KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) 2015/461
af 19. marts 2015
om gennemførelsesmæssige tekniske standarder for så vidt angår processen til at træffe en fælles afgørelse om ansøgningen om at anvende en koncernintern model i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/138/EF
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/138/EF af 25. november 2009 om adgang til og udøvelse af forsikrings- og genforsikringsvirksomhed (Solvens II) (1), særlig artikel 231, stk. 4, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Effektiv udveksling af passende oplysninger mellem de berørte nationale tilsynsmyndigheder er af afgørende betydning for at kunne tilvejebringe en effektiv proces til at træffe en fælles afgørelse om koncerninterne modeller.
(2)
For at sikre konsekvent anvendelse af processen til at træffe en fælles afgørelse er det vigtigt, at hvert trin er klart defineret. En klar proces fremmer også udvekslingen af oplysninger, udvikler den gensidige forståelse og forbindelserne mellem de berørte tilsynsmyndigheder og fremmer et effektivt tilsyn.
(3)
Rettidig og realistisk planlægning af den fælles beslutningsproces er af afgørende betydning. Alle de berørte tilsynsmyndigheder bør give den koncerntilsynsførende relevante oplysninger rettidigt.
(4)
Det bør ved at oprette og dokumentere klare processer for indholdet og gennemførelsen af den fælles afgørelse sikres, at afgørelsen er fuldt begrundet.
(5)
Processen til at træffe en fælles afgørelse om ansøgningen om at anvende en koncernintern model bør være den samme som for den fælles afgørelse om større ændringer og ændringer af den politik, der skal følges ved ændring af modellen for koncerninterne modeller.
(6)
Denne forordning er baseret på det udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder, som Den Europæiske Tilsynsmyndighed for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger (EIOPA) har forelagt Kommissionen.
(7)
EIOPA har afholdt åbne offentlige høringer om det udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder, som ligger til grund for denne forordning, analyseret de potentielle omkostninger og fordele samt indhentet en udtalelse fra den interessentgruppe, der er nedsat i henhold til artikel 37 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1094/2010 (2).
(8)
For at øge retssikkerheden om tilsynsordningen i den i artikel 308a i direktiv 2009/138/EF omhandlede indfasningsperiode, som påbegyndes den 1. april 2015, er det vigtigt at sikre, at denne forordning træder i kraft hurtigst muligt, det vil sige på dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Genstand og anvendelsesområde
Denne forordning omhandler de procedurer, som tilsynsmyndighederne skal følge for at træffe en fælles afgørelse, jf. artikel 231, stk. 2, i direktiv 2009/138/EF, om ansøgningen om tilladelse til at anvende en koncernintern model til at beregne koncernens konsoliderede solvenskapitalkrav og solvenskapitalkravet for koncernens forsikrings- og genforsikringsselskaber.
Artikel 2
Definition
I denne forordning forstås ved »de berørte tilsynsmyndigheder« tilsynsmyndighederne i alle de medlemsstater, hvor hovedsædet for de enkelte tilknyttede forsikrings- eller genforsikringsselskaber, som ansøger om at anvende en koncernintern model til at beregne deres solvenskapitalkrav, er beliggende.
Artikel 3
Aftale om processen
1. De berørte tilsynsmyndigheder indgår en aftale om processen til at træffe og formalisere en fælles afgørelse, herunder tidsplan samt vigtigste skridt og resultater, under hensyntagen til kravene i direktiv 2009/138/EF som nærmere præciseret i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/35 (3) om supplerende regler til direktiv 2009/138/EF. De berørte tilsynsmyndigheder bestræber sig på så vidt muligt at træffe en fælles afgørelse, jf. artikel 231, stk. 2, i direktiv 2009/138/EF, og sikrer derfor, at de vigtigste skridt og resultater for den aftalte proces følges rettidigt.
2. De berørte tilsynsmyndigheder tager, når de indgår en aftale om processen, hensyn til eventuelle retlige hindringer og interne processer, som kan hindre dem i formelt at tage stilling til ansøgninger inden for den givne tidsramme. Alle de berørte tilsynsmyndigheder underretter derfor hinanden om eventuelle retlige hindringer og interne processer inden for deres respektive tilsynsmyndighed.
3. De berørte tilsynsmyndigheder giver de øvrige berørte myndigheder oplysninger, som kan være relevante for afgørelsen om ansøgningen, så hurtigt som praktisk muligt.
4. I tilfælde af at berørte tilsynsmyndigheder rejser spørgsmål vedrørende processen, navnlig hvis det ikke er sandsynligt, at der kan opnås enighed om en afgørelse, skal de over for de øvrige berørte tilsynsmyndigheder forklare hvorfor og anføre, om de har til hensigt at forelægge sagen for EIOPA, jf. artikel 231, stk. 3, i direktiv 2009/138/EF. Den koncerntilsynsførende drøfter sagen med alle de berørte tilsynsmyndigheder med henblik på at finde en løsning. Tilsynsmyndighederne aftaler, inden for hvilken tidsramme der skal findes en løsning.
5. Hvis der ikke findes en løsning inden for den aftalte tidsramme og den relevante tilsynsmyndighed beslutter sig for at forelægge sagen for EIOPA, skal denne gøre dette omgående.
Artikel 4
Forslag til afgørelse
1. De berørte tilsynsmyndigheder skal, inden de fremsætter forslag til afgørelse, bekræfte, at vurderingen af ansøgningen er afsluttet, og at resultatet af denne vurdering danner grundlag for en afgørelse om ansøgningen.
2. De øvrige berørte tilsynsmyndigheder giver deres input om forslaget til afgørelse til den koncerntilsynsførende i form af et skriftligt resumé af resultaterne af vurderingen.
3. Den koncerntilsynsførende udarbejder på grundlag af de øvrige berørte tilsynsmyndigheders input, jf. stk. 2, et skriftligt forslag til afgørelse, herunder de eventuelle vilkår og betingelser, som gælder for afgørelsen. I forslaget medtages begrundelsen for afgørelsen og de eventuelle vilkår og betingelser.
4. Den koncerntilsynsførende tager, hvis det er relevant, ved udarbejdelsen af et forslag til afgørelse hensyn til de synspunkter, som de øvrige berørte tilsynsmyndigheder i forbindelse med vurderingen af ansøgningen har givet udtryk for vedrørende, hvorvidt det er passende at anvende den koncerninterne model til at beregne koncernens konsoliderede solvenskapitalkrav. Den koncerntilsynsførende tager også, hvis det er relevant, hensyn til de synspunkter, som de øvrige tilsynsmyndigheder i tilsynskollegiet har givet udtryk for vedrørende den koncerninterne model.
5. Den koncerntilsynsførende fremsender forslaget til afgørelse til de berørte tilsynsmyndigheder og, hvis det er relevant, til kollegiets øvrige medlemmer og deltagere.
6. De øvrige berørte tilsynsmyndigheder afgiver en skriftlig udtalelse til den koncerntilsynsførende om forslaget til afgørelse, herunder om de eventuelle vilkår og betingelser, som gælder for forslaget til afgørelse. Den koncerntilsynsførende samler de modtagne udtalelser og fremsender et resumé heraf til de øvrige berørte tilsynsmyndigheder.
7. Den koncerntilsynsførende afholder mindst et møde med de øvrige berørte tilsynsmyndigheder for at drøfte forslaget til afgørelse og de afgivne udtalelser. Disse møder kan være fysiske møder eller, hvis alle de berørte tilsynsmøder er enige, møder, som afholdes på anden måde. Drøftelserne tager sigte på at nå til enighed om en fælles afgørelse. Alle de berørte tilsynsmyndigheder bekræfter derefter deres synspunkter og underretter skriftligt den koncerntilsynsførende om deres endelige synspunkter og forbehold.
Artikel 5
Endelig afgørelse
1. Hvis der træffes en fælles afgørelse, jf. artikel 231, stk. 5, i direktiv 2009/138/EF, skal den koncerntilsynsførende:
a)
dokumentere den endelige afgørelse om ansøgningen og om de eventuelle vilkår og betingelser, som gælder for afgørelsen
b)
fremsende den endelige afgørelse til alle kollegiemedlemmerne og, hvis det er relevant, til deltagerne sammen med de synspunkter, som de berørte tilsynsmyndigheder har givet udtryk for.
I det i første afsnit omhandlede tilfælde bekræftes aftalen om den endelige afgørelse skriftligt af repræsentanter for de berørte tilsynsmyndigheder, som har passende beføjelse til at forpligte deres respektive myndigheder.
2. Hvis der ikke træffes en fælles afgørelse, jf. artikel 231, stk. 6, i direktiv 2009/138/EF, skal den koncerntilsynsførende:
a)
dokumentere den endelige afgørelse
b)
dokumentere de i artikel 4, stk. 7, omhandlede synspunkter og forbehold
c)
anføre de synspunkter og forbehold, som de relevante berørte tilsynsmyndigheder har givet udtryk for, og, hvis det er relevant, begrunde, hvorfor den koncerntilsynsførende afviger fra disse synspunkter, når denne fremsender et dokument med sin afgørelse, jf. artikel 231, stk. 6, i direktiv 2009/138/EF, til de berørte tilsynsmyndigheder
d)
fremsende afgørelsen til de øvrige kollegiemedlemmer og, hvis det er relevant, til deltagerne sammen med de synspunkter og forbehold, som de berørte tilsynsmyndigheder har givet udtryk for.
Artikel 6
Underretning om afgørelsen
1. Når den endelige afgørelse er truffet, underretter den koncerntilsynsførende omgående ansøgeren om afgørelsen.
2. Hvis der gives tilladelse til at anvende den koncerninterne model, angiver den koncerntilsynsførende i afgørelsen:
a)
om afgørelsen er en fælles afgørelse, jf. artikel 231, stk. 5, i direktiv 2009/138/EF, eller den er truffet af den koncerntilsynsførende, jf. artikel 231, stk. 6, i direktiv 2009/138/EF
b)
begrundelsen for afgørelsen
c)
navnene på de tilknyttede selskaber, som er omfattet af den interne model til beregning af koncernens solvenskapitalkrav
d)
navnene på de tilknyttede selskaber, som har tilladelse til at anvende den koncerninterne model til beregning af deres solvenskapitalkrav
e)
hvis det er relevant, de risici og væsentlige forretningsenheder, som er omfattet af en partiel intern model
f)
den dato, hvorfra de i litra c) og d) omhandlede solvenskapitalkrav beregnes ved anvendelse af den koncerninterne model
g)
hvis det er relevant, de vilkår og betingelser, som gælder for tilladelsen til at anvende den koncerninterne model, og begrundelsen for disse vilkår og betingelser
h)
hvis det er relevant, et krav om, at selskabet udarbejder og fremlægger en plan for udvidelse af den interne models anvendelsesområde, herunder en beskrivelse af planen og planens tidsramme
i)
hvis det er relevant, den godkendte integrationsteknik, som skal anvendes til at integrere den partielle interne model i standardformlen til beregning af solvenskapitalkravet.
3. Hvis der ikke gives tilladelse til at anvende den koncerninterne model, indføjer den koncerntilsynsførende i afgørelsen en kort beskrivelse af de dele eller aspekter ved den interne model, som ikke opfylder kravene til anvendelse af en koncernintern model, og en tydelig angivelse af de krav, som ikke er opfyldt. Ved underretningen anføres det også, at afslaget ikke er ensbetydende med, at andre krav anses for at være opfyldt.
Artikel 7
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 19. marts 2015.
PROVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) 2015/461
оd 19. ožujka 2015.
o utvrđivanju provedbenih tehničkih standarda u vezi s postupkom donošenja zajedničke odluke o zahtjevu za izdavanje odobrenja za upotrebu unutarnjeg modela grupe u skladu s Direktivom 2009/138/EZ Europskog parlamenta i Vijeća
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Direktivu 2009/138/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009. o osnivanju i obavljanju djelatnosti osiguranja i reosiguranja (Solventnost II) (1), a posebice njezin članak 231. stavak 4.,
budući da:
(1)
Učinkovita razmjena odgovarajućih informacija među predmetnim nacionalnim nadzornim tijelima nužna je za omogućivanje učinkovitog postupka donošenja zajedničke odluke o unutarnjim modelima grupe.
(2)
Kako bi se osigurala dosljedna primjena postupka donošenja zajedničke odluke bitno je dobro definirati svaki korak. Jasan postupak ujedno olakšava razmjenu informacija, promiče međusobno razumijevanje, razvija odnose među predmetnim nadzornim tijelima i promiče učinkovit nadzor.
(3)
Pravodobno i realistično planiranje ključno je za postupak donošenja zajedničke odluke. Svako predmetno nadzorno tijelo trebalo bi nadzorniku grupe pravodobno dostavljati relevantne informacije.
(4)
Uspostavljanjem i dokumentiranjem jasnih postupaka za sadržaj i provedbu zajedničke odluke trebala bi se osigurati njezina potpuna utemeljenost.
(5)
Postupak donošenja zajedničke odluke o zahtjevu za izdavanje odobrenja za upotrebu unutarnjeg modela grupe trebao bi biti dosljedan za zajedničku odluku o većim izmjenama i izmjenama politike u vezi s izmjenama modela za unutarnje modele grupe.
(6)
Ova se Uredba temelji na nacrtu provedbenih tehničkih standarda koji je Komisiji podnijelo Europsko nadzorno tijelo za osiguranje i strukovno mirovinsko osiguranje (EIOPA).
(7)
EIOPA je provela otvoreno javno savjetovanje o nacrtu provedbenih tehničkih standarda na kojem se temelji ova Uredba, analizirala moguće povezane troškove i koristi te zatražila mišljenje Interesne skupine osnovane u skladu s člankom 37. Uredbe (EU) br. 1094/2010 Europskog parlamenta i Vijeća (2).
(8)
Radi povećanja pravne sigurnosti u pogledu nadzornog sustava tijekom razdoblja postupnog uvođenja predviđenog u članku 308.a Direktive 2009/138/EZ, koje će započeti 1. travnja 2015., važno je osigurati da ova Uredba stupi na snagu što prije, sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije,
DONIJELA JE OVU UREDBU:
Članak 1.
Predmet i područje primjene
Ovom se Uredbom utvrđuju postupci koje nadzorna tijela trebaju slijediti pri donošenju zajedničke odluke iz članka 231. stavka 2. Direktive 2009/138/EZ o zahtjevu za izdavanje odobrenja za upotrebu unutarnjeg modela grupe za izračun konsolidiranog potrebnog solventnog kapitala grupe te potrebnog solventnog kapitala društava za osiguranje i društava za reosiguranje u grupi.
Članak 2.
Definicija
Za potrebe ove Uredbe „predmetna nadzorna tijela” jesu nadzorna tijela svih država članica u kojima se nalaze sjedišta svakog povezanog društva za osiguranje i društva za reosiguranje koje je zatražilo upotrebu unutarnjeg modela grupe za izračun svojeg potrebnog solventnog kapitala.
Članak 3.
Dogovor o postupku
1. Predmetna nadzorna tijela dogovaraju se o postupku donošenja i načinu formalizacije zajedničke odluke uključujući rok, glavne korake i rezultate, uzimajući pritom u obzir zahtjeve iz Direktive 2009/138/EZ koji su detaljnije određeni u Delegiranoj uredbi Komisije (EU) 2015/35 (3) o dopuni Direktive 2009/138/EZ. Kako bi učinilo sve što je u njegovoj moći da bi se donijela zajednička odluka u skladu s člankom 231. stavkom 2. Direktive 2009/138/EZ, svako će se predmetno nadzorno tijelo pobrinuti da se pravodobno poduzimaju glavni koraci i dobivaju rezultati utvrđeni za dogovoreni postupak.
2. Predmetna nadzorna tijela prilikom dogovaranja o postupku uzimaju u obzir sve pravne zapreke ili unutarnje postupke koji bi ih mogli ograničavati u davanju službenog mišljenja o zahtjevu za izdavanje odobrenja u određenom roku. Radi toga sva predmetna nadzorna tijela obavještavaju druga tijela o svim pravnim zaprekama ili unutarnjim postupcima koji mogu postojati u okviru nadležnosti tih nadzornih tijela.
3. Predmetna nadzorna tijela dostavljaju, čim je to praktično moguće, drugim predmetnim tijelima sve informacije koje mogu biti relevantne za donošenje odluke o zahtjevu za izdavanje odobrenja.
4. Ako predmetno nadzorno tijelo postavi pitanje u pogledu postupka, posebice kada nije vjerojatno da će se postići suglasnost u pogledu odluke, ono drugim predmetnim nadzornim tijelima objašnjava razloge za to i naznačuje namjerava li taj predmet uputiti EIOPA-i u skladu s člankom 231. stavkom 3. Direktive 2009/138/EZ. Nadzornik grupe raspravlja o tome sa svim predmetnim nadzornim tijelima kako bi se našlo rješenje problema. Nadzorna tijela dogovaraju se o roku u kojem moraju donijeti odluku.
5. Ako u dogovorenom roku nije donesena zadovoljavajuća odluka i relevantno nadzorno tijelo odluči uputiti predmet EIOPA-i, to treba učiniti odmah.
Članak 4.
Prijedlog odluke
1. Prije nego što daju prijedlog odluke, predmetna nadzorna tijela potvrđuju da je procjena zahtjeva za izdavanje odobrenja finalizirana i da je rezultat te procjene temelj za donošenje odluke o zahtjevu.
2. Druga predmetna nadzorna tijela svoja mišljenja o prijedlogu odluke daju u pismenom obliku nadzorniku grupe u sažetom prikazu rezultata obavljene procjene.
3. Nadzornik grupe uz mišljenja drugih predmetnih nadzornih tijela iz 2. stavka izrađuje nacrt pisanog prijedloga odluke, koji prema potrebi uključuje i uvjete koji se primjenjuju na predloženu odluku. U tom se prijedlogu trebaju navesti i razlozi za donošenje te odluke te, prema potrebi, za postavljanje uvjeta.
4. Prilikom izrade nacrta odluke, nadzornik grupe prema potrebi razmatra stavove koje su druga predmetna nadzorna tijela tijekom procjene zahtjeva za izdavanje odobrenja izrazila u pogledu prikladnosti unutarnjeg modela grupe za izračun konsolidiranog potrebnog solventnog kapitala grupe. Ako je to relevantno, nadzornik grupe uzima u obzir i stavove drugih nadzornih tijela iz kolegija nadzornika u pogledu unutarnjeg modela grupe.
5. Nadzornik grupe prijedlog odluke šalje predmetnim nadzornim tijelima i, prema potrebi, drugim članovima i sudionicima kolegija.
6. Druga predmetna nadzorna tijela nadzorniku grupe u pismenom obliku dostavljaju svoje mišljenje o prijedlogu odluke, uključujući, prema potrebi i svoje mišljenje o uvjetima koji se primjenjuju na prijedlog odluke. Nadzornik grupe objedinjuje primljena mišljenja i drugim predmetnim nadzornim tijelima dostavlja njihovu sintezu.
7. Nadzornik grupe organizira barem jedan sastanak s drugim predmetnim nadzornim tijelima radi raspravljanja o prijedlogu odluke i dostavljenim mišljenjima. Ti se sastanci mogu održati kao fizički sastanci ili, kada se s time slažu sva predmetna nadzorna tijela, na neki drugi način. Cilj rasprave treba biti postizanje suglasnosti o zajedničkoj odluci. Svako predmetno nadzorno tijelo nakon toga potvrđuje svoj stav ili u pismenom obliku nadzorniku grupe dostavlja svoj konačni stav i ograde od mišljenja.
Članak 5.
Konačna odluka
1. U slučaju iz članka 231. stavka 5. Direktive 2009/138/EZ, kada je donesena zajednička odluka, nadzornik grupe čini sljedeće:
(a)
dokumentira konačnu odluku o zahtjevu za izdavanje odobrenja te, prema potrebi, o uvjetima koji se primjenjuju na odluku;
(b)
šalje konačnu odluku svim članovima kolegija te, prema potrebi, sudionicima, zajedno sa stavovima predmetnih nadzornih tijela.
U slučaju navedenom u prvom podstavku dogovor o konačnoj odluci trebaju u pisanom obliku potvrditi predstavnici predmetnih nadzornih tijela koji imaju odgovarajuće ovlasti za obvezivanje tijela kojima pripadaju.
2. U slučaju iz članka 231. stavka 6. Direktive 2009/138/EZ, kada nije donesena zajednička odluka, nadzornik grupe čini sljedeće:
(a)
dokumentira svoju konačnu odluku;
(b)
dokumentira stav i ograde od mišljenja navedene u članku 4. stavku 7.;
(c)
iznosi stavove i ograde od mišljenja relevantnih predmetnih nadzornih tijela i, prema potrebi, razlog zbog kojeg je nadzornik grupe odstupio od tih stavova kada je predmetnim nadzornim tijelima dostavljao dokument u kojem daje svoju odluku u skladu s člankom 231. stavkom 6. Direktive 2009/138/EZ;
(d)
šalje odluku ostalim članovima kolegija te, prema potrebi, sudionicima, zajedno sa stavovima i ogradama od mišljenja predmetnih nadzornih tijela.
Članak 6.
Obavijest o odluci
1. Nakon donošenja konačne odluke nadzornik grupe o tome odmah obavještava podnositelja zahtjeva za izdavanje odobrenja.
2. U slučaju odobrenja za upotrebu unutarnjeg modela grupe nadzornik grupe u odluku uključuje sljedeće:
(a)
informaciju je li odluka bila zajednička odluka u skladu s člankom 231. stavkom 5. Direktive 2009/138/EZ ili ju je donio nadzornik grupe u skladu s člankom 231. stavkom 6. Direktive 2009/138/EZ;
(b)
razloge za donošenje takve odluke;
(c)
nazive povezanih društava uključenih u opseg primjene unutarnjeg modela za izračun potrebnog solventnog kapitala grupe;
(d)
nazive povezanih društava kojima je dopuštena upotreba unutarnjeg modela grupe za izračun njihovog potrebnog solventnog kapitala grupe;
(e)
ako je to relevantno, rizike i glavne poslovne jedinice u okviru djelomičnog unutarnjeg modela;
(f)
početni datum od kojeg se potrebni solventni kapital naveden u točkama (c) i (d) izračunava s pomoću unutarnjeg modela grupe;
(g)
ako je relevantno, uvjete za odobrenje upotrebe unutarnjeg modela grupe i razloge za te uvjete;
(h)
ako je relevantno, zahtjev da društvo izradi i dostavi plan za proširenje opsega primjene unutarnjeg modela, uključujući opis plana i njegov rok;
(i)
ako je relevantno, integracijsku tehniku koja je odobrena za upotrebu za integriranje djelomičnog unutarnjeg modela u standardnu formulu potrebnog solventnog kapitala.
3. U slučaju odbijanja upotrebe unutarnjeg modela grupe, nadzornik grupe uključuje u odluku kratki opis dijelova ili aspekata unutarnjeg modela koji ne ispunjuju zahtjeve za upotrebu unutarnjeg modela grupe, te točna upućivanja na zahtjeve koji nisu ispunjeni. U obavijesti ujedno treba navesti da odbijanje ne podrazumijeva da je procijenjeno da su drugi zahtjevi ispunjeni.
Članak 7.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 19. ožujka 2015.