan en medlemsstat vælge de mest passende midler til at opfylde sin egen solidaritetsforpligtelse over for en anden medlemsstat.
(2)
I henhold til artikel 222, stk. 1, i TEUF skal Unionen og medlemsstaterne handle i fællesskab på et solidarisk grundlag, hvis en medlemsstat udsættes for et terrorangreb eller er offer for en naturkatastrofe eller en menneskeskabt katastrofe. Der bør tilstræbes sammenhæng og komplementaritet i Unionens og medlemsstaternes aktioner til fordel for enhver medlemsstat, der påberåber sig solidaritetsbestemmelsen, og med henblik på at undgå overlapninger. Eftersom medlemsstaterne skal foretage en samordning i Rådet for at opfylde deres egne solidaritetsforpligtelser i henhold til artikel 222, stk. 2, i TEUF, er det hensigtsmæssigt at have ordninger for samordningen i Rådet med hensyn til Unionens gennemførelse af solidaritetsbestemmelsen.
(3)
Ordninger for samordning i Rådet bør bygge på EU's integrerede ordninger for politisk kriserespons (IPCR), der blev godkendt af Rådet den 25. juni 2013, hvorefter IPCR også skal støtte ordninger til gennemførelse af solidaritetsbestemmelsen. Det er hensigtsmæssigt, at Rådet tilpasser IPCR-ordningerne, navnlig i tilfælde af en revision.
(4)
Unionens gennemførelse af solidaritetsbestemmelsen bør så vidt muligt benytte sig af eksisterende instrumenter, bør øge effektiviteten ved at forbedre koordinering og undgå overlapninger, bør fungere uden yderligere tilførsel af ressourcer, bør give medlemsstaterne en simpel og entydig kontaktflade på EU-plan og bør respektere de kompetencer, som hver EU-institutions og -tjenestegren er tillagt.
(5)
Solidaritetsbestemmelsen opfordrer Unionen til at mobilisere alle de instrumenter, det har til rådighed. Relevante instrumenter omfatter strategien for den indre sikkerhed for Den Europæiske Union, Den Europæiske Unions civilbeskyttelsesmekanisme oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1313/2013/EU (1) (»EU-mekanismen«), Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1082/2013/EU (2) og de strukturer, der er udviklet inden for rammerne af den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik (FSFP).
(6)
Anvendelsesområdet for ordningerne for Unionens gennemførelse af solidaritetsbestemmelsen bør være klart defineret.
(7)
For så vidt angår bekæmpelsen af terrorisme er den strategiske ramme for Unionens indsats Den Europæiske Unions terrorbekæmpelsesstrategi. Forskellige instrumenter er oprettet, herunder instrumenter, der styrker beskyttelsen af kritiske infrastrukturer inden for energi- og transportsektoren (3). Der er desuden foretaget aktioner i lyset af Kommissionens meddelelse med titlen: »EU's terrorbekæmpelsespolitik: vigtigste resultater og fremtidige udfordringer«, f.eks. aktioner, der fremmer samarbejdet mellem retshåndhævende myndigheder, styrker forebyggelsen af radikalisering, navnlig gennem oprettelsen af netværket til bevidstgørelse omkring radikalisering, og begrænser terroristers adgang til økonomiske midler samt sprængstoffer (4) og kemisk, biologisk, radiologisk og nukleart materiale samt aktioner, der forbedrer sikkerheden for eksplosivstoffer.
(8)
En påberåbelsesmekanisme og en udfasningsmekanisme for ordningerne i henhold til denne afgørelse bør defineres på EU-plan, baseret på en anmodning på højt politisk plan fra den berørte medlemsstat og understøttet af et enkelt kontaktpunkt på EU-plan.
(9)
Responsordninger på EU-plan bør forbedre effektiviteten gennem en styrket koordinering, der bygger på eksisterende instrumenter.
(10)
EU-mekanismen har til formål at styrke samarbejdet mellem medlemsstaterne og Unionen og at lette koordineringen på civilbeskyttelsesområdet. Afgørelse nr. 1313/2013/EU oprettede et katastrofeberedskabskoordineringscenter (»ERCC«), som skal sikre operationel kapacitet 24/7 og betjene medlemsstaterne og Kommissionen med henblik på at opfylde målene for EU-mekanismen.
(11)
Tjenesten for EU's Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten) råder over strukturer med efterretningsmæssig og militær ekspertise samt et netværk af delegationer, der også kan bidrage til respons på trusler eller katastrofer på medlemsstaternes område eller på kriser, der har en ydre dimension. Afhængigt af krisen, bør andre strukturer og EU-agenturer inden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP), herunder FSFP, i givet fald tilvejebringe bidrag i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i EU-retten.
(12)
I de tilfælde, hvor det er nødvendigt og muligt på grund af situationens hastende karakter, bør responsordninger på EU-plan suppleres med vedtagelsen af retsakter eller ændringer af eksisterende retsakter i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i traktaten.
(13)
Denne afgørelse har ingen indvirkning på forsvarsområdet. Hvis en krise kræver aktion inden for FUSP eller FSFP, bør Rådet vedtage en afgørelse i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i traktaten.
(14)
Denne afgørelse berører ikke artikel 42, stk. 7, i traktaten om Den Europæiske Union.
(15)
Kommissionens meddelelse med titlen: »Strategien for EU's indre sikkerhed i praksis - Fem skridt hen imod et mere sikkert EU« fastlægger et mål om at øge Unionens modstandsdygtighed over for kriser og katastrofer gennem en række aktioner, herunder ved fuld brug af solidaritetsbestemmelsen. Som Rådet mindede om i sine konklusioner af den 24. og 25. februar 2011, er det af afgørende betydning at øge Europas modstandskraft over for kriser og katastrofer for yderligere at styrke frihed, sikkerhed og retfærdighed i Unionen.
(16)
Det Europæiske Råd skal regelmæssigt vurdere de trusler, som Unionen står over for, således at Unionen og dens medlemsstater kan foretage effektive aktioner. På anmodning af Det Europæiske Råd bør der udarbejdes rapporter om konkrete trusler.
(17)
I henhold til artikel 346, stk. 1, litra a), i TEUF er ingen medlemsstat forpligtet til at meddele oplysninger, hvis udbredelse efter dens opfattelse ville stride mod dens væsentlige sikkerhedsinteresser.
(18)
Den 22. november 2012 vedtog Europa-Parlamentet beslutning 2012/2223 med titlen: »EU's bestemmelser om gensidigt forsvar og solidaritet: politiske og operationelle dimensioner«.
(19)
Denne afgørelse respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, der er anerkendt i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, og den bør anvendes i overensstemmelse med disse rettigheder og principper.
(20)
Målet for denne afgørelse, nemlig Unionens gennemførelse af solidaritetsbestemmelsen, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af aktionens omfang og virkning bedre gennemføres på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går afgørelsen ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Generelt mål og emne
1. Denne afgørelse fastlægger regler og procedurer for Unionens gennemførelse af artikel 222 i TEUF (»solidaritetsbestemmelsen«).
2. For at sikre sammenhæng og komplementaritet i Unionens og medlemsstaternes aktioner koordinerer Rådet på politisk plan responsen på påberåbelsen af solidaritetsbestemmelsen under anvendelse af IPCR-ordningerne. Generalsekretariatet for Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten yder operationel støtte til IPCR-ordningerne.
3. Ordninger på EU-plan baseres på eksisterende mekanismer i Rådet, Kommissionen, EU-Udenrigstjenesten og EU's agenturer til at levere oplysninger og yde bistand. Når det er relevant, bidrager Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik (HR) og EU-Udenrigstjenesten ved at tage initiativer og levere relevante oplysninger og yde bistand inden for HR's kompetenceområde.
4. Relevante EU-instrumenter og IPCR-ordningerne skal følge deres egne procedurer og kan være aktive inden påberåbelsen og efter udfasningen af responsen i medfør af denne afgørelse.
5. Ordningerne i henhold til denne afgørelse forbedrer effektiviteten gennem øget koordinering mellem Unionens og medlemsstaternes respons.
Artikel 2
Anvendelsesområde
1. I tilfælde af et terrorangreb eller en naturkatastrofe eller en menneskeskabt katastrofe, uanset om de opstår inden for eller uden for medlemsstaternes område, finder denne afgørelse anvendelse:
a)
inden for medlemsstaternes område, hvor traktaterne finder anvendelse, dvs. landområder, indre farvande, ydre territorialfarvande og luftrummet
b)
når infrastrukturer (såsom offshore olie- og gasinstallationer), der er beliggende i en medlemsstats ydre territorialfarvande eller eksklusive økonomiske zone eller på en medlemsstats kontinentalsokkel, berøres.
Når Unionen anvender ordningerne under denne afgørelse, og navnlig når den tager alle de instrumenter i brug, der står til dens rådighed, er den bundet af folkeretten og bør ikke gribe ind i tredjelandes rettigheder.
2. Denne afgørelse har ingen indvirkning på forsvarsområdet.
Artikel 3
Definitioner
I denne afgørelse forstås ved:
a) »katastrofe«: enhver situation, der har eller kan have alvorlige konsekvenser for mennesker, miljøet eller ejendom, herunder kulturarv
b) »terrorangreb«: en terrorhandling, som defineret Rådets rammeafgørelse 2002/475/RIA (5)
c) »krise«: en katastrofe eller et terrorangreb med så vidtrækkende konsekvenser eller politisk betydning, og at det kræver en rettidig politisk koordinering og respons på politisk plan i Unionen
d) »respons«: enhver aktion, der træffes i tilfælde af en katastrofe eller et terrorangreb for at imødegå de umiddelbare skadelige konsekvenser.
Artikel 4
Påberåbelse af solidaritetsbestemmelsen
1. I tilfælde af en katastrofe eller et terrorangreb, kan den berørte medlemsstat påberåbe sig solidaritetsbestemmelsen, hvis den efter at have udnyttet alle muligheder i eksisterende ressourcer og værktøjer, der findes på nationalt plan og EU-plan, finder, at krisen klart overstiger den responskapacitet, den har til rådighed.
2. De politiske myndigheder i den berørte medlemsstat fremsender deres påberåbelse til formandskabet for Rådet. Påberåbelsen fremsendes også til formanden for Europa-Kommissionen gennem ERCC.
Artikel 5
Responsordninger på EU-plan
1. Når solidaritetsbestemmelsen er blevet påberåbt, sikrer Rådet den politiske og strategiske styring af Unionens respons på påberåbelsen af solidaritetsbestemmelsen under fuld hensyntagen til Kommissionens og HR's beføjelser. Med henblik herpå aktiverer Rådets formandskab straks IPCR-ordningerne, hvis de ikke allerede er i brug, og dermed informere alle medlemsstater om påberåbelsen af solidaritetsbestemmelsen.
2. Samtidig og i overensstemmelse med artikel 1, stk. 3, skal Kommissionen og HR:
a)
identificere alle relevante EU-instrumenter, der bedst kan bidrage til responsen på krisen, herunder sektorspecifikke, operationelle, politiske eller finansielle instrumenter og strukturer, og træffe alle nødvendige foranstaltninger, der er fastsat i disse instrumenter
b)
identificere de militære kapaciteter, som bedst kan bidrage til responsen på krisen med støtte fra EU's Militærstab
c)
identificere og foreslå anvendelse af de instrumenter og ressourcer, der falder ind under EU-agenturernes ansvarsområde, og som bedst kan bidrage til responsen på krisen
d)
rådgive Rådet om, hvorvidt de eksisterende instrumenter er tilstrækkelige midler til at hjælpe de berørte medlemsstater efter påberåbelsen af solidaritetsbestemmelsen
e)
udarbejde regelmæssige samlede integrerede rapporter om situationsbevidsthed og analyse, som skal informere og støtte koordinering og beslutningstagning på politisk plan i Rådet i overensstemmelse med artikel 6 i denne afgørelse.
3. Når det er relevant, og i overensstemmelse med artikel 1, stk. 3, forelægger Kommissionen og HR forslag for Rådet, navnlig vedrørende:
a)
afgørelser om ekstraordinære foranstaltninger, som ikke findes i eksisterende instrumenter
b)
anmodninger om militær kapacitet, som går videre end de eksisterende ordninger for civilbeskyttelse, eller
c)
foranstaltninger til støtte for en hurtig respons fra medlemsstaterne.
4. Ved anvendelse af IPCR-ordningerne sikrer formandskabet for Rådet, at der er sammenhæng mellem håndteringen i Rådet og den overordnede respons på politisk plan i Unionen, herunder for så vidt angår udvikling og ajourføring af forslag til aktioner, samtidig med at Kommissionens og HR's initiativret respekteres inden for deres kompetenceområder. I den forbindelse modtager formandskabet støtte og rådgivning fra Generalsekretariatet for Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten samt, i tilfælde af et terrorangreb, fra EU-antiterrorkoordinatoren. Afhængig af krisen tilvejebringer strukturer og EU-agenturer inden for FUSP/FSFP i givet fald bidrag i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i EU-retten.
5. Formandskabet for Rådet underretter formanden for Det Europæiske Råd og formanden for Europa-Parlamentet om påberåbelsen af solidaritetsbestemmelsen og om den vigtigste udvikling.
6. Ved påberåbelse af solidaritetsbestemmelsen fungerer ERCC som det centrale kontaktpunkt 24/7 på EU-plan for medlemsstaternes kompetente myndigheder og andre interessenter, jf. dog de eksisterende ansvarsområder i Kommissionen og for HR og de eksisterende informationsnet. ERCC vil lette udarbejdelsen af integrerede rapporter om situationsbevidsthed og analyse (ISAA) i samarbejde med EU's situationsrum og andre EU-krisecentre i overensstemmelse med denne afgørelses artikel 6.
Artikel 6
Integrerede rapporter om situationsbevidsthed og analyse
ISAA-rapporter tilpasses behovene på Unionens politiske plan som fastsat af Rådets formandskab og giver et strategisk overblik over situationen i Rådet i overensstemmelse med IPCR-ordningerne. Disse rapporter samler validerede bidrag, som medlemsstaterne, Kommissionen, EU-Udenrigstjenesten og de relevante EU-agenturer samt relevante internationale organisationer frivilligt stiller til rådighed. I tilfælde af en påberåbelse i forbindelse med terrorangreb håndteres efterretningsvurderinger og briefinger separat gennem eksisterende kanaler.
Artikel 7
Udfasning
Udfasningen af responsen i medfør af denne afgørelse skal følge den samme procedure som fastsat i artikel 4, stk. 2. Den medlemsstat, der har påberåbt sig solidaritetsbestemmelsen, giver besked, så snart den vurderer, at der ikke længere er behov for at opretholde påberåbelsen.
Artikel 8
Trusselsvurdering på EU-plan
1. For regelmæssigt at vurdere truslerne mod Unionen kan Det Europæiske Råd anmode Kommissionen, HR og i givet fald EU-agenturer om at udarbejde rapporter om konkrete trusler.
2. Medmindre andet fastsættes af Det Europæiske Råd, baseres de pågældende rapporter alene på de tilgængelige vurderinger af trusler, som relevante EU-institutioner, -organer og -agenturer har udarbejdet under de eksisterende ordninger, og på de oplysninger, som medlemsstaterne frivilligt har stillet til rådighed, og overlapninger skal undgås. EU-antiterrorkoordinatoren inddrages i udarbejdelsen af disse rapporter, hvis det er relevant. I overensstemmelse med artikel 346, stk. 1, litra a), i TEUF er ingen medlemsstat forpligtet til at meddele oplysninger, hvis udbredelse efter dens opfattelse ville stride mod dens væsentlige sikkerhedsinteresser.
Artikel 9
Revision
1. Ordningerne i denne afgørelse tages op til revision med jævne mellemrum i overensstemmelse med identificerede behov og under alle omstændigheder senest 12 måneder, efter at påberåbelsen heraf er ophørt for at sikre, at de relevante erfaringer identificeres og behandles. Denne revision foretages i Rådet på grundlag af en fælles rapport udarbejdet af Kommissionen og HR.
2. Denne afgørelse kan revideres, hvis det er relevant. I så fald og i overensstemmelse med artikel 222, stk. 3, i TEUF bistås Rådet af Den Udenrigs- og Sikkerhedspolitiske Komité og Den Stående Komité for det Operationelle Samarbejde om den Indre Sikkerhed.
3. Hvis det er relevant, kan Rådet tilpasse IPCR-ordningerne, navnlig for at imødekomme behov, som Rådet har identificeret i forbindelse med en revision eller efter en revision af denne afgørelse.
Artikel 10
Finansielle virkninger
De finansielle midler, der er nødvendige for gennemførelsen af denne afgørelse, mobiliseres inden for rammerne af de vedtagne årlige udgiftsgrænser og i overensstemmelse med de eksisterende EU-instrumenters anvendelsesområde og overholder de årlige lofter i den flerårige finansielle ramme.
Artikel 11
Ikrafttræden
Denne afgørelse træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Udfærdiget i Luxembourg, den 24. juni 2014.
ODLUKA VIJEĆA
od 24. lipnja 2014.
o aranžmanima Unije za provedbu klauzule solidarnosti
(2014/415/EU)
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 222. stavak 3. prvu rečenicu,
uzimajući u obzir zajednički prijedlog Europske komisije i Visokog predstavnika Unije za vanjske poslove i sigurnosnu politiku,
budući da:
(1)
Ova se Odluka odnosi na provedbu od strane Unije članka 222. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) („klauzula solidarnosti”). Ona se ne odnosi na provedbu klauzule solidarnosti od strane država članica u skladu s člankom 222. stavkom 2. UFEU-a. U skladu s Izjavom (br. 37.) o članku 222. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, država članica može odabrati najprimjerenije sredstvo za ispunjenje svoje obveze solidarnosti prema drugoj državi članici.
(2)
Prema članku 222. stavku 1. UFEU-a Unija i države članice zajednički djeluju u duhu solidarnosti ako je neka država članica meta terorističkog napada, žrtva prirodne nepogode ili nesreće izazvane ljudskim djelovanjem. Trebalo bi težiti usklađenosti i komplementarnosti djelovanja Unije i djelovanja država članica u korist bilo koje države članice koja se poziva na klauzulu solidarnosti te kako bi se izbjeglo udvostručavanje napora. S obzirom na to da se države članice trebaju međusobno koordinirati u Vijeću kako bi ispunile vlastite obveze solidarnosti u skladu s člankom 222. stavkom 2. UFEU-a, prikladno je imati aranžmane za koordinaciju u Vijeću u odnosu na provedbu klauzule solidarnosti od strane Unije.
(3)
Aranžmani za koordinaciju u Vijeću trebali bi se oslanjati na integrirane aranžmane EU-a za politički odgovor na krize (IPCR) koje je odobrilo Vijeće 25. lipnja 2013., a koji navode da IPCR također treba poduprijeti aranžmane za provedbu klauzule solidarnosti. Primjereno je da Vijeće prilagodi aranžmane za IPCR, posebno u slučaju preispitivanja.
(4)
Provedba klauzule solidarnosti od strane Unije trebala bi se oslanjati na postojeće instrumente u mjeri u kojoj je to moguće, trebala bi povećati učinkovitost jačanjem koordinacije i izbjegavanjem udvostručavanja, funkcionirati bez dodatnih resursa, osiguravati jednostavne i jasne dodirne točke za države članice na razini Unije te poštovati nadležnosti dodijeljene svakoj instituciji i službi Unije.
(5)
Klauzula solidarnosti poziva Uniju da pokrene sve instrumente kojima raspolaže. Relevantni instrumenti uključuju Strategiju unutarnje sigurnosti Europske unije, Mehanizam Europske unije za civilnu zaštitu uspostavljen Odlukom br. 1313/2013/EU Europskog parlamenta i Vijeća (1) („Mehanizam Unije”), Odluku br. 1082/2013/EU Europskog parlamenta i Vijeća (2) i strukture razvijene u okviru zajedničke sigurnosne i obrambene politike (ZSOP).
(6)
Područje primjene aranžmana Unije za provedbu klauzule solidarnosti trebalo bi jasno definirati.
(7)
Što se tiče borbe protiv terorizma, strateški okvir djelovanja Unije je Strategija Europske unije za borbu protiv terorizma. Uspostavljeni su razni instrumenti, poput instrumenata koji jačaju zaštitu kritične infrastrukture u energetici i transportu (3). Također su poduzeta djelovanja nakon Komunikacije Komisije pod nazivom „Protuteroristička politika EU-a: glavna postignuća i budući izazovi”, primjerice djelovanja kojima se poboljšava suradnja između tijela kaznenog progona, jača sprečavanje radikalizacije, posebno uspostavom Mreže za osvješćivanje o radikalizaciji, i teroristima ograničuje pristup sredstvima kao i eksplozivima (4) te kemijskim, biološkim, radiološkim i nuklearnim materijalima, kao i djelovanja kojima se poboljšava sigurnost eksploziva.
(8)
Trebalo bi definirati mehanizam pozivanja i mehanizam postupnog ukidanja za aranžmane u okviru ove Odluke na razini Unije, na temelju političkog zahtjeva na visokoj razini dotične države članice i uz potporu jedinstvene ulazne točke na razini Unije.
(9)
Aranžmanima odgovora na razini Unije trebala bi se poboljšati učinkovitost pojačanom koordinacijom na temelju postojećih instrumenata.
(10)
Cilj je Mehanizma Unije jačanje suradnje između država članica i Unije te olakšavanje koordinacije u području civilne zaštite. Odlukom br. 1313/2013/EU uspostavljen je Koordinacijski centar za odgovor na hitne situacije („ERCC”) koji osigurava operativni kapacitet 24 sata dnevno 7 dana u tjednu te je na raspolaganju državama članicama i Komisiji za ostvarivanje ciljeva Mehanizma Unije.
(11)
Europska služba za vanjsko djelovanje (ESVD) ima na raspolaganju strukture s obavještajnim i vojnim stručnim znanjem, kao i mrežu delegacija koje također mogu doprinijeti odgovoru na prijetnje ili katastrofe na državnom području država članica ili na krize koje imaju vanjsku dimenziju. Ovisno o krizi, ostale strukture i agencije Unije u području zajedničke vanjske i sigurnosne politike (ZVSP) uključujući ZSOP trebale bi osigurati, prema potrebi, doprinose u skladu s relevantnim odredbama prava Unije.
(12)
Kada je to potrebno i izvedivo s obzirom na žurnost, aranžmani odgovora na razini Unije trebali bi se nadopuniti donošenjem pravnih akata ili izmjenom postojećih akata u skladu s relevantnim odredbama Ugovorâ.
(13)
Ova odluka neće imati obrambene implikacije. U slučaju da kriza zahtijeva djelovanje ZVSP-a i ZSOP-a, odluku bi trebalo donijeti Vijeće u skladu s relevantnim odredbama Ugovorâ.
(14)
Ovom Odlukom ne dovodi se u pitanje članak 42. stavak 7. Ugovora o Europskoj uniji.
(15)
Komunikacijom Komisije pod nazivom „Strategija unutarnje sigurnosti EU-a na djelu: pet koraka prema sigurnijoj Europi” za cilj je postavljeno jačanje otpornosti Unije na krize i katastrofe nizom djelovanja, uključujući potpunim iskorištavanjem klauzule solidarnosti. Kako podsjeća Vijeće u svojim zaključcima od 24. i 25. veljače 2011., jačanje otpornosti Europe na krize i katastrofe od ključne je važnosti za daljnje jačanje slobode, sigurnosti i pravde u Uniji.
(16)
Europsko vijeće treba redovito procjenjivati prijetnje s kojima se suočava Unija kako bi se Uniji i njezinim državama članicama omogućilo učinkovito djelovanje. Na zahtjev Europskog vijeća trebalo bi izraditi izvješća o određenim prijetnjama.
(17)
U skladu s člankom 346. stavkom 1. točkom (a) UFEU-a nijedna država članica nije obvezna davati informacije ako smatra da bi njihovo otkrivanje bilo suprotno osnovnim interesima njezine sigurnosti.
(18)
Europski parlament 22. studenoga 2012. usvojio je rezoluciju 2012/2223 pod nazivom „Klauzule o uzajamnoj obrani i solidarnosti EU-a: političke i operativne dimenzije”.
(19)
Ovom Odlukom poštuju se temeljna prava i načela priznata u Povelji Europske unije o temeljnim pravima i trebala bi se primjenjivati u skladu s tim pravima i načelima.
(20)
S obzirom na to da cilj ove Odluke, to jest provedbu klauzule solidarnosti od strane Unije, ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego se zbog opsega i učinaka djelovanja on na bolji način može ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Odluka ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja,
DONIJELO JE OVU ODLUKU:
Članak 1.
Opći cilj i predmet
1. Ovom se Odlukom utvrđuju pravila i postupci za provedbu od strane Unije članka 222. UFEU-a („klauzula solidarnosti”).
2. Kako bi se osigurala usklađenost i komplementarnost djelovanja Unije i država članica, Vijeće na političkoj razini provodi koordinaciju odgovora na pozivanje na klauzulu, koristeći aranžmane za IPCR. Potporu djelovanju aranžmana za IPCR pružaju Glavno tajništvo Vijeća, Komisija i ESVD.
3. Aranžmani na razini Unije temelje se na postojećim mehanizmima u Vijeću, Komisiji, ESVD-u i agencijama Unije za pružanje informacija i potpore. Gdje je relevantno, Visoki predstavnik Unije za vanjske poslove i sigurnosnu politiku (VP) i ESVD doprinose poduzimanjem inicijativa i pružanjem relevantnih informacija i potpore u području nadležnosti VP-a.
4. Relevantni instrumenti Unije i aranžmani za IPCR slijede vlastite postupke i mogu biti aktivni prije pozivanja i nakon postupnog ukidanja odgovora u okviru ove Odluke.
5. Aranžmani iz ove Odluke poboljšavaju učinkovitost pojačanom koordinacijom između odgovora Unije i država članica.
Članak 2.
Područje primjene
1. U slučaju terorističkog napada ili prirodne nepogode ili nesreće izazvane ljudskim djelovanjem, bez obzira na to jesu li nastali na državnom području država članica ili izvan njega, ova se Odluka primjenjuje:
(a)
na državnom području država članica na koje se primjenjuju Ugovori, to jest kopnu, unutarnjim vodama, teritorijalnom moru i zračnom prostoru;
(b)
kada zahvaća infrastrukturu (poput priobalnih naftnih i plinskih postrojenja) koja se nalazi u teritorijalnom moru, isključivom gospodarskom pojasu ili epikontinentalnom pojasu države članice.
Pri korištenju aranžmana u okviru ove Odluke, a posebno pri mobiliziranju instrumenata s kojima raspolaže, Unija je obvezana međunarodnim pravom i ne zadire u prava država koje nisu države članice.
2. Ova Odluka nema obrambene implikacije.
Članak 3.
Definicije
Za potrebe ove Odluke primjenjuju se sljedeće definicije:
(a)
„katastrofa” znači svaka situacija koja ima ili može imati ozbiljne učinke na ljude, okoliš ili imovinu, uključujući kulturnu baštinu;
(b)
„teroristički napad” znači kazneno djelo terorizma prema definiciji iz Okvirne odluke Vijeća 2002/475/PUP (5);
(c)
„kriza” znači katastrofa ili teroristički napad tako širokog učinka ili političkog značaja da zahtijeva pravodobno usklađivanje politike i odgovor na političkoj razini Unije;
(d)
„odgovor” znači svako djelovanje poduzeto u slučaju katastrofe ili terorističkog napada radi uklanjanja njegovih neposrednih štetnih posljedica.
Članak 4.
Pozivanje na klauzulu solidarnosti
1. U slučaju katastrofe ili terorističkog napada pogođena država članica može se pozvati na klauzulu solidarnosti ako, nakon što je iskoristila mogućnosti koje joj nude postojeća sredstva i alati na nacionalnoj razini i na razini Unije, smatra da kriza jasno nadilazi kapacitete za odgovor koji su joj na raspolaganju.
2. Politička tijela pogođene države članice upućuju svoje pozivanje predsjedništvu Vijeća. Pozivanje se upućuje i predsjedniku Europske komisije putem ERCC-a.
Članak 5.
Aranžmani odgovora na razini Unije
1. Nakon pozivanja na klauzulu solidarnosti Vijeće osigurava političko i strateško usmjeravanje odgovora Unije na pozivanje na klauzulu solidarnosti, u potpunosti vodeći računa o nadležnosti Komisije i VP-a. U tu svrhu predsjedništvo Vijeća odmah aktivira aranžmane za IPCR, ako već nisu u uporabi, te na taj način obavješćuje sve države članice o pozivanju na klauzulu solidarnosti.
2. Istodobno, te u skladu s člankom 1. stavkom 3., Komisija i VP:
(a)
utvrđuju sve relevantne instrumente Unije koji na najbolji način mogu doprinijeti odgovoru na krizu, uključujući sektorske, operativne, političke ili financijske instrumente i strukture te poduzimaju sve potrebne mjere predviđene tim instrumentima;
(b)
utvrđuju vojne kapacitete koji na najbolji način mogu doprinijeti odgovoru na krizu uz potporu Vojnog stožera EU-a;
(c)
utvrđuju i predlažu upotrebu instrumenata i resursa koji su pod nadležnošću agencija Unije i koji na najbolji način mogu doprinijeti odgovoru na krizu;
(d)
savjetuju Vijeće o tome jesu li postojeći instrumenti dovoljni za pomoć pogođenoj državi članici nakon pozivanja na klauzulu solidarnosti;
(e)
izrađuju redovna integrirana izvješća o svijesti o situaciji i analizi radi obavješćivanja i potpore koordinaciji i donošenju odluka na političkoj razini u Vijeću, u skladu s člankom 6. ove Odluke.
3. Prema potrebi, te u skladu s člankom 1. stavkom 3., Komisija i VP podnose prijedloge Vijeću, a posebno u pogledu:
(a)
odluka o izvanrednim mjerama koje nisu predviđene postojećim instrumentima;
(b)
zahtjeva za vojne kapacitete koji nadilaze postojeće aranžmane o civilnoj zaštiti; ili
(c)
mjera koje podupiru brzi odgovor država članica.
4. Koristeći aranžmane za IPCR, predsjedništvo Vijeća osigurava usklađenost postupanja u Vijeću i sveukupnog odgovora na političkoj razini Unije, uključujući u pogledu izrade i ažuriranja prijedlogâ za djelovanje, pritom poštujući pravo inicijative Komisije i VP-a u okviru njihovih područja nadležnosti. Pri tome predsjedništvo podupiru i savjetuju Glavno tajništvo Vijeća, Komisija i ESVD te, u slučaju terorističkih napada, koordinator EU-a za borbu protiv terorizma. Ovisno o krizi, strukture i agencije Unije u području ZVSP-a/ZSOP-a osiguravaju, prema potrebi, doprinose u skladu s relevantnim odredbama prava Unije.
5. Predsjedništvo Vijeća obavješćuje predsjednika Europskog vijeća i predsjednika Europskog parlamenta o pozivanju na klauzulu solidarnosti i o svim glavnim događajima.
6. Nakon pozivanja na klauzulu solidarnosti ERCC djeluje kao neprekidna središnja kontaktna točka na razini Unije s nadležnim tijelima država članica i drugim dionicima, ne dovodeći u pitanje postojeće odgovornosti unutar Komisije i VP-a te postojeće informacijske mreže. ERCC olakšava izradu integriranih izvješća o svijesti o situaciji i analizi (ISAA), u suradnji sa Situacijskom sobom EU-a i drugim kriznim centrima Unije, u skladu s člankom 6. ove Odluke.
Članak 6.
Integrirana izvješća o svijesti o situaciji i analizi
Izvješća ISAA prilagođena su potrebama političke razine Unije koju određuje predsjedništvo Vijeća i omogućuju, unutar Vijeća, strateški pregled stanja, u skladu s aranžmanima za IPCR. Takva izvješća objedinjuju potvrđene doprinose koje su dobrovoljno stavile na raspolaganje države članice, Komisija, ESVD i relevantne agencije Unije, kao i relevantne međunarodne organizacije. U slučaju pozivanja u pogledu terorističkih napada, obavještajne analize i kratka izvješća obrađuju se zasebno kroz postojeće kanale.
Članak 7.
Postupno ukidanje
Postupno ukidanje odgovora u okviru ove Odluke slijedi isti postupak kako je predviđeno u članku 4. stavku 2. Kada država članica koja se pozvala na klauzulu solidarnosti smatra da više nema potrebe da pozivanje ostane aktivno, ona to naznačuje bez odgode.
Članak 8.
Procjena prijetnje na razini Unije
1. Radi redovne procjene prijetnji s kojima se suočava Unija Europsko vijeće može zatražiti od Komisije i VP-a te agencija Unije, prema potrebi, da izrade izvješća o određenim prijetnjama.
2. Osim ako Europsko vijeće drukčije odredi, sva takva izvješća temelje se samo na raspoloživim procjenama prijetnji koje su sastavile relevantne institucije, tijela i agencije Unije prema postojećim aranžmanima te na informacijama koje su dobrovoljno osigurale države članice, uz izbjegavanje udvostručavanja napora. Koordinator EU-a za borbu protiv terorizma prema potrebi se povezuje s pripremom takvih izvješća. U skladu s člankom 346. stavkom 1. točkom (a) UFEU-a nijedna država članica nije obvezna davati informacije ako smatra da bi njihovo otkrivanje bilo suprotno osnovnim interesima njezine sigurnosti.
Članak 9.
Preispitivanje
1. Aranžmani u okviru ove Odluke periodički se preispituju u skladu s utvrđenim potrebama, a u svakom slučaju u roku od 12 mjeseci od prestanka pozivanja kako bi se osiguralo da se izvuku relevantne pouke i da ih se sagleda. To se preispitivanje provodi u Vijeću na temelju zajedničkog izvješća koje pripremaju Komisija i VP.
2. Prema potrebi, ova se Odluka može izmijeniti. U takvim slučajevima i u skladu s člankom 222. stavkom 3 UFEU-a, Vijeću pomažu Politički i sigurnosni odbor i Stalni odbor za operativnu suradnju u području unutarnje sigurnosti.
3. Prema potrebi, Vijeće može prilagoditi aranžmane za IPCR, posebno kao odgovor na potrebe koje je utvrdilo Vijeće u kontekstu preispitivanja ili nakon izmjene ove Odluke.
Članak 10.
Financijske implikacije
Svi financijski resursi potrebni za provedbu ove Odluke mobiliziraju se u okviru dogovorenih ograničenja godišnjih izdataka i u skladu s područjem primjene postojećih instrumenata Unije, istodobno poštujući godišnje gornje granice višegodišnjeg financijskog okvira.
Članak 11.
Stupanje na snagu
Ova Odluka stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Sastavljeno u Luxembourgu 24. lipnja 2014.