KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) Nr. 153/2013
af 19. december 2012
om udbygning af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 648/2012 af 4. juli 2012 for så vidt angår reguleringsmæssige tekniske standarder for krav for centrale modparter
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank (1),
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 648/2012 af 4. juli 2012 om OTC-derivater, centrale modparter og transaktionsregistre (2), særlig artikel 25, stk. 8, artikel 26, stk. 9, artikel 29, stk. 4, artikel 34, stk. 3, artikel 41, stk. 5, artikel 42, stk. 5, artikel 44, stk. 2, artikel 45, stk. 5, artikel 46, stk. 3, artikel 47, stk. 8 og artikel 49, stk. 4, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Bestemmelserne i denne forordning er tæt forbundne, eftersom de alle omhandler organisatoriske krav, herunder registerføring og forretningskontinuitet samt tilsynskrav, bl.a. vedrørende margener, misligholdelsesfonden, kontroller af likviditetsrisici, default waterfall, sikkerhedsstillelse, investeringspolitik, revision af modeller, stresstestning og backtestning. Af hensyn til sammenhængen mellem disse bestemmelser, som bør træde i kraft samtidigt, og for at de personer, som er omfattet af disse regler, lettere kan få et samlet overblik over og samlet adgang til dem, er det hensigtsmæssigt at samle alle de i afsnit III og afsnit IV i forordning (EU) nr. 648/2012 krævede reguleringsmæssige tekniske standarder i én enkelt forordning.
(2)
I betragtning af den finansielle markeders globale natur bør der i denne forordning tages hensyn til principperne for den finansielle markedsinfrastruktur udstedt af Udvalget om Betalings- og Clearingsystemer og Den Internationale Børstilsynsorganisation (»CPSS-IOSCO's principper«), der tjener som et globalt benchmark for reguleringsmæssige krav til centrale modparter (CCP'er).
(3)
For at CCP'er kan være sikre og forsvarlige under alle markedsvilkår, er det vigtigt, at de indfører procedurer for forsigtig risikostyring, som behørigt dækker alle risici, de er eller kan blive udsat for. I den henseende bør de risikostyringsstandarder, CCP'erne faktisk gennemfører, være strengere end dem, der fastsættes i denne forordning, såfremt det findes hensigtsmæssigt.
(4)
For at præcisere et begrænset antal begreber fra forordning (EU) nr. 648/2012 samt for at fastsætte de tekniske termer, der er nødvendige for at udarbejde denne tekniske standard, bør en række termer defineres.
(5)
Det er vigtigt at sikre, at CCP'er, der er anerkendt i tredjelande, ikke lægger hindringer i vejen for, at EU-markederne fungerer hensigtsmæssigt. Det er derfor også vigtigt at sikre, at anerkendte CCP'er ikke kan slække på deres risikostyringskrav, så de kommer under EU-standarderne, idet dette vil kunne føre til regelarbitrage. De oplysninger, ESMA skal have om anerkendelse af en CCP i et tredjeland, bør sætte ESMA i stand til at vurdere, om den pågældende CCP er i fuld overensstemmelse med de tilsynskrav, der finder anvendelse i tredjelandet. Endvidere skal Kommissionens afgørelse om ækvivalens sikre, at tredjelandets love og regler svarer til alle bestemmelser i afsnit IV i forordning (EU) nr. 648/2012 og i denne forordning.
(6)
For at sikre en passende investorbeskyttelse kan Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA) ved anerkendelsen af CCP'er i tredjelande kræve flere oplysninger end de strengt nødvendige for at vurdere, om betingelserne i forordning (EU) nr. 648/2012 er opfyldt.
(7)
Den løbende vurdering af, om CCP'en i tredjelandet fuldt ud opfylder tilsynskravene i det pågældende tredjeland, påhviler tredjelandets kompetente myndighed. De oplysninger, tredjelands-CCP'en skal forelægge ESMA, skal ikke have til formål at gentage vurderingen fra tredjelandets kompetente myndighed, men skal sikre, at CCP'en er omfattet af effektivt tilsyn og håndhævelse i tredjelandet, og således sikre en høj grad af investorbeskyttelse.
(8)
For at ESMA kan foretage en fuldstændig vurdering, skal de oplysninger, den ansøgende tredjelands-CCP indgiver, suppleres af oplysninger, som er nødvendige for at vurdere det løbende tilsyns effektivitet, tredjelandets kompetente myndigheds håndhævelsesbeføjelser og de foranstaltninger, den træffer. Disse oplysninger skal fremlægges i henhold til den samarbejdsaftale, der er etableret i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 648/2012. Denne samarbejdsaftale bør sikre, at ESMA rettidigt informeres om eventuelle tilsyns- eller håndhævelsesmæssige tiltag mod den CCP, der søger om anerkendelse, og om eventuelle ændringer i de betingelser, den relevante CCP fik godkendelsen på, samt om relevante opdateringer af de oplysninger, CCP'en oprindelig indgav under anerkendelsesprocessen.
(9)
Der er behov for yderligere at specificere kravene i forordning (EU) nr. 648/2012 vedrørende interne risikoindberetningsveje for at gennemføre en risikostyringsstruktur, der omfatter strukturen af samt rettigheder og ansvar i forbindelse med den interne risikostyringsprocedure. I ledelsesordningerne bør der tages hensyn til de forskellige selskabsretsordninger i EU med henblik på at sikre, at CCP'erne opererer inden for et forsvarligt regelsæt.
(10)
For at sikre, at en CCP gennemfører hensigtsmæssige procedurer for at overholde denne forordning, forordning (EU) nr. 648/2012 og gennemførelsesforordning (EU) nr. 1249/2012 (3), bør opgaver og ansvar for en compliancefunktion i en CCP specificeres.
(11)
Det er nødvendigt klart at definere bestyrelsens og den øverste ledelses ansvarsområder og at specificere minimumskrav til, hvordan bestyrelsen skal fungere, for at sikre, at CCP'ens organisationsstruktur gør den i stand til at udføre sine tjenester og aktiviteter på en kontinuerlig og velordnet måde. Det er også nødvendigt at fastlægge klare og direkte indberetningsveje for at sikre en tilstrækkelig grad af ansvarlighed.
(12)
For at sikre en forsvarlig og forsigtig ledelse af en CCP er det vigtigt, at dens aflønningspolitik ikke tilskynder til overdreven risikotagning. Hvis aflønningspolitikken skal have den ønskede virkning, bør den overvåges på passende vis og revideres af bestyrelsen, som bør nedsætte et særligt udvalg, der kan varetage det fornødne tilsyn med gennemførelsen af aflønningspolitikken.
(13)
For at sikre, at CCP'er fungerer med det nødvendige omfang af menneskelige ressourcer, så de kan opfylde alle deres forpligtelser, at de står til ansvar for udførelsen af deres aktiviteter, og at de kompetente myndigheder har de relevante kontaktpunkter i de CCP'er, de fører tilsyn med, bør CCP'er som minimum have en risikostyringschef, en compliancechef og en teknologichef.
(14)
CCP'er bør i tilstrækkelig grad overvåge og vurdere, i hvilket omfang der kan opstå interessekonflikter for bestyrelsesmedlemmer, der sidder i forskellige virksomheders bestyrelser, uanset om det er i eller uden for CCP-koncernen. Bestyrelsesmedlemmer bør ikke forhindres i at sidde i forskellige bestyrelser, medmindre det giver anledning til interessekonflikter.
(15)
Med henblik på at have en effektiv revisionsfunktion bør en CCP definere sine interne revisorers ansvarsområder og indberetningsveje for at sikre, at relevante spørgsmål i rette tid forelægges CCP'ens bestyrelse og de kompetente myndigheder. Ved oprettelse af en intern revisionsfunktion og under dens arbejde bør dens mandat, uafhængighed og objektivitet, arbejds- og ansvarsområde, beføjelser, rapporteringspligt og driftsstandarder klart defineres.
(16)
For at kunne løse sine opgaver effektivt bør den relevante kompetente myndighed have adgang til alle nødvendige oplysninger for at fastslå, om CCP'en opfylder betingelserne for godkendelsen. Disse oplysninger skal CCP'en stille til rådighed uden unødig forsinkelse.
(17)
De optegnelser, CCP'er fører, bør fremme et indgående kendskab til CCP'ens krediteksponering over for clearingmedlemmer og give mulighed for at overvåge den indbyggede systemiske risiko. De skal også give de kompetente myndigheder, ESMA og de relevante medlemmer af Det Europæiske System af Centralbanker (ESCB) mulighed for på fyldestgørende vis at rekonstruere clearingprocessen for at vurdere overensstemmelsen med indberetningskrav, herunder rapporteringskrav. Når oplysningerne er registreret, kan CCP'er også bruge dem, når de skal opfylde reguleringsmæssige krav og forpligtelser over for clearingmedlemmer og i tilfælde af tvister.
(18)
De oplysninger, CCP'er indberetter til transaktionsregistre bør registreres, så de kompetente myndigheder kan kontrollere, om CCP'erne opfylder indberetningskravene i forordning (EU) nr. 648/2012 og let kan få adgang til oplysningerne i tilfælde, hvor disse ikke kan findes i transaktionsregistrene.
(19)
Kravene til opbevaring af optegnelser vedrørende handler skal følge de samme begreber, som dem, der er fastsat i indberetningskravet, jf. artikel 9 i forordning (EU) nr. 648/2012, for at sikre en hensigtsmæssig indberetning fra CCP'erne.
(20)
For at sikre forretningskontinuitet i tilfælde af forretningsforstyrrelser bør CCP'ens sekundære behandlingssted være beliggende tilstrækkeligt langt og geografisk adskilt fra det primære sted, således at det ikke ville blive udsat for den samme katastrofe, der eventuelt har sat det primære sted ud af drift. Der bør opstilles scenarier for at analysere virkningerne af krisebegivenheder på kritiske tjenesteydelser, herunder scenarier med systemudfald på grund af en naturkatastrofe. Disse analyser bør revideres med jævne mellemrum.
(21)
CCP'er er systemisk relevante finansmarkedsinfrastrukturer, og de bør genoprette kritiske funktioner inden for to timer, idet backup-systemerne ideelt set skal påbegynde behandlingen umiddelbart efter en hændelse. CCP'er bør også sikre en meget høj sandsynlighed for, at ingen data vil gå tabt.
(22)
Det er vigtigt, at et clearingmedlems misligholdelse ikke forårsager betydelige tab for andre markedsdeltagere. Derfor er CCP'er forpligtede til gennem de marginer, som et misligholdende clearingmedlem har indbetalt, som minimum at dække en relevant del af det mulige tab, som CCP'en kan have under ved lukningen af positioner. Der bør være regler for den minimumsprocent, marginerne skal dække for forskellige klasser af finansielle instrumenter. Endvidere bør CCP'er følge principperne om at skræddersy deres marginniveauer til den særlige profil for hvert enkelt finansielt instrument eller hver portefølje, de foretager clearing for.
(23)
CCP'er bør ikke reducere deres marginer til et niveau, der bringer deres sikkerhed i fare, selv om miljøet er stærkt konkurrencepræget. Af den grund bør beregninger af marginerne følge særlige krav til deres grundlæggende elementer. I den forbindelse bør der i marginerne indregnes en hel række markedsvilkår, herunder stressperioder.
(24)
Der bør fastlægges regler om den passende procentsats og de passende tidshorisonter for likvidationsperioden og beregningen af den historiske volatilitet. Med henblik på at sikre, at CCP'er behørigt styrer den risiko, de løber, er det hensigtsmæssigt ikke at specificere, hvilken tilgang CCP'en bør anlægge for at beregne marginkravene ud fra disse parametre. Af samme årsager bør CCP'er ikke forhindres i at benytte forskellige pålidelige metodologiske tilgange til udvikling af marginberegning på porteføljebasis, de bør have lov til at benytte metoder baseret på korrelationer mellem prisrisikoen for det finansielle instrument eller den række af finansielle instrumenter, de clearer, samt enhver hensigtsmæssig metode baseret på tilsvarende statistiske parametre for afhængighed.
(25)
For at fastslå, i hvilken periode en CCP er udsat for markedsrisiko i forbindelse med forvaltningen af et misligholdende clearingmedlems position, bør CCP'en overveje den relevante profil for de finansielle instrumenter eller den portefølje, der er clearet, f.eks. deres likviditetsniveau og positionens størrelse eller koncentration. CCP'er bør foretage en forsigtig vurdering af den tid, der er nødvendig for en fuldstændig lukning af et misligholdende clearingmedlems position siden den seneste opkrævning af marginer samt positionens størrelse og koncentration.
(26)
For at undgå at forårsage eller forværre en finansiel ustabilitet bør CCP'er, så vidt muligt, indføre fremsynede marginmetodologier, der begrænser sandsynligheden for procykliske ændringer i marginkravene, uden at svække CCP'ens modstandsdygtighed.
(27)
Et højere konfidensinterval for OTC-derivater er normalt berettiget, fordi der for sådanne produkter er tale om mindre pålidelig prisfastsættelse og færre historiske data, som kan danne grundlag for eksponeringsskøn. CCP'er kan eventuelt cleare OTC-derivater, der ikke er berørt af sådanne fænomener, men har samme risikoprofiler som børsnoterede derivater, og de bør kunne cleare disse produkter på samme måde uanset gennemførelsesmetode.
(28)
En passende definition på ekstreme, men plausible, markedsvilkår er et kerneelement i CCP'ers risikostyring. Med det formål at holde CCP'ers risikostyringsstruktur up to date bør ekstreme, men plausible markedsvilkår ikke betragtes som et statisk begreb, men snarere som vilkår, der udvikler sig over tid og varierer på tværs af markeder. Et markedsscenario kan være ekstremt, men plausibelt for en CCP, mens det ikke har stor betydning for en anden. CCP'er bør fastsætte en solid intern strategiramme for identificering af de markeder, hvor de er udsat, og anvende en række fælles minimumsstandarder for definition af ekstreme, men plausible vilkår på hvert identificeret marked. De bør også objektivt tage hensyn til muligheden af samtidige pres på mange markeder.
(29)
For at sikre, at der er indført solide og hensigtsmæssige forvaltningsordninger, bør den ramme, CCP'er anvender til at identificere ekstreme, men plausible markedsvilkår, drøftes af risikoudvalget og godkendes af bestyrelsen. Den bør revideres mindst én gang årligt, hvor resultaterne drøftes af risikoudvalget og herefter deles med bestyrelsen. Revisionen bør sikre, at ændringer i omfang og koncentration af CCP'ens eksponeringer samt udviklingen på de markeder, hvor CCP'en driver virksomhed, afspejles i definitionen af ekstreme, men plausible markedsvilkår. Denne revision bør dog ikke træde i stedet for, at en CCP til stadighed vurderer, om dens misligholdelsesfond er tilstrækkelig i lyset af udviklingen i markedsvilkårene.
(30)
For at sikre en effektiv forvaltning af deres likviditetsrisiko bør CCP'er være forpligtede til at etablere en styringsstruktur for deres likviditetsrisiko. Strukturen bør afhænge af arten af CCP'ernes forpligtelser og omhandle de værktøjer, CCP'erne har til rådighed til vurdering af den likviditetsrisiko, de løber, for at fastslå, hvilket likviditetspres der formentlig vil opstå, og sikre en passende likviditet.
(31)
Ved vurderingen af, om en CCP's likviditet er tilstrækkelig, bør CCP'en være forpligtet til at se på størrelsen og likviditeten af sine ressourcer samt disse aktivers mulige koncentrationsrisiko. Det er vigtigt, at CCP'er kan identificere alle væsentlige former for likviditetsrisikokoncentrationer i deres ressourcer, således at CCP'ens likviditet er umiddelbart til rådighed, når det er nødvendigt. CCP'er bør også tage hensyn til supplerende risici som følge af mange forhold, indbyrdes afhængighedsforhold og koncentrationer.
(32)
Da likviditeten skal være let tilgængelig til transaktioner på samme dag-basis eller intradagbasis, kan en CCP anvende likvide midler i den udstedende centralbank, likvide midler hos kreditværdige forretningsbanker, ved aftale bekræftede kreditlinjer og indgåede repoaftaler, meget let omsættelig sikkerhedsstillelse, der opbevares i depot, og let tilgængelige investeringer, der let kan konverteres til likvide beholdninger med forud indgåede og særdeles pålidelige finansieringsaftaler, selv under stressede markedsvilkår. Disse likvide midler og denne sikkerhedsstillelse bør kun på visse betingelser medregnes som en del af de likvide finansielle ressourcer, som der forud er indgået aftale om.
(33)
For at give CCP'er det nødvendige incitament til at fastsætte forsigtige krav og holde dette beløb på et passende niveau og samtidig undgå regelarbitrage er det vigtigt at fastlægge en fælles metodologi for beregning og fastholdelse af de egne dedikerede ressourcer på et bestemt beløb, en CCP bør have til at bruge i et default waterfall. Det er væsentligt at holde disse ressourcer, der dækker tab som følge af misligholdelse, adskilt fra og med en særlig funktion i forhold til CCP'ens minimumskapitalkrav, som dækker forskellige risici, en CCP kan blive udsat for.
(34)
Det er vigtigt, at CCP'er anvender en ensartet metodologi til beregning af de egne ressourcer, der skal bruges i et default waterfall, med henblik på at sikre lige vilkår mellem CCP'er. Hvis man overlader det til CCP'ernes eget skøn at gennemføre en metodologi, der ikke er tilstrækkeligt klar, vil det føre til meget forskellige resultater blandt CCP'er og således tilskynde til regelarbitrage. Det er derfor væsentligt, at metodologien ikke giver CCP'er mulighed for at udøve et skøn. Med henblik herpå vil det være hensigtsmæssigt at have en enkelt procentsats baseret på et klart identificerbart mål og en klar metodologi, der kan sikre en ensartet beregning af CCP'ers egne ressourcer, der skal bruges i et default waterfall.
(35)
Der bør opstilles en række minimumskriterier for at sikre, at den acceptable sikkerhedsstillelse er højlikvid og kan konverteres til likvide midler hurtigt og med en minimal kurseffekt. Disse kriterier bør vedrøre udstederen af sikkerhedsstillelsen, i hvilken grad den kan realiseres i markedet, og om dens værdi er knyttet til vurderingen af kreditrisiko for det medlem, der stiller sikkerheden, for at tage højde for en mulig wrong-way-risiko. En CCP bør have mulighed for at anvende supplerende kriterier, hvis det er nødvendigt for at nå den ønskede robusthed.
(36)
CCP'er bør kun acceptere højlikvid sikkerhedsstillelse med en minimal kredit- og markedsrisiko. For at sikre, at den sikkerhedsstillelse, CCP'er har, altid er højlikvid, er det nødvendigt, at CCP'er fastlægger gennemsigtige og forudsigelige politikker og procedurer til vurdering og løbende overvågning af likviditeten af aktiver, der er accepteret som sikkerhedsstillelse, og at de anvender hensigtsmæssige værdiansættelsesmetoder. Med henblik herpå bør CCP'er også indføre koncentrationsgrænser, der har til formål at bevare en tilstrækkelig diversificering af sikkerhedsstillelsen, således at den kan gøres likvid umiddelbart, uden at markedsrisikoen i væsentlig grad påvirker dens værdi. Ved fastlæggelse af deres regler for anerkendt sikkerhed og koncentrationsgrænser bør de tage hensyn til den globale adgang til en sådan sikkerhedsstillelse på baggrund af de potentielle makroøkonomiske virkninger af deres regler.
(37)
For at undgå wrong-way-risici bør clearingmedlemmer ikke generelt have lov til at benytte deres egne værdipapirer eller værdipapirer udstedt af en enhed fra samme koncern. Dog bør en CCP kunne give clearingmedlemmer mulighed for at anvende dækkede obligationer, som ikke berøres i tilfælde af udstederens insolvens. Den tilgrundliggende sikkerhedsstillelse bør ikke desto mindre være passende adskilt fra udstederen og opfylde minimumskriterierne for accept af sikkerhedsstillelse. Et clearingmedlem bør ikke udstede finansielle instrumenter med det primære formål at lade et andet clearingmedlem bruge dem som sikkerhed.
(38)
For at varetage CCP'ers sikkerhed bør en CCP kun acceptere en forretningsbankgaranti som sikkerhed efter en grundig vurdering af udstederen og af de juridiske, kontraktlige og operationelle rammer for garantien. Det bør undgås, at CCP'er har usikrede eksponeringer i forhold til forretningsbanker. Derfor kan garantier fra forretningsbanker kun accepteres på strenge betingelser. Disse betingelser opfyldes normalt på markeder, der er præget af en høj koncentration af forretningsbanker, som er villige til at yde kredit til ikke-finansielle clearingmedlemmer. Af den grund bør en højere koncentrationsgrænse være tilladt i disse tilfælde.
(39)
For at begrænse sin markedsrisiko bør en CCP være forpligtet til som minimum én gang dagligt at ansætte værdien af sin sikkerhedsstillelse. Den bør anvende forsigtige haircuts, der afspejler sikkerhedsstillelsens mulige værdiforringelse i intervallet mellem dens seneste opskrivning og det tidspunkt, hvor sikkerhedsstillelsen med rimelighed kan formodes at blive realiseret under stressede markedsvilkår. Sikkerhedsstillelsens størrelse bør også tage hensyn til potentielle wrong-way-risikoengagementer.
(40)
Gennemførelsen af haircuts bør gøre CCP'en i stand til at undgå store og uventede justeringer af den nødvendige sikkerhedsstillelse for så vidt muligt at undgå procykliske virkninger.
(41)
For at undgå potentielle betydelige negative indvirkninger på prisen i tilfælde af realisering af sikkerhedsstillelsen inden for kort tid, bør CCP'er bør ikke koncentrere sikkerhedsstillelse om et begrænset antal udstedere eller et begrænset antal aktiver. Koncentrerede positioner vedrørende sikkerhedsstillelse bør derfor ikke betragtes som højlikvide.
(42)
Likviditets-, kredit- og markedsrisici bør betragtes på porteføljebasis og også i forbindelse med det enkelte finansielle instrument. En koncentreret portefølje kan have en betydelig negativ indvirkning på den sikkerhedsstillelse eller de finansielle instrumenter, CCP'en kan investere sine finansielle ressourcer i, eftersom det sandsynligvis ikke kan lade sig gøre at sælge store positioner under stressede markedsvilkår uden at trykke markedsprisen. Af samme grund bør CCP'ens sikkerhedsstillelse til stadighed overvåges og værdiansættes for at sikre, at den fortsat er likvid.
(43)
Energiderivatmarkederne har en meget stærk forbindelse med spotmarkederne for råvarer, og på disse derivatmarkeder er andelen af ikke-finansielle clearingmedlemmer høj. På disse markeder er et betydeligt antal af markedsdeltagerne også producenter af den underliggende råvare. Adgang til en tilstrækkelig sikkerhedsstillelse til at sikre forretningsbankgarantier fuldt ud kan kræve, at de pågældende ikke-finansielle clearingmedlemmer frigør betydelige dele af deres aktuelle positioner eller kan hindre dem i at fortsætte med at cleare deres positioner som et direkte clearingmedlem af en CCP. Denne proces kan forårsage forstyrrelser på energimarkederne, hvad angår likviditeten og spredningen blandt markedsdeltagerne. Anvendelsen heraf bør derfor udsættes efter en fastlagt tidsplan.
(44)
Med henblik på at sikre en ensartet anvendelse af de rammer, der er fastlagt i forordning (EU) nr. 648/2012, bør alle sektorer stilles over for de samme krav i den endelige udformning af de regler, som skal gælde for dem. Energivirksomheder opererer i øjeblikket inden for veletablerede rammer, som det vil kræve tid at tilpasse til de nye krav, hvis skadevirkninger for realøkonomien skal undgås. Derfor anses det for ønskeligt at fastsætte en anvendelsesdato for denne type markeder, der giver mulighed for en passende overgang fra den nuværende markedspraksis uden at påvirke markedsstruktur og likviditet unødigt.
(45)
En CCP bør i sin investeringspolitik give højeste prioritet til principperne for kapitalbeskyttelse og likviditetsmaksimering. Investeringspolitikken bør også sikre, at der ikke opstår interessekonflikter med CCP'ens kommercielle interesser.
(46)
I de kriterier, finansielle instrumenter bør opfylde for at blive betragtet som egnede investeringer for CCP'en, bør der tages hensyn til princip 16 i CPSS-IOSCO-principperne med henblik på at sikre en ensartet behandling på internationalt plan. Især bør en CCP være forpligtet til at anvende restriktive standarder vedrørende udstederen af det finansielle instrument, det finansielle instruments omsættelighed og instrumentets kredit-, markeds-, volatilitets- og valutakursrisiko. En CCP bør sørge for, at den ikke underminerer de foranstaltninger, der træffes for at begrænse risikoeksponeringen for sine investeringer ved at have alt for store eksponeringer for et enkelt finansielt instrument, en enkelt udsteder, type af udsteder eller depotinstitution.
(47)
En CCP's anvendelse af derivater udsætter den for yderligere kredit- og markedsrisici, og det er derfor nødvendigt at definere en begrænset række omstændigheder, under hvilke en CCP kan investere sine finansielle ressourcer i derivater. Eftersom en CCP bør sigte mod at have en neutral position med hensyn til markedsrisiko, er de eneste risici, en CCP bør behøve gardere sig imod, dem, der vedrører den sikkerhedsstillelse, den accepterer, eller de risici, som opstår på grund af et clearingmedlems misligholdelse. Risici vedrørende den sikkerhedsstillelse, en CCP accepterer, kan i tilstrækkelig grad forvaltes gennem haircuts, og det anses ikke for nødvendigt for en CCP at benytte derivater i den forbindelse. Derivater bør kun benyttes af en CCP til forvaltning af den likviditetsrisiko, der opstår for eksponeringer for forskellige valutaer, og med det formål at beskytte et misligholdende clearingmedlems portefølje og kun, hvis CCP'ens procedurer i tilfælde af misligholdelse giver mulighed herfor.
(48)
Af hensyn til CCP'ernes sikkerhed bør de kun have lov til at have kontante midler i form af usikrede indlån i minimalt omfang. Når CCP'er sikrer deres kontante midler, bør de altid sørge for, at de altid er tilstrækkeligt beskyttet mod likviditetsrisici.
(49)
Det er nødvendigt at fastsætte strenge krav til stress- og backtestning for at sikre, at en CCP's modeller, metodologier og likviditetsrisikostyringsstruktur fungerer korrekt under hensyntagen til alle de risici, CCP'en er eksponeret for, således at CCP'en til enhver tid har tilstrækkelige ressourcer til at dække de pågældende risici.
(50)
For at sikre en ensartet anvendelse af kravene til CCP'er er det nødvendigt at fastsætte detaljerede bestemmelser for, hvilke typer test der skal foretages, herunder både stress- og backtestning. Med henblik på at tage højde for den brede vifte af værdipapir- og derivatkontrakter, der kan cleares i fremtiden, afspejle forskelle i CCP'ers virksomhedsledelses- og risikostyringsmetoder, åbne mulighed for fremtidig udvikling og nye risici, der skal håndteres, og give mulighed for tilstrækkelig fleksibilitet er en kriteriebaseret tilgang nødvendig.
(51)
Ved validering af en CCP's modeller, metodologier og likviditetsrisikostyringsstruktur er det vigtigt at anvende en egnet, uafhængig part, så alle nødvendige korrigerende foranstaltninger kan findes og sættes i værk før gennemførelse, og undgå væsentlige interessekonflikter. Den uafhængige part bør være tilstrækkeligt adskilt fra den del af CCP'ens virksomhed, som udvikler, gennemfører og skal anvende den model eller de regler, som revideres, og bør ikke have en væsentlig interessekonflikt. Disse betingelser kan opfyldes enten af en intern part, der har separate indberetningsveje, eller en ekstern part.
(52)
Forskellige aspekter af en CCP's finansielle ressourcer, bl.a. margindækning, misligholdelsesfonde og andre finansielle ressourcer skal dække forskellige scenarier og mål. Det er derfor nødvendigt at stille specifikke krav for at afspejle disse mål og sikre en ensartet anvendelse for alle CCP'er. Ved vurderingen af den nødvendige dækning bør CCP'en ikke modregne eventuelle eksponeringer mellem misligholdende clearingmedlemmer for at undgå at mindske de potentielle virkninger, disse eksponeringer måtte have.
(53)
De forskellige typer af finansielle instrumenter, som en CCP kan cleare, er genstand for en række specifikke risici. En CCP bør derfor være forpligtet til at overveje alle de risici, som er relevante for de markeder, den leverer clearingydelser til, i sine modeller, metodologier og likviditetsrisikostyringsstruktur for at sikre, at den i tilstrækkelig grad indregner sin mulige fremtidige eksponering. For at der kan tages behørigt højde for sådanne risici, bør kravene til stresstestning omfatte instrumentspecifikke risici af relevans for forskellige typer af finansielle instrumenter.
(54)
Hvis en CCP skal sikre, at dens modeller til beregning af initialmarginer i tilstrækkelig grad afspejler dens potentielle eksponeringer, bør den ud over den daglige backtestning af sin margindækning, hvor man ser på, om den margin, der opkræves, er tilstrækkelig, også backteste modellens centrale parametre og antagelser. Dette er væsentligt for at sikre, at initialmarginen beregnes korrekt med CCP'ens modeller.
(55)
En streng følsomhedsanalyse af marginkrav kan få øget betydning, når markederne er illikvide eller volatile, og bør anvendes til at fastslå virkningen af forskellige vigtige modelparametre. En følsomhedsanalyse er et effektivt værktøj til at undersøge skjulte mangler, som ikke kan opdages gennem backtestning.
(56)
Hvis man undlader at foretage stress- og backtest regelmæssigt, kan det føre til, at en CCP's finansielle og likvide ressourcer bliver utilstrækkelige til at dække de konkrete risici, den er eksponeret for. Med hensigtsmæssige test vil en CCP's modeller, metodologier og likviditetsrisikostyringsstruktur med det samme kunne håndtere skiftende markedsforhold og nye risici. CCP'er bør derfor straks anvende testresultaterne til at tage deres modeller, metodologier og rammer for likviditetsrisikostyring op til revision.
(57)
Hvis en CCP opstiller modeller for ekstreme markedsvilkår, kan det hjælpe den til at bestemme grænserne for dens aktuelle modeller, likviditetsrisikostyringsstruktur og finansielle og likvide ressourcer. Det kræver dog, at CCP'en foretager en vurdering, når den opstiller modeller for forskellige markeder og produkter. Omvendt stresstestning bør overvejes som et nyttigt styringsværktøj, om end ikke det vigtigste, til at fastslå et passende niveau for de finansielle ressourcer.
(58)
Inddragelse af clearingmedlemmer, kunder og andre relevante interessenter i testningen, gennem simuleringsøvelser, af en CCP's procedurer i tilfælde af misligholdelse, er væsentlig for at sikre, at de har den nødvendige forståelse og operationelle kapacitet til at deltage i håndteringen af en misligholdelsessituation. Simuleringer bør kopiere et misligholdelsesscenario for at demonstrere, hvilke opgaver og ansvarsområder clearingmedlemmer, kunder og andre relevante interessenter skal varetage. Det er endvidere vigtigt, at en CCP har hensigtsmæssige mekanismer, så den kan fastslå, om der er behov for korrigerende foranstaltninger, og afdække eventuelt manglende klarhed i eller mulighed for skøn i regler og procedurer. Testningen af en CCP's procedurer i tilfælde af misligholdelse er særligt vigtig, hvis den er afhængig af, at ikke-misligholdende clearingmedlemmer eller tredjeparter bistår i forbindelse med lukningen af positioner, og hvis misligholdelsesprocedurerne aldrig er blevet testet ved en konkret misligholdelse.
(59)
Denne forordning er baseret på det udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, som Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA) har fremsendt til Kommissionen.
(60)
ESMA har, hvor det er relevant, konsulteret Den Europæiske Banktilsynsmyndighed (EBA), Det Europæiske Råd for Systemiske Risici og medlemmerne af ESCB før fremsendelse af udkastet til tekniske standarder, der ligger til grund for denne forordning. I overensstemmelse med artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1095/2010 af 24. november 2010 om oprettelse af en europæisk tilsynsmyndighed (Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed) (4) har ESMA gennemført åbne offentlige høringer om det pågældende udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, analyseret de potentielle omkostninger og fordele herved og indhentet en udtalelse fra interessentgruppen for værdipapirer og markeder, der blev oprettet i henhold til artikel 37 i forordning (EU) nr. 1095/2010 -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
1) »basisrisiko«: den risiko, der opstår på grund af ufuldstændigt forbundne bevægelser mellem to eller flere aktiver eller kontrakter, der er clearet af den centrale modpart (CCP'en)
2) »konfidensinterval«: den procentdel af eksponeringsbevægelser for hvert clearet finansielt instrument i relation til en specifik lookback-periode, som en CCP har pligt til at dække i en bestemt likvidationsperiode
3) »convenience yield«: fortjenesten ved direkte ejerskab til den fysiske råvare, som påvirkes både af markedsvilkår og af faktorer såsom fysiske oplagringsudgifter
4) »marginer«: marginer, jf. artikel 41 i forordning (EU) nr. 648/2012, der som minimum kan bestå af initialmarginer og variationsmarginer
5) »initialmargin«: den margin, CCP'en opkræver til dækning af potentiel fremtidig eksponering over for clearingmedlemmer, der leverer marginen, og eventuelt interoperable CCP'er i intervallet mellem den sidste marginopkrævning og likvideringen af positioner efter et clearingmedlems eller en interoperabel CCP's misligholdelse
6) »variationsmargin«: marginer, der opkræves eller udbetales for at afspejle aktuelle eksponeringer som følge af faktiske ændringer i markedsprisen
7) »jump-to-default risiko«: risikoen for, at en modpart eller udsteder pludselig misligholder sine forpligtelser, før markedet har haft tid til at tage hensyn til den øgede misligholdelsesrisiko
8) »likvidationsperiode«: den periode, der bruges til beregning af de marginer, CPP'en skønner nødvendige for at styre sin eksponering over for et misligholdende medlem, og i hvilken CCP'en er eksponeret for markedsrisici i forbindelse med forvaltningen af den misligholdendes positioner
9) »lookback-periode«: den tidshorisont, den historiske volatilitet beregnes for
10) »testningsafvigelse«: resultatet af en test, der viser, at en CCP's model eller likviditetsrisikostyringsstruktur ikke gav det ønskede dækningsniveau
11) »wrong-way-risiko«: den risiko, der opstår på grund af eksponering over for en modpart eller udsteder, når den sikkerhed, som stilles af modparten eller udstedes af udstederen, er tæt forbundet med dennes kreditrisiko.
KAPITEL II
ANERKENDELSE AF TREDJELANDES CCP'er
(Artikel 25 i forordning (EU) nr. 648/2012)
Artikel 2
Oplysninger, der skal forelægges ESMA med henblik på anerkendelse af en CCP
En ansøgning om anerkendelse, der indgives af en CCP, der er etableret i et tredjeland, skal som minimum indeholde følgende oplysninger:
a)
den juridiske enheds fulde navn
b)
navnene på kapitalejere eller medlemmer med en kvalificeret andel
c)
en liste over medlemsstater, hvor ansøgeren påtænker at levere tjenesteydelser
d)
klasser af clearede finansielle instrumenter
e)
oplysninger, der skal sættes på ESMA's websted i overensstemmelse med artikel 88, stk. 1, litra e), i forordning (EU) nr. 648/2012
f)
oplysninger om ansøgerens finansielle ressourcer, hvilken form de har og hvordan de opbevares, samt hvilke foranstaltninger der er truffet for at sikre dem, herunder procedurer i tilfælde af misligholdelse
g)
oplysninger om marginmetodologi og beregning af misligholdelsesfonden
h)
en liste over anerkendt sikkerhedsstillelse
i)
en opdeling på værdier, om nødvendigt i prospektiv form, der cleares af den ansøgende CCP, for hver clearet EU-valuta
j)
resultater af stresstest og backtest udført i året forud for ansøgningsdatoen
k)
ansøgerens regler og interne procedurer med dokumentation for fuldstændig opfyldelse af de krav, der finder anvendelse i det pågældende tredjeland
l)
oplysninger om eventuelle outsourcingaftaler
m)
oplysninger om adskillelsesordninger og den respektive juridiske soliditet og mulighed for håndhævelse
n)
oplysninger om CCP'ens adgangskrav og betingelser for suspension og opsigelse af medlemskab
o)
oplysninger om en eventuel interoperabilitetsordning, bl.a. oplysninger til tredjelandets kompetente myndighed med det formål at vurdere ordningen.
KAPITEL III
ORGANISATORISKE KRAV
(Artikel 26 i forordning (EU) nr. 648/2012)
Artikel 3
Ledelsesordninger
1. Hovedelementerne i CCP'ens ledelsesordninger, der fastlægger dens organisationsstruktur samt klart specificerede og veldokumenterede politikker, procedurer og processer, som dens bestyrelse og øverste ledelse arbejder ud fra, skal omfatte følgende:
a)
sammensætning, opgaver og ansvarsområder for bestyrelsen og eventuelle udvalg under bestyrelsen
b)
ledelsens opgaver og ansvarsområder
c)
den øverste ledelses struktur
d)
indberetningsveje mellem den øverste ledelse og bestyrelsen
e)
procedurer for udnævnelse af bestyrelsesmedlemmer og den øverste ledelse
f)
udformning af risikostyrings-, compliance- og interne kontrolfunktioner
g)
processer til sikring af ledelsesansvar over for interessenter.
2. En CCP skal have tilstrækkeligt personale til at opfylde alle forpligtelser, der følger af denne forordning og af forordning (EU) nr. 648/2012. En CCP må ikke dele personale med andre koncernenheder, medmindre det sker i henhold til en outsourcingaftale i overensstemmelse med artikel 35 i forordning (EU) nr. 648/2012.
3. En CCP skal fastlægge en klar, konsekvent og veldefineret ansvarsfordeling. En CCP skal sikre, at funktionerne som risikostyringschef, compliancechef og teknologichef udøves af forskellige personer, som er ansat af CCP'en, og som skal have eneansvar for udøvelsen af disse funktioner.
4. En CCP, der indgår i en koncern, tager hensyn til koncernens eventuelle indvirkninger på dens egne ledelsesordninger, bl.a. om den har den nødvendige uafhængighed, så den kan opfylde sine fastlagte forpligtelser som en selvstændig juridisk person, og om dens uafhængighed kan bringes i fare på grund af koncernstrukturen eller af, at et bestyrelsesmedlem også er medlem af bestyrelsen i andre enheder i samme koncern. Navnlig skal en CCP overveje særlige procedurer til forebyggelse og håndtering af interessekonflikter, bl.a. vedrørende outsourcingaftaler.
5. Hvor en CCP har et bestyrelsessystem i to niveauer, tildeles bestyrelsens opgaver og ansvarsområder, jf. denne forordning og forordning (EU) nr. 648/2012, tilsynsorganet og bestyrelsen efter behov.
6. Risikostyringsregler, -procedurer, -systemer og -kontroller skal indgå i en sammenhængende og konsekvent ledelsesramme, som revideres og opdateres regelmæssigt.
Artikel 4
Risikostyring og interne kontrolmekanismer
1. En CCP skal have en forsvarlig struktur for den samlede styring af alle væsentlige risici, den er eller kan blive eksponeret for. En CCP skal opstille dokumenterede regler, procedurer og systemer, som kan identificere, måle, overvåge og styre sådanne risici. Ved fastlæggelsen af risikostyringsregler, -procedurer og -systemer skal en CCP strukturere dem på en sådan måde, at clearingmedlemmer styrer og begrænser de risici, de udgør for CCP'en, korrekt.
2. En CCP skal anlægge et samlet syn på alle relevante risici. Disse omfatter de risici, den er udsat for og påfører sine clearingmedlemmer og så vidt muligt kunder, samt de risici, den er udsat for og påfører andre enheder som f.eks., men ikke begrænset til, interoperable CCP'er, værdipapirafviklings- og betalingssystemer, afviklingsbanker, likviditetsudbydere, værdipapircentraler, handelspladser, der betjenes af CCP'en og andre kritiske tjenesteydere.
3. En CCP skal udvikle passende risikostyringsværktøjer, så den kan styre og indberette alle relevante risici. Disse omfatter identifikation og forvaltning af system, marked eller andre indbyrdes afhængige faktorer. Såfremt en CCP leverer tjenesteydelser i forbindelse med clearing, som har en selvstændig risikoprofil i forhold til dens funktioner og potentielt udsætter den for betydelige ekstra risici, skal CCP'en styre de pågældende ekstra risici på passende vis. Det kan betyde, at CCP'en juridisk adskiller de supplerende tjenesteydelser, den leverer, fra sine kernefunktioner.
4. Ledelsesordningerne skal sikre, at CCP'ens bestyrelse påtager sig det endelige ansvar for at styre CCP'ens risici. Bestyrelsen skal definere, fastsætte og dokumentere en passende risikotolerance og risikokapacitet for CCP'en. Bestyrelsen og den øverste ledelse skal sørge for, at CCP'ens regler, procedurer og kontroller stemmer overens med CCP'ens risikotolerance og risikokapacitet og omhandler, hvordan CCP'en identificerer, indberetter, overvåger og styrer risici.
5. En CCP skal anvende solide informations- og risikokontrolsystemer, der kan give CCP'en selv og eventuelt dens clearingmedlemmer og om muligt dens kunder kapacitet til at opnå rettidig information og anvende risikostyringsregler og -procedurer på hensigtsmæssig vis. Disse systemer skal som minimum sikre, at kredit- og likviditetseksponeringer til stadighed overvåges både hos CCP'en og clearingmedlemmet og så vidt muligt hos kunden.
6. En CPP skal sikre, at risikostyringsfunktionen har de nødvendige ressourcer og den nødvendige myndighed, ekspertise og adgang til alle relevante oplysninger, og at den er tilstrækkeligt uafhængig af CCP'ens øvrige funktioner. CCP'ens risikochef skal implementere risikostyringsstrukturerne, herunder de af bestyrelsen fastlagte politikker og procedurer.
7. En CCP skal have tilstrækkelige interne kontrolmekanismer til at bistå bestyrelsen med overvågning og vurdering af, at CCP'ens risikostyringsregler, -procedurer og -systemer er hensigtsmæssige og effektive. Disse mekanismer skal omfatte forsvarlige administrative og regnskabsmæssige procedurer, en solid compliancefunktion og en uafhængig intern revisions- og validerings- eller undersøgelsesfunktion.
8. En CCP's regnskab udarbejdes årligt og revideres af revisorer eller revisionsfirmaer, jf. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/43/EF (5).
Artikel 5
Compliancepolitik og -procedurer
1. En CCP skal udarbejde, gennemføre og opretholde passende politikker og procedurer til at opspore en eventuel risiko for, at CCP'en eller dens medarbejdere undlader at opfylde dens forpligtelser i henhold til denne forordning, forordning (EU) nr. 648/2012 og gennemførelsesforordning (EU) nr. 1249/2012, samt tilknyttede risici og skal iværksætte passende foranstaltninger og procedurer til at minimere en sådan risiko og gøre de kompetente myndigheder i stand til at udøve deres beføjelser effektivt i henhold til disse forordninger.
2. En CCP sikrer, at dens regler, procedurer og aftaleforhold er klare og omfattende, og sikrer overensstemmelse med denne forordning, forordning (EU) nr. 648/2012 og gennemførelsesforordning (EU) nr. 1249/2012 samt alle andre gældende lov- og tilsynskrav.
CCP'ens regler, procedurer og aftaleforhold skal nedfældes skriftligt eller på et andet varigt medium. Disse regler, procedurer og aftaleforhold samt eventuelt medfølgende materiale skal være nøjagtige, ajourførte og let tilgængelige for den kompetente myndighed, clearingmedlemmer og eventuelt kunder.
En CCP skal identificere og analysere sine reglers, procedurers og aftaleforholds soliditet. Om nødvendigt søges der uafhængig juridisk rådgivning med henblik på denne analyse. CCP'en skal have en proces for fremsættelse af forslag til og gennemførelse af ændringer af sine regler og procedurer og forud for gennemførelse af enhver væsentlig ændring at høre alle berørte clearingmedlemmer og fremsende de foreslåede ændringer til den kompetente myndighed.
3. Ved udviklingen af sine regler, procedurer og aftaleforhold skal en CCP tage hensyn til relevante af myndighederne fastsatte principper, industrielle standarder og markedsprotokoller og tydeligt anføre, hvor denne praksis er blevet indsat i dokumentationen om rettigheder og forpligtelser for CCP'en samt dens clearingmedlemmer og andre relevante tredjeparter.
4. En CCP skal identificere og analysere potentielle spørgsmål om lovkonflikt og opstille regler og procedurer for at begrænse den juridiske risiko som følge af sådanne spørgsmål. Om nødvendigt søger CCP'en uafhængig juridisk rådgivning med henblik på denne analyse.
En CCP anfører klart i sine regler og procedurer, hvilken lov der finder anvendelse på hvert aspekt af CCP'ens aktiviteter og operationer.
Artikel 6
Compliancefunktion
1. En CCP opretter og vedligeholder en permanent og effektiv compliancefunktion, der fungerer uafhængigt af CCP'ens øvrige funktioner. Den sørger for, at compliancefunktionen har den nødvendige kompetence, sagkundskab og adgang til alle relevante oplysninger samt de nødvendige ressourcer.
Ved oprettelse af sin compliancefunktion tager CCP'en hensyn til arten, omfanget og kompleksitetsgraden af sine forretninger, og arten og omfanget af tjenesteydelser og aktiviteter i forbindelse med disse forretninger.
2. Compliancechefen skal som minimum have følgende ansvarsområder:
a)
kontrollere og med jævne mellemrum vurdere, om de ordninger, der etableres i overensstemmelse med artikel 5, stk. 4, og foranstaltninger, som træffes for at afhjælpe eventuelle mangler for så vidt angår CCP'ens overholdelse af sine forpligtelser, er passende og effektive
b)
administrere de complianceregler og -procedurer, som indføres af den øverste ledelse og bestyrelsen
c)
rådgive og bistå de personer, der er ansvarlige for at levere CCP'ens tjenesteydelser og gennemføre dens aktiviteter, med overholdelse af CCP'ens forpligtelser i henhold til denne forordning, forordning (EU) nr. 648/2012 og gennemførelsesforordning (EU) nr. 1249/2012 samt eventuelt andre myndighedskrav
d)
regelmæssigt rapportere til bestyrelsen om CCP'ens og medarbejdernes overholdelse af denne forordning, forordning (EU) nr. 648/2012 og gennemførelsesforordning (EU) nr. 1249/2012
e)
etablere procedurer for effektiv afhjælpning af tilfælde af manglende overholdelse af forpligtelser
f)
sørge for, at de relevante personer i compliancefunktionen ikke er involveret i den levering af tjenesteydelser eller den udførelse af aktiviteter, de overvåger, og at eventuelle interessekonflikter hos disse personer afdækkes og fjernes på tilfredsstillende vis.
Artikel 7
Organisationsstruktur og adskillelse af indberetningsveje
1. En CCP definerer sammensætning, opgaver og ansvarsområder for bestyrelsen og den øverste ledelse og eventuelle udvalg under bestyrelsen. Disse ordninger skal være klart specificerede og veldokumenterede. Bestyrelsen nedsætter som minimum et revisionsudvalg og et aflønningsudvalg. Risikoudvalget, der nedsættes i overensstemmelse med artikel 28 i forordning (EU) nr. 648/2012, skal være et rådgivningsudvalg for bestyrelsen.
2. Bestyrelsen er som minimum ansvarlig for følgende:
a)
opstilling af klare mål og strategier for CCP'en
b)
effektiv overvågning af den øverste ledelse
c)
udarbejdelse af aflønningspolitikker
d)
oprettelse af og tilsyn med risikostyringsfunktionen
e)
tilsyn med compliancefunktionen og den interne kontrolfunktion
f)
tilsyn med outsourcingaftaler
g)
tilsyn med overholdelse af alle bestemmelser i denne forordning, forordning (EU) nr. 648/2012 og gennemførelsesforordning (EU) nr. 1249/2012 samt alle andre tilsyns- og lovkrav
h)
opfyldelse af ledelsesansvarskravet over for kapitalejere eller ejere og ansatte, clearingmedlemmer og deres kunder og andre relevante interessenter.
3. Der påhviler som minimum den øverste ledelse et ansvar for at:
a)
sikre, at CCP'ens aktiviteter stemmer overens med de mål og strategier for CCP'en, bestyrelsen har fastlagt
b)
udforme og indføre procedurer for compliance og intern kontrol, som fremmer CCP'ens mål
c)
underkaste de interne kontrolprocedurer regelmæssig revision og testning
d)
sikre, at der afsættes tilstrækkelige ressourcer til risikostyring og compliance
e)
være aktivt engageret i risikokontrolprocessen
f)
sikre, at de risici, CCP'en udsættes for gennem sin clearing og aktiviteter i forbindelse med clearing, håndteres korrekt.
4. Hvis bestyrelsen uddelegerer opgaver til udvalg eller underudvalg, skal den godkende beslutninger, der kan have en betydelig indvirkning på CCP'ens risikoprofil.
5. De bestemmelser, der gælder for bestyrelsens og den øverste ledelses virke, omfatter processer til at afdække, afhjælpe og forvalte potentielle interessekonflikter hos medlemmer af bestyrelsen og den øverste ledelse.
6. En CCP skal have klare og direkte indberetningsveje mellem sin bestyrelse og øverste ledelse med henblik på at sikre, at den øverste ledelse står til ansvar for sine resultater. Indberetningsvejene for risikostyring, compliance og intern revision skal være klare og adskilte fra dem, der gælder for CCP'ens øvrige operationer. Risikochefen rapporterer til bestyrelsen enten direkte eller gennem formanden for risikoudvalget. Compliancechefen og den interne revisionsfunktion rapporterer direkte til bestyrelsen.
Artikel 8
Aflønningspolitik
1. Aflønningsudvalget udformer og videreudvikler aflønningspolitikken, fører tilsyn med den øverste ledelses gennemførelse heraf og reviderer regelmæssigt dens anvendelse i praksis. Selve politikken dokumenteres og tages op til revision mindst én gang om året.
2. Aflønningspolitikken tager sigte på at bringe lønniveau og -struktur i overensstemmelse med en forsigtig risikostyring. I aflønningspolitikken tages der højde for mulige risici samt eksisterende risici og resultaterne heraf. Der skal i udbetalingsplanerne tages hensyn til tidshorisonten for risiciene. Især i tilfælde af variabel aflønning skal der i politikken tages behørigt hensyn til en eventuel manglende overensstemmelse mellem arbejdsindsats og risikoperioder, og det skal sikres, at udbetalingerne eventuelt udskydes. De faste og variable elementer i den samlede aflønning skal være afbalancerede og i overensstemmelse med risikotilpasningen.
3. Lønpolitikken sikrer, at medarbejdere, som varetager risikostyrings-, compliance- og interne revisionsfunktioner, aflønnes på en måde, der er uafhængig af CCP'ens driftsresultat. Aflønningsniveauet skal være passende i forhold til ansvar og sammenlignet med lønniveauet i erhvervet.
4. Aflønningspolitikken skal være omfattet af en uafhængig revision en gang årligt. Resultaterne af disse revisioner stilles til rådighed for den kompetente myndighed.
Artikel 9
It-systemer
1. En CCP sørger for, at dens it-systemer er pålidelige og sikre og kan behandle den information, der er nødvendig for, at CCP'en kan gennemføre sine aktiviteter og transaktioner sikkert og effektivt.
It-arkitekturen skal være veldokumenteret. Systemerne skal være udformet til at opfylde CCP'ens operationelle behov og imødegå risiciene for CCP'en, være fleksible, bl.a. under stressede markedsvilkår, og om nødvendigt være skalerbare, så de kan behandle ekstra information. CCP'en sørger for procedurer og kapacitetsplanlægning samt tilstrækkelig overskydende kapacitet, så systemet kan behandle alle resterende transaktioner før dagens slutning under omstændigheder, hvor der opstår en større forretningsforstyrrelse. CCP'en etablerer procedurer for indførelse af ny teknologi, bl.a. klare tilbageførelsesplaner.
2. CCP'en baserer sine it-systemer på internationalt anerkendte tekniske standarder og god praksis for branchen for at have en høj grad af sikkerhed i informationsbehandlingen og muliggøre forbindelse med sine clearingmedlemmer, kunder og tjenesteydere. CCP'en underkaster sine systemer strenge test med simulering af stressede vilkår før den første ibrugtagning, efter gennemførelsen af væsentlige ændringer og efter forekomsten af en væsentlig forretningsforstyrrelse. Clearingmedlemmer og kunder, interoperable CCP'er og andre interessenter inddrages efter behov i udformning og gennemførelse af disse test.
3. En CCP opretholder solide rammer for datasikkerhed, så dens datasikkerhedsrisiko styres forsvarligt. Rammerne skal omfatte hensigtsmæssige mekanismer, politikker og procedurer, der beskytter data mod uautoriseret videregivelse, sikrer datanøjagtighed og -integritet og garanterer, at CCP'ens tjenesteydelser er tilgængelige.
4. Datasikkerhedsrammerne skal som minimum omfatte følgende:
a)
adgangskontroller til systemet
b)
tilstrækkelige beskyttelsesforanstaltninger mod indtrængninger og datamisbrug
c)
specifikt udstyr til at bevare dataenes ægthed og integritet, herunder kryptografiske teknikker
d)
pålidelige netværk og procedurer til nøjagtig og umiddelbar dataoverførsel uden større afbrydelser
e)
revisionsspor.
5. It-systemerne og informationssikkerhedsrammerne revideres mindst én gang årligt. De er underlagt uafhængige revisionsvurderinger. Resultaterne af disse vurderinger fremlægges for bestyrelsen og stilles til rådighed for den kompetente myndighed.
Artikel 10
Oplysningspligt
1. En CCP gør følgende oplysninger tilgængelige for offentligheden gratis:
a)
oplysninger om sine forvaltningsordninger, bl.a. følgende:
i)
sin organisationsstruktur samt centrale mål og strategier
ii)
centrale dele af aflønningspolitikken
iii)
centrale finansielle oplysninger, bl.a. sine seneste reviderede regnskaber
b)
oplysninger om sine regler, bl.a. følgende:
i)
procedurer i tilfælde af misligholdelse, procedurer og supplerende tekster
ii)
relevante oplysninger om forretningskontinuitet
iii)
oplysninger om CCP'ens risikostyringssystemer, -teknikker og -resultater i overensstemmelse med kapitel XII
iv)
alle relevante oplysninger om sin udformning og sine operationer samt clearingmedlemmer og kunders rettigheder og forpligtelser, så de klart kan identificere og fuldt ud forstå de risici og omkostninger, der er forbundet med benyttelse af CCP'ens tjenesteydelser
v)
CCP'ens aktuelle clearingydelser, herunder detaljeret information om, hvad den leverer under hver enkelt tjenesteydelse
vi)
CCP'ens risikostyringssystemer, -teknikker og -resultater, herunder information om finansielle ressourcer, investeringspolitik, datakilder til priser samt modeller, der anvendes i marginberegninger
vii)
love og bestemmelser om:
1)
adgangen til CCP'en
2)
kontrakter indgået af CCP'en med clearingmedlemmer og, så vidt muligt, kunder
3)
kontrakter, CCP'en accepterer til clearing
4)
eventuelle interoperabilitetsordninger
5)
anvendelse af sikkerhedsstillelse og bidrag til misligholdelsesfonden, herunder realisering af positioner og sikkerhedsstillelse, samt oplysninger om, i hvor høj grad sikkerhedsstillelsen beskyttes mod krav fra tredjepart
c)
oplysninger om anerkendt sikkerhedsstillelse og gældende haircuts
d)
en liste over alle aktuelle clearingmedlemmer samt kriterier for medlemskab, herunder adgang, suspension og udtræden.
Såfremt den kompetente myndighed er enig med CCP'en i, at oplysningerne under litra b) eller c), i dette stykke kan bringe tavshedspligten eller CCP'ens sikkerhed og soliditet i fare, kan CCP'en beslutte at fremlægge oplysninger på en sådan måde, at disse risici forebygges eller mindskes, eller ikke at fremlægge disse oplysninger.
2. En CCP fremlægger gratis oplysninger for offentligheden vedrørende væsentlige ændringer i sine forvaltningsordninger, mål, strategier og centrale politikker samt i sine gældende bestemmelser og procedurer.
3. De oplysninger, CCP'en skal offentliggøre, skal være tilgængelige på dens websted. Oplysningerne skal være tilgængelige som minimum på ét sprog, der er almindeligt udbredt i internationale finanskredse.
Artikel 11
Intern revision
1. En CCP opretter og vedligeholder en intern revisionsfunktion, som er adskilt og uafhængig fra CCP'ens øvrige funktioner og aktiviteter og har følgende opgaver:
a)
at udarbejde, gennemføre og til enhver tid have en revisionsplan til at undersøge og evaluere, om CCP'ens systemer, interne kontrolprocedurer og forvaltningsordninger er tilstrækkelige og effektive
b)
at afgive henstillinger på grundlag af resultatet af det arbejde, der udføres i overensstemmelse med litra a)
c)
at kontrollere, at disse henstillinger overholdes
d)
at rapportere om interne revisionsforhold til bestyrelsen.
2. Den interne revisionsfunktion skal have de nødvendige beføjelser og ressourcer og den nødvendige ekspertise samt adgang til alle relevante dokumenter med henblik på udførelsen af sine opgaver. Den skal være tilstrækkeligt uafhængig af ledelsen og rapportere direkte til bestyrelsen.
3. Den interne revision skal vurdere effektiviteten i CCP'ens risikostyringsprocesser og kontrolmekanismer på en måde, der står i forhold til de risici, de forskellige forretningsområder er udsat for, og er uafhængig af de vurderede forretningsområder. Den interne revisionsfunktion skal have den nødvendige adgang til information med henblik på at gennemgå alle CCP'ens aktiviteter og transaktioner, processer og systemer, herunder outsourcede aktiviteter.
4. Interne revisionsvurderinger baseres på en samlet revisionsplan, der revideres og indberettes til den kompetente myndighed mindst én gang årligt. En CCP sørger for, at der med kort varsel kan udføres særlige hændelsesbaserede revisioner. Revisionsplanlægning og -gennemgang godkendes af bestyrelsen.
5. En CCP's clearingtransaktioner, risikostyringsprocesser, interne kontrolmekanismer og regnskaber er underlagt uafhængig revision. Der skal foretages uafhængige revisioner mindst én gang årligt.
KAPITEL IV
OPBEVARING AF OPTEGNELSER
(Artikel 29 i forordning (EU) nr. 648/2012)
Artikel 12
Generelle krav
1. En CCP skal opbevare optegnelser på et varigt medium, der giver mulighed for at forelægge oplysningerne for de kompetente myndigheder, ESMA og relevante medlemmer af Det Europæiske System af Centralbanker (ESCB) i en sådan form og på en sådan måde, at følgende betingelser er opfyldt:
a)
det er muligt at rekonstruere hvert centralt trin i CCP's behandling
b)
det er muligt at registrere, spore og hente det oprindelige indhold af en optegnelse før eventuelle korrektioner eller andre ændringer
c)
der er iværksat foranstaltninger til at forhindre uautoriseret ændring af optegnelser
d)
der er iværksat passende foranstaltninger til at beskytte de registrerede datas sikkerhed og fortrolighed
e)
der er indsat en mekanisme til afdækning og korrektion af fejl i registreringssystemet
f)
registreringssystemet er omfattet af foranstaltninger, der gør det muligt hurtigt at gendanne optegnelserne i tilfælde af systemsvigt.
2. Er optegnelser eller oplysninger under seks måneder gamle, indleveres de til de i stk. 1 anførte myndigheder hurtigst muligt og senest ved slutningen af den følgende bankdag efter anmodning fra den relevante myndighed.
3. Er optegnelser eller oplysninger ældre end seks måneder, indleveres de til de i stk. 1 anførte myndigheder hurtigst muligt og senest fem bankdage efter anmodning fra den relevante myndighed.
4. Indeholder de optegnelser, der behandles af CCP'en, personoplysninger, skal CCP'er opfylde deres forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF (6) og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 (7).
5. Hvis en CCP opbevarer optegnelser uden for EU, skal den sikre, at den kompetente myndighed, ESMA og de relevante medlemmer af ESCB kan få adgang til optegnelserne i samme omfang og inden for de samme perioder, som hvis de blev opbevaret inden for EU.
6. Hver CCP udpeger de relevante personer, der inden for den i stk. 2 og 3 fastsatte frist for indlevering af de relevante optegnelser kan redegøre for indholdet af dens optegnelser over for de kompetente myndigheder.
7. Alle optegnelser, en CCP skal opbevare i henhold til denne forordning, skal være åbne for den kompetente myndigheds kontrol. En CCP sørger for, at de kompetente myndigheder direkte kan overføre data i henhold til artikel 13 og 14, når de anmoder herom.
Artikel 13
Registrering af transaktioner
1. En CCP opbevarer optegnelser over alle transaktioner i alle de aftaler, den clearer, og sikrer, at dens optegnelser omfatter alle oplysninger, som er nødvendige for at foretage en omfattende og nøjagtig rekonstruktion af clearingprocessen for hver enkelt aftale, og CCP'en sørger endvidere for, at hver optegnelse for hver enkelt transaktion er entydigt identificerbar og søgbar, i det mindste via alle felter, der vedrører CCP'en, den interoperable CCP, clearingmedlemmet, kunden, såfremt denne er kendt af CCP, og det finansielle instrument.
2. For hver transaktion, en CCP modtager til clearing, udarbejder den straks ved modtagelsen af de relevante oplysninger en optegnelse, som den holder ajourført med følgende oplysninger:
a)
pris, kurs eller spread og mængde
b)
den egenskab, CCP'en handler i, dvs. om transaktionen var et køb eller salg set ud fra den registrerende CCP's synsvinkel
c)
angivelse af instrument
d)
angivelse af clearingmedlem
e)
angivelse af sted for indgåelse af aftalen
f)
dato og tidspunkt for CCP'ens mellemkomst
g)
dato og tidspunkt for aftalens udløb
h)
afviklingsvilkår og -metode
i)
dato og tidspunkt for afvikling eller dækningskøb for transaktionen, og i det omfang de finder anvendelse, for følgende oplysninger:
i)
dato og tidspunkt for aftalens oprindelige indgåelse
ii)
de oprindelige aftalevilkår og -parter
iii)
angivelse af den interoperable CCP, der eventuelt har clearet en del af transaktionen
iv)
navn på kunden, herunder en eventuel indirekte kunde, hvis denne er kendt af CCP'en, og i tilfælde af en »give-up« angivelse af den part, der overførte aftalen.
Artikel 14
Positionsoptegnelser
1. En CCP opbevarer optegnelser over positioner, der opbevares af hvert clearingmedlem. Der skal føres særskilte optegnelser for hver konto i overensstemmelse med artikel 39 i forordning (EU) nr. 648/2012, og CCP'en sørger for, at dens optegnelser omfatter alle de oplysninger, der er nødvendige for at foretage en omfattende og nøjagtig rekonstruktion af de transaktioner, som lå til grund for positionen, og at hver optegnelse er identificerbar og søgbar, i det mindste via alle felter, der vedrører CCP'en, den interoperable CCP, clearingmedlemmet, kunden, såfremt denne er kendt af CCP'en, og det finansielle instrument.
2. Ved slutningen af hver bankdag foretager en CCP en optegnelse vedrørende hver position med følgende oplysninger, for så vidt de er knyttet til den pågældende position:
a)
angivelse af clearingmedlemmet, af kunden, såfremt denne er kendt af CCP'en, og af en interoperabel CCP, som eventuelt opretholder en sådan position
b)
positionens fortegn
c)
den daglige beregning af positionens værdi med angivelse af de priser, aftalerne er værdiansat til, og eventuelt andre relevante oplysninger.
3. En CCP udarbejder og opdaterer en fortegnelse over marginbeløb, bidrag til misligholdelsesfonden og andre finansielle ressourcer, jf. artikel 43 i forordning (EU) nr. 648/2012, som CCP'en har opkrævet, og det tilsvarende beløb, clearingmedlemmet faktisk har posteret ved dagens slutning, samt ændringer i det beløb, der kan forekomme i løbet af dagen, for hvert enkelt clearingmedlem og hver kundekonto, såfremt disse er kendt af CCP'en.
Artikel 15
Forretningspapirer
1. En CCP fører passende og korrekte fortegnelser over aktiviteter i forbindelse med sine forretninger og interne organisation.
2. De i stk. 1 omhandlede fortegnelser ajourføres, hver gang der sker en væsentlig ændring i de relevante dokumenter, og skal som minimum omfatte:
a)
organisationsdiagrammer for bestyrelsen og de relevante udvalg, clearingenhed, risikostyringsenhed og alle andre relevante enheder eller afdelinger
b)
angivelse af de kapitalejere eller medlemmer, som direkte eller indirekte, i egenskab af fysiske eller juridiske personer, besidder kvalificerede andele, samt størrelsen heraf
c)
dokumenter til bekræftelse af de regler, procedurer og processer, som er påkrævet i henhold til kapitel III og artikel 29
d)
referater fra bestyrelsesmøder og, hvis det er relevant, møder i underudvalg under bestyrelsen og under den øverste ledelse
e)
referater fra møder i risikoudvalget
f)
eventuelle referater fra høringsgrupper med clearingmedlemmer og kunder
g)
interne og eksterne revisionsrapporter, risikostyringsrapporter, compliancerapporter og rapporter fra konsulentfirmaer, herunder ledelsessvar
h)
forretningskontinuitetspolitik og katastrofeberedskabsplan i henhold til artikel 17
i)
likviditetsplan og de daglige likviditetsrapporter i henhold til artikel 32
j)
optegnelser, der viser alle aktiver og passiver og kapitalkonti som krævet i henhold til artikel 16 i forordning (EU) nr. 648/2012
k)
oplysninger om modtagne klager med angivelse af klagers navn, adresse og kontonummer, dato for modtagelse af klagen, navne på alle personer, der nævnes i klagen, beskrivelse af klagens art, afgørelse af klagen og dato for løsning af klagen
l)
optegnelser over eventuel afbrydelse af tjenesterne eller funktionsforstyrrelser, herunder en detaljeret rapport om tidspunkter, følger og afhjælpende foranstaltninger
m)
optegnelser over resultaterne af de udførte back- og stresstest
n)
skriftlig kommunikation med kompetente myndigheder, ESMA og de relevante medlemmer af ESCB
o)
indkomne udtalelser i forbindelse med juridisk rådgivning i overensstemmelse med kapitel III
p)
eventuel dokumentation vedrørende interoperabilitetsordninger med andre CCP'er
q)
oplysninger i henhold til artikel 10, stk. 1, litra b), nr. vii), og artikel 10, stk. 1, litra d)
r)
relevante dokumenter med beskrivelse af udviklingen af nye forretningsinitiativer.
Artikel 16
Optegnelser over oplysninger indberettet til et transaktionsregister
En CCP skal identificere og opbevare alle oplysninger og data, der skal indberettes i overensstemmelse med artikel 9 i forordning (EU) nr. 648/2012, sammen med en optegnelse af dato og tidspunkt for indberetningen af transaktionen.
KAPITEL V
FORRETNINGSKONTINUITET
(Artikel 34 i forordning (EU) nr. 648/2012)
Artikel 17
Strategi og politik
1. En CCP skal have en forretningskontinuitetspolitik og en katastrofeberedskabsplan, der er godkendt af bestyrelsen. Forretningskontinuitetspolitikken og katastrofeberedskabsplanen skal være underlagt uafhængige revisioner, der rapporteres til bestyrelsen.
2. Forretningskontinuitetspolitikken skal omhandle alle kritiske forretningsfunktioner og systemer i den forbindelse og omfatte CCP'ens strategi, politik og målsætninger for at sikre kontinuiteten i disse funktioner og systemer.
3. Der skal i forretningskontinuitetspolitikken tages hensyn til eksterne forbindelser og indbyrdes afhængige forhold i den finansielle infrastruktur, herunder handelspladser, CCP'en clearer, værdipapirafviklings- og betalingssystemer og kreditinstitutioner, som benyttes af CCP'en eller en tilknyttet CCP. Den skal også tage højde for kritiske funktioner eller tjenesteydelser, der er blevet outsourcet til andre leverandører.
4. Forretningskontinuitetspolitikken og katastrofeberedskabsplanen skal indeholde klart definerede og dokumenterede ordninger til brug i tilfælde af en akut forretningskontinuitetssituation, katastrofe eller krise, der er udformet til at sikre et minimumsserviceniveau for kritiske funktioner.
5. Katastrofeberedskabsplanen skal afdække og omfatte mål for genopretningspunkter og genopretningstid for kritiske funktioner og fastsætte den mest egnede genopretningsstrategi for hver af disse funktioner. Disse ordninger skal udformes, så de sikrer, at kritiske funktioner fuldføres til tiden og aftalte serviceniveauer overholdes, selv under ekstreme scenarier.
6. En CCP's forretningskontinuitetspolitik skal fastsætte den maksimale acceptable tid, i hvilken kritiske funktioner og systemer kan være uanvendelige. Den maksimale genopretningstid for CCP'ens kritiske funktioner, som skal inkluderes i forretningskontinuitetspolitikken, må højst være to timer. Procedurer ultimo dagen og betalinger afsluttes under alle omstændigheder på det krævede tidspunkt og den krævede dag.
7. En CCP tager hensyn til den potentielle samlede indvirkning på markedets effektivitet ved fastsættelsen af genopretningstider for hver funktion.
Artikel 18
Konsekvensanalyse
1. En CCP skal foretage en konsekvensanalyse for virksomheden, der skal vise, hvilke forretningsfunktioner der er kritiske med hensyn til at sikre CCP'ens tjenesteydelser. Det skal i analysen indgå, i hvilket omfang disse funktioner er afgørende for andre institutioner og funktioner i den finansielle infrastruktur.
2. En CCP skal anvende en scenariebaseret risikoanalyse, der skal afdække, hvordan forskellige scenarier påvirker risiciene for dens kritiske forretningsfunktioner.
3. Ved vurdering af risici skal tager en CCP tage hensyn til afhængighed af eksterne leverandører, bl.a. forsyningsvirksomheder. En CCP skal træffe foranstaltninger til at forvalte disse afhængighedsforhold gennem passende aftaler og organisatoriske ordninger.
4. Konsekvensanalysen og scenarieanalysen føres ajour og revideres som minimum én gang årligt og efter en hændelse eller betydelige organisatoriske ændringer. Analyserne tager hensyn til enhver relevant udvikling, herunder markedsudvikling og teknologisk udvikling.
Artikel 19
Katastrofeberedskab
1. En CCP etablerer ordninger på grundlag af katastrofescenarier, så kontinuiteten af dens kritiske funktioner sikres. Disse ordninger skal som minimum omhandle tilgængeligheden af tilstrækkelige menneskelige ressourcer, den maksimale nedetid for kritiske funktioner og fail-over og genopretning til et sekundært sted.
2. En CCP skal opretholde et sekundært behandlingssted, der kan sikre kontinuiteten af alle CCP'ens kritiske funktioner, og som er identisk med det primære sted. Det sekundære sted skal have en anden geografisk risikoprofil end det primære sted.
3. En CCP skal opretholde eller have umiddelbar adgang til mindst ét sekundært forretningssted, så medarbejderne kan sikre servicekontinuiteten, hvis det primære forretningssted ikke er tilgængeligt.
4. CCP'en skal tage hensyn til behovet for ekstra behandlingssteder, især såfremt det primære og sekundære steds forskellige risikoprofiler ikke giver tilstrækkelig sikkerhed for, at CCP'ens forretningskontinuitetsmål vil blive opfyldt i alle scenarier.
Artikel 20
Testning og overvågning
1. En CCP tester og overvåger sin forretningskontinuitetspolitik og katastrofeberedskabsplan med jævne mellemrum og efter betydelige justeringer eller ændringer af systemerne eller funktioner i den forbindelse for at sikre, at forretningskontinuitetspolitikken opfylder de erklærede mål, herunder målet om en maksimal genopretningstid på to timer. Test skal planlægges og dokumenteres.
2. Testning af forretningskontinuitetspolitikken og katastrofeberedskabsplanen skal opfylde følgende betingelser:
a)
den skal inkludere scenarier med omfattende katastrofer og switch-over mellem primære og sekundære steder
b)
den skal omfatte inddragelse af clearingmedlemmer, eksterne leverandører og relevante institutioner i den finansielle infrastruktur, som der ifølge forretningskontinuitetspolitikken består indbyrdes afhængighedsforhold til.
Artikel 21
Vedligeholdelse
1. En CCP reviderer og ajourfører regelmæssigt sin forretningskontinuitetspolitik, så den omfatter alle kritiske funktioner og den mest egnede genopretningsstrategi for dem.
2. En CCP reviderer og ajourfører regelmæssigt sin katastrofeberedskabsplan, så den omfatter den mest egnede genopretningsstrategi for alle kritiske funktioner.
3. Ved ajourføring af forretningskontinuitetspolitikken og katastrofeberedskabsplanen tages der højde for resultatet af test og henstillinger fra uafhængige revisioner og andre revisioner og fra kompetente myndigheder. CCP'er reviderer deres forretningskontinuitetspolitik og katastrofeberedskabsplan efter alle betydelige forretningsforstyrrelser for at afdække årsager og eventuelt nødvendige forbedringer i CCP'ens operationer, forretningskontinuitetspolitik og katastrofeberedskabsplan.
Artikel 22
Krisestyring
1. En CCP skal have en krisestyringsfunktion, der handler i tilfælde af en nødsituation. Krisestyringsproceduren skal være klar og nedfældet skriftligt. Bestyrelsen overvåger krisestyringsfunktionen og modtager og gennemgår regelmæssigt rapporter om den.
2. Krisestyringsfunktionen indeholder velstrukturerede og klare procedurer for styring af intern og ekstern krisekommunikation under en krise.
3. Efter en krisesituation iværksætter CCP'en en gennemgang af sin håndtering af krisen. Gennemgangen skal, hvis det er relevant, omfatte bidrag fra clearingmedlemmer og andre eksterne interessenter.
Artikel 23
Kommunikation
1. En CCP skal have en kommunikationsplan, hvori det dokumenteres, hvordan den øverste ledelse, bestyrelsen og relevante eksterne interessenter, herunder de kompetente myndigheder, clearingmedlemmer, kunder, afregningsfirmaer, værdipapirafviklings- og betalingssystemer samt handelspladser, bliver tilstrækkeligt underrettet under en krise.
2. Scenarieanalyser, risikoanalyser, kontroller og resultater af overvågning og test rapporteres til bestyrelsen.
KAPITEL VI
MARGINER
(Artikel 41 i forordning (EU) nr. 648/2012)
Artikel 24
Procentsats
1. En CCP beregner initialmarginer, der skal dække eksponeringer som følge af markedets bevægelser for hvert finansielt instrument, som der stilles sikkerhed for på produktbasis, i den i artikel 25 fastsatte tidsperiode og under antagelse af en tidshorisont for realisering af positionen som defineret i artikel 26. Ved beregningen af initialmarginer overholder CCP'en som minimum følgende konfidensintervaller:
a)
for OTC-derivater: 99,5 %
b)
for andre finansielle instrumenter end OTC-derivater: 99 %.
2. Ved bestemmelse af et passende konfidensinterval for hver klasse af finansielle instrumenter, en CCP clearer, tager den desuden som minimum hensyn til følgende faktorer:
a)
de komplekse forhold og usikkerhederne i forbindelse med prisfastsættelsesniveauet for klassen af finansielle instrumenter, der kan begrænse valideringen af beregningen af initial- og variationsmarginer
b)
risikoprofilen for klassen af finansielle instrumenter, som kan omfatte, men ikke er begrænset til volatilitet, varighed, likviditet, ikke-lineær prisfastsættelse, jump-to-default risiko og wrong-way-risiko
c)
i hvor høj grad andre risikokontroller ikke begrænser krediteksponeringer tilstrækkeligt
d)
den indbyggede gearing i klassen af finansielle instrumenter, herunder om klassen af finansielle instrumenter er signifikant volatil, er stærkt koncentreret om nogle få markedsaktører eller kan være vanskelig at lukke.
3. CCP'en underretter sin kompetente myndighed og sine clearingmedlemmer om, hvilke kriterier der tages i betragtning ved bestemmelsen af den procentsats, som skal anvendes til beregning af marginer for hver klasse af finansielle instrumenter.
4. Såfremt en CCP clearer OTC-derivater med de samme risikoprofiler som derivater, der handles på regulerede markeder eller et tilsvarende marked i et tredjeland, på grundlag af en vurdering af de i stk. 2 anførte risikofaktorer, kan CCP'en benytte et andet konfidensinterval på mindst 99 % for disse aftaler, hvis risiciene ved de OTC-derivataftaler, den clearer, bliver behørigt reduceret ved hjælp af et sådant konfidensinterval, og betingelserne i stk. 2 overholdes.
Artikel 25
Tidshorisont for beregning af historisk volatilitet
1. En CCP sikrer, at initialmarginer ifølge dens modelmetodologi og valideringsproces, der er fastlagt i overensstemmelse med kapitel XII, som minimum og med konfidensintervallet, jf. artikel 24, og i likvidationsperioden, jf. artikel 26, dækker de eksponeringer, der følger af den beregnede historiske volatilitet på grundlag af data, som mindst dækker de seneste 12 måneder.
En CCP sikrer, at de data, den bruger til at beregne historisk volatilitet, tager højde for en fuldstændig række af markedsvilkår, herunder stressperioder.
2. En CCP kan benytte en hvilken som helst tidshorisont til beregning af historisk volatilitet, forudsat at den pågældende tidshorisont resulterer i marginkrav, der er mindst lige så høje som dem, der opnås med den i stk. 1 nævnte tidsperiode.
3. Marginparametre for finansielle instrumenter uden en historisk observationsperiode baseres på konservative antagelser. En CCP tilpasser omgående beregningen af de nødvendige marginer på grundlag af analysen af de nye finansielle instrumenters prishistorik.
Artikel 26
Tidshorisonter for likvidationsperioder
1. En CCP definerer tidshorisonterne for likvidationsperioden under hensyntagen til profilen for det clearede finansielle instrument, det marked, hvor det handles, og perioden for beregning og opkrævning af marginerne. Disse likvidationsperioder skal være på mindst:
a)
fem bankdage for OTC-derivater
b)
to bankdage for andre finansielle instrumenter end OTC-derivater.
2. Under alle omstædigheder vurderer og opsummerer CCP'en med henblik på fastsættelse af en passende likvidationsperiode som minimum følgende:
a)
den længste periode, der kan gå, fra CCP'ens seneste opkrævning af marginer, til CCP'en erklærer misligholdelse eller aktiverer misligholdelsesstyringsprocessen
b)
den anslåede periode, der er nødvendig til at udforme og gennemføre strategien for forvaltning af et clearingmedlems misligholdelse ifølge de særlige specifikationer for hver klasse af finansielt instrument, herunder dens likviditetsniveau, positionernes størrelse og koncentration samt de markeder, CCP'en vil bruge til fuldstændigt at lukke eller afdække et clearingmedlems position
c)
hvor det er relevant, den periode, som er nødvendig til at dække den modpartsrisiko, CCP'en er udsat for.
3. Ved evaluering af de i stk. 2 fastsatte perioder behandler CCP'en som minimum de i artikel 24, stk. 2, omhandlede faktorer og tidsperioden for beregning af den historiske volatilitet som defineret i artikel 25.
4. Hvis en CCP clearer OTC-derivater med de samme risikoprofiler som derivater, der handles på regulerede markeder eller et tilsvarende marked i et tredjeland, kan den benytte en anden tidshorisont for likvidationsperioden end den, der er fastsat i stk. 1, forudsat at den over for den kompetente myndighed kan påvise, at:
a)
denne tidshorisont ville være mere passende end den i stk. 1 fastsatte på baggrund af de relevante OTC-derivaters særlige profiler
b)
denne tidshorisont er mindst to bankdage.
Artikel 27
Marginberegning på porteføljebasis
1. En CCP kan give mulighed for modregninger eller reduktioner i den krævede margin på tværs af de finansielle instrumenter, den clearer, hvis prisrisikoen ved et finansielt instrument eller et sæt af finansielle instrumenter - væsentligt og pålideligt eller på grundlag af en ækvivalent statistisk afhængighedsparameter - er korreleret med prisrisikoen for andre finansielle instrumenter.
2. CCP'en dokumenterer sin tilgang til marginberegning på porteføljebasis og skal som minimum godtgøre, at korrelationen eller en ækvivalent statistisk afhængighedsparameter mellem to eller flere clearede finansielle instrumenter er pålidelig over den lookback-periode, der er beregnet i overensstemmelse med artikel 25 og viser modstandsdygtighed under stressede historiske eller hypotetiske scenarier. CCP'en påviser, at der er et økonomisk rationale for prisrelationen.
3. Alle finansielle instrumenter, for hvilke der anvendes marginberegning på porteføljebasis, skal være omfattet af den samme misligholdelsesfond. Hvis en CCP på forhånd over for sin kompetente myndighed og sine clearingmedlemmer kan påvise, hvordan potentielle tab vil blive allokeret mellem de forskellige misligholdelsesfonde, og har fastsat de nødvendige bestemmelser i sine regler, kan der dog anvendes marginberegning på porteføljebasis for finansielle instrumenter, der er omfattet af forskellige misligholdelsesfonde.
4. Dækker marginberegningen på porteføljebasis flere instrumenter, må marginreduktionerne højst beløbe sig til 80 % af forskellen mellem marginsummen for hvert produkt beregnet individuelt og den beregnede margin baseret på et kombineret skøn over eksponeringen for den kombinerede portefølje. Hvis CCP'en ikke er udsat for nogen potentiel risiko fra marginreduktionen, kan den anvende en reduktion på op til 100 % af denne forskel.
5. Marginreduktionerne i forbindelse med anvendelse af marginberegning på porteføljebasis skal være underlagt et pålideligt stresstestprogram i overensstemmelse med kapitel XII.
Artikel 28
Procyklikalitet
1. En CCP sikrer, at dens politik for udvælgelse og revision af konfidensinterval, likvidationsperiode og lookback-periode giver fremsynede, stabile og forsigtige marginkrav, der begrænser procyklikaliteten, så CCP'ens soliditet og finansielle sikkerhed ikke forringes. Det betyder, at man - når det er muligt - skal undgå voldsomme eller store trinvise ændringer i marginkrav, og fastlægge gennemsigtige og forudsigelige procedurer for tilpasning af marginkrav som reaktion på ændrede markedsvilkår. I den sammenhæng anvender CCP'en som minimum én af følgende muligheder:
a)
anvendelse af en marginbuffer på mindst 25 % af de beregnede marginer, som den kan lade blive midlertidigt opbrugt i perioder, hvor de beregnede marginkrav stiger betydeligt
b)
tildeling af mindst 25 % vægt til stressede observationer i den lookback-periode, der er beregnet i overensstemmelse med artikel 26
c)
sikring af, at dens marginkrav ikke er lavere end dem, der ville blive beregnet under anvendelse af en volatilitet skønnet over en tiårig historisk lookback-periode.
2. Når en CCP reviderer parametrene for marginmodellen, så de bedre afspejler de aktuelle markedsvilkår, tager den hensyn til eventuelle procykliske virkninger af en sådan revision.
KAPITEL VII
MISLIGHOLDELSESFOND
(Artikel 42 i forordning (EU) nr. 648/2012)
Artikel 29
Rammer og forvaltning
1. For at bestemme misligholdelsesfondens minimumsstørrelse og størrelsen af andre finansielle ressourcer, der er nødvendige for at opfylde kravene i artikel 42 og 43 i forordning (EU) nr. 648/2012, implementerer en CCP under hensyntagen til koncernafhængighedsforhold en intern strategiramme til definering af, hvilke typer af ekstreme, men plausible markedsvilkår der kunne eksponere den for størst risiko.
2. Rammen omfatter en redegørelse for, hvordan CCP'en definerer ekstreme, men plausible markedsvilkår. Den skal være udførligt dokumenteret og opbevares i overensstemmelse med artikel 12.
3. Rammen drøftes af risikoudvalget og godkendes af bestyrelsen. Rammens pålidelighed og evne til at vise bevægelser på markedet underkastes revision mindst én gang årligt. Revisionen drøftes af risikoudvalget og rapporteres til bestyrelsen.
Artikel 30
Identifikation af ekstreme, men plausible markedsvilkår
1. Den i artikel 29 omhandlede ramme skal afspejle CCP'ens risikoprofil under hensyntagen til grænseoverskridende eksponeringer og risici på tværs af valutaer, hvor det er relevant. Den skal indeholde en identifikation af alle de markedsrisici, en CCP vil være udsat for efter en eller flere clearingmedlemmers misligholdelse, herunder ugunstige bevægelser i markedspriser for clearede instrumenter, nedsat markedslikviditet for disse instrumenter og fald i sikkerhedsstillelsens likvidationsværdi. Rammen skal desuden afspejle yderligere risici for CCP'en som følge af samtidig misligholdelse hos flere enheder i det misligholdende medlems koncern.
2. Rammen skal identificere hvert enkelt af alle de markeder, en CCP er eksponeret for i tilfælde af et clearingmedlems misligholdelse. For hvert identificeret marked skal CCP'en specificere »ekstreme, men plausible markedsvilkår« som minimum på grundlag af:
a)
en række historiske scenarier, bl.a. perioder med ekstreme markedsbevægelser observeret over de sidste 30 år, eller så længe der har foreligget pålidelige data, som ville have eksponeret CCP'en for størst finansiel risiko. Hvis en CCP beslutter, at en gentagelse af et historisk tilfælde af store prisbevægelser ikke er sandsynlig, skal den begrunde over for den kompetente myndighed, hvorfor den udelader disse fra rammen
b)
en række potentielle fremtidige scenarier baseret på sammenhængende antagelser vedrørende markedsvolatilitet og priskorrelation på tværs af markeder og finansielle instrumenter, idet den trækker på både kvantitative og kvalitative vurderinger af potentielle markedsvilkår.
3. I rammen skal der også tages hensyn til, i hvilken grad, kvantitativt og kvalitativt, ekstreme prisbevægelser kan opstå samtidig på mange identificerede markeder. Det skal i rammen indgå, at historiske priskorrelationer kan give sig udslag i ekstreme, men plausible markedsvilkår.
Artikel 31
Revision af ekstreme, men plausible scenarier
CCP'en reviderer regelmæssigt procedurerne i artikel 30 under hensyntagen til alle relevante markedsudviklinger samt omfanget og koncentrationen af clearingmedlemmernes eksponeringer. Den række af historiske og hypotetiske scenarier, en CCP anvender til at identificere ekstreme, men plausible markedsvilkår, revideres af CCP'en i samråd med risikoudvalget mindst én gang årligt og hyppigere, når markedsudviklinger eller væsentlige ændringer i rækken af aftaler, CCP'en har clearet, påvirker de antagelser, der ligger til grund for scenarierne, og dermed nødvendiggør en justering af scenarierne. Væsentlige ændringer i rammen meddeles bestyrelsen.
KAPITEL VIII
LIKVIDITETSRISIKOKONTROL
(Artikel 44 i forordning (EU) nr. 648/2012)
Artikel 32
Vurdering af likviditetsrisiko
1. En CCP fastsætter en solid ramme for likviditetsrisikostyring, der omfatter effektive operationelle og analytiske værktøjer til løbende og rettidigt at identificere, måle og overvåge dens afviklings- og finansieringsstrømme, bl.a. dens brug af intradagslikviditet. CCP'er vurderer regelmæssigt udformningen deres likviditetsstyringsstruktur, og hvordan denne fungerer, og gennemgår i den forbindelse resultaterne af stresstestene.
2. En CCP's likviditetsrisikostyringsstruktur skal være tilstrækkelig robust til at sikre, at CCP'en kan opfylde betalings- og afviklingsforpligtelser i alle relevante valutaer, efterhånden som de forfalder, bl.a. eventuelt intradag. En CCP's likviditetsrisikostyringsstruktur omfatter også en vurdering af dens mulige fremtidige likviditetsbehov under en bred vifte af potentielle stressscenarier. Et stress-scenario omfatter clearingmedlemmers misligholdelse ifølge artikel 44 i forordning (EU) nr. 648/2012 fra datoen for en misligholdelse indtil afslutningen af en likvidationsperiode og den likviditetsrisiko, som udløses af CCP'ens investeringspolitik og -procedurer under ekstreme, men plausible markedsvilkår.
3. Likviditetsrisikostyringsstrukturen skal omfatte en likviditetsplan, der er dokumenteret og skal opbevares i overensstemmelse med artikel 12. Likviditetsplanen skal som minimum indeholde CCP'ens procedurer for:
a)
som minimum daglig styring og overvågning af dens likviditetsbehov over en række markedsscenarier
b)
opretholdelse af tilstrækkelige likvide finansielle ressourcer til at dække dens likviditetsbehov og skelnen mellem anvendelsen af forskellige typer af likvide ressourcer
c)
daglig vurdering og værdiansættelse af de likvide aktiver, CCP'en har til rådighed, og dens likviditetsbehov
d)
identifikation af kilder til likviditetsrisici
e)
vurdering af, i hvilke tidsskalaer CCP'ens likvide finansielle ressourcer bør være tilgængelige
f)
inddragelse af overvejelser af de potentielle likviditetsbehov som følge af clearingmedlemmers evne til at bytte kontant til ikke-kontant sikkerhed
g)
processer i tilfælde af manglende likviditet
h)
tilførsel af de likvide finansielle ressourcer, den eventuelt bruger i en stresssituation.
Bestyrelsen for CCP'en skal godkende planen efter høring af risikoudvalget.
4. En CCP vurderer den likviditetsrisiko, den løber, også hvis CCP'en eller dens clearingmedlemmer ikke kan opfylde deres betalingsforpligtelser, når de forfalder som led i clearings- eller afviklingsprocessen, også under hensyntagen til CCP'ens investeringsaktivitet. Risikostyringsstrukturen skal omhandle likviditetsbehov som følge af CCP'ens forhold til eventuelle enheder, som CCP'en har en likviditetseksponering for bl.a.:
a)
afviklingsbanker
b)
betalingssystemer
c)
værdipapirafviklingssystemer
d)
nostroagenter
e)
depotbanker
f)
likviditetsudbydere
g)
interoperable CCP'er
h)
tjenesteudbydere.
5. En CCP tager i sin likviditetsrisikostyringsstruktur højde for eventuelle indbyrdes afhængighedsforhold blandt de enheder, der er anført i stk. 4, og de forskellige relationer, som en enhed, der er anført i stk. 4, kan have til en CCP.
6. En CCP udfærdiger en daglig rapport om behov og ressourcer, jf. stk. 3, litra a)-c), og en kvartalsvis rapport om sin likviditetsplan, jf. stk. 3, litra d)-h). Rapporterne skal være dokumenterede og opbevares i overensstemmelse med kapitel IV.
Artikel 33
Adgang til likviditet
1. En CCP skal i hver relevant valuta have likvide ressourcer, der står i et rimeligt forhold til dens likviditetskrav, der er defineret i overensstemmelse med artikel 44 i forordning (EU) nr. 648/2012 samt artikel 32 i denne forordning. Disse likvide ressourcer skal være begrænset til:
a)
kontanter deponeret i en udstedende centralbank
b)
kontanter deponeret hos autoriserede kreditinstitutioner i overensstemmelse med artikel 47
c)
ved aftale bekræftede kreditlinjer eller tilsvarende aftaler med ikke-misligholdende clearingmedlemmer
d)
indgåede genkøbsaftaler
e)
meget let omsættelige finansielle instrumenter, der opfylder kravene i artikel 45 og 46, og som CCP'en kan påvise er lettilgængelige og kan konverteres til kontanter samme dag gennem forud indgåede og særdeles pålidelige finansieringsaftaler, selv under stressede markedsvilkår.
2. En CCP tager hensyn til de valutaer, dens forpligtelser er udstedt i, og tager højde for, hvordan stressede vilkår eventuelt påvirker dens evne til at få adgang til valutamarkeder på en måde, der er i overensstemmelse med værdipapirafviklingscykler for udenlandsk valuta og værdipapirafviklingssystemer.
3. Ved aftale bekræftede kreditlinjer mod sikkerhed stillet af clearingmedlemmer må ikke tælles dobbelt som likvide ressourcer. En CCP træffer foranstaltninger til at overvåge og kontrollere koncentrationen af likviditetsrisikoeksponeringer for individuelle likviditetsudbydere.
4. EN CCP skal gennem en høj grad af rettidig omhu sikre, at dens likviditetsudbydere har kapacitet nok til at handle i henhold til likviditetsaftalerne.
5. En CCP skal periodisk teste sine procedurer for adgang til forud indgåede finansieringsaftaler. Dette kan omfatte træk af testbeløb på de kommercielle kreditlinjer for at kontrollere, hvor hurtigt der er adgang til ressourcer, og hvor pålidelige procedurerne er.
6. En CCP skal have detaljerede procedurer i sin likviditetsplan for anvendelse af sine likvide finansielle ressourcer til at opfylde sine betalingsforpligtelser under en mangel på likviditet. Det skal af likviditetsprocedurerne fremgå, hvornår bestemte ressourcer bør bruges. Procedurerne skal desuden beskrive, hvordan der fås adgang til kontante indskud eller dag-til-dag-investeringer, hvordan sammedags-markedstransaktioner udføres, eller hvordan man trækker på likviditetslinjer, som der forud er indgået aftale om. Disse procedurer testes regelmæssigt. En CCP fastlægger også en passende plan for fornyelse af finansieringsaftaler, før de udløber.
Artikel 34
Koncentrationsrisiko
1. En CCP overvåger nøje og kontrollerer koncentrationen af sin likviditetsrisikoeksponering, herunder sine eksponeringer for de i artikel 32, stk. 4, nævnte enheder og enheder i samme koncern.
2. En CCP's likviditetsrisikostyringsstruktur skal omfatte anvendelse af eksponerings- og koncentrationsgrænser.
3. En CCP skal definere processer og procedurer for brud på koncentrationsgrænserne.
KAPITEL IX
DEFAULT WATERFALL
(Artikel 45 i forordning (EU) nr. 648/2012)
Artikel 35
Beregning af den andel af CCP's egne ressourcer, der skal bruges i default waterfall
1. En CCP skal opretholde en andel af egne dedikerede ressourcer til det i artikel 45, stk. 4, i forordning (EU) nr. 648/2012 anførte formål og angive denne separat i sin balance.
2. En CCP skal beregne det i stk. 1 omhandlede minimumsbeløb ved at multiplicere minimumskapitalen, inklusive tilbageholdt overskud og reserver, som den har i overensstemmelse med artikel 16 i forordning (EU) nr. 648/2012 og Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 152/2013 (8), med 25 %.
CCP'en reviderer minimumsbeløbet en gang om året.
3. Hvis CCP'en har oprettet mere en én misligholdelsesfond for de forskellige klasser af finansielle instrumenter, den clearer, tildeles de samlede egne dedikerede ressourcer beregnet i henhold til stk. 1, til hver af misligholdelsesfondene i forhold til hver misligholdelsesfonds størrelse, som anføres særskilt i dens balance og bruges til de misligholdelser, der måtte opstå i de forskellige markedssegmenter, som misligholdelsesfondene vedrører.
4. Ingen andre ressourcer end kapitalen, inklusive tilbageholdt overskud og reserver som omhandlet i artikel 16 i forordning (EU) nr. 648/2012, må bruges til at opfylde kravet i stk. 1.
Artikel 36
Opretholdelse af den andel af CCP's egne ressourcer, der skal bruges i default waterfall
1. En CCP underretter omgående den kompetente myndighed, såfremt de egne dedikerede ressourcer falder til under det krævede beløb, jf. artikel 35, og angiver årsagerne til overtrædelsen og redegør skriftligt for foranstaltningerne og tidsplanen for supplering af beløbet.
2. Såfremt der efterfølgende sker misligholdelse hos et eller flere clearingmedlemmer, før CCP'en har genoprettet egne dedikerede ressourcer, benyttes kun restbeløbet af de tildelte egne dedikerede ressourcer til formålet i artikel 45 i forordning (EU) nr. 648/2012.
3. En CCP genopretter egne dedikerede ressourcer senest en måned efter den i stk. 1 omhandlede underretning.
KAPITEL X
SIKKERHEDSSTILLELSE
(Artikel 46 i forordning (EU) nr. 648/2012)
Artikel 37
Generelle krav
En CCP fastlægger og implementerer gennemsigtige og forudsigelige politikker og procedurer til at vurdere og til stadighed overvåge likviditeten af de aktiver, der accepteres som sikkerhedsstillelse, og om nødvendigt træffe afhjælpende foranstaltninger.
En CCP tager sine politikker og procedurer for aktiver, der kan accepteres som sikkerhedsstillelse, op til revision mindst én gang årligt. En sådan revision gennemføres også, når der sker en væsentlig ændring, der påvirker CCP'ens risikoeksponering.
Artikel 38
Sikkerhedsstillelse i form af kontante midler
Med henblik på artikel 46, stk. 1, i forordning (EU) nr. 648/2012 denomineres højlikvid sikkerhedsstillelse i form af kontanter i én af følgende valutaer:
a)
en valuta, hvis risiko CCP'en over for de kompetente myndigheder kan påvise, at den er i stand til at styre på passende vis
b)
en valuta, CCP'en clearer transaktioner i, inden for grænsen af den sikkerhedsstillelse, der kræves til at dække CCP'ens eksponeringer i den pågældende valuta.
Artikel 39
Finansielle instrumenter
Ved anvendelsen af artikel 46 stk. 1, i forordning (EU) nr. 648/2012 anses finansielle instrumenter, bankgarantier og guld, der opfylder betingelserne i bilag I, for at være højlikvid sikkerhedsstillelse.
Artikel 40
Værdiansættelse af sikkerhedsstillelse
1. Med henblik på at værdiansætte højlikvid sikkerhedsstillelse, jf. artikel 37, fastsætter og implementerer en CCP politikker og procedurer til på næsten realtidsbasis at overvåge kreditkvalitet, markedslikviditet og prisvolatilitet for hvert aktiv, der accepteres som sikkerhedsstillelse. En CCP overvåger regelmæssigt og mindst én gang årligt, om dens værdiansættelsesregler og -procedurer er tilstrækkelige. En sådan revision gennemføres også, når der sker en væsentlig ændring, der påvirker CCP'ens risikoeksponering.
2. En CCP ansætter sin sikkerhedsstillelse efter marking-to-market-princippet og på næsten realtidsbasis, og hvis dette ikke er muligt, skal CCP'en over for de kompetente myndigheder kunne påvise, at den er i stand til at styre risiciene.
Artikel 41
Haircuts
1. En CCP fastsætter og implementerer politikker og procedurer til at bestemme forsigtige haircuts, der skal gælde for værdien af sikkerhedsstillelsen.
2. Med de pågældende haircuts skal det anerkendes, at sikkerhedsstillelsen måske skal realiseres under stressede markedsvilkår, og der tages hensyn til, hvor lang tid der skal til for at realisere den. CCP'en påviser over for den kompetente myndighed, at haircuts beregnes konservativt for at begrænse procykliske virkninger så meget som muligt. For hver stillet sikkerhed bestemmes haircutten under hensyntagen til de relevante kriterier, bl.a.:
a)
typen af aktiv og omfanget af kreditrisiko i forbindelse med det finansielle instrument baseret på CCP'ens interne vurdering. Under udførelsen af denne vurdering anvender CCP'en en defineret og objektiv metodologi, som ikke fuldstændigt bygger på eksterne udtalelser, og som tager hensyn til risikoen ved, at udstederen er etableret i et bestemt land
b)
aktivets løbetid
c)
aktivets historiske og hypotetiske fremtidige prisvolatilitet under stressede markedsvilkår
d)
det underliggende markeds likviditet, herunder kursspænd
e)
eventuel valutarisiko
f)
wrong-way-risiko.
3. En CCP overvåger regelmæssigt, om dens haircuts er tilstrækkelige. En CCP tager haircutpolitikker og -procedurer op til revision mindst én gang årligt, og når der sker en væsentlig ændring, som påvirker CCP'ens risikoeksponering, men bør så vidt muligt undgå voldsomme eller vidtrækkende ændringer i haircuts, der kan afstedkomme procyklikalitet. Haircutpolitikker og -procedurer valideres uafhængigt mindst én gang årligt.
Artikel 42
Koncentrationsgrænser
1. En CCP fastlægger og implementerer politikker og procedurer for at sikre, at sikkerhedsstillelsen forbliver tilstrækkeligt diversificeret til, at den kan realiseres inden for en fastsat ihændehaverperiode uden væsentlige følger for markedet. De risikoreduktionsforanstaltninger, der skal tages i anvendelse, når de i stk. 2 fastsatte koncentrationsgrænser overskrides, fastsættes i politikkerne og procedurerne.
2. En CCP fastsætter koncentrationsgrænser for:
a)
individuelle udstedere
b)
udstedertype
c)
type af aktiv
d)
hvert clearingmedlem
e)
alle clearingmedlemmer.
3. Koncentrationsgrænser fastsættes konservativt under hensyntagen til alle relevante kriterier, bl.a.:
a)
finansielle instrumenter udstedt af udstedere af samme type med hensyn til økonomisk sektor, aktivitet, geografisk område
b)
kreditrisikoniveau for det finansielle instrument eller udstederen baseret på CCP'ens interne vurdering. Under udførelsen af denne vurdering anvender CCP'en en defineret og objektiv metodologi, som ikke fuldstændigt bygger på eksterne udtalelser, og som tager hensyn til risikoen ved, at udstederen er etableret i et bestemt land
c)
de finansielle instrumenters likviditet og prisvolatilitet.
4. En CCP sørger for, at højst 10 % af dens sikkerhedsstillelse er garanteret af et enkelt kreditinstitut eller tilsvarende finansinstitut i et tredjeland eller af en enhed, som indgår i den samme koncern som kreditinstituttet eller det finansielle institut i et tredjeland. Hvis den sikkerhedsstillelse, CCP'en modtager i form af forretningsbankgarantier, er højere end 50 % af den samlede sikkerhedsstillelse, kan denne grænse sættes op til 25 %.
5. Ved beregning af grænserne som omhandlet i stk. 2 inkluderer en CCP sin samlede eksponering for en udsteder, inklusive størrelsen af de kumulative kreditlinjer, indlånsbeviser, tidsindskud, opsparingskonti, aftalekonti, anfordringskonti, pengemarkedsinstrumenter og omvendte tilbagekøbsrettigheder, CCP'en benytter. Disse grænser gælder ikke for sikkerhedsstillelse, CCP'en har ud over minimumskravene til marginer, misligholdelsesfond eller andre finansielle ressourcer.
6. Ved bestemmelse af koncentrationsgrænser for en CCP's eksponering for en enkelt udsteder samler en CCP sin eksponering for alle finansielle instrumenter, udstederen eller en koncernenhed har udstedt, og som udtrykkeligt er garanteret af udstederen eller en koncernenhed, og for finansielle instrumenter, der er udstedt af foretagender, hvis eneste formål er at eje produktionsmidler, som er væsentlige for udstederens virksomhed. CCP'en behandler denne eksponering som én risiko.
7. En CCP overvåger regelmæssigt, om dens koncentrationsgrænsepolitikker og -procedurer er tilstrækkelige. En CCP tager sine koncentrationsgrænsepolitikker og -procedurer op til revision mindst én gang årligt, og når der sker en væsentlig ændring, der påvirker CCP'ens risikoeksponering.
8. En CCP underretter den kompetente myndighed og clearingmedlemmerne om de gældende koncentrationsgrænser og om eventuelle ændringer i disse grænser.
9. Hvis CCP'en i væsentlig grad overtræder en koncentrationsgrænse, der er fastsat i dens politikker og procedurer, skal den omgående underrette den kompetente myndighed herom. CCP'en afhjælper overtrædelsen hurtigst muligt.
KAPITEL XI
INVESTERINGSPOLITIK
(Artikel 47 i forordning (EU) nr. 648/2012)
Artikel 43
Højlikvide finansielle instrumenter
Med henblik på artikel 47, stk. 1, i forordning (EU) nr. 648/2012 kan gældsinstrumenter betragtes som højlikvide med minimal kredit- og markedsrisiko, hvis de er gældsinstrumenter, der opfylder alle betingelserne i bilag II.
Artikel 44
Meget sikre ordninger for deponering af finansielle instrumenter
1. Hvis en CCP ikke kan deponere de finansielle instrumenter, der er omhandlet i artikel 45, eller dem, der er indbetalt til den som marginer, bidrag til misligholdelsesfonden eller bidrag til andre finansielle ressourcer både gennem ejendomsoverdragelse og sikkerhedsstillelse hos operatøren af et værdipapirafviklingssystem, som sikrer fuld beskyttelse af de pågældende instrumenter, deponeres de finansielle instrumenter hos en af følgende:
a)
en centralbank, der sikrer fuld beskyttelse af de pågældende instrumenter, og som giver CCP'en øjeblikkelig adgang til de finansielle instrumenter, når det er nødvendigt
b)
et kreditinstitut, der er autoriseret, dvs. meddelt tilladelse, jf. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/48/EF (9), og sikrer fuld adskillelse og beskyttelse af instrumenterne, giver CCP'en øjeblikkelig adgang til de finansielle instrumenter, når det er nødvendigt, og som efter CCP'ens interne vurdering har lav kreditrisiko. Under udførelsen af en sådan vurdering anvender CCP'en en defineret og objektiv metodologi, som ikke fuldstændigt bygger på eksterne udtalelser, og som tager hensyn til risikoen ved, at udstederen er etableret i et bestemt land
c)
et finansieringsinstitut i et tredjeland, der er underlagt og overholder tilsynsbestemmelser, som af de relevante kompetente myndigheder anses for at være mindst lige så strenge som dem, der er fastsat i direktiv 2006/48/EF, og som har pålidelige regnskabsmetoder, opbevaringsprocedurer og interne kontroller, og som sikrer fuldstændig adskillelse og beskyttelse af de pågældende instrumenter og giver CCP'en øjeblikkelig adgang til de finansielle instrumenter, når det er nødvendigt, og som efter CCP'ens interne vurdering har lav kreditrisiko. Ved udførelsen af en sådan vurdering anvender CCP'en en defineret og objektiv metodologi, som ikke fuldstændigt bygger på eksterne udtalelser, og som tager hensyn til risikoen ved, at udstederen er etableret i et bestemt land.
2. Deponeres finansielle instrumenter i overensstemmelse med stk. 1, litra b) eller c), skal de opbevares under ordninger, der forhindrer, at CCP'en lider tab på grund af det autoriserede finansinstituts misligholdelse eller insolvens.
3. Meget sikre ordninger for deponering af finansielle instrumenter, der er indbetalt som marginer, bidrag til misligholdelsesfonden eller bidrag til andre finansielle ressourcer, giver kun CCP'en mulighed for at genanvende disse finansielle instrumenter, såfremt betingelserne i artikel 39, stk. 8, i forordning (EU) nr. 648/2012 er opfyldt, og formålet med genanvendelsen er at foretage betalinger, forvalte et clearingmedlems misligholdelse eller opfylde en interoperabilitetsaftale.
Artikel 45
Meget sikre ordninger for opbevaring af kontantmidler
1. Ved anvendelsen af artikel 47, stk. 4, i forordning (EU) nr. 648/2012 gælder, at hvis kontantmidler deponeres andetsteds end hos en centralbank, skal denne deponering opfylde følgende betingelser:
a)
deponeringen sker i en af følgende valutaer:
i)
en valuta, hvis risici CCP'en med en høj grad af sikkerhed kan påvise, at den er i stand til at styre
ii)
en valuta, CCP'en clearer transaktioner i, inden for grænsen af den sikkerhedsstillelse, den har modtaget i den pågældende valuta
b)
deponeringen foretages hos en af følgende enheder:
i)
et autoriseret kreditinstitut, dvs. som er meddelt tilladelse, jf. direktiv 2006/48/EF, som ifølge CCP'en har lav kreditrisiko baseret på CCP'ens interne vurdering. Under udførelsen af denne vurdering anvender CCP'en en defineret og objektiv metodologi, som ikke fuldstændigt bygger på eksterne udtalelser, og som tager hensyn til risikoen ved, at udstederen er etableret i et bestemt land
ii)
et finansieringsinstitut i et tredjeland, der er underlagt og overholder tilsynsbestemmelser, som af de relevante kompetente myndigheder anses for at være mindst lige så strenge som dem, der er fastsat i direktiv 2006/48/EF, og som har pålidelige regnskabsmetoder, opbevaringsprocedurer og interne kontroller, og som ifølge CCP'en har lav kreditrisiko baseret på CCP'ens interne vurdering. Under udførelsen af denne vurdering anvender CCP'en en defineret og objektiv metodologi, som ikke fuldstændigt bygger på eksterne udtalelser, og som tager hensyn til risikoen ved, at udstederen er etableret i et bestemt land.
2. Opbevares kontantmidler fra dag til dag i overensstemmelse med stk. 1, skal mindst 95 % af disse midler - beregnet over en gennemsnitsperiode på én kalendermåned - deponeres via ordninger, hvor der stilles sikkerhed for kontantmidlerne i højlikvide finansielle instrumenter, som opfylder kravene i artikel 45 med undtagelse af kravet i stk. 1, litra c), i nævnte artikel.
Artikel 45
Koncentrationsgrænser
1. En CCP fastlægger og implementerer politikker og procedurer for at sikre, at de finansielle instrumenter, som dens finansielle ressourcer investeres i, forbliver tilstrækkeligt diversificerede.
2. En CCP fastsætter koncentrationsgrænser og overvåger koncentrationen af sine finansielle ressourcer, for så vidt angår:
a)
de enkelte finansielle instrumenter
b)
typer af finansielle instrumenter
c)
individuelle udstedere
d)
typer af udstedere
e)
modparter, med hvem der er fastlagt aftaler som omhandlet i artikel 44, stk. 1, litra b) og c), eller artikel 45, stk. 2.
3. I forbindelse med typer af udstedere tager en CCP hensyn til følgende:
a)
geografisk fordeling
b)
indbyrdes afhængighedsforhold og de forskellige relationer, en enhed kan have med en CCP
c)
kreditrisikoniveau
d)
CCP'ens eksponeringer i forhold til udstederen gennem de produkter, CCP'en clearer.
4. De risikoreduktionsforanstaltninger, der skal tages i anvendelse, når koncentrationsgrænserne overskrides, fastsættes i politikkerne og procedurerne.
5. Ved fastsættelse af koncentrationsgrænsen for en CCP's eksponering for en enkelt udsteder eller depotinstitution samler en CCP eksponeringen for alle finansielle instrumenter, udstederen har udstedt eller udtrykkeligt garanteret, og alle finansielle ressourcer, der er deponeret hos depotinstitutionen, og behandler dem som én risiko.
6. En CCP overvåger regelmæssigt, om dens koncentrationsgrænsepolitikker og -procedurer er tilstrækkelige. Endvidere tager en CCP sine koncentrationsgrænseregler og -procedurer op til revision mindst én gang årligt, og når der sker en væsentlig ændring, der påvirker CCP'ens risikoeksponering.
7. Hvis CCP'en overtræder en koncentrationsgrænse, der er fastsat i dens politikker og procedurer, skal den omgående underrette den kompetente myndighed herom. CCP'en afhjælper overtrædelsen hurtigst muligt.
Artikel 46
Ikke-kontant sikkerhedsstillelse
Hvis der modtages sikkerhedsstillelse i form af finansielle instrumenter i overensstemmelse med kapitel X, finder kun artikel 44 og 45 anvendelse.
KAPITEL XII
REVISION AF MODELLER, STRESSTESTNING OG BACKTESTNING
(Artikel 49 i forordning (EU) nr. 648/2012)
AFDELING 1
Modeller og programmer
Artikel 47
Modelvalidering
1. En CCP foretager en omfattende validering af sine modeller, modelmetoder og den likviditetsrisikostyringsstruktur, den bruger til at kvantificere, samle og styre sine risici. Eventuelle væsentlige revisioner eller justeringer af dens modeller, modelmetoder og likviditetsrisikostyringsstruktur underlægges en hensigtsmæssig forvaltning, herunder rådgivning fra risikoudvalget, og valideres af en kvalificeret og uafhængig part før anvendelsen.
2. En CCP's valideringsproces skal dokumenteres og præcisere de procedurer, der følges for at teste CCP'ens margin, misligholdelsesfond og andre finansielle ressourcemetoder og rammer for beregning af likvide finansielle ressourcer. Eventuelle væsentlige revisioner eller justeringer af disse procedurer underlægges en hensigtsmæssig forvaltning, herunder rådgivning fra risikoudvalget, og valideres af en kvalificeret og uafhængig part før anvendelsen.
3. En omfattende validering omfatter som minimum følgende:
a)
en evaluering af modellernes og rammens udformningsmæssige pålidelighed, herunder dokumentation for udviklingen
b)
en revision af de løbende overvågningsprocedurer, bl.a. kontrol af processer og benchmarking
c)
en revision af parametre og antagelser formuleret under udviklingen af dens modeller, metodologier og rammer
d)
en gennemgang af, om de indførte modeller, metodologier og rammer er tilstrækkelige og hensigtsmæssige for den aftaletype, de gælder for
e)
en gennemgang af, om stresstestscenarierne er hensigtsmæssige i overensstemmelse med kapitel VII og artikel 52
f)
en analyse af udfaldet af testresultaterne.
4. En CCP opstiller kriterier for sin vurdering af, om dens modeller, metodologier og likviditetsrisikostyringsstruktur kan valideres. Kriterierne skal indbefatte positive testresultater.
5. Er prisoplysninger ikke lettilgængelige eller pålidelige, forholder CCP'en sig til disse prisbegrænsninger og anlægger som minimum konservative antagelser baseret på observerede forbundne markeder eller dertil knyttede markeder og markedets aktuelle adfærdsmønstre.
6. Er prisoplysninger ikke lettilgængelige eller pålidelige, underlægges systemer og værdiansættelsesmodeller, der benyttes til det formål, en passende forvaltning, herunder rådgivning fra risikoudvalget samt validering og testning. En CCP skal lade sine værdiansættelsesmodeller validere under en række forskellige markedsscenarier af en kvalificeret og uafhængig part for at sikre, at dens modeller nøjagtigt giver de rette priser, og skal eventuelt tilpasse sin beregning af initialmarginer, så de afspejler en eventuel modelrisiko.
7. En CCP foretager regelmæssigt en vurdering af sin marginmodels teoretiske og empiriske egenskaber for alle de finansielle instrumenter, den clearer.
Artikel 48
Testprogrammer
1. En CCP skal have fastlagt politikker og procedurer, der indeholder oplysninger om de stress- og backtestningsprogrammer, den foretager for at vurdere hensigtsmæssighed, nøjagtighed, pålidelighed og modstandsdygtighed for de modeller og metodologier, den anvender til at beregne sine risikokontrolmekanismer, bl.a. margin, bidrag til misligholdelsesfonden og andre finansielle ressourcer, under en lang række markedsvilkår.
2. En CCP's politikker og procedurer skal også indeholde oplysninger om det stresstestningsprogram, den iværksætter for at vurdere, om likviditetsrisikostyringsstrukturen er hensigtsmæssig, nøjagtig, pålidelig og modstandsdygtig.
3. Politikkerne og procedurerne skal som minimum indeholde metoder for udvælgelse og udvikling af hensigtsmæssig testning, herunder portefølje- og markedsdataudvælgelse, testenes hyppighed, de clearede finansielle instrumenters specifikke risikoprofiler, analyse af testresultater og undtagelser samt de relevante afhjælpende foranstaltninger, der er brug for.
4. En CCP inkluderer kundepositioner ved udførelsen af alle test.
AFDELING 2
Backtestning
Artikel 49
Backtestningsprocedure
1. En CCP vurderer sin margindækning ved at udføre en efterfølgende sammenligning af de observerede resultater med de forventede resultater, som blev udledt ved anvendelsen af marginmodeller. En sådan backtestningsanalyse skal udføres hver dag for at vurdere, om der er testningsundtagelser i margindækningen. Dækningen evalueres på aktuelle positioner for finansielle instrumenter og clearingmedlemmer og tager hensyn til mulige virkninger af anvendelse af marginberegning på porteføljebasis og eventuelt interoperable CCP'er.
2. En CCP inddrager de rette historiske tidshorisonter for sit backtestningsprogram for at sikre, at det anvendte observationsvindue er tilstrækkeligt til at afhjælpe eventuelle negative virkninger for den statistiske signifikans.
3. En CCP behandler i sit backtestningsprogram som minimum klare statistiske test- og resultatkriterier, som CCP'er skal definere med henblik på vurdering af backtestningsresultater.
4. En CCP indberetter periodisk sine backtestningsresultater og analyser til risikoudvalget med henblik på at søge udvalgets råd ved revision af sin marginmodel. Indberetningen sker i en sådan form, at CCP'en ikke bryder tavshedspligten.
5. Backtestningsresultater og -analyser stilles til rådighed for alle clearingmedlemmer og kunder, såfremt sidstnævnte er kendt af CCP'en. For alle andre kunder stilles backtestningsresultater og -analyser til rådighed af de relevante clearingmedlemmer på anmodning. Disse oplysninger samles i en form, der ikke udgør et brud på tavshedspligten, og clearingmedlemmer og kunder har kun adgang til detaljerede backtestningsresultater og -analyser for deres egne porteføljer.
6. En CCP fastlægger procedurer til at give detaljerede oplysninger om de foranstaltninger, den kan træffe på baggrund af resultaterne af backtestningsanalysen.
AFDELING 3
Følsomhedstestning og -analyse
Artikel 50
Procedure for følsomhedstestning og -analyse
1. En CCP foretager følsomhedstest og -analyser for at vurdere dækningen af sin marginmodel under forskellige markedsvilkår under anvendelse af historiske data fra realiserede stressede markedsvilkår og hypotetiske data for ikke-realiserede stressede markedsvilkår.
2. En CCP anvender en bred vifte af parametre og antagelser for at tage højde for en række forskellige historiske og hypotetiske vilkår, også de mest volatile perioder, der har været på de markeder, den betjener, og ekstreme ændringer i korrelationerne mellem priser på de aftaler, CCP'en clearer, med henblik på at forstå, hvordan niveauet for margindækningen kan påvirkes af meget stressede markedsvilkår og ændringer i vigtige modelparametre.
3. Følsomhedsanalyser udføres på en række aktuelle og repræsentative clearingmedlemmers porteføljer. Disse repræsentative porteføljer udvælges ud fra deres følsomhed over for vigtige risikofaktorer og korrelationer, som CCP'en er udsat for. En sådan følsomhedstestning og -analyse udformes til at teste centrale parametre og antagelser for initialmarginmodellen ved en række konfidensintervaller for at fastslå systemets følsomhed over for fejl i justeringen af disse parametre og antagelser. Der tages passende hensyn til risikofaktorernes struktur og den antagne korrelation mellem risikofaktorer.
4. En CCP evaluerer de potentielle tab i clearingmedlemmers positioner.
5. En CCP tager i givet fald hensyn til parametre, der afspejler den samtidige misligholdelse hos clearingmedlemmer, som udsteder finansielle instrumenter, som cleares af CCP'en, eller underliggende aktiver for derivater, som cleares af CCP'en. I givet fald tager CCP'en også hensyn til virkningerne af en kundes misligholdelse, når denne udsteder finansielle instrumenter, der cleares af CCP'en, eller underliggende aktiver for derivater, som cleares af CCP'en.
6. En CCP indberetter regelmæssigt sine følsomhedstestningsresultater og -analyser til risikoudvalget i en sådan form, at den ikke bryder tavshedspligten, med henblik på at søge udvalgets råd ved revision af sin marginmodel.
7. En CCP fastlægger procedurer til at give detaljerede oplysninger om de foranstaltninger, den kan træffe på baggrund af resultaterne af følsomhedstestningsanalysen.
AFDELING 4
Stresstestning
Artikel 51
Stresstestningsprocedure
1. En CCP's stresstest anvender stressede parametre, antagelser og scenarier på de modeller, der benyttes til anslå risikoeksponeringer, for at sikre, at dens finansielle ressourcer er tilstrækkelige til at dække de pågældende eksponeringer under ekstreme, men plausible markedsvilkår.
2. En CCP's stresstestningsprogram kræver, at CCP'en regelmæssigt udfører en række stresstest, som behandler CCP'ens produktprogram og alle elementer af dens modeller og modelmetoder samt dens likviditetsrisikostyringsstruktur.
3. En CCP's stresstestningsprogram skal foreskrive, at stresstest udføres ved hjælp af definerede stresstestscenarier vedrørende både tidligere og hypotetiske ekstreme, men plausible markedsvilkår i overensstemmelse med kapitel VII. Tidligere vilkår, der skal bruges, revideres og justeres eventuelt. En CCP inddrager også andre former for hensigtsmæssige stresstestningsscenarier, der omfatter, men ikke er begrænset til, teknisk eller finansiel svigt hos dens afviklingsbanker, nostroagenter, depotbanker, likviditetsudbydere eller interoperable CCP'er.
4. En CCP skal have kapacitet til hurtigt at tilpasse sine stresstest til at indarbejde nye eller nyopdukkede risici.
5. En CCP tager hensyn til de potentielle tab som følge af en kundes misligholdelse, der clearer gennem flere clearingmedlemmer.
6. En CCP indberetter regelmæssigt sine stresstestningsresultater og -analyser til risikoudvalget i en sådan form, at den ikke bryder tavshedspligten, med henblik på at søge udvalgets råd ved revision af sine modeller, sine metoder og sin likviditetsrisikostyringsstruktur.
7. Stresstestningsresultater og -analyser stilles til rådighed for alle clearingmedlemmer og kunder, såfremt sidstnævnte er kendt af CCP'en. For alle andre kunder stilles backtestningsresultater og -analyser til rådighed af de relevante clearingmedlemmer på anmodning. Disse oplysninger samles i en sådan form, at CCP'en ikke bryder tavshedspligten, og clearingmedlemmer og kunder har kun adgang til detaljerede stresstestningsresultater og -analyser for deres egne porteføljer.
8. En CCP fastlægger procedurer til at give detaljerede oplysninger om de foranstaltninger, den kan træffe på baggrund af resultaterne af stresstestningsanalysen.
Artikel 52
Risikofaktorer, der skal indgå i stresstest
1. En CCP identificerer relevante risikofaktorer for de aftaler, den clearer, som kan påvirke dens tab, og skal have en passende metode til at måle dem. En CCP's stresstest tager som minimum højde for risikofaktorer, der er specificeret for følgende typer af finansielle instrumenter, hvor det er relevant:
a)
renterelaterede aftaler: risikofaktorer svarende til rentesatser i hver valuta, som CCP'en clearer finansielle instrumenter i. Modellerne for rentekurven inddeles i forskellige løbetidssegmenter for at tage højde for udsvingene i satsernes volatilitet langs rentekurven. Antallet af relaterede risikofaktorer afhænger af, hvor komplekse de renteaftaler, der cleares af CCP'en, er. Der tages separat højde for basisrisici som følge af mindre end perfekt korrelerede bevægelser mellem statslige og andre satser for fast forrentning
b)
valutakursrelaterede aftaler: risikofaktorer svarende til hver udenlandsk valuta, CCP'en clearer finansielle instrumenter i, og til vekselkursen mellem den valuta, marginer opkræves i, og den valuta, CCP'en clearer finansielle instrumenter i
c)
aftaler om aktieinstrumenter: risikofaktorer svarende til de enkelte aktieinstrumenters volatilitet for hvert af de markeder, CCP'en clearer, og til volatiliteten for forskellige sektorer på det samlede marked for aktieinstrumenter. Modelteknikken for et givet marked skal med hensyn til kompleksitet og art svare til CCP'ens eksponering for det samlede marked og dets koncentration i de enkelte aktieinstrumenter på det pågældende marked
d)
råvareaftaler: risikofaktorer, der tager højde for de forskellige kategorier og underkategorier af råvareaftaler og relaterede derivater clearet af CCP'en, herunder eventuelt udsving i convenience yield mellem derivatpositioner og positioner i likvide aktiver i råvaren
e)
kreditrelaterede aftaler: risikofaktorer, der omhandler jump-to-default risiko, bl.a. den akkumulerede risiko, der opstår af mange misligholdelser, basisrisiko og inddrivelsessatsens volatilitet.
2. En CCP skal i sine stresstest desuden som minimum tage behørigt hensyn til følgende:
a)
korrelationer, bl.a. mellem identificerede risikofaktorer og lignende aftaler, der cleares af CCP'en
b)
faktorer svarende til implicit og historisk volatilitet for den aftale, der cleares
c)
særlige risikoprofiler for alle nye aftaler, der skal cleares af CCP'en
d)
koncentrationsrisiko, også for et clearingmedlem og clearingmedlemmers koncernenheder
e)
indbyrdes afhængighedsforhold og forskellige relationer
f)
relevante risici, herunder valutarisiko
g)
fastsatte eksponeringsgrænser
h)
wrong-way-risiko.
Artikel 53
Stresstestning af samlede finansielle ressourcer
1. En CCP's stresstestningsprogram skal sikre, at dens kombination af margin, bidrag til misligholdelsesfonden og andre finansielle ressourcer er tilstrækkelige til at dække misligholdelse hos mindst de to clearingmedlemmer, over for hvilke CCP'en har de største eksponeringer under ekstreme, men plausible markedsvilkår. Stresstestningsprogrammet skal også omfatte en undersøgelse af potentielle tab i tilfælde af, at enheder i samme koncern som de to clearingmedlemmer, den har de største eksponeringer for, misligholder deres forpligtelser under ekstreme, men plausible markedsvilkår.
2. En CCP's stresstestningsprogram skal sikre, at dens marginer og misligholdelsesfond er tilstrækkelige til som minimum at dække misligholdelse hos det clearingmedlem, over for hvilket CCP'en har de største eksponeringer, eller hos det andet- og det tredjestørste clearingmedlem, hvis summen af deres eksponeringer er større i overensstemmelse med artikel 42 i forordning (EU) nr. 648/2012.
3. CPP'en foretager en grundig analyse af de potentielle tab, den kan lide, og vurderer de potentielle tab i clearingmedlemmers positioner, herunder risikoen for, at realiseringen af disse positioner kan påvirke markedet og CCP'ens margindækningsniveau.
4. I sine stresstest tager en CCP i givet fald hensyn til virkningerne af misligholdelse hos et clearingmedlem, som udsteder finansielle instrumenter, som cleares af CCP'en, eller underliggende aktiver for derivater, som cleares af CCP'en. I givet fald tager CCP'en også hensyn til virkningerne af en kundes misligholdelse, når denne udsteder finansielle instrumenter, der cleares af CCP'en, eller underliggende aktiver for derivater, som cleares af CCP'en.
5. I en CCP's stresstest skal indgå likvidationsperioden, jf. artikel 26.
Artikel 54
Stresstestning af likvide finansielle ressourcer
1. En CCP's program for stresstest af sine likvide finansielle ressourcer skal sikre, at de er tilstrækkelige i henhold til de krav, der er fastlagt i kapitel VIII.
2. En CCP skal have klare og gennemsigtige regler og procedurer for afhjælpning af utilstrækkelige likvide finansielle ressourcer, der afsløres af dens stresstest, for at sikre indfrielse af betalingsforpligtelser.
En CCP skal også have klare procedurer for udnyttelse af resultater og analyse af sine stresstest for at vurdere, om dens likviditetsrisikostyringsstruktur og likviditetsudbydere er tilstrækkelige, og foretage en tilpasning.
3. De stresstestningsscenarier, der benyttes i stresstestningen af likvide finansielle ressourcer, omhandler CCP'ens udformning og virksomhed og omfatter alle enheder, der måtte udgøre en væsentlig likviditetsrisiko for den. Disse stresstest skal også omhandle eventuelle stærke forbindelser eller lignende eksponeringer mellem CCP'ens clearingmedlemmer, herunder andre enheder, som indgår i samme koncern, og vurdere sandsynligheden for mange misligholdelser og den afsmittende virkning blandt dens clearingmedlemmer, som sådanne misligholdelser kan have.
AFDELING 5
Dækning og anvendelse af testresultater
Artikel 55
Opretholdelse af tilstrækkelig dækning
1. En CCP etablerer og opretholder procedurer for opdagelse af ændringer i markedsvilkårene, bl.a. stigninger i volatilitet eller nedgang i likviditeten af de finansielle instrumenter, den clearer, så den omgående kan tilpasse beregningen af sit marginkrav, så det på passende vis tager højde for de nye markedsvilkår.
2. En CCP foretager test på sine haircuts for at sikre, at sikkerhedsstillelsen som minimum kan realiseres til sin haircutværdi under observerede og ekstreme, men plausible markedsvilkår.
3. Hvis en CCP opkræver marginer på porteføljebasis i modsætning til produktbasis, skal den løbende revidere og teste modregninger blandt produkter. En CCP baserer disse modregninger på en forsigtig og økonomisk meningsfuld metodologi, der afspejler graden af prisafhængighed mellem produkterne. Især tester en CCP, hvordan korrelationer fungerer i perioder med faktiske og hypotetiske alvorlige markedsvilkår.
Artikel 56
Revision af modeller ved hjælp af testresultater
1. En CCP skal have klare procedurer til at fastslå, hvilket ekstra beløb den måske skal opkræve i ekstra margin, også på intradagsbasis, og til at ændre sin marginmodel, hvis backtestning viser, at modellen ikke fungerede som forventet med det resultat, at den ikke afdækker det initialmarginbeløb, der er nødvendigt for at opnå det ønskede konfidensniveau. Har en CCP fastslået, at det er nødvendigt at opkræve supplerende margin, gør den det ved den næste marginopkrævning.
2. En CCP evaluerer kilden til de testundtagelser, der er kommet frem gennem dens backtest. Afhængigt af kilden til undtagelser fastslår CCP'en, om der er behov for en grundlæggende ændring i marginmodellen eller de modeller, der giver input til den, og om det er nødvendigt at ændre de aktuelle parametre.
3. En CCP evaluerer kilden til de testundtagelser, der er kommet frem gennem dens stresstest. CCP'en fastslår, om det er nødvendigt med en grundlæggende ændring af dens modeller, modelmetoder eller dens likviditetsrisikostyringsstruktur, eller om det er nødvendigt at ændre de aktuelle parametre eller antagelser på grundlag af undtagelseskilderne.
4. Hvis testresultaterne viser en utilstrækkelig margindækning, misligholdelsesfond eller andre finansielle ressourcer, øger CCP'en den samlede dækning af sine finansielle ressourcer til et acceptabelt niveau ved den næste marginopkrævning. Hvis testresultaterne viser utilstrækkelige likvide finansielle ressourcer, øger CCP'en sine likvide finansielle ressourcer til et acceptabelt niveau, så snart det er muligt.
5. Ved revision af sine modeller, modelmetoder og likviditetsrisikostyringsstrukturen overvåger CCP'en hyppigheden af tilbagevendende testundtagelser for at afdække og løse problemer på passende vis og uden unødig forsinkelse.
AFDELING 6
Omvendte stresstest
Artikel 57
Omvendte stresstest
1. En CCP foretager omvendte stresstest, der er udformet med henblik på at afdække, under hvilke markedsvilkår kombinationen af dens margin, misligholdelsesfond og andre finansielle ressourcer kan give utilstrækkelig dækning af krediteksponeringer, og for hvilke dens likvide finansielle ressourcer kan være utilstrækkelige. Når den foretager disse test, gengiver CCP'en ekstreme markedsvilkår, der går ud over det, der betragtes som plausible markedsvilkår, for at hjælpe til at fastslå grænserne for sine modeller, sin likviditetsrisikostyringsstruktur, sine finansielle ressourcer og sine likvide finansielle ressourcer.
2. En CCP udvikler omvendte stresstest, som er skræddersyet til bestemte risici ved de markeder og aftaler, den leverer clearingydelser til.
3. En CCP anvender de vilkår, der er afdækket i stk. 1, og resultater og analyser af sine omvendte stresstest til at bidrage til at identificere ekstreme, men plausible scenarier i overensstemmelse med kapitel VII.
4. En CCP indberetter regelmæssigt sine omvendte stresstestresultater og -analyser til risikoudvalget i en sådan form, at den ikke bryder tavshedspligten, med henblik på at søge udvalgets råd ved sin revision.
AFDELING 7
Misligholdelsesprocedurer
Artikel 58
Testning af misligholdelsesprocedurer
1. En CCP tester og tager sine misligholdelsesprocedurer op til revision for at sikre, at de både er praktiske og effektive. En CCP udfører simuleringsøvelser som led i testningen af sine misligholdelsesprocedurer.
2. Efter at have testet sine misligholdelsesprocedurer identificerer en CCP eventuelle usikkerheder og tilpasser sine procedurer, så de på passende vis begrænser usikkerheden.
3. Ved at udføre simuleringsøvelser kontrollerer en CCP, at alle clearingmedlemmer og i givet fald kunder og andre relevante parter, bl.a. interoperable CCP'er og eventuelle relaterede serviceudbydere, bliver behørigt underrettet om og kender de procedurer, som indgår i et misligholdelsesscenario.
AFDELING 8
Hyppighed af validering og testning
Artikel 59
Hyppighed
1. En CCP foretager en omfattende validering af sine modeller og modelmetoder mindst én gang årligt.
2. En CCP foretager en omfattende validering af sin likviditetsrisikostyringsstruktur mindst én gang årligt.
3. En CCP foretager en fuldstændig validering af sine værdiansættelsesmodeller mindst én gang årligt.
4. En CCP vurderer mindst én gang årligt, om reglerne, der er fastsat i artikel 51, er hensigtsmæssige.
5. En CCP analyserer og overvåger sin models effektivitet og den finansielle ressourcedækning i tilfælde af misligholdelser ved at backteste margindækning mindst dagligt og mindst dagligt at foretage stresstest under anvendelse af standard- og forud fastsatte parametre og antagelser.
6. En CCP analyserer og overvåger sin likviditetsrisikostyringsstruktur ved mindst dagligt at foretage stresstest af sine likvide finansielle ressourcer.
7. En CCP foretager en detaljeret og grundig analyse af testresultaterne mindst én gang om måneden for at sikre, at dens stresstestscenarier, modeller og likviditetsrisikostyringsstruktur, tilgrundliggende parametre og antagelser er korrekte. Denne analyse foretages hyppigere under stressede markedsvilkår, herunder når de clearede finansielle instrumenter eller markeder generelt udviser høj volatilitet, bliver mindre likvide, eller når størrelse eller koncentration af dens clearingmedlemmers positioner stiger betydeligt, eller når det forventes, at en CCP vil opleve stressede markedsvilkår.
8. Følsomhedsanalyser foretages mindst én gang om måneden på grundlag af resultaterne af følsomhedstest. Denne analyse bør foretages hyppigere, når markederne er usædvanligt volatile eller mindre likvide, eller når størrelsen eller koncentrationerne af clearingmedlemmernes positioner stiger betydeligt.
9. En CCP tester mindst én gang årligt modregninger mellem finansielle instrumenter, og hvordan korrelationer fungerer i perioder med faktiske og hypotetiske alvorlige markedsvilkår.
10. En CCP's haircuts testes mindst én gang om måneden.
11. En CCP foretager omvendte stresstest mindst én gang i kvartalet.
12. En CCP tester og reviderer sine misligholdelsesprocedurer mindst én gang i kvartalet og udfører simuleringsøvelser mindst én gang årligt i overensstemmelse med artikel 61. En CCP udfører også simuleringsøvelser efter en eventuel væsentlig ændring i sine misligholdelsesprocedurer.
AFDELING 9
Anvendte tidshorisonter ved udførelse af test
Artikel 60
Tidshorisonter
1. De tidshorisonter, der anvendes til stresstest, fastsættes i overensstemmelse med kapitel VII og omfatter fremsynede ekstreme, men plausible markedsvilkår.
2. De historiske tidshorisonter, der anvendes til backtest, omfatter som minimum data fra det seneste år, eller så længe som en CCP har clearet det relevante finansielle instrument, hvis det er under et år.
AFDELING 10
Oplysningspligt
Artikel 61
Information, der er omfattet af oplysningspligt
1. En CCP offentliggør de generelle principper, der ligger til grund for dens modeller og modelmetoder samt arten af udførte test med et overordnet resumé af testresultaterne og de afhjælpende foranstaltninger, der eventuelt er iværksat.
2. En CCP offentliggør centrale aspekter af sine misligholdelsesprocedurer, herunder:
a)
de omstændigheder, under hvilke der kan træffes foranstaltninger
b)
hvem der kan træffe de pågældende foranstaltninger
c)
anvendelsesområdet for de foranstaltninger, der kan træffes, bl.a. behandling af både egne positioner og kundepositioner, midler og aktiver
d)
ordninger til varetagelse af en CCP's forpligtelser over for ikke-misligholdende clearingmedlemmer
e)
ordninger, der kan bidrage til varetagelse af et misligholdende clearingmedlems forpligtelser over for dets kunder.
Artikel 62
Ikrafttrædelse og anvendelse
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Punkt h) i afsnit 2 i bilag I finder anvendelse fra tre år efter denne forordnings ikrafttrædelse for så vidt angår transaktioner i derivater som omhandlet i artikel 2, stk. 4, litra b) og d), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1227/2011 (10).
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 19. december 2012.
32013R0153
L 052/41
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
19.12.2012.
DELEGIRANA UREDBA KOMISIJE (EU) br. 153/2013
od 19. prosinca 2012.
o dopuni Uredbe (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća u vezi s regulatornim tehničkim standardima o zahtjevima za središnje druge ugovorne strane
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir mišljenje Europske središnje banke (1),
uzimajući u obzir Uredbu (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. o OTC izvedenicama, središnjoj drugoj ugovornoj strani i trgovinskom repozitoriju (2), a posebno njezin članak 25. stavak 8., članak 26. stavak 9., članak 29. stavak 4., članak 34. stavak 3., članak 41. stavak 5., članak 42. stavak 5., članak 44. stavak 2., članak 45. stavak 5., članak 46. stavak 3., članak 47. stavak 8. i članak 49. stavak 4.,
budući da:
(1)
Odredbe ove Uredbe usko su povezane budući da se odnose na organizacijske zahtjeve, uključujući vođenje evidencije i kontinuitet poslovanja, te bonitetne zahtjeve, uključujući u odnosu na iznose nadoknade, jamstveni fond, kontrole likvidnosnog rizika, redoslijed pokrića nepodmirenih obveza, kolateral, investicijsku politiku, preispitivanje modela, ispitivanje otpornosti na stres i retroaktivno ispitivanje. Kako bi se osigurala usklađenost između tih odredbi, koje bi trebale stupiti na snagu u isto vrijeme, i kako bi se olakšao sveobuhvatan pregled nad odredbama i jedinstven pristup za osobe koje podliježu tim obvezama, poželjno je uključiti sve regulatorne tehničke standarde iz glave III. i glave IV. Uredbe (EU) br. 648/2012 u jedinstvenu uredbu.
(2)
S obzirom na globalnu narav financijskih tržišta, ovom bi se Uredbom trebala uzeti u obzir Načela za infrastrukturu financijskog tržišta koja su izdali Odbor za platni sustav i sustav namire (Committee on Payment and Settlement Systems, CPSS) i Međunarodna organizacija nadzornih tijela za vrijednosne papire (International Organization of Securities Commissions, IOSCO) (Načela CPSS-IOSCO) koja služe kao globalno mjerilo za regulatorne zahtjeve za središnje druge ugovorne strane.
(3)
Kako bi se osiguralo da su središnje druge ugovorne strane sigurne i pouzdane u svim tržišnim uvjetima, važno je da središnje druge ugovorne strane usvoje razborite postupke upravljanja rizicima koji na odgovarajući način pokrivaju sve rizike kojima su one izložene ili kojima bi mogle biti izložene. U tom bi smislu standardi upravljanja rizicima koje središnje druge ugovorne strane doista provode trebali biti stroži od onih koji su utvrđeni u ovoj Uredbi ako se to smatra prikladnim za potrebe upravljanja rizicima.
(4)
Kako bi se jasno utvrdio ograničeni broj pojmova koji proizlaze iz Uredbe (EU) br. 648/2012 i kako bi se odredili tehnički izrazi potrebni za razvoj ovog tehničkog standarda, trebalo bi odrediti izvjestan broj izraza.
(5)
Važno je osigurati da priznate središnje druge ugovorne strane iz trećih zemalja ne narušavaju uredno funkcioniranje tržišta Unije. Zbog toga je neophodno osigurati da priznate središnje druge ugovorne strane nisu u poziciji da svoje zahtjeve koji se odnose na upravljanje rizicima snize na razinu ispod standarda Unije, što bi moglo dovesti do regulatorne arbitraže. Informacije koje treba dostaviti ESMA-i u vezi s priznavanjem središnje druge ugovorne strane iz treće zemlje trebale bi ESMA-i omogućiti procjenu je li ta središnja druga ugovorna strana potpuno usklađena s bonitetnim zahtjevima koji se primjenjuju u toj trećoj zemlji. Osim toga, određivanjem istovrijednosti od strane Komisije treba osigurati da su zakoni i propisi treće zemlje jednakovrijedni svakoj odredbi iz glave IV. Uredbe (EU) br. 648/2012 i ove Uredbe.
(6)
Kako bi se osigurala odgovarajuća razina zaštite ulagatelja, pri priznavanju središnjih drugih ugovornih strana iz trećih zemalja Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala (European Securities and Markets Authority, ESMA) može zahtijevati dodatne informacije osim onih koje su strogo potrebne za procjenu jesu li ispunjeni uvjeti utvrđeni Uredbom (EU) br. 648/2012.
(7)
Tekuća procjena potpune usklađenosti središnje druge ugovorne strane iz treće zemlje s bonitetnim zahtjevima te treće zemlje dužnost je nadležnog tijela treće zemlje. Cilj informacija koje ESMA-i treba dostaviti središnja druga ugovorna strana iz treće zemlje koja podnosi zahtjev ne bi trebao biti ponavljanje procjene nadležnog tijela treće zemlje, već osiguranje da središnja druga ugovorna strana podliježe učinkovitom nadzoru i izvršenju u toj trećoj zemlji, čime se jamči visoka razina zaštite ulagatelja.
(8)
Kako bi se ESMA-i omogućilo provođenje potpune procjene, informacije koje dostavlja središnja druga ugovorna strana iz treće zemlje koja podnosi zahtjev trebale bi biti dopunjene informacijama koje su potrebne za procjenu učinkovitosti kontinuiranog nadzora, izvršnih ovlasti i djelovanja koje je poduzelo nadležno tijelo treće zemlje. Te bi se informacije trebale dostaviti u skladu sa sporazumom o suradnji koji je uspostavljen u skladu s Uredbom (EU) br. 648/2012. Tim sporazumom o suradnji treba osigurati da je ESMA pravodobno obaviještena o svim nadzornim ili izvršnim mjerama protiv središnje druge ugovorne strane koja podnosi zahtjev za priznavanje i o svim promjenama uvjeta pod kojima je odgovarajućoj središnjoj drugoj ugovornoj strani dano odobrenje te o svim odgovarajućim ažuriranjima informacija koje je središnja druga ugovorna strana prvobitno dostavila u procesu priznavanja.
(9)
Zahtjeve Uredbe (EU) br. 648/2012 koji se odnose na unutarnje linije odgovornosti za rizike trebalo bi dodatno odrediti kako bi se proveo okvir za upravljanje rizicima, koji uključuje strukturu, prava i odgovornosti internog postupka upravljanja rizicima. Sustavi upravljanja trebali bi uzeti u obzir različite sustave prava društava u Uniji, kako bi se osiguralo da središnje druge ugovorne strane posluju unutar čvrstog pravnog okvira.
(10)
Kako bi se osiguralo da središnja druga ugovorna strana primjenjuje odgovarajuće postupke radi usklađivanja s ovom Uredbom, Uredbom (EU) br. 648/2012 i Provedbenom uredbom Komisije (EU) br. 1249/2012 (3), trebalo bi odrediti ulogu i odgovornosti funkcije praćenja usklađenosti središnje druge ugovorne strane.
(11)
Potrebno je jasno odrediti odgovornosti upravljačkog tijela i višeg rukovodstva te odrediti minimalne zahtjeve za funkcioniranje upravljačkog tijela, kako bi se osiguralo da mu organizacijska struktura središnje druge ugovorne strane omogućuje da svoje usluge i aktivnosti obavlja kontinuirano i uredno. Također je potrebno uspostaviti jasne i izravne linije odgovornosti kako bi se osigurala odgovornost.
(12)
Kako bi se osiguralo pouzdano i razborito upravljanje središnjom drugom ugovornom stranom, važno je da njezina politika naknada suzbija pretjerano preuzimanje rizika. Kako bi politika naknada proizvela željene učinke, trebala bi biti adekvatno praćena i preispitivana od strane upravljačkog tijela, koje bi trebalo uspostaviti poseban odbor za primjereno nadziranje ostvarenja politike naknada.
(13)
Kako bi se osiguralo da središnje druge ugovorne strane posluju s potrebnom razinom ljudskih resursa za ispunjavanje svih svojih obveza, da su odgovorne za obavljanje svojih aktivnosti i da nadležna tijela imaju odgovarajuće kontakte unutar središnjih drugih ugovornih strana koje nadziru, središnje druge ugovorne strane trebaju imati barem glavnog službenika za rizike, glavnog službenika za praćenje usklađenosti i glavnog službenika za tehnologiju.
(14)
Središnje druge ugovorne strane trebale bi adekvatno procjenjivati i nadzirati opseg u kojemu su članovi upravljačkog tijela koji sudjeluju u upravljačkim tijelima različitih subjekata u sukobu interesa, unutar ili izvan grupe središnje druge ugovorne strane. Članovima upravljačkog tijela ne bi trebalo priječiti da sudjeluju u različitim upravljačkim tijelima, osim ako to ne dovodi do sukoba interesa.
(15)
Kako bi imala učinkovitu funkciju revizije, središnja druga ugovorna strana trebala bi odrediti dužnosti i linije odgovornosti svojih unutarnjih revizora kako bi se osiguralo da su bitna pitanja pravodobno iznesena pred upravljačko tijelo središnje druge ugovorne strane i nadležna tijela. Pri uspostavljanju i održavanju funkcije unutarnje revizije trebalo bi jasno odrediti njezinu misiju, neovisnost i objektivnost, područje rada i dužnosti, ovlasti, odgovornost i standarde poslovanja.
(16)
Kako bi učinkovito obavljalo svoje dužnosti, odgovarajućem nadležnom tijelu bi trebalo omogućiti pristup svim potrebnim informacijama za određivanje je li središnja druga ugovorna strana usklađena s uvjetima svojeg odobrenja. Središnja druga ugovorna strana trebala bi te informacije učiniti dostupnima bez nepotrebnog odgađanja.
(17)
Evidencija koju vodi središnja druga ugovorna strana trebala bi omogućiti temeljito poznavanje kreditne izloženosti središnje druge ugovorne strane prema članovima sustava poravnanja i omogućiti praćenje implicitnog sistemskog rizika. Ona bi također trebala omogućiti nadležnim tijelima, ESMA-i i odgovarajućim članovima Europskog sustava središnjih banaka (ESSB) adekvatnu rekonstrukciju procesa poravnanja kako bi procijenili usklađenost s regulatornim zahtjevima, uključujući zahtjeve u pogledu izvješćivanja. Nakon što su evidentirani, ti su podaci također korisni za središnje druge ugovorne strane pri ispunjavanju regulatornih zahtjeva i obveza prema članovima sustava poravnanja te u sporovima.
(18)
Podaci koje središnje druge ugovorne strane dostavljaju trgovinskom repozitoriju trebali bi se evidentirati tako da nadležnim tijelima omoguće provjeru usklađenosti središnjih drugih ugovornih strana s obvezom izvješćivanja iz Uredbe (EU) br. 648/2012 i jednostavan pristup informacijama u slučajevima kada se te informacije ne mogu pronaći u trgovinskom repozitoriju.
(19)
Zahtjevi za vođenje evidencije u vezi s trgovanjem trebali bi upotrebljavati iste pojmove koji se upotrebljavaju u obvezi izvješćivanja određenoj u članku 9. Uredbe (EU) br. 648/2012 kako bi se osiguralo odgovarajuće izvješćivanje središnjih drugih ugovornih strana.
(20)
Kako bi se osigurao kontinuitet poslovanja u razdobljima poremećaja, sekundarna lokacija za obradu središnje druge ugovorne strane trebala bi se nalaziti dovoljno daleko i na lokaciji koja je geografski dovoljno odvojena od primarne lokacije tako da ne bude pogođena istom smetnjom zbog koje je primarna lokacija postala nedostupna. Trebalo bi napraviti scenarije za analizu učinka kriznih događaja na ključne usluge, uključujući scenarije kojima se predviđa nedostupnost sustava zbog prirodnih nepogoda. Te bi se analize trebale periodično preispitivati.
(21)
Središnje druge ugovorne strane su sistemski važne infrastrukture financijskog tržišta i trebale bi oporaviti svoje ključne funkcije u roku od dva sata, pri čemu bi sigurnosni sustavi u idealnim okolnostima trebali započeti obradu odmah nakon incidenta. Središnje druge ugovorne strane bi također trebale osigurati s vrlo velikom vjerojatnošću da nikakvi podaci neće biti izgubljeni.
(22)
Važno je da neispunjavanje obveza od strane člana sustava poravnanja ne prouzroči značajne gubitke ostalim sudionicima na tržištu. Stoga se od središnjih drugih ugovornih strana zahtijeva da pomoću iznosa nadoknade koje je dao subjekt koji ne ispunjava svoje obveze pokriju najmanje odgovarajući dio mogućeg gubitka koji središnja druga ugovorna strana može imati tijekom postupka zatvaranja pozicije. Pravilima bi trebalo odrediti najmanji postotak koji bi iznosi nadoknade trebali pokriti za različite vrste financijskih instrumenata. Nadalje, središnje druge ugovorne strane trebale bi slijediti načela kako bi adekvatno prilagodile svoje razine iznosa nadoknade svojstvima svakog financijskog instrumenta ili portfelja čije poravnanje obavljaju.
(23)
Središnje druge ugovorne strane ne bi trebale smanjiti svoje iznose nadoknade na razinu koja ugrožava njihovu sigurnost zbog toga što postoji izrazito konkurentno okružje. Zbog toga bi se pri izračunu iznosa nadoknade u osnovnim komponentama trebali poštovati posebni zahtjevi. Iznosi nadoknade bi u tom smislu trebali uzimati u obzir cjelokupan opseg tržišnih uvjeta, uključujući stresna razdoblja.
(24)
Trebalo bi uspostaviti pravila kako bi se odredili odgovarajući postotak i vremenski okviri za unovčenje te izračun povijesne volatilnosti. Međutim, kako bi se osiguralo da središnje druge ugovorne strane pravilno upravljaju rizicima s kojima se suočavaju, poželjno je da se ne odredi točan pristup koji bi središnje druge ugovorne strane trebale primjenjivati u izračunu zahtjeva za iznosom nadoknade iz tih parametara. Zbog istih razloga središnjim drugim ugovornim stranama ne bi trebalo priječiti da se pouzdaju u različite pouzdane metodološke pristupe pri razvoju portfeljnog iznosa nadoknade, treba im omogućiti da se pouzdaju u metode koje se zasnivaju na korelacijama između rizika cijena financijskog instrumenta ili skupa financijskih instrumenata čije poravnanje obavljaju, kao i odgovarajuće metode koje se temelje na istovrijednim statističkim parametrima ovisnosti.
(25)
Kako bi se odredilo razdoblje tijekom kojeg je središnja druga ugovorna strana izložena tržišnom riziku koji je povezan s upravljanjem pozicijom subjekta koji ne ispunjava svoje obveze, središnja druga ugovorna strana trebala bi razmotriti odgovarajuća svojstva financijskih instrumenata ili portfelja čije se poravnanje obavlja, kao što su njihova razina likvidnosti i veličina pozicije odnosno njezina koncentracija. Središnje druge ugovorne strane trebale bi razborito ocijeniti vrijeme koje je potrebno za potpuno zatvaranje pozicije subjekta koji ne ispunjava svoje obveze od posljednje naplate iznosa nadoknade, veličinu pozicije i njezinu koncentraciju.
(26)
Kako bi se izbjeglo stvaranje ili produbljivanje financijske nestabilnosti, središnje druge ugovorne strane trebale bi, u najvećoj mogućoj mjeri, usvojiti metodologije za izračun iznosa nadoknade u budućim razdobljima koje ograničavaju vjerojatnost procikličkih promjena zahtjeva za iznosom nadoknade, bez narušavanja otpornosti središnje druge ugovorne strane.
(27)
Veći interval pouzdanosti za OTC izvedenice obično je opravdan jer određivanje cijena tih proizvoda može biti manje pouzdano i na raspolaganju je manje povijesnih podataka na kojima se zasnivaju procjene izloženosti. Središnje druge ugovorne strane mogle bi obavljati poravnanje OTC izvedenica na koje se te pojave ne odnose, a imaju ista rizična obilježja kao uvrštene izvedenice i trebale bi moći dosljedno obavljati poravnanje tih proizvoda bez obzira na metodu izvršenja.
(28)
Odgovarajuća definicija ekstremnih, ali mogućih tržišnih uvjeta, ključna je komponenta upravljanja rizicima središnje druge ugovorne strane. Kako bi okvir za upravljanje rizicima središnje druge ugovorne strane ostao ažuran, ekstremni ali mogući tržišni uvjeti ne bi se trebali razmatrati kao statičan koncept, već kao uvjeti koji se razvijaju tijekom vremena i razlikuju se među tržištima. Jedan tržišni scenarij može biti ekstreman ali moguć za jednu središnju drugu ugovornu stranu, dok za drugu ne mora imati veliku važnost. Središnja druga ugovorna strana trebala bi uspostaviti snažan okvir unutarnje politike za utvrđivanje tržišta kojima je izložena i primjenjivati opći minimalni skup standarda za određivanje ekstremnih, ali mogućih uvjeta na svakom utvrđenom tržištu. Također bi trebalo objektivno razmotriti mogućnost istodobnih pritisaka na više tržišta.
(29)
Kako bi se osiguralo da su uspostavljeni primjereni i snažni sustavi upravljanja, o okviru koji središnja druga ugovorna strana upotrebljava za utvrđivanje ekstremnih, ali mogućih tržišnih uvjeta, trebao bi raspravljati odbor za rizike i trebalo bi ga odobriti upravljačko tijelo. Trebalo ga preispitivati najmanje jednom godišnje, a odbor za rizike trebao bi raspravljati o rezultatima tog preispitivanja i zatim o njima obavijestiti upravljačko tijelo. Preispitivanjem trebalo bi osigurati da su promjene opsega i koncentracije izloženosti središnje druge ugovorne strane te kretanja na tržištima na kojima ona posluje odražena u definiciji ekstremnih ali mogućih tržišnih uvjeta. Međutim, to preispitivanje ne bi trebalo biti zamjena za kontinuiranu prosudbu središnje druge ugovorne strane o adekvatnosti njezinog jamstvenog fonda s obzirom na promjenjive tržišne uvjete.
(30)
Kako bi osigurale učinkovito upravljanje svojim likvidnosnim rizikom, od središnjih drugih ugovornih strana trebalo bi zahtijevati uspostavljanje okvira za upravljanje likvidnosnim rizikom. Taj bi okvir trebao ovisiti o vrsti njezinih obveza i odnositi se na alate koji su na raspolaganju središnjoj drugoj ugovornoj strani za procjenu likvidnosnog rizika s kojim se suočava, za određivanje likvidnosnih pritisaka koji bi se vjerojatno mogli pojaviti i za osiguranje adekvatnosti njezinih likvidnih sredstava.
(31)
Pri procjeni adekvatnosti svojih likvidnih sredstava, središnja druga ugovorna strana trebala bi biti obvezna razmotriti veličinu i likvidnost sredstava koje drži, kao i mogući koncentracijski rizik tih sredstava. Važno je da središnje druge ugovorne strane mogu utvrditi sve glavne vrste koncentracija likvidnosnog rizika u svojim sredstvima tako da su likvidna sredstva središnje druge ugovorne strane odmah dostupna prema potrebi. Središnje druge ugovorne strane također bi trebale razmatrati dodatne rizike koji proizlaze iz višestrukih odnosa, međuovisnosti i koncentracija.
(32)
Budući da likvidnost mora biti lako dostupna za transakcije čije se poravnanje obavlja isti dan ili čak za unutardnevne transakcije, središnja druga ugovorna strana može upotrijebiti gotovinu kod emisijske središnje banke, gotovinu kod stabilnih poslovnih banaka, obvezujuće kreditne linije, obvezujuće repo poslove, visokoutrživi kolateral koji se drži u skrbništvu te ulaganja koja su lako dostupna i mogu se lako pretvoriti u gotovinu s unaprijed dogovorenim i vrlo pouzdanim mehanizmima financiranja, čak i u stresnim tržišnim uvjetima. Ta bi se gotovina i kolateral trebali računati kao dio unaprijed dogovorenih likvidnih financijskih sredstava samo pod određenim uvjetima.
(33)
Kako bi se osigurao potreban poticaj da središnja druga ugovorna strana odredi bonitetne zahtjeve i da se taj iznos održi na adekvatnoj razini uz izbjegavanje regulatorne arbitraže, važno je uspostaviti zajedničku metodologiju za izračun i održavanje određenog iznosa namjenskih vlastitih sredstava koja bi središnja druga ugovorna strana trebala održavati kako bi ih upotrijebila pri redoslijedu pokrića nepodmirenih obveza. Ključno je da se ta sredstva koja pokrivaju gubitke zbog neispunjavanja obveza drže odvojeno i da imaju različitu funkciju od minimalnih kapitalnih zahtjeva središnje druge ugovorne strane koji pokrivaju različite rizike kojima bi središnja druga ugovorna strana mogla biti izložena.
(34)
Važno je da središnje druge ugovorne strane primjenjuju dosljednu metodologiju za izračun vlastitih sredstava koja se koriste pri redoslijedu pokrića nepodmirenih obveza kako bi se osigurali jednaki uvjeti među središnjim drugim ugovornim stranama. Kada bi se središnjim drugim ugovornim stranama dozvolilo diskrecijsko pravo da provode metodologiju koja nije dovoljno jasna, to bi dovelo do vrlo različitih rezultata među središnjim drugim ugovornim stranama te tako stvorilo poticaje za regulatornu arbitražu. Stoga je ključno da metodologija ne dozvoljava središnjim drugim ugovornim stranama diskrecijsko pravo. Zbog toga bi bilo primjereno odrediti jednostavan postotak koji se zasniva na mjeri koja se može jasno utvrditi i jasnu metodologiju za osiguranje usklađenog izračuna vlastitih sredstava središnje druge ugovorne strane koja se upotrebljavaju pri redoslijedu pokrića nepodmirenih obveza.
(35)
Trebalo bi utvrditi minimalni skup kriterija kako bi se osiguralo da je prihvatljivi kolateral visokolikvidan i da se može brzo pretvoriti u gotovinu uz najmanji utjecaj na cijenu. Ti bi se kriteriji trebali odnositi na izdavatelja kolaterala, opseg u kojem se kolateral može unovčiti na tržištu i je li njegova vrijednost povezana s kreditnom sposobnošću člana koji ga je izdao kao osiguranje od mogućeg korelacijskog rizika (wrong-way risk). Središnje druge ugovorne strane trebale bi imati mogućnost primjene dodatnih kriterija prema potrebi kako bi se postigla željena razina zaštite.
(36)
Središnje druge ugovorne strane trebale bi prihvaćati samo visokolikvidan kolateral s minimalnim kreditnim i tržišnim rizikom. Kako bi se osiguralo da je kolateral koji drže središnje druge ugovorne strane visokolikvidan u svakom trenutku, središnje druge ugovorne strane trebale bi uspostaviti transparentne i predvidljive politike i postupke kako bi procjenjivale i kontinuirano nadzirale likvidnost sredstava prihvaćenih kao kolateral i primjenjivati adekvatne metodologije vrednovanja. S tim ciljem središnje druge ugovorne strane bi također trebale primjenjivati limite koncentracije kojima je cilj zadržati dovoljnu diversifikaciju kolaterala kako bi se osiguralo da se on može odmah unovčiti bez utjecaja značajnog tržišnog rizika na njegovu vrijednost. Pri određivanju svojih politika o prihvatljivom kolateralu i limitima koncentracije središnje druge ugovorne strane trebale bi uzeti u obzir globalnu dostupnost tog kolaterala s obzirom na potencijalne makroekonomske učinke svojih politika.
(37)
Kako bi se izbjegao korelacijski rizik, članovima sustava poravnanja općenito ne bi trebalo dozvoliti da kao kolateral upotrebljavaju svoje vlastite vrijednosne papire ili vrijednosne papire koje je izdao subjekt iz njihove grupe. Međutim, središnjoj drugoj ugovornoj strani trebalo bi omogućiti da članovima sustava poravnanja dozvoli da kao kolateral daju pokrivene obveznice koje su zaštićene od insolventnosti izdavatelja. Temeljni kolateral trebao bi ipak biti primjereno odvojen od izdavatelja i zadovoljavati minimalne kriterije za prihvatljivost kolaterala. Član sustava poravnanja ne bi trebao izdavati financijske instrumente čija je prvenstvena namjena upotreba kao kolaterala od strane drugog člana sustava poravnanja.
(38)
Kako bi se osigurala sigurnost središnjih drugih ugovornih strana, središnja druga ugovorna strana trebala bi kao kolateral prihvaćati jamstvo poslovnih banaka samo nakon temeljite procjene izdavatelja i pravnog, ugovornog i operativnog okvira jamstva. Trebalo bi izbjegavati neosigurane izloženosti središnjih drugih ugovornih strana prema poslovnim bankama. Stoga se jamstva poslovnih banaka mogu prihvaćati samo pod strogim uvjetima. Ti su uvjeti općenito ispunjeni na tržištima koja karakterizira visoka koncentracija poslovnih banaka koje su voljne odobriti kredite nefinancijskim članovima sustava poravnanja. Zbog toga u tim slučajevima treba dozvoliti više limite koncentracije.
(39)
Kako bi ograničila svoj tržišni rizik, središnja druga ugovorna strana trebala bi biti obvezna vrednovati svoj kolateral najmanje jednom dnevno. Trebala bi primjenjivati razborite korektivne faktore koji odražavaju potencijalno smanjenje vrijednosti kolaterala tijekom razdoblja između njegove posljednje revalorizacije i trenutka do kojeg se realno može očekivati da će kolateral biti unovčen u stresnim tržišnim uvjetima. Razinom kolaterala također bi se trebale uzeti u obzir potencijalne izloženosti korelacijskom riziku.
(40)
Primjena korektivnih faktora trebala bi omogućiti središnjoj drugoj ugovornoj strani izbjegavanje velike i neočekivane prilagodbe iznosa potrebnog kolaterala te tako, u mjeri u kojoj je to moguće, izbjegavanje procikličkih učinaka.
(41)
Središnja druga ugovorna strana ne bi trebala koncentrirati kolateral na ograničeni broj izdavatelja ili na ograničeni broj sredstava kako bi izbjegla potencijalne značajne negativne cjenovne učinke u slučaju unovčenja kolaterala u kratkom vremenskom razdoblju. Zbog toga koncentrirane pozicije kolaterala ne bi trebalo smatrati visokolikvidnima.
(42)
Likvidnosni, kreditni i tržišni rizik trebali bi se razmatrati na razini portfelja, kao i na razini pojedinog financijskog instrumenta. Koncentrirani portfelj može imati značajan negativan učinak na likvidnost kolaterala ili financijskih instrumenata u koje središnja druga ugovorna strana može ulagati svoja financijska sredstva budući da nije vjerojatno da bi prodaja velikih pozicija u stresnim tržišnim uvjetima bila moguća bez snižavanja tržišne cijene. Zbog istog bi razloga kolateral koji vodi središnja druga ugovorna strana trebalo kontinuirano pratiti i vrednovati kako bi se osiguralo da je i dalje likvidan.
(43)
Tržišta izvedenica na energente pokazuju iznimno snažnu povezanost s promptnim robnim tržištima, a na tim je tržištima izvedenica veliki udio nefinancijskih članova sustava poravnanja. Na tim su tržištima brojni sudionici na tržištu ujedno i proizvođači temeljne robe. Pristup dostatnom kolateralu kojim bi se potpuno osigurala jamstva poslovnih banaka mogao bi zahtijevati značajno izdvajanje njihovih trenutačnih pozicija ili bi im mogao otežavati da nastave poravnavati svoje pozicije kao izravni članovi sustava poravnanja središnje druge ugovorne strane. Taj bi proces mogao uzrokovati poremećaje na tržištima energenata, u smislu likvidnosti i različitosti sudionika na tržištu. Zbog toga bi se njegova primjena trebala odgoditi prema dobro utvrđenom vremenskom okviru.
(44)
Kako bi se osigurala dosljedna primjena okvira uspostavljenog Uredbom (EU) br. 648/2012, na sve bi se sektore trebali primjenjivati slični zahtjevi u konačnom obliku pravila koja se na njih primjenjuju. Energetska poduzeća trenutačno posluju u dobro uspostavljenom okviru kojem će trebati vremena za prilagodbu novim zahtjevima koji su uspostavljeni kako bi se izbjegli štetni učinci na realno gospodarstvo. Stoga se smatra primjerenim da se za takve vrste tržišta odredi dan primjene koji omogućuje odgovarajući prijelaz sa sadašnje tržišne prakse bez štetnih učinaka na tržišnu strukturu i likvidnost.
(45)
Investicijska politika središnje druge ugovorne strane trebala bi dati najveći prioritet načelima očuvanja kapitala i maksimalizacije likvidnosti. Investicijskom politikom trebalo bi osigurati da ne dođe do sukoba interesa s poslovnim interesima središnje druge ugovorne strane.
(46)
Kriteriji koje bi financijski instrumenti trebali ispuniti kako bi se smatrali prihvatljivim ulaganjima za središnju drugu ugovornu stranu trebali bi također uzimati u obzir načelo 16. Načela CPSS-IOSCO kako bi se osigurala međunarodna usklađenost. Od središnje druge ugovorne strane bi se posebno trebalo zahtijevati da primjenjuje stroge standarde u vezi s izdavateljem financijskog instrumenta, prenosivosti financijskog instrumenta te kreditnim i tržišnim rizikom, rizikom volatilnosti i tečajnim rizikom financijskog instrumenta. Središnja druga ugovorna strana trebala bi osigurati da ne ugrozi mjere koje su poduzete kako bi se ograničila izloženost riziku njezinih ulaganja zbog prevelike izloženosti prema bilo kojem pojedinačnom financijskom instrumentu, vrsti financijskog instrumenta, pojedinačnom izdavatelju, vrsti izdavatelja ili pojedinom skrbniku.
(47)
Upotreba izvedenica od strane središnje druge ugovorne strane izlaže je dodatnim kreditnim i tržišnim rizicima te je stoga potrebno odrediti ograničeni skup okolnosti u kojima središnja druga ugovorna strana može ulagati svoja financijska sredstva u izvedenice. S obzirom da bi cilj središnje druge ugovorne strane trebala biti neutralna pozicija s obzirom na tržišni rizik, jedini rizici od kojih bi se središnja druga ugovorna strana trebala štititi jesu oni koji se odnose na kolateral koji prihvaća ili rizici koji proizlaze iz neispunjavanja obveza člana sustava poravnanja. Rizicima koji se odnose na kolateral koji središnja druga ugovorna strana prihvaća može se dovoljno upravljati preko korektivnih faktora te se ne smatra potrebnim da središnja druga ugovorna strana u vezi s tim upotrebljava izvedenice. Središnja druga ugovorna strana trebala bi upotrebljavati izvedenice samo za upravljanje likvidnosnim rizikom koji proizlazi iz izloženosti različitim valutama i za potrebe zaštite portfelja člana sustava poravnanja koji ne ispunjava svoje obveze, i to samo ako je takva upotreba predviđena postupcima središnje druge ugovorne strane za upravljanje neispunjenim obvezama.
(48)
Kako bi se osigurala sigurnost središnjih drugih ugovornih strana, trebalo bi im dozvoliti da samo mali dio gotovine drže u obliku neosiguranih depozita. Kako bi osigurala svoju gotovinu, središnja druga ugovorna strana trebala bi osigurati da je uvijek adekvatno zaštićena od likvidnosnog rizika.
(49)
Potrebno je odrediti stroge zahtjeve u vezi s ispitivanjem otpornosti na stres i retroaktivnim ispitivanjem kako bi se osiguralo da modeli središnje druge ugovorne strane, njihove metodologije i okvir za upravljanje likvidnosnim rizikom ispravno funkcioniraju, uzimajući u obzir sve rizike kojima je središnja druga ugovorna strana izložena tako da u svakom trenutku ima adekvatna sredstva za pokriće tih rizika.
(50)
Kako bi se osigurala dosljedna primjena zahtjeva za središnje druge ugovorne strane, potrebno je odrediti detaljne odredbe u vezi s vrstama ispitivanja koja treba provesti, uključujući ispitivanje otpornosti na stres i retroaktivno ispitivanje. Potreban je pristup koji se zasniva na kriterijima kako bi se u obzir uzeo široki raspon ugovora o vrijednosnim papirima i izvedenicama čije bi se poravnanje moglo obavljati u budućnosti, kako bi se odrazile razlike u pristupima poslovanju središnje druge ugovorne strane i njezinim pristupima upravljanju rizicima, kako bi se omogućilo suočavanje s budućim kretanjima i novim rizicima i kako bi se omogućila dovoljna fleksibilnost.
(51)
Pri validaciji modela središnje druge ugovorne strane, njihovih metodologija i okvira za upravljanje likvidnosnim rizikom važno je upotrebljavati odgovarajuću neovisnu stranu tako da se sve potrebne korektivne mjere mogu utvrditi i provesti prije primjene i kako bi se izbjegli svi mogući značajni sukobi interesa. Neovisna strana trebala bi biti dovoljno odvojena od dijela poslovanja središnje druge ugovorne strane koji razvija i primjenjuje model i koji će upravljati modelom, ili od politika koje se preispituju i ne bi smjela biti u značajnom sukobu interesa. Te uvjete može ispuniti interna strana koja ima odvojene linije odgovornosti ili vanjska strana.
(52)
Različiti aspekti financijskih sredstava središnje druge ugovorne strane, posebno pokrivenost iznosima nadoknade, jamstveni fondovi i ostala financijska sredstva, namijenjeni su pokriću različitih scenarija i ciljeva. Stoga je potrebno predvidjeti posebne zahtjeve kako bi se odrazili ti ciljevi i osigurala dosljedna primjena među svim središnjim drugim ugovornim stranama. Pri procjenjivanju potrebnog pokrića središnja druga ugovorna strana ne bi smjela netirati bilo koje izloženosti između članova sustava poravnanja koji ne ispunjavaju svoje obveze kako bi se izbjeglo smanjenje potencijalnih učinaka koje te izloženosti mogu imati.
(53)
Različite vrste financijskih instrumenata čije se poravnanje može obavljati posredstvom središnje druge ugovorne strane izložene su različitim posebnim rizicima. Od središnje druge ugovorne strane trebalo bi stoga zahtijevati razmatranje svih rizika koji su važni za tržišta kojima pruža usluge poravnanja u svojim modelima, njihovim metodologijama i u okviru za upravljanje likvidnosnim rizikom kako bi se osiguralo adekvatno mjerenje njezine potencijalne buduće izloženosti. Kako bi se ti rizici razmotrili na odgovarajući način, zahtjevi koji se odnose na ispitivanje otpornosti na stres trebali uključivati rizike koji su specifični za pojedini instrument, a koji su važni za različite vrste financijskih instrumenata.
(54)
Kako bi središnja druga ugovorna strana osigurala da njezin model za izračun inicijalnih iznosa nadoknade na odgovarajući način odražava njezine potencijalne izloženosti, uz dnevno retroaktivno ispitivanje njezine pokrivenosti iznosom nadoknade koje ispituje adekvatnost iznosa nadoknade koji je pozvan na naplatu, središnja druga ugovorna strana trebala bi također retroaktivno ispitati ključne parametre i pretpostavke modela. To je potrebno kako bi se osiguralo da se modelima središnjih drugih ugovornih strana točno izračunava inicijalni iznos nadoknade.
(55)
Stroga analiza osjetljivosti zahtjeva za iznosom nadoknade može postati važnija kada su tržišta nelikvidna ili volatilna, a trebala bi se također upotrebljavati kako bi se odredio učinak promjenjivih važnih parametara modela. Analiza osjetljivosti jest učinkovit alat za ispitivanje skrivenih nedostataka koji se ne mogu otkriti retroaktivnim ispitivanjem.
(56)
Neredovito obavljanje ispitivanja otpornosti na stres i retroaktivnog ispitivanja moglo bi dovesti do neadekvatnosti financijskih i likvidnih sredstava središnje druge ugovorne strane za pokriće stvarnih rizika kojima je izložena. Odgovarajuća ispitivanja također omogućuju da se modeli središnjih drugih ugovornih strana, njihove metodologije i okvir za upravljanje likvidnosnim rizikom odmah suoče s promjenjivim tržištima i rizicima. Središnje druge ugovorne strane bi stoga trebale odmah upotrijebiti rezultate ispitivanja kako bi preispitale svoje modele, metodologije i okvir za upravljanje likvidnosnim rizikom.
(57)
Modeliranje ekstremnih tržišnih uvjeta može pomoći središnjoj drugoj ugovornoj strani u određivanju ograničenja svojih trenutačnih modela, okvira za upravljanje likvidnosnim rizikom te financijskih i likvidnih sredstava. Međutim, to od središnje druge ugovorne strane zahtijeva vlastitu prosudbu pri modeliranju različitih tržišta i proizvoda. Povratno ispitivanje otpornosti na stres treba se smatrati korisnim alatom za upravljanje, premda ne i glavnim, za određivanje primjerene razine financijskih sredstava.
(58)
Uključenost članova sustava poravnanja, klijenata i ostalih odgovarajućih zainteresiranih stranaka u ispitivanje postupaka središnje druge ugovorne strane za upravljanje neispunjenim obvezama, preko simuliranih vježbi, ključno je kako bi se osiguralo da oni imaju razumijevanje i operativnu sposobnost za uspješno sudjelovanje u upravljanju situacijom neispunjavanja obveza. Simulirane vježbe trebale bi ponoviti scenarij neispunjavanja obveza kako bi se pokazale uloge i odgovornosti članova sustava poravnanja, klijenata i ostalih odgovarajućih zainteresiranih stranaka. Usto je važno da središnja druga ugovorna strana ima odgovarajuće mehanizme koji joj omogućuju određivanje je li potrebna korektivna mjera i utvrđivanje nejasnoća pravila i postupaka odnosno diskrecijskog prava koje pravila i postupci dozvoljavaju. Ispitivanje postupaka središnje druge ugovorne strane za upravljanje neispunjenim obvezama posebno je važno u slučaju kada se ona oslanja na članove sustava poravnanja ili treće strane koje ispunjavaju svoje obveze da joj pomognu u postupku zatvaranja pozicije i kada postupci u slučaju neispunjavanja obveza nisu nikad bili ispitani stvarnim neispunjavanjem obveza.
(59)
Ova se Uredba temelji na nacrtu regulatornih tehničkih standarda koje je Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala (ESMA) podnijelo Komisiji.
(60)
ESMA se, prema potrebi, posavjetovala s Europskim nadzornim tijelom za bankarstvo (European Banking Authority, EBA), Europskim odborom za sistemske rizike i članovima ESSB-a prije podnošenja nacrta tehničkih standarda na kojima se temelji ova Uredba. U skladu s člankom 10. Uredbe (EU) br. 1095/2010 Europskog parlamenta i Vijeća od 24. studenoga 2010. o osnivanju europskog nadzornog tijela (Europskog nadzornog tijela za vrijednosne papire i tržišta kapitala) (4) ESMA je provela otvorena javna savjetovanja o tim nacrtima regulatornih tehničkih standarda, analizirala potencijalne povezane troškove i koristi te zatražila mišljenje Interesne skupine za vrijednosne papire i tržišta kapitala uspostavljene u skladu s člankom 37. Uredbe (EU) br. 1095/2010,
DONIJELA JE OVU UREDBU:
POGLAVLJE I.
OPĆENITO
Članak 1.
Definicije
Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
(1)
„rizik osnove” znači rizik koji proizlazi iz nepotpuno koreliranih kretanja između dva sredstva ili više sredstava, odnosno ugovora, čije se poravnanje obavlja posredstvom središnje druge ugovorne strane;
(2)
„interval pouzdanosti” znači postotak kretanja izloženosti za svaki financijski instrument čije se poravnanje obavlja s upućivanjem na posebno razdoblje obuhvata podataka koji središnja druga ugovorna strana mora pokriti tijekom određenog razdoblja likvidacije;
(3)
„prigodna dobit” znači korist od izravnog vlasništva nad fizičkom robom koja je pod utjecajem tržišnih uvjeta i čimbenika poput troškova fizičke pohrane;
(4)
„iznosi nadoknade” znači iznosi nadoknade kako je navedeno u članku 41. Uredbe (EU) br. 648/2012 koji mogu uključivati inicijalne iznose nadoknade i varijacijske iznose nadoknade;
(5)
„inicijalni iznos nadoknade” znači iznosi nadoknade koje naplaćuje središnja druga ugovorna strana kako bi pokrila potencijalnu buduću izloženost prema članovima sustava poravnanja koji daju iznos nadoknade i, prema potrebi, središnjim drugim ugovornim stranama koje su u odnosu međudjelovanja u razdoblju između posljednje naplate iznosa nadoknade i likvidacije pozicija nakon neispunjavanja obveza člana sustava poravnanja ili središnje druge ugovorne strane koja je u odnosu međudjelovanja;
(6)
„varijacijski iznos nadoknade” znači iznosi nadoknade koji su naplaćeni ili isplaćeni kako bi se odrazile trenutačne izloženosti koje proizlaze iz stvarnih promjena tržišnih cijena;
(7)
„rizik neočekivanog neispunjavanja obveza” znači rizik da druga ugovorna strana ili izdavatelj iznenada ne ispuni svoje obveze prije nego što je tržište imalo vremena da uzme u obzir njegov povećani rizik neispunjavanja obveza;
(8)
„razdoblje likvidacije” znači razdoblje koje se upotrebljava za izračun iznosa nadoknade za koje središnja druga ugovorna strana procjenjuje da je potrebno kako bi upravljala svojom izloženošću prema članu koji ne ispunjava svoje obveze i tijekom kojega je središnja druga ugovorna strana izložena tržišnom riziku koji je povezan s upravljanjem pozicijama subjekta koji ne ispunjava svoje obveze;
(9)
„razdoblje obuhvata podataka” znači vremenski okvir za izračun povijesne volatilnosti;
(10)
„iznimka pri ispitivanju” znači rezultat ispitivanja koji pokazuje da model središnje druge ugovorne strane ili okvir za upravljanje likvidnosnim rizikom nije doveo do ciljane razine pokrivenosti;
(11)
„korelacijski rizik” znači rizik koji proizlazi iz izloženosti drugoj ugovornoj strani ili izdavatelju kada je kolateral koji izdaje ta druga ugovorna strana odnosno koji izdaje taj izdavatelj snažno koreliran s njegovim kreditnim rizikom.
POGLAVLJE II.
PRIZNAVANJE SREDIŠNJIH DRUGIH UGOVORNIH STRANA IZ TREĆIH ZEMALJA
(članak 25. Uredbe (EU) br. 648/2012)
Članak 2.
Informacije koje se dostavljaju ESMA-i za priznavanje središnje druge ugovorne strane
Zahtjev za priznavanje koji podnosi središnja druga ugovorna strana s poslovnim nastanom u trećoj zemlji sadrži barem sljedeće informacije:
(a)
puni naziv pravnog subjekta;
(b)
identitete dioničara ili članova s kvalificiranim udjelima;
(c)
popis država članica u kojima namjerava pružati usluge;
(d)
vrste financijskih instrumenata čije se poravnanje obavlja;
(e)
podatke koji se uključuju na internetsku stranicu ESMA-e u skladu s člankom 88. stavkom 1. točkom (e) Uredbe (EU) br. 648/2012;
(f)
podatke o njezinim financijskim sredstvima, obliku i metodama prema kojima se ona održavaju i mehanizmima za njihovo osiguranje, uključujući postupke za upravljanje neispunjenim obvezama;
(g)
podatke o metodologiji za izračun iznosa nadoknade i za izračun jamstvenog fonda;
(h)
popis prihvatljivih kolaterala;
(i)
raščlambu vrijednosti, ako je potrebno, u obliku očekivanih vrijednosti, čije se poravnanje obavlja posredstvom središnje druge ugovorne strane koja podnosi zahtjev prema svakoj valuti Unije čije se poravnanje obavlja;
(j)
rezultate ispitivanja otpornosti na stres i retroaktivnih ispitivanja izvršenih tijekom godine koja prethodi datumu podnošenja zahtjeva;
(k)
pravila i interne postupke s dokazima potpune usklađenosti sa zahtjevima koji se primjenjuju u dotičnoj trećoj zemlji;
(l)
podatke o svim ugovorima o izdvajanju poslovnih procesa;
(m)
podatke o mehanizmima odvajanja i odgovarajućoj pravnoj stabilnosti i izvršivosti;
(n)
pojedinosti o zahtjevima središnje druge ugovorne strane u pogledu pristupa i uvjete za suspenziju i prekid članstva;
(o)
podatke o ugovoru o međudjelovanju, uključujući informacije dostavljene nadležnom tijelu treće zemlje za potrebe procjene tog ugovora.
POGLAVLJE III.
ORGANIZACIJSKI ZAHTJEVI
(članak 26. Uredbe (EU) br. 648/2012)
Članak 3.
Sustavi upravljanja
1. Ključne komponente sustava upravljanja središnje druge ugovorne strane kojima se utvrđuje njezina organizacijska struktura te jasno određene i dobro dokumentirane politike, postupci i procesi u skladu s kojima djeluju njezino upravljačko tijelo i više rukovodstvo uključuju sljedeće:
(a)
sastav, ulogu i odgovornosti upravljačkog tijela i svih njegovih odbora;
(b)
uloge i odgovornosti rukovodstva;
(c)
strukturu višeg rukovodstva;
(d)
linije odgovornosti između višeg rukovodstva i upravljačkog tijela;
(e)
postupke za imenovanje članova upravljačkog tijela i višeg rukovodstva;
(f)
oblik funkcija upravljanja rizikom, praćenja usklađenosti i unutarnje kontrole;
(g)
postupke za osiguranje odgovornosti prema zainteresiranim stranama.
2. Središnja druga ugovorna strana ima odgovarajuće osoblje za ispunjavanje svojih obveza koje proizlaze iz ove Uredbe i Uredbe (EU) br. 648/2012. Središnja druga ugovorna strana ne dijeli svoje osoblje s drugim subjektima iz grupe, osim u slučaju da je to u skladu s ugovorom o izdvajanju poslovnih procesa u skladu s člankom 35. Uredbe (EU) br. 648/2012.
3. Središnja druga ugovorna strana uspostavlja linije odgovornosti koje su jasne, dosljedne i dobro dokumentirane. Središnja druga ugovorna strana osigurava da funkcije glavnog službenika za rizike, glavnog službenika za praćenje usklađenosti i glavnog službenika za tehnologiju obavljaju različite osobe, a to su zaposlenici središnje druge ugovorne strane kojima je povjerena isključiva odgovornost za obavljanje tih funkcija.
4. Središnja druga ugovorna strana koja je dio grupe razmatra sve implikacije koje grupa ima za njezine sustave upravljanja, uključujući razmatranje pitanja ima li potrebnu razinu neovisnosti za ispunjavanje svojih regulatornih obveza kao odvojena pravna osoba i može li njezina neovisnost biti ugrožena strukturom grupe ili od strane člana upravljačkog tijela koji je ujedno član upravljačkog tijela drugih subjekata iz iste grupe. Posebno, ta središnja druga ugovorna strana uzima u obzir posebne postupke za sprečavanje sukoba interesa i upravljanje njima, uključujući postupke koji se odnose na ugovore o izdvajanju poslovnih procesa.
5. U slučaju kada središnja druga ugovorna strana ima dualistički sustav upravljačkog tijela, uloga i odgovornosti upravljačkog tijela kako je određeno ovom Uredbom i Uredbom (EU) br. 648/2012 raspodjeljuju se između nadzornog odbora i uprave, u mjeri u kojoj je to izvedivo.
6. Politike, postupci, sustavi i kontrole upravljanja rizicima dio su usklađenog i dosljednog okvira upravljanja koji se redovito preispituje i ažurira.
Članak 4.
Mehanizmi upravljanja rizicima i unutarnje kontrole
1. Središnja druga ugovorna strana ima snažan okvir za cjelovito upravljanje svim značajnim rizicima kojima jest ili bi mogla biti izložena. Središnja druga ugovorna strana uspostavlja dokumentirane politike, postupke i sustave kojima se utvrđuju, mjere i prate rizici te kojima se upravlja rizicima. Pri uspostavi politika, postupaka i sustava upravljanja rizicima, središnja druga ugovorna strana strukturira ih tako da osigurava ispravno upravljanje rizicima od strane članova sustava poravnanja odnosno ograničavanje rizika kojima izlažu središnju drugu ugovornu stranu.
2. Središnja druga ugovorna strana obavlja cjelovit i sveobuhvatan pregled svih odgovarajućih rizika. To uključuje rizike koje snosi i koje predstavlja svojim članovima sustava poravnanja i, koliko je to moguće, svojim klijentima kao te rizike koje snosi i koje predstavlja drugim subjektima kao što su, između ostalog, središnje druge ugovorne strane s kojima je u odnosu međudjelovanja, sustavi namire i plaćanja vrijednosnih papira, banke za namiru, pružatelji likvidnosti, središnji depozitoriji vrijednosnih papira, mjesta trgovanja koje opslužuje središnja druga ugovorna strana i ostali bitni pružatelji usluga.
3. Središnja druga ugovorna strana razvija odgovarajuće alate za upravljanje rizicima kako bi mogla upravljati svim odgovarajućim rizicima i izvješćivati o njima. Oni uključuju utvrđivanje sistemskih, tržišnih ili drugih međuovisnosti i upravljanje njima. Ako središnja druga ugovorna strana pruža usluge koje su povezane s poravnanjem koje predstavljaju različit profil rizičnosti od njezinih funkcija i koje za nju mogu predstavljati značajne dodatne rizike, središnja druga ugovorna strana adekvatno upravlja tim dodatnim rizicima. To može uključivati pravno odvajanje dodatnih usluga koje središnja druga ugovorna strana pruža uz svoje temeljne funkcije.
4. Sustavi upravljanja osiguravaju da upravljačko tijelo središnje druge ugovorne strane preuzme konačnu dužnost i odgovornost za upravljanje rizicima središnje druge ugovorne strane. Upravljačko tijelo utvrđuje, određuje i dokumentira odgovarajuću razinu prihvatljivog rizika i sposobnost podnošenja rizika za središnju drugu ugovornu stranu. Upravljačko tijelo i više rukovodstvo osiguravaju da su politike, postupci i kontrole središnje druge ugovorne strane usklađeni s prihvatljivim rizikom i sposobnošću središnje druge ugovorne strane da podnosi rizike te da uređuju način na koji središnja druga ugovorna strana utvrđuje i prati rizike, izvješćuje o rizicima i upravlja rizicima.
5. Središnja druga ugovorna strana koristi snažne informacijske sustave i sustave kontrole rizika koji omogućuju njoj i, prema potrebi, njezinim članovima sustava poravnanja te, ako je moguće, njezinim klijentima, pravodobno dobivanje informacija i odgovarajuću primjenu politika i postupaka upravljanja rizicima. Ti sustavi osiguravaju da se barem kreditne i likvidnosne izloženosti kontinuirano prate na razini središnje druge ugovorne strane kao i na razini člana sustava poravnanja i, u mjeri u kojoj je to izvedivo, na razini klijenta.
6. Središnja druga ugovorna strana osigurava da funkcija upravljanja rizicima ima potrebne ovlasti, sredstva, stručnost i pristup svim odgovarajućim informacijama te da je dovoljno neovisna od ostalih funkcija središnje druge ugovorne strane. Glavni službenik za rizike središnje druge ugovorne strane primjenjuje okvir za upravljanje rizicima, uključujući politike i postupke koje je uspostavilo upravljačko tijelo.
7. Središnja druga ugovorna strana ima odgovarajuće mehanizme unutarnje kontrole koji pomažu upravljačkom tijelu u praćenju i procjeni adekvatnosti i učinkovitosti politika, postupaka i sustava upravljanja rizicima. Ti mehanizmi uključuju odgovarajuće administrativne i računovodstvene postupke, snažnu funkciju praćenja usklađenosti i neovisnu funkciju unutarnje revizije i validacije ili pregleda.
8. Financijski izvještaj središnje druge ugovorne strane sastavlja se jednom godišnje, a revidiraju ga ovlašteni revizori ili revizorska društva u smislu Direktive 2006/43/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (5).
Članak 5.
Politika i postupci za praćenje usklađenosti
1. Središnja druga ugovorna strana uspostavlja, provodi i održava adekvatne politike i postupke namijenjene utvrđivanju rizika da središnja druga ugovorna strana ili njezini zaposlenici ne ispunjavaju svoje obveze na temelju ove Uredbe, Uredbe (EU) br. 648/2012 i Provedbene uredbe (EU) br. 1249/2012, kao i povezanih rizika, te uspostavlja adekvatne mjere i postupke određene za svođenje tih rizika na najmanju moguću mjeru i omogućivanje nadležnim tijelima da učinkovito provedu svoje ovlasti na temelju tih uredaba.
2. Središnja druga ugovorna strana osigurava da su njezina pravila, postupci i ugovori jasni i sveobuhvatni te da se njima osigurava usklađenost s ovom Uredbom, Uredbom (EU) br. 648/2012 i Provedbenom uredbom (EU) br. 1249/2012, kao i drugim primjenljivim regulatornim i nadzornim zahtjevima.
Pravila, postupci i ugovori središnje druge ugovorne strane evidentiraju se u pisanom obliku ili drugom trajnom mediju. Ta pravila, postupci i ugovori te sav priloženi materijal točni su, ažurni i lako dostupni nadležnom tijelu, članovima sustava poravnanja i, prema potrebi, klijentima.
Središnja druga ugovorna strana utvrđuje i analizira kvalitetu svojih pravila, postupaka i ugovora. Ako je potrebno, za potrebe te analize traže se neovisna pravna mišljenja. Središnja druga ugovorna strana ima proces za predlaganje i provedbu promjena svojih pravila i postupaka te se prije provedbe svih značajnih promjena savjetuje sa svim članovima sustava poravnanja na koje te promjene utječu te predložene promjene podnosi nadležnom tijelu.
3. Pri razvoju svojih pravila, postupaka i ugovora središnja druga ugovorna strana razmatra odgovarajuća regulatorna načela, sektorske standarde i tržišne protokole te jasno navodi ako su te prakse uvrštene u dokumentaciju kojom se uređuju prava i obveze središnje druge ugovorne strane, njezinih članova sustava poravnanja i drugih odgovarajućih trećih stranaka.
4. Središnja druga ugovorna strana utvrđuje i analizira pitanja u vezi s mogućim sukobima zakona te razvija pravila i postupke za smanjenje pravnog rizika koji proizlazi iz tih pitanja. Ako je potrebno, središnja druga ugovorna strana traži neovisna pravna mišljenja za potrebe te analize.
U pravilima i postupcima središnje druge ugovorne strane jasno se navodi pravo koje se namjerava primijeniti za svaki aspekt aktivnosti i poslova središnje druge ugovorne strane.
Članak 6.
Funkcija praćenja usklađenosti
1. Središnja druga ugovorna strana uspostavlja i održava trajnu i učinkovitu funkciju praćenja usklađenosti koja djeluje neovisno o drugim funkcijama središnje druge ugovorne strane. Osigurava da funkcija praćenja usklađenosti ima potrebne ovlasti, sredstva, stručnost i pristup svim bitnim informacijama.
Pri uspostavljanju svoje funkcije praćenja usklađenosti središnja druga ugovorna strana uzima u obzir vrstu, opseg i složenost svojeg poslovanja te vrstu i opseg usluga i aktivnosti koje se obavljaju tijekom tog poslovanja.
2. Glavni službenik za praćenje usklađenosti ima najmanje sljedeće odgovornosti:
(a)
praćenje i redovito procjenjivanje adekvatnosti i učinkovitosti mjera uspostavljenih u skladu s člankom 5. stavkom 4. te mjera poduzetih za rješavanje eventualnih nedostataka središnje druge ugovorne strane u ispunjavanju njezinih obveza;
(b)
upravljanje politikama i postupcima za praćenje usklađenosti koje su uspostavili više rukovodstvo i upravljačko tijelo;
(c)
savjetovanje i pomaganje osobama koje su odgovorne za obavljanje usluga i aktivnosti središnje druge ugovorne strane u poštovanju obveza središnje druge ugovorne strane na temelju ove Uredbe, Uredbe (EZ) br. 648/2012 i Provedbene uredbe (EU) br. 1249/2012 i drugih regulatornih zahtjeva, ako je to primjenljivo;
(d)
redovito izvješćivanje upravljačkog tijela o usklađenosti središnje druge ugovorne strane i njezinih zaposlenika s ovom Uredbom, Uredbom (EU) br. 648/2012 i Provedbenom uredbom (EU) br. 1249/2012;
(e)
uspostavljanje postupaka za učinkovito otklanjanje neusklađenosti;
(f)
osiguravanje da odgovarajuće osobe uključene u funkciju praćenja usklađenosti nisu uključene u obavljanje usluga ili aktivnosti koje nadziru te da su svi sukobi interesa tih osoba utvrđeni i otklonjeni na odgovarajući način.
Članak 7.
Organizacijska struktura i odvajanje linija odgovornosti
1. Središnja druga ugovorna strana određuje sastav, ulogu i odgovornosti upravljačkog tijela i višeg rukovodstva te svih odbora upravljačkog tijela. Ti su sustavi jasno određeni i dobro dokumentirani. Upravljačko tijelo uspostavlja barem revizorski odbor i odbor za naknade. Odbor za rizike uspostavljen u skladu s člankom 28. Uredbe (EU) br. 648/2012 savjetodavni je odbor upravljačkom tijelu.
2. Upravljačko tijelo preuzima barem sljedeće odgovornosti:
(a)
određivanje jasnih ciljeva i strategija za središnju drugu ugovornu stranu;
(b)
učinkovito nadziranje višeg rukovodstva;
(c)
uspostavljanje odgovarajućih politika naknada;
(d)
uspostavljanje funkcije upravljanja rizicima i nadzor nad njom;
(e)
nadzor nad funkcijom praćenja usklađenosti i funkcijom unutarnje kontrole;
(f)
nadzor nad ugovorima o izdvajanju poslovnih procesa;
(g)
nadzor usklađenosti sa svim odredbama ove Uredbe, Uredbe (EU) br. 648/2012, Provedbene uredbe (EU) br. 1249/2012 te svim drugim regulatornim i nadzornim zahtjevima;
(h)
osiguranje odgovornosti prema dioničarima ili vlasnicima i zaposlenicima, članovima sustava poravnanja i njihovim klijentima te drugim odgovarajućim zainteresiranim stranama.
3. Više rukovodstvo ima najmanje sljedeće odgovornosti:
(a)
osiguranje usklađenosti aktivnosti središnje druge ugovorne strane s ciljevima i strategijom središnje druge ugovorne strane kako ih je odredilo upravljačko tijelo;
(b)
određivanje i uspostavljanje postupaka za praćenje usklađenosti i interne kontrole kojima se promiču ciljevi središnje druge ugovorne strane;
(c)
redovito preispitivanje i ispitivanje postupaka unutarnje kontrole;
(d)
osiguranje da je dovoljno sredstava namijenjeno upravljanju rizicima i praćenju usklađenosti;
(e)
aktivno je uključeno u proces kontrole rizika;
(f)
osiguranje da su primjereno tretirani rizici kojima je središnja druga ugovorna strana izložena zbog poravnanja i aktivnosti povezanih s poravnanjem.
4. Upravljačko tijelo koje prenese zadaće na odbore ili pododbore i dalje donosi odluke koje mogu imati značajan utjecaj na profil rizičnosti središnje druge ugovorne strane.
5. Mehanizmi u skladu s kojima upravljačko tijelo i više rukovodstvo djeluju uključuju procese za utvrđivanje, rješavanje i upravljanje potencijalnim sukobima interesa članova upravljačkog tijela i višeg rukovodstva.
6. Središnja druga ugovorna strana ima jasne i izravne linije odgovornosti između svojeg upravljačkog tijela i višeg rukovodstva kako bi se osiguralo da je više rukovodstvo odgovorno za svoje djelovanje. Linije odgovornosti za upravljanje rizicima, praćenje usklađenosti i unutarnju reviziju jasne su i odvojene od onih za druge poslove središnje druge ugovorne strane. Glavni službenik za rizike izvješćuje upravljačko tijelo izravno ili preko predsjednika odbora za rizike. Glavni službenik za praćenje usklađenosti i funkcija unutarnje revizije izravno izvješćuju upravljačko tijelo.
Članak 8.
Politika naknadâ
1. Odbor za naknade određuje i dalje razvija politiku naknada, nadzire njezinu provedbu od strane višeg rukovodstva i redovito preispituje njezino praktično djelovanje. Ta je politika dokumentirana i preispituje se najmanje jednom godišnje.
2. Politika naknada određuje se tako da se razina i struktura primitaka uskladi s razboritim upravljanjem rizicima. Tom se politikom uzimaju u obzir potencijalni rizici kao i postojeći rizici te ishodi rizika. Rasporedi isplata prilagođeni su vremenskom okviru rizika. Posebno u slučaju varijabilnih primitaka politikom se uzimaju u obzir moguće neusklađenosti između uspješnosti i razdoblja rizika te se osigurava da su isplate primjereno odgođene. Fiksne i varijabilne komponente ukupnih primitaka uravnotežene su i osiguravaju usklađenost s rizicima.
3. Politikom naknada osigurava se da je osoblje koje se bavi funkcijama upravljanja rizicima, praćenja usklađenosti i unutarnje revizije plaćeno tako da je neovisno o uspješnosti poslovanja središnje druge ugovorne strane. Razina primitaka adekvatna je s obzirom na odgovornost kao i u usporedbi s razinom primitaka u poslovnim područjima.
4. Politika naknada podliježe neovisnoj godišnjoj reviziji. Rezultati tih revizija stavljaju se na raspolaganje nadležnom tijelu.
Članak 9.
Sustavi informacijske tehnologije
1. Središnja druga ugovorna strana oblikuje svoje sustave informacijske tehnologije i osigurava da su oni pouzdani i sigurni te da se njima mogu obraditi informacije potrebne kako bi središnja druga ugovorna strana mogla obavljati svoje aktivnosti i poslove sigurno i učinkovito.
Arhitektura informacijske tehnologije dobro je dokumentirana. Ti su sustavi oblikovani tako da mogu zadovoljiti operativne potrebe središnje druge ugovorne strane i rizike s kojima se ona suočava, otporni su, uključujući i u stresnim tržišnim uvjetima, te se prema potrebi prilagođavaju za obradu dodatnih informacija. Središnja druga ugovorna strana osigurava planiranje postupaka i kapaciteta, kao i dovoljno zalihosnog kapaciteta da sustav u slučaju većih poremećaja može obraditi sve preostale transakcije prije kraja dana. Središnja druga ugovorna strana osigurava postupke za uvođenje nove tehnologije, uključujući jasne planove za povrat u prethodno stanje.
2. Kako bi osigurala visok stupanj sigurnosti u obradi informacija i omogućila povezanost sa svojim članovima sustava poravnanja i klijentima te svojim pružateljima usluga, središnja druga ugovorna strana svoje sustave informacijske tehnologije oblikuje na temelju međunarodno priznatih tehničkih standarda i najboljih sektorskih praksi. Nakon uvođenja značajnih promjena i nakon većih poremećaja, središnja druga ugovorna strana prije početka uporabe podvrgava svoje sustave strogim ispitivanjima koja simuliraju stresne uvjete. Članovi sustava poravnanja i klijenti, središnje druge ugovorne strane koje su u odnosu međudjelovanja i druge zainteresirane strane uključene su, prema potrebi, u planiranje i provedbu tih ispitivanja.
3. Središnja druga ugovorna strana održava čvrsti okvir za informacijsku sigurnost kojim se na odgovarajući način upravlja njezinim rizikom informacijske sigurnosti. Taj okvir uključuje odgovarajuće mehanizme, politike i postupke za zaštitu informacija od neovlaštene objave, za osiguranje točnosti i cjelovitosti podataka te za jamčenje dostupnosti usluga središnje druge ugovorne strane.
4. Okvir za informacijsku sigurnost uključuje najmanje sljedeća svojstva:
(a)
kontrole pristupa sustavu;
(b)
odgovarajuće zaštite od provala u sustav i zloupotrebe podataka;
(c)
posebne uređaje za očuvanje autentičnosti i integriteta podataka, uključujući kriptografske tehnike;
(d)
pouzdane mreže i postupke za točan i brz prijenos podataka bez većih poremećaja;
(e)
revizorski trag.
5. Sustavi informacijske tehnologije i okvir za informacijsku sigurnost preispituju se najmanje jednom godišnje. Oni podliježu neovisnim revizorskim procjenama. O rezultatima tih procjena izvješćuje se upravljačko tijelo i stavljaju se na raspolaganje nadležnom tijelu.
Članak 10.
Objavljivanje
1. Središnja druga ugovorna strana besplatno stavlja na raspolaganje javnosti sljedeće informacije:
(a)
informacije o svojim sustavima upravljanja, uključujući sljedeće:
i.
svoju organizacijsku strukturu te ključne ciljeve i strategije;
ii.
ključne elemente politike nagrađivanja;
iii.
ključne financijske informacije, uključujući svoje najnovije revidirane financijske izvještaje;
(b)
informacije o svojim pravilima, uključujući sljedeće:
i.
postupci za upravljanje neispunjenim obvezama, postupci i dodatni dokumenti;
ii.
odgovarajuće informacije o kontinuitetu poslovanja;
iii.
informacije o sustavima upravljanja rizicima središnje druge ugovorne strane, njezinim tehnikama i uspješnosti u skladu s poglavljem XII.;
iv.
sve važne informacije o svojoj strukturi i poslovanju te o pravima i obvezama članova sustava poravnanja i klijenata koje su im potrebne kako bi mogli jasno utvrditi i potpuno razumjeti rizike i troškove povezane s upotrebom usluga središnje druge ugovorne strane;
v.
sadašnje usluge poravnanja središnje druge ugovorne strane, uključujući detaljne informacije o tome što pruža u okviru svake usluge;
vi.
sustavi upravljanja rizicima središnje druge ugovorne strane, njezine tehnike i uspješnost, uključujući informacije o financijskim sredstvima, investicijskoj politici, izvorima podataka o cijenama i modelima koji se upotrebljavaju u izračunu iznosa nadoknade;
vii.
zakonodavstvo i pravila kojima se uređuju:
(1)
pristup središnjoj drugoj ugovornoj strani;
(2)
ugovori koje je središnja druga ugovorna strana sklopila s članovima sustava poravnanja i, ako je to moguće, klijentima;
(3)
ugovori koje središnja druga ugovorna strana prihvaća za poravnanje;
(4)
svi ugovori o međudjelovanju;
(5)
upotreba kolaterala i doprinosa u jamstveni fond, uključujući unovčavanje pozicija i kolaterala te opseg u kojem je kolateral zaštićen od potraživanja trećih strana;
(c)
informacije o prihvatljivom kolateralu i primjenljivim korektivnim faktorima;
(d)
popis sadašnjih članova sustava poravnanja, uključujući kriterije za pristup, suspenziju i prestanak članstva.
U slučaju kada je nadležno tijelo suglasno sa središnjom drugom ugovornom stranom da bilo koja informacija pod točkom (b) ili (c) ovog stavka može ugroziti poslovne tajne ili sigurnost i stabilnost središnje druge ugovorne strane, središnja druga ugovorna strana može odlučiti da te informacije objavi na način koji sprječava ili umanjuje te rizike ili da te informacije ne objavi.
2. Središnja druga ugovorna strana besplatno objavljuje javnosti informacije o svim značajnim promjenama svojih sustava upravljanja, ciljeva, strategija i ključnih politika, kao i pravila i postupaka koje primjenjuje.
3. Informacije koje središnja druga ugovorna strana objavljuje javnosti dostupne su na njezinoj internetskoj stranici. Informacije su dostupne barem na jeziku koji se uobičajeno upotrebljava u području međunarodnih financija.
Članak 11.
Unutarnja revizija
1. Središnja druga ugovorna strana uspostavlja i održava funkciju unutarnje revizije koja je odvojena i neovisna o drugim funkcijama i aktivnostima središnje druge ugovorne strane i ima sljedeće zadaće:
(a)
uspostavljanje, primjena i održavanje revizijskog plana kako bi se ispitale i procijenile adekvatnost i učinkovitost sustava središnje druge ugovorne strane, njezinih mehanizama unutarnje kontrole i sustava upravljanja;
(b)
davanje preporuka na temelju rezultata rada obavljenog u skladu s točkom (a);
(c)
provjera usklađenosti s takvim preporukama;
(d)
izvješćivanje upravljačkog tijela o pitanjima unutarnje revizije.
2. Funkcija unutarnje revizije ima potrebne ovlasti, sredstva, stručnost te pristup svim odgovarajućim dokumentima za obavljanje svojih funkcija. Ona je dovoljno neovisna o rukovodstvu i izvješćuje izravno upravljačko tijelo.
3. Unutarnja revizija procjenjuje učinkovitost procesa upravljanja rizicima i kontrolnih mehanizama središnje druge ugovorne strane na način koji je razmjeran rizicima s kojima se suočavaju različite poslovne linije i neovisna je o poslovnim područjima koje procjenjuje. Funkcija unutarnje revizije ima potreban pristup informacijama kako bi preispitala sve aktivnosti i poslove, procese i sustave središnje druge ugovorne strane, uključujući izdvojene aktivnosti.
4. Procjene unutarnje revizije temelje se na sveobuhvatnom revizijskom planu koji nadležno tijelo preispituje i o kojemu se ono izvješćuje najmanje jednom godišnje. Središnja druga ugovorna strana osigurava da se na temelju pojedinačnog događaja u kratkom roku mogu obaviti posebne revizije. Upravljačko tijelo odobrava planiranje revizija i njihovo preispitivanje.
5. Operacije poravnanja središnje druge ugovorne strane, njezini procesi upravljanja rizicima, mehanizmi unutarnje kontrole i računovodstvena evidencija podliježu neovisnoj reviziji. Neovisne se revizije obavljaju najmanje jednom godišnje.
POGLAVLJE IV.
VOĐENJE EVIDENCIJE
(članak 29. Uredbe (EU) br. 648/2012)
Članak 12.
Opći zahtjevi
1. Središnja druga ugovorna strana vodi evidenciju na trajnom mediju koji omogućuje da se informacije dostavljaju nadležnim tijelima, ESMA-i i odgovarajućim članovima Europskog sustava središnjih banaka (ESSB), i to u obliku i tako da su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
svaku ključnu fazu obrade središnje druge ugovorne strane moguće je rekonstruirati;
(b)
izvorni sadržaj evidencije prije korekcija i drugih izmjena moguće je evidentirati, pratiti i ponovno vratiti;
(c)
uspostavljene su mjere za sprječavanje neovlaštenih izmjena evidencije;
(d)
sigurnost i povjerljivost evidentiranih podataka osigurane su primjerenim mjerama;
(e)
mehanizam za utvrđivanje i ispravljanje pogrešaka ugrađen je u sustav vođenja evidencije;
(f)
u sustavu vođenja evidencije osiguran je pravodoban oporavak evidencije u slučaju pada sustava.
2. U slučaju kada je evidencija stara, odnosno ako su informacije stare manje od šest mjeseci, one se dostavljaju tijelima navedenima u stavku 1. što je prije moguće, a najkasnije do kraja sljedećeg radnog dana nakon zahtjeva nadležnog tijela.
3. U slučaju kada je evidencija starija, odnosno ako su informacije starije od šest mjeseci, one se dostavljaju tijelima navedenima u stavku 1. što je prije moguće, a u roku od pet radnih dana nakon zahtjeva nadležnog tijela.
4. U slučaju kada evidencija koju obrađuje središnja druga ugovorna strana sadržava osobne podatke, središnje druge ugovorne strane uzimaju u obzir svoje obveze na temelju Direktive 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (6) i Uredbe (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća (7).
5. U slučaju kada središnja druga ugovorna strana vodi evidenciju izvan Unije, osigurava da nadležno tijelo, ESMA i odgovarajući članovi ESSB-a imaju pristup evidenciji u istom opsegu i u istim rokovima kao da se evidencija vodi unutar Unije.
6. Svaka središnja druga ugovorna strana imenuje odgovarajuće osobe koje mogu, u roku koji je u stavcima 2. i 3. utvrđen za dostavljanje određene evidencije, objasniti sadržaj njezine evidencije nadležnim tijelima.
7. Nadležno tijelo ima uvid u svu evidenciju koju središnja druga ugovorna strana obvezna vodi na temelju ove Uredbe. Središnja druga ugovorna strana osigurava nadležnom tijelu izravan pristup podacima iz evidencije koji se zahtijevaju na temelju članaka 13. i 14., kada se to zahtijeva.
Članak 13.
Evidencija o transakcijama
1. Središnja druga ugovorna strana vodi evidenciju o svim transakcijama u svim ugovorima čije poravnanje obavlja i osigurava da njezina evidencija uključuje sve informacije potrebne za obavljanje cjelovite i točne rekonstrukcije procesa poravnanja za svaki ugovor i da se svaka evidencija o pojedinačnoj transakciji može identificirati na jedinstven način i da ju je moguće pronaći barem po svim poljima koja se odnose na središnju drugu ugovornu stranu, središnju drugu ugovornu stranu koja je u odnosu međudjelovanja, člana sustava poravnanja, klijenta, ako je poznat središnjoj drugoj ugovornoj strani, i financijski instrument.
2. Središnja druga ugovorna strana u vezi sa svakom transakcijom koja je primljena na poravnanje odmah po primitku odgovarajućih informacija priprema i ažurira evidenciju o sljedećim podacima:
(a)
cijeni, kamati ili marži i količini;
(b)
sposobnosti poravnanja, kojom se određuje je li transakcija kupovna ili prodajna sa stajališta evidencije središnje druge ugovorne strane;
(c)
identifikaciji instrumenta;
(d)
identifikaciji člana sustava poravnanja;
(e)
identifikaciji mjesta gdje je sklopljen ugovor;
(f)
datumu i vremenu posredovanja središnje druge ugovorne strane;
(g)
datumu i vremenu raskida ugovora;
(h)
uvjetima i načinima namire;
(i)
datumu i vremenu namire ili otkupa transakcije i, ako je to primjenljivo, sljedeće podatke:
i.
datum i vrijeme kada je ugovor izvorno sklopljen;
ii.
izvorne uvjete i strane ugovora;
iii.
identifikaciju središnje druge ugovorne strane koja je u odnosu međudjelovanja i poravnava jednu strane transakcije, ako je to primjenljivo;
iv.
podatke o klijentu, uključujući svakog neizravnog klijenta, ako je poznat središnjoj drugoj ugovornoj strani, a u slučaju prijenosa ugovora, podaci o strani koja je prenijela ugovor.
Članak 14.
Evidencija o pozicijama
1. Središnja druga ugovorna strana vodi evidenciju o pozicijama koje drži svaki član sustava poravnanja. Odvojena evidencija drži se za svaki račun koji se vodi u skladu s člankom 39. Uredbe (EU) br. 648/2012, a središnja druga ugovorna strana osigurava da njezina evidencija uključuje sve informacije potrebne za obavljanje cjelovite i točne rekonstrukcije transakcija kojima je uspostavljena pozicija i da se svaka evidencija može identificirati i pronaći barem po svim poljima koja se odnose na središnju drugu ugovornu stranu, središnju drugu ugovornu stranu koja je u odnosu međudjelovanja, člana sustava poravnanja, klijenta, ako je poznat središnjoj drugoj ugovornoj strani, i financijski instrument.
2. Na kraju svakog radnog dana središnja druga ugovorna strana o svakoj poziciji evidentira sljedeće podatke, u mjeri u kojoj se oni odnose na dotičnu poziciju:
(a)
identifikacija člana sustava poravnanja, klijenta, ako je poznat središnjoj drugoj ugovornoj strani, i središnje druge ugovorne strane koja je u odnosu međudjelovanja i vodi tu poziciju, ako je to primjenljivo;
(b)
predznak pozicije;
(c)
dnevni izračun vrijednosti pozicije s evidencijom cijena po kojima se ugovori vrednuju i svih ostalih bitnih informacija.
3. Središnja druga ugovorna strana evidentira i ažurira evidenciju o iznosima nadoknade, doprinosima u jamstveni fond i drugim financijskim sredstvima iz članka 43. Uredbe (EU) br. 648/2012 koje je središnja druga ugovorna strana pozvala na naplatu i o odgovarajućem iznosu koji je član sustava poravnanja dostavio do kraja dana te o promjenama tog iznosa koje mogu nastati tijekom jednog dana u vezi sa svakim pojedinim računom člana sustava poravnanja odnosno klijenta, ako je poznat središnjoj drugoj ugovornoj strani.
Članak 15.
Poslovna evidencija
1. Središnja druga ugovorna strana vodi adekvatnu i urednu evidenciju o aktivnostima koje su povezane s njezinim poslovanjem i unutarnjom organizacijom.
2. Evidencija iz stavka 1. unosi se svaki put kada dođe do značajne promjene odgovarajućih dokumenata i obuhvaća barem:
(a)
organizacijske sheme za upravljačko tijelo i odgovarajuće odbore, jedinicu za poravnanja, jedinicu za upravljanje rizicima i sve ostale odgovarajuće jedinice ili odjele;
(b)
identitete dioničara ili članova, izravnih ili neizravnih, fizičkih ili pravnih osoba koje imaju kvalificirane udjele i iznose tih udjela;
(c)
dokumente kojima se potvrđuju politike, postupci i procesi koji se zahtijevaju na temelju poglavlja III. i članka 29.;
(d)
zapisnike sa sastanaka upravljačkog tijela i, ako je to primjenljivo, sastanaka pododbora upravljačkog tijela i odbora višeg rukovodstva;
(e)
zapisnike sa sastanaka odbora za rizike;
(f)
zapisnike sa sastanaka skupina za savjetovanje s članovima sustava poravnanja i klijentima, ako postoje;
(g)
izvješća unutarnje i vanjske revizije, izvješća o upravljanju rizicima, izvješća o usklađenosti i izvješća savjetodavnih društava, uključujući odgovore rukovodstva na ta izvješća;
(h)
politiku kontinuiteta poslovanja i plan oporavka od kriznih situacija koji se zahtijevaju na temelju članka 17.;
(i)
likvidnosni plan i dnevna izvješća o likvidnosti koji se zahtijevaju na temelju članka 32.;
(j)
evidenciju u kojoj su prikazane sva imovina i obveze te kapitalni računi, a koja se zahtijeva na temelju članka 16. Uredbe (EU) br. 648/2012;
(k)
primljene pritužbe s informacijama o imenu, adresi i broju računa osobe koja je podnijela pritužbu; imena svih osoba koje su navedene u pritužbi; opis vrste pritužbe; činjenični opis pritužbe i datum na koji je pritužba riješena;
(l)
evidenciju o prekidu usluga ili smetnjama u funkcionalnosti, uključujući detaljno izvješće o vremenu, učincima i popravnim mjerama;
(m)
evidenciju o rezultatima obavljanih retroaktivnih ispitivanja i ispitivanja otpornosti na stres;
(n)
pisanu komunikaciju s nadležnim tijelima, ESMA-om i odgovarajućim članovima ESSB-a;
(o)
pravna mišljenja primljena u skladu s poglavljem III.;
(p)
ako je primjenljivo, dokumentaciju o ugovorima o međudjelovanju s drugim središnjim drugim ugovornim stranama;
(q)
informacije na temelju članka 10. stavka 1. točke (b) podtočke vii. i stavka 1. točke (d);
(r)
odgovarajuće dokumente kojima se opisuje razvoj novih poslovnih inicijativa.
Članak 16.
Evidencija podataka koji se dostavljaju trgovinskom repozitoriju
Središnja druga ugovorna strana utvrđuje i pohranjuje sve informacije i podatke čije se dostavljanje zahtijeva u skladu s člankom 9. Uredbe (EU) br. 648/2012, zajedno s evidencijom o datumu i vremenu kada se dostavlja izvješće o transakciji.
POGLAVLJE V.
KONTINUITET POSLOVANJA
(članak 34. Uredbe (EU) br. 648/2012)
Članak 17.
Strategija i politika
1. Središnja druga ugovorna strana ima politiku kontinuiteta poslovanja i plan oporavka od kriznih situacija koje odobrava upravljačko tijelo. Plan kontinuiteta poslovanja i plan oporavka od kriznih situacija podliježu neovisnim preispitivanjima o kojima se izvješćuje upravljačko tijelo.
2. Politikom kontinuiteta poslovanja utvrđuju se sve ključne poslovne funkcije i povezani sustavi, a njome su obuhvaćene strategija, politika i ciljevi središnje druge ugovorne strane za osiguranje kontinuiteta tih funkcija i sustava.
3. Politikom kontinuiteta poslovanja uzimaju se u obzir vanjske povezanosti i međuovisnosti unutar financijske infrastrukture, uključujući mjesta trgovanja na kojima se poravnanje obavlja posredstvom središnje druge ugovorne strane, sustave namire vrijednosnih papira i platne sustave te kreditne institucije kojima se koristi središnja druga ugovorna strana ili povezana središnja druga ugovorna strana. Njome se uzimaju u obzir i ključne funkcije ili usluge koje su izdvojene trećim stranama koje su pružatelji usluga.
4. Politika kontinuiteta poslovanja i plan oporavka od kriznih situacija sadržavaju jasno određene i dokumentirane mehanizme koji se upotrebljavaju za kontinuitet poslovanja u izvanrednim okolnostima, u slučaju katastrofa ili kriza, a kojima je cilj osigurati najnižu razinu usluga ključnih funkcija.
5. U planu oporavka od kriznih situacija utvrđuju se i uključuju ciljevi u vezi s faze i vremena oporavka ključnih funkcija i određuje najprikladnija strategija oporavka svake od tih funkcija. Ti su mehanizmi oblikovani tako da se osigura da su u scenarijima za ekstremne situacije ključne funkcije završene na vrijeme i da su ostvarene dogovorene razine usluga.
6. Politikom kontinuiteta poslovanja središnje druge ugovorne strane utvrđuje se najdulje prihvatljivo vrijeme tijekom kojeg ključne funkcije i sustavi mogu biti neupotrebljivi. Najdulje vrijeme oporavka za ključne funkcije središnje druge ugovorne strane koje se uključuje u politiku kontinuiteta poslovanja ne smije biti dulje od dva sata. Postupci i plaćanja na kraju dana završavaju se do zahtijevanog vremena i dana u svim okolnostima.
7. Pri određivanju vremena oporavka za svaku funkciju središnja druga ugovorna strana uzima u obzir potencijalni ukupni učinak na učinkovitost tržišta.
Članak 18.
Analiza učinka na poslovanje
1. Središnja druga ugovorna strana provodi analizu učinka na poslovanje koja je namijenjena utvrđivanju poslovnih funkcija koje su ključne za osiguranje usluga središnje druge ugovorne strane. Dio te analize je i određivanje važnosti tih funkcija za druge institucije i funkcije u financijskoj infrastrukturi.
2. Središnja druga ugovorna strana upotrebljava analizu rizika na temelju scenarija čija je svrha utvrditi kako različiti scenariji utječu na rizike za njezine ključne poslovne funkcije.
3. Pri procjeni rizika središnja druga ugovorna strana uzima u obzir ovisnosti o vanjskim pružateljima usluga, uključujući komunalne usluge. Središnja druga ugovorna strana poduzima mjere kako bi upravljala tim ovisnostima preko odgovarajućih ugovora i organizacijskih mehanizama.
4. Analiza učinka na poslovanje i analiza scenarija ažuriraju se i preispituju najmanje jednom godišnje te nakon incidenata ili značajnih organizacijskih promjena. Analizom se uzimaju u obzir sva odgovarajuća kretanja, uključujući tržišna kretanja i tehnološki razvoj.
Članak 19.
Oporavak od kriznih situacija
1. Središnja druga ugovorna strana ima uspostavljene mehanizme za osiguranje kontinuiteta svojih ključnih funkcija na temelju scenarija katastrofe. Tim se mehanizmima uređuju barem raspoloživost odgovarajućih ljudskih resursa, najdulje vrijeme nefunkcioniranja ključnih funkcija te prijelaz na sekundarno mjesto i oporavak poslovanja na tome mjestu.
2. Središnja druga ugovorna strana održava sekundarno mjesto za obradu kojom se može osigurati kontinuitet djelovanja svih ključnih funkcija središnje druge ugovorne strane jednak onome na primarnome mjestu. Sekundarno mjesto ima profil geografske rizičnosti koji je različit od onoga na primarnome mjestu.
3. Središnja druga ugovorna strana održava i ima neposredan pristup drugom poslovnom mjestu koje je barem takvo da osoblju omogući kontinuitet usluge ako primarno poslovno mjesto nije dostupno.
4. Središnja druga ugovorna strana razmatra potrebu za dodatnim mjestu za obradu, posebno ako različitost profila rizičnosti primarnog i sekundarnog mjesta ne daje dovoljno pouzdanja da će ciljevi kontinuiteta poslovanja središnje druge ugovorne strane biti ispunjeni u svim scenarijima.
Članak 20.
Ispitivanje i praćenje
1. Središnja druga ugovorna strana ispituje i prati svoju politiku kontinuiteta poslovanja i plan oporavka od kriznih situacija u redovitim vremenskim razmacima i nakon značajnih modifikacija ili promjena sustava ili povezanih funkcija kako bi osigurala da se politikom kontinuiteta poslovanja ostvaruju navedeni ciljevi, uključujući cilj od najviše dva sata za oporavak poslovanja. Ispitivanja su planirana i dokumentirana.
2. Ispitivanje politike kontinuiteta poslovanja i plana oporavka od kriznih situacija ispunjava sljedeće uvjete:
(a)
uključuje scenarije katastrofa velikih razmjera i prelaska s primarnog na sekundarno mjesto;
(b)
uključuje sudjelovanje članova sustava poravnanja, vanjskih pružatelja usluga i odgovarajućih institucija u financijskoj infrastrukturi s kojima su u politici kontinuiteta poslovanja utvrđene međuovisnosti.
Članak 21.
Održavanje
1. Središnja druga ugovorna strana redovito preispituje i ažurira svoju politiku kontinuiteta poslovanja tako da uključuje sve ključne funkcije i najprimjereniju strategiju za oporavak tih funkcija.
2. Središnja druga ugovorna strana redovito preispituje i ažurira svoj plan oporavka od kriznih situacija tako da uključuje najprimjereniju strategiju za oporavak svih ključnih funkcija.
3. U ažuriranjima politike kontinuiteta poslovanja i plana oporavka od kriznih situacija u obzir se uzimaju ishodi ispitivanja i preporuke neovisnih preispitivanja, drugih preispitivanja i nadležnih tijela. Središnje druge ugovorne strane preispituju svoju politiku kontinuiteta poslovanja i plan oporavka od kriznih situacija nakon svakog značajnog poremećaja kako bi se utvrdili uzroci i sva potrebna poboljšanja poslovanja, politike kontinuiteta poslovanja i plana oporavka od kriznih situacija središnje druge ugovorne strane.
Članak 22.
Upravljanje krizom
1. Središnja druga ugovorna strana ima funkciju upravljanja krizom koja djeluje u izvanrednim okolnostima. Postupak upravljanja krizom jasan je i dokumentiran u pisanom obliku. Upravljačko tijelo prati funkciju upravljanja krizom i redovito prima i pregledava izvješća o njoj.
2. Funkcija upravljanja krizom obuhvaća dobro strukturirane i jasne postupke za upravljanje unutarnjom i vanjskom komunikacijom u krizi tijekom kriznog događaja.
3. Nakon kriznog događaja središnja druga ugovorna strana preispituje svoje rješavanje krize. To preispitivanje, prema potrebi, obuhvaća doprinose članova sustava poravnanja i drugih vanjskih zainteresiranih stranaka.
Članak 23.
Komunikacija
1. Središnja druga ugovorna strana ima komunikacijski plan u kojemu je dokumentiran način na koji će više rukovodstvo, upravljačko tijelo i odgovarajuće vanjske zainteresirane strane, uključujući nadležna tijela, članove sustava poravnanja, klijente, posrednike za namiru, sustave namire vrijednosnih papira i platne sustave te mjesta trgovanja, biti na odgovarajući način obavješćivani tijekom krize.
2. Upravljačko tijelo se obavješćuje o analizama scenarija, analizama rizika, preispitivanjima i rezultatima praćenja i ispitivanja.
POGLAVLJE VI.
IZNOSI NADOKNADE
(članak 41. Uredbe (EU) br. 648/2012)
Članak 24.
Postotak
1. Središnja druga ugovorna strana izračunava inicijalne iznose nadoknade za pokriće izloženosti koje proizlaze iz tržišnih kretanja za svaki financijski instrument koji je kolateraliziran na osnovi proizvoda tijekom razdoblja utvrđenog u članku 25. i pod pretpostavkom vremenskog okvira za likvidaciju pozicije kako je utvrđeno u članku 26. Pri izračunu inicijalnih iznosa nadoknade središnja druga ugovorna strana pridržava se najmanje sljedećih intervala pouzdanosti:
(a)
za OTC izvedenice, 99,5 %;
(b)
za financijske instrumente koji nisu OTC izvedenice, 99 %.
2. Pri određivanju odgovarajućeg intervala pouzdanosti za svaku vrstu financijskih instrumenata čije poravnanje obavlja, središnja druga ugovorna strana razmatra najmanje i sljedeće čimbenike:
(a)
složenosti i razinu neizvjesnosti u vezi s određivanja cijena vrste financijskih instrumenata koje mogu ograničiti validaciju izračuna inicijalnog i varijacijskog iznosa nadoknade;
(b)
rizična obilježja vrste financijskih instrumenata koja mogu uključivati, između ostalog, volatilnost, trajanje, likvidnost, nelinearna svojstva cijena, rizik neočekivanog neispunjavanja obveza druge ugovorne strane i povratni rizik;
(c)
stupanj u kojemu druge kontrole rizika ne ograničavaju kreditne izloženosti na odgovarajući način;
(d)
svojstvenu financijsku polugu vrste financijskih instrumenata, uključujući je li vrsta financijskog instrumenta iznimno volatilna, je li visokokoncentrirana među nekoliko tržišnih sudionika i može li biti poteškoća pri zatvaranju pozicija u tom instrumentu.
3. Središnja druga ugovorna strana obavješćuje svoje nadležno tijelo i svoje članove sustava poravnanja o kriterijima koji se razmatraju pri određivanju postotka koji se primjenjuje za izračun iznosa nadoknade za svaku vrstu financijskih instrumenata.
4. U slučaju kada središnja druga ugovorna strana obavlja poravnanje OTC izvedenica koje imaju ista rizična obilježja kao izvedenice kojima se trguje na uređenim tržištima ili na istovrijednom tržištu treće zemlje, na temelju procjene čimbenika rizika navedenih u stavku 2., središnja druga ugovorna strana može upotrijebiti drugačiji interval pouzdanosti od najmanje 99 % za te ugovore ako su rizici ugovora o OTC izvedenicama čije poravnanje obavlja primjereno umanjeni upotrebom tog intervala pouzdanosti i ako se poštuju uvjeti iz stavka 2.
Članak 25.
Vremenski okvir za izračun povijesne volatilnosti
1. Središnja druga ugovorna strana osigurava da, u skladu s metodologijom njezinog modela i njezinim procesom validacije uspostavljenim u skladu s poglavljem XII., inicijalni iznosi nadoknade, najmanje s intervalom pouzdanosti koji je utvrđen u članku 24. i za razdoblje likvidacije određeno u članku 26., pokrivaju izloženosti koje proizlaze iz povijesne volatilnosti izračunate na temelju podataka koji obuhvaćaju najmanje posljednjih 12 mjeseci.
Središnja druga ugovorna strana osigurava da podaci koji se upotrebljavaju za izračun povijesne volatilnosti obuhvaćaju cjelokupan opseg tržišnih uvjeta, uključujući stresna razdoblja.
2. Središnja druga ugovorna strana može upotrebljavati drugi vremenski okvir za izračun povijesne volatilnosti pod uvjetom da se upotrebom tog vremenskog okvira dobivaju zahtjevi za iznosom nadoknade koji su barem jednaki onima koji se dobivaju primjenom razdoblja određenog u stavku 1.
3. Parametri iznosa nadoknade za financijske instrumente bez povijesnog promatranog razdoblja temelje se na konzervativnim pretpostavkama. Središnja druga ugovorna strana odmah prilagođava izračun zahtijevanih iznosa nadoknade na temelju analize povijesnih kretanja cijena novih financijskih instrumenata.
Članak 26.
Vremenski okviri za likvidaciju
1. Središnja druga ugovorna strana utvrđuje vremenske okvire za likvidaciju uzimajući u obzir svojstva financijskog instrumenta čije se poravnanje obavlja, tržišta na kojima se njime trguje te razdoblje za izračun i naplatu iznosa nadoknade. Ta razdoblja likvidacije iznose najmanje:
(a)
pet radnih dana za OTC izvedenice;
(b)
dva radna dana za financijske instrumente koji nisu OTC izvedenice.
2. U svim slučajevima, pri određivanju odgovarajućeg razdoblja likvidacije središnja druga ugovorna strana vrednuje i zbraja najmanje sljedeće:
(a)
najdulje moguće razdoblje koje smije proći od posljednje naplate iznosa nadoknade do objave neispunjavanja obveza od strane središnje druge ugovorne strane ili aktivacije procesa upravljanja neispunjenim obvezama od strane središnje druge ugovorne strane;
(b)
procijenjeno razdoblje potrebno za oblikovanje i provođenje strategije za upravljanje neispunjenim obvezama člana sustava poravnanja u skladu s posebnostima svake vrste financijskih instrumenata, uključujući njezin stupanj likvidnosti te veličinu i koncentraciju pozicija, te s obzirom na tržišta koje će središnja druga ugovorna strana upotrijebiti za zatvaranje pozicije člana sustava poravnanja ili njezinu potpunu zaštitu od rizika;
(c)
prema potrebi, razdoblje potrebno za pokriće rizika druge ugovorne strane kojemu je izložena središnja druga ugovorna strana.
3. Pri ocjenjivanju razdoblja utvrđenih u stavku 2., središnja druga ugovorna strana uzima u obzir najmanje čimbenike iz članka 24. stavka 2. te razdoblje za izračun povijesne volatilnosti kako je određeno u članku 25.
4. U slučaju kada središnja druga ugovorna strana obavlja poravnanje OTC izvedenica koje imaju ista rizična obilježja kao izvedenice kojima se trguje na uređenim tržištima ili na istovrijednom tržištu treće zemlje, može upotrijebiti drugačiji vremenski okvir za likvidaciju od onog navedenog u stavku 1., pod uvjetom da nadležnom tijelu može dokazati da:
(a)
bi taj vremenski okvir bio primjereniji od onog navedenog u stavku 1. s obzirom na posebna svojstva odgovarajućih OTC izvedenica;
(b)
je to vremenski okvir od najmanje dva radna dana.
Članak 27.
Portfeljni iznosi nadoknade
1. Središnja druga ugovorna strana može dozvoliti prijeboj ili smanjenje zahtijevanog iznosa nadoknade za sve financijske instrumente čije poravnanje obavlja ako je rizik cijene jednog financijskog instrumenta ili skupa financijskih instrumenata značajno i pouzdano koreliran s rizikom cijene drugih financijskih instrumenata ili je utemeljen na jednakovrijednom statističkom parametru ovisnosti.
2. Središnja druga ugovorna strana dokumentira svoj pristup portfeljnim iznosima nadoknade i osigurava najmanje da su korelacija odnosno istovrijedni statistički parametar ovisnosti između dvaju ili više financijskih instrumenata čije se poravnanje obavlja tijekom razdoblja obuhvata podataka izračunatog u skladu s člankom 25. dokazano pouzdani i ako pokažu otpornost tijekom povijesnih ili hipotetskih scenarija stresnih situacija. Središnja druga ugovorna strana dokazuje ekonomsku utemeljenost za odnose među cijenama.
3. Svi financijski instrumenti na koje se primjenjuju portfeljni iznosi nadoknade pokriveni su istim jamstvenim fondom. Odstupajući od toga, ako središnja druga ugovorna strana može unaprijed dokazati svojem nadležnom tijelu i svojim članovima sustava poravnanja kako bi potencijalni gubici bili raspodijeljeni među različitim jamstvenim fondovima i ako je utvrdila potrebne odredbe u svojim pravilima, portfeljni iznosi nadoknade mogu se primijeniti na financijske instrumente pokrivene različitim jamstvenim fondovima.
4. U slučaju kada portfeljni iznosi nadoknade pokrivaju više instrumenata, iznos smanjenja iznosa nadoknade ne smije biti veći od 80 % razlike između zbroja iznosa nadoknade za svaki proizvod izračunatog na pojedinačnoj osnovi i iznosa nadoknade izračunatog na osnovi kombinirane procjene izloženosti za kombinirani portfelj. U slučaju kada središnja druga ugovorna strana nije izložena potencijalnom riziku zbog smanjenja iznosa nadoknade, može primijeniti smanjenje u visini do 100 % te razlike.
5. Smanjenja iznosa nadoknade koja se odnose na portfeljne iznose nadoknade podliježu odgovarajućem programu ispitivanja otpornosti na stres u skladu s poglavljem XII.
Članak 28.
Procikličnost
1. Središnja druga ugovorna strana osigurava da se njezinom politikom za odabir i revidiranje intervala pouzdanosti, razdoblja likvidacije i razdoblja obuhvata podataka dobivaju stabilni i razboriti zahtjevi za iznosom nadoknade u budućim razdobljima koji ograničavaju procikličnost u mjeri da ne dođe do negativnog utjecaja na stabilnost i financijsku sigurnost središnje druge ugovorne strane. Kada je moguće, to uključuje izbjegavanje promjena koje uzrokuju poremećaje ili velikih promjena u zahtjevima za iznosom nadoknade i utvrđivanje transparentnih i predvidljivih postupaka za prilagodbu zahtjeva za iznosom nadoknade kod promjene tržišnih uvjeta. Središnja druga ugovorna strana pritom primjenjuje barem jednu od sljedećih mogućnosti:
(a)
primjenu rezerve za iznose nadoknade koja je jednaka najmanje 25 % izračunatih iznosa nadoknada, a koja se može privremeno iscrpiti u razdobljima kada se izračunati zahtjevi za iznosom nadoknade značajno povećavaju;
(b)
dodjeljivanje pondera od najmanje 25 % iznimnim situacijama u razdoblju obuhvata podataka izračunatim u skladu s člankom 26.;
(c)
osiguranje da njezini zahtjevi za iznosom nadoknade nisu niži od onih koji bi se izračunali primjenom volatilnosti ocijenjene tijekom desetogodišnjeg razdoblja obuhvata podataka.
2. Kada središnja druga ugovorna strana revidira parametre modela za izračun iznosa nadoknade kako bi bolje odražavali sadašnje tržišne uvjete, uzima u obzir sve moguće procikličke učinke te revizije.
POGLAVLJE VII.
JAMSTVENI FOND
(članak 42. Uredbe (EU) br. 648/2012)
Članak 29.
Okvir i upravljanje
1. Kako bi odredila najmanju veličinu jamstvenog fonda i iznos drugih financijskih sredstava potrebnih za udovoljavanje zahtjevima iz članaka 42. i 43. Uredbe (EU) br. 648/2012, uzimajući u obzir ovisnosti unutar grupe, središnja druga ugovorna strana primjenjuje okvir unutarnje politike za utvrđivanje vrsta ekstremnih ali mogućih tržišnih uvjeta koji bi je mogli izložiti najvećem riziku.
2. Taj okvir uključuje izjavu kojom se opisuje kako središnja druga ugovorna strana određuje ekstremne ali moguće tržišne uvjete. Ona je u potpunosti dokumentirana i pohranjena u skladu s člankom 12.
3. O okviru raspravlja odbor za rizike, a odobrava ga upravljačko tijelo. Snaga okvira i njegova sposobnost odražavanja tržišnih kretanja podliježu preispitivanju najmanje jednom godišnje. O tom preispitivanju raspravlja odbor za rizike, a o njemu se izvješćuje upravljačko tijelo.
Članak 30.
Utvrđivanje ekstremnih ali mogućih tržišnih uvjeta
1. Okvir opisan u članku 29. odražava profil rizičnosti središnje druge ugovorne strane uzimajući u obzir prekogranične i međuvalutne izloženosti, prema potrebi. Njime se utvrđuju svi tržišni rizici kojima bi središnja druga ugovorna strana bila izložena nakon neispunjavanja obveza jednog člana sustava poravnanja ili više njih, uključujući nepovoljna kretanja tržišnih cijena instrumenata čije se poravnanje obavlja, smanjenu likvidnost tržišta za te instrumente i smanjenje isplatne vrijednosti kolaterala. Okvir također odražava dodatne rizike za središnju drugu ugovornu stranu koji proizlaze iz istodobne propasti subjekata iz grupe člana sustava poravnanja koji ne ispunjava svoje obveze.
2. Okvirom se pojedinačno utvrđuju sva tržišta kojima je središnja druga ugovorna strana izložena u scenariju neispunjavanja obveza člana sustava poravnanja. Za svako utvrđeno tržište središnja druga ugovorna strana određuje ekstremne ali moguće uvjete na osnovi najmanje:
(a)
opsega povijesnih scenarija, uključujući razdoblja ekstremnih tržišnih kretanja zabilježenih tijekom proteklih 30 godina, ili razdoblje za koje su dostupni pouzdani podaci, koji bi središnju drugu ugovornu stranu izložili najvećem financijskom riziku. Ako središnja druga ugovorna strana odluči da ponavljanje povijesnog primjera velikih promjena cijena nije moguće, nadležnom tijelu opravdava zašto je to izostavila iz okvira;
(b)
opsega mogućih budućih scenarija utemeljenih na dosljednim pretpostavkama u vezi s volatilnošću tržišta i korelacija cijena među tržištima i financijskim instrumentima, uzimajući u obzir i kvantitativne i kvalitativne procjene mogućih tržišnih uvjeta.
3. Okvirom se također uzima u obzir, kvantitativno i kvalitativno, u kojoj bi se mjeri ekstremna kretanja cijena mogla istodobno pojaviti na više utvrđenih tržišta. U okviru se uzima u obzir da u ekstremnim ali mogućim tržišnim uvjetima povijesne korelacije cijena možda neće vrijediti.
Članak 31.
Preispitivanje ekstremnih ali mogućih scenarija
Središnja druga ugovorna strana redovito preispituje postupke opisane u članku 30., uzimajući u obzir sva odgovarajuća tržišna kretanja te opseg i koncentraciju izloženosti članova sustava poravnanja. Savjetujući se s odborom za rizike, središnja druga ugovorna strana preispituje skup povijesnih i hipotetskih scenarija koje središnja druga ugovorna strana upotrebljava kako bi utvrdila ekstremne ali moguće tržišne uvjete najmanje jednom godišnje, a češće ako tržišna kretanja ili značajne promjene skupa ugovora čije se poravnanje obavlja posredstvom središnje druge ugovorne strane utječu na pretpostavke na kojima se temelji scenarij te je stoga scenarije potrebno prilagoditi. Upravljačko tijelo se izvješćuje o značajnim promjenama okvira.
POGLAVLJE VIII.
KONTROLE LIKVIDNOSNOG RIZIKA
(članak 44. Uredbe (EU) br. 648/2012)
Članak 32.
Procjena likvidnosnog rizika
1. Središnja druga ugovorna strana uspostavlja snažan okvir za upravljanje likvidnosnim rizikom koji uključuje učinkovite operativne i analitičke alate za kontinuirano i pravodobno utvrđivanje, mjerenje i praćenje njezinih tokova namire i financiranja, uključujući njezinu upotrebu unutardnevne likvidnosti. Središnje druge ugovorne strane redovito procjenjuju oblik i djelovanje svojeg okvira za upravljanje likvidnošću, uključujući razmatranje rezultata ispitivanja otpornosti na stres.
2. Okvir za upravljanje likvidnosnim rizikom središnje druge ugovorne strane primjereno je snažan da osigura da je središnja druga ugovorna strana sposobna izvršiti obveze plaćanja i namire u svim odgovarajućim valutama po njihovu dospijeću, uključujući, prema potrebi, unutar jednog dana. Okvir za upravljanje likvidnosnim rizikom središnje druge ugovorne strane također uključuje procjenu njezinih mogućih budućih likvidnosnih potreba prema širokom rasponu mogućih scenarija za stresne uvjete. Scenarij za stresne uvjete uključuje neispunjavanje obveza članova sustava poravnanja u skladu s člankom 44. Uredbe (EU) br. 648/2012 od datuma neispunjavanja obveza do kraja razdoblja likvidacije i likvidnosni rizik koji je posljedica investicijske politike i postupaka središnje druge ugovorne strane u ekstremnim ali mogućim tržišnim uvjetima.
3. Okvir za upravljanje likvidnosnim rizikom uključuje likvidnosni plan koji je dokumentiran i pohranjen u skladu s člankom 12. Najmanji sadržaj likvidnosnog plana uključuje postupke središnje druge ugovorne strane za:
(a)
upravljanje i praćenje, najmanje svakodnevno, njezinih likvidnosnih potreba u različitim tržišnim scenarijima;
(b)
održavanje dovoljnih likvidnih financijskih sredstava za pokriće njezinih likvidnosnih potreba i razlikovanje upotrebe različitih vrsta likvidnih sredstava;
(c)
dnevnu procjenu i vrednovanje likvidnih sredstava koja su na raspolaganju središnjoj drugoj ugovornoj strani i njezinih likvidnosnih potreba;
(d)
utvrđivanje izvora likvidnosnog rizika;
(e)
procjenjivanje vremenskih okvira tijekom kojih bi likvidna financijska sredstva središnje druge ugovorne strane trebala biti na raspolaganju;
(f)
razmatranje mogućih likvidnosnih potreba koje proizlaze iz sposobnosti članova sustava poravnanja da zamijene gotovinski kolateral za negotovinski kolateral;
(g)
procese u slučaju manjka likvidnosti;
(h)
obnavljanje likvidnih financijskih sredstava koje može upotrijebiti tijekom stresnog događaja.
Upravljačko tijelo središnje druge ugovorne strane odobrava plan nakon savjetovanja s odborom za rizike.
4. Središnja druga ugovorna strana procjenjuje likvidnosni rizik s kojim se suočava, uključujući slučaj da središnja druga ugovorna strana ili njezini članovi sustava poravnanja u procesu poravnanja ili namire ne mogu podmiriti svoje obveze plaćanja po dospijeću, uzimajući u obzir i investicijsku aktivnost središnje druge ugovorne strane. Okvirom za upravljanje rizicima uzimaju se u obzir likvidnosne potrebe koje proizlaze iz odnosa središnje duge ugovorne strane sa svakim subjektom prema kojemu središnja druga ugovorna strana ima likvidnosnu izloženost, uključujući:
(a)
banke za namiru;
(b)
platne sustave;
(c)
sustave za namiru vrijednosnih papira;
(d)
nostro zastupnike;
(e)
skrbničke banke;
(f)
pružatelje likvidnosti;
(g)
središnje druge ugovorne strane koje su u odnosu međudjelovanja;
(h)
pružatelje usluga.
5. Središnja druga ugovorna strana uzima u obzir sve međuovisnosti između subjekata navedenih u stavku 4. i višestruke odnose koje subjekt naveden u stavku 4. može imati sa središnjom drugom ugovornom stranom u svojem okviru za upravljanje likvidnosnim rizikom.
6. Središnja druga ugovorna strana sastavlja dnevno izvješće o potrebama i sredstvima na temelju točaka (a), (b) i (c) stavka 3. te tromjesečno izvješće o svojem likvidnosnom planu na temelju točaka od (d) do (h) stavka 3. Ta su izvješća dokumentirana i pohranjena u skladu s poglavljem IV.
Članak 33.
Pristup likvidnosti
1. Središnja druga ugovorna strana u svakoj odgovarajućoj valuti održava likvidna sredstva razmjerno svojim likvidnosnim zahtjevima kako je utvrđeno u skladu s člankom 44. Uredbe (EU) br. 648/2012 i člankom 32. ove Uredbe. Ova su likvidna sredstva ograničena na:
(a)
gotovinu položenu kod emisijske središnje banke;
(b)
gotovinu položenu kod kreditnih institucija koje imaju odobrenje u skladu s člankom 47.;
(c)
obvezujuće kreditne linije ili istovrijedne ugovore s članovima sustava poravnanja koji ispunjavaju svoje obveze;
(d)
obvezujuće repo poslove;
(e)
visokoutržive financijske instrumente koji ispunjavaju zahtjeve članka 45. i članka 46. i za koje središnja druga ugovorna strana može dokazati da su lako dostupni i da se mogu istog dana lako pretvoriti u gotovinu primjenom unaprijed dogovorenih i vrlo pouzdanih mehanizama financiranja, uključujući u stresnim tržišnim uvjetima.
2. Središnja druga ugovorna strana uzima u obzir valute u kojoj su nominirane njezine obveze i mogući učinak stresnih uvjeta na svoju sposobnost pristupa deviznim tržištima na način koji je usklađen s ciklusima namire vrijednosnih papira u sustavima stranih valuta i sustavima namire vrijednosnih papira.
3. Obvezujuće kreditne linije koje su osigurane kolateralom članova sustava poravnanja ne smiju se dvaput uračunavati u likvidna sredstva. Središnja druga ugovorna strana poduzima mjere za praćenje i kontroliranje koncentracije izloženosti likvidnosnom riziku u odnosu na pojedine pružatelje likvidnosti.
4. Središnja druga ugovorna strana postupa sa strogom dužnom pažnjom kako bi osigurala da su njezini pružatelji likvidnosti dovoljno sposobni da ispune obveze u skladu s ugovorima o likvidnosti.
5. Središnja druga ugovorna strana periodično ispituje svoje postupke za pristup unaprijed dogovorenim mehanizmima financiranja. To može uključivati povlačenje probnih iznosa komercijalnih kreditnih linija kako bi se provjerila brzina pristupa sredstvima i pouzdanost postupaka.
6. Središnja druga ugovorna strana u svojem likvidnosnom planu ima detaljne postupke za upotrebu svojih likvidnih financijskih sredstava za ispunjavanje svojih obveza plaćanja tijekom manjka likvidnosti. U likvidnosnim postupcima jasno se navodi kada bi se određena sredstva trebala upotrijebiti. U postupcima se također opisuje kako se pristupa gotovinskim depozitima ili prekonoćnim ulaganjima gotovinskih depozita, kako se obavljaju tržišne transakcije koje se namiruju istog dana ili kako se povlače unaprijed dogovorene okvirne linije za likvidnost. Ti se postupci redovito ispituju. Središnja druga ugovorna strana također uspostavlja odgovarajući plan za obnavljanje mehanizama financiranja prije njihova isteka.
Članak 34.
Koncentracijski rizik
1. Središnja druga ugovorna strana pažljivo prati i kontrolira koncentraciju svojih izloženosti likvidnosnom riziku, uključujući svoje izloženosti subjektima navedenima u članku 32. stavku 4. i subjektima iz iste grupe.
2. Okvir za upravljanje likvidnosnim rizikom središnje druge ugovorne strane uključuje primjenu limita izloženosti i koncentracije.
3. Središnja druga ugovorna strana utvrđuje procese i postupke za kršenje limita koncentracije.
POGLAVLJE IX.
REDOSLIJED POKRIĆA NEPODMIRENIH OBVEZA
(članak 45. Uredbe (EU) br. 648/2012)
Članak 35.
Izračun iznosa vlastitih sredstava središnje druge ugovorne strane koja se upotrebljavaju u redoslijedu pokrića nepodmirenih obveza
1. Središnja druga ugovorna strana u svojoj bilanci drži i odvojeno navodi iznos namjenskih vlastitih sredstava s ciljem određenim u članku 45. stavku 4. Uredbe (EU) br. 648/2012.
2. Središnja druga ugovorna strana izračunava najniži iznos iz stavka 1. tako da pomnoži najniži iznos kapitala, uključujući zadržanu dobit i rezerve koje se drže u skladu s člankom 16. Uredbe (EU) br. 648/2012 i Delegirane uredbe Komisije (EU) br. 152/2013 (8) s 25 %.
Središnja druga ugovorna strana revidira taj najniži iznos jednom godišnje.
3. U slučaju kada je središnja druga ugovorna strana osnovala više od jednog jamstvenog fonda za različite vrste financijskih instrumenata čije poravnanje vrši, ukupna namjenska vlastita sredstva izračunata u skladu sa stavkom 1. raspodjeljuju se svakom od jamstvenih fondova razmjerno veličini svakog od njih, što se posebno navodi u bilanci i upotrebljava za neispunjavanje obveza u različitim segmentima tržišta na koje se jamstveni fond odnosi.
4. Nikakva druga sredstva osim kapitala, uključujući zadržanu dobit i rezerve, kako je navedeno u članku 16. Uredbe (EU) br. 648/2012, ne smiju se upotrebljavati za udovoljavanje zahtjevu na temelju stavka 1.
Članak 36.
Održavanje iznosa vlastitih sredstava središnje druge ugovorne strane koja se upotrebljavaju u redoslijedu pokrića nepodmirenih obveza
1. Središnja druga ugovorna strana odmah obavješćuje nadležno tijelo ako iznos namjenskih vlastitih sredstava koje drži padne ispod iznosa koji se zahtijeva u članku 35. i navodi razloge za to kršenje te sveobuhvatan opis u pisanom obliku mjera i vremenskog okvira za obnovu tog iznosa.
2. U slučaju da do kasnijeg neispunjavanja obveza jednog člana sustava poravnanja ili više njih dođe prije nego što je središnja druga ugovorna strana ponovno uspostavila namjenska vlastita sredstva, za potrebe članka 45. Uredbe (EU) br. 648/2012 upotrebljava se samo preostali iznos dodijeljenih namjenskih vlastitih sredstava.
3. Središnja druga ugovorna strana ponovno uspostavlja namjenska vlastita sredstva najkasnije u roku od mjesec dana od obavijesti na temelju stavka 1.
POGLAVLJE X.
KOLATERAL
(članak 46. Uredbe (EU) br. 648/2012)
Članak 37.
Opći zahtjevi
Središnja druga ugovorna strana uspostavlja i provodi transparentne i predvidljive politike i postupke za procjenjivanje i kontinuirano praćenje likvidnosti sredstava koja se prihvaćaju kao kolateral i, prema potrebi, poduzima korektivne mjere.
Središnja druga ugovorna strana preispituje svoje politike i postupke povezane s prihvatljivim sredstvima najmanje jednom godišnje. To preispitivanje vrši se i kad god dođe do značajnih promjena koje utječu na izloženost riziku središnje druge ugovorne strane.
Članak 38.
Gotovinski kolateral
Za potrebe primjene članka 46. stavka 1. Uredbe (EU) br. 648/2012, visokolikvidan kolateral u obliku gotovine nominiran je u jednoj od sljedećih valuta:
(a)
valuti za koju središnja druga ugovorna strana može dokazati nadležnim tijelima da je sposobna upravljati njezinim rizikom na odgovarajući način;
(b)
valuti u kojoj središnja druga ugovorna strana obavlja poravnanje transakcija, u granicama kolaterala koji je potreban za pokriće izloženosti središnje druge ugovorne strane u toj valuti.
Članak 39.
Financijski instrumenti
Za potrebe primjene članka 46. stavka 1. Uredbe (EU) br. 648/2012, financijski instrumenti, bankovna jamstva i zlato koji ispunjavaju uvjete određene u Prilogu I. smatraju se visokolikvidnim kolateralom.
Članak 40.
Vrednovanje kolaterala
1. Za potrebe vrednovanja visokolikvidnog kolaterala kako je određeno u članku 37. središnja druga ugovorna strana uspostavlja i provodi politike i postupke za praćenje, u što je više moguće realnom vremenu, kreditne kakvoće, tržišne likvidnosti i volatilnosti cijena svakog sredstva koje je prihvaćeno kao kolateral. Središnja druga ugovorna strana redovito, a najmanje jednom godišnje, prati adekvatnost svojih politika i postupaka vrednovanja. To preispitivanje obavlja se i kad god dođe do značajnih promjena koje utječu na izloženost riziku središnje druge ugovorne strane.
2. Središnja druga ugovorna strana vrednuje svoj kolateral po tekućim tržišnim cijenama u što je više moguće realnom vremenu, a ako to nije moguće, dokazuje nadležnim tijelima da je sposobna upravljati rizicima.
Članak 41.
Korektivni faktori
1. Središnja druga ugovorna strana uspostavlja i provodi politike i postupke za određivanje bonitetnih korektivnih faktora koji se primjenjuju na vrijednost kolaterala.
2. Korektivnim faktorima se odražava vjerojatnost da će kolateral možda morati biti unovčen u stresnim tržišnim uvjetima i uzima se u obzir vrijeme potrebno za njegovo unovčenje. Središnja druga ugovorna strana dokazuje nadležnom tijelu da su korektivni faktori izračunati na konzervativan način kako bi se što je više moguće ograničili prociklički učinci. Korektivni faktor se za svako sredstvo koje je kolateral određuje uzimajući u obzir odgovarajuće kriterije, uključujući:
(a)
vrstu sredstva i razinu kreditnog rizika povezanog s financijskim instrumentom na temelju interne procjene središnje druge ugovorne strane. Pri obavljanju te procjene središnja druga ugovorna strana primjenjuje utvrđenu i objektivnu metodologiju koja se ne oslanja u potpunosti na vanjska mišljenja i koja uzima u obzir rizik koji proizlazi iz osnivanja sjedišta izdavatelja u određenoj državi;
(b)
dospijeće sredstva;
(c)
povijesnu i hipotetsku buduću volatilnost cijena sredstva u stresnim tržišnim uvjetima;
(d)
likvidnost temeljnog tržišta, uključujući razlike između ponuđene i tražene cijene;
(e)
tečajni rizik, ako postoji;
(f)
korelacijski rizik.
3. Središnja druga ugovorna strana redovito prati adekvatnost korektivnih faktora. Središnja druga ugovorna strana preispituje politike i postupke koji se odnose na korektivne faktore najmanje jednom godišnje i kad god dođe do značajnih promjena koje utječu na izloženost riziku središnje druge ugovorne strane, ali treba što je više moguće izbjegavati promjene koje uzrokuju poremećaje ili velike promjene korektivnih faktora koje bi mogle dovesti do procikličnosti. Najmanje jednom godišnje provodi se neovisna validacija politika i postupaka koji se odnose na korektivne faktore.
Članak 42.
Limiti koncentracije
1. Središnja druga ugovorna strana uspostavlja i provodi politike i postupke za osiguranje da kolateral ostaje dovoljno diverzificiran da je njegova likvidacija moguća u okviru utvrđenog razdoblja držanja bez značajnog tržišnog učinka. Tim se politikama i postupcima određuju mjere za smanjenje rizika koje se primjenjuju kada se premaše limiti koncentracije određeni u stavku 2.
2. Središnja druga ugovorna strana određuje limite koncentracije na razini:
(a)
pojedinih izdavatelja;
(b)
vrste izdavatelja;
(c)
vrste sredstva;
(d)
svakog člana sustava poravnanja;
(e)
svih članova sustava poravnanja.
3. Limiti koncentracije određuju se na konzervativan način, uzimajući u obzir odgovarajuće kriterije, uključujući:
(a)
financijske instrumente koje su izdali izdavatelji iste vrste u smislu gospodarskog sektora, djelatnosti, zemljopisne regije;
(b)
razinu kreditnog rizika financijskog instrumenta ili izdavatelja koja se temelji na internoj procjeni središnje druge ugovorne strane. Pri obavljanju te procjene središnja druga ugovorna strana primjenjuje određenu i objektivnu metodologiju koja se ne oslanja u potpunosti na vanjska mišljenja i koja uzima u obzir rizik koji proizlazi iz osnivanja sjedišta izdavatelja u određenoj državi;
(c)
likvidnost i volatilnost cijena financijskih instrumenata.
4. Središnja druga ugovorna strana osigurava da je najviše 10 % njezinog kolaterala pokriveno jamstvima jedne kreditne institucije ili istovrijedne financijske institucije iz treće zemlje odnosno subjekta koji je dio iste grupe kao kreditna institucija ili financijska institucija iz treće zemlje. Ako je kolateral koji središnja druga ugovorna strana primi u obliku jamstva poslovnih banaka veći od 50 % ukupnog kolaterala, ovaj se limit može odrediti na najviše 25 %.
5. U izračun limita predviđenih u stavku 2. središnja druga ugovorna strana uključuje ukupnu izloženost središnje druge ugovorne strane prema izdavatelju, uključujući iznos kumulativnih kreditnih linija, potvrda o depozitu, oročenih depozita, štednih računa, depozitnih računa, tekućih računa, instrumenata tržišta novca i instrumenata za obratne repo operacije koje upotrebljava središnja druga ugovorna strana. Ti se limiti ne primjenjuju na kolateral koji središnja druga ugovorna strana drži iznad minimalnih zahtjeva za iznosom nadoknade, jamstvenog fonda ili drugih financijskih sredstava.
6. Pri određivanju limita koncentracije za izloženost središnje druge ugovorne strane prema pojedinom izdavatelju, središnja druga ugovorna strana zbraja i tretira kao jedan rizik svoju izloženost svim financijskim instrumentima koje je izdao taj izdavatelj ili subjekt iz grupe, za koje izričito jamči taj izdavatelj ili subjekt iz grupe, te izloženosti financijskim instrumentima koje su izdala društva čija je jedina namjena da posjeduju proizvodna sredstva koja su ključna za poslovanje izdavatelja.
7. Središnja druga ugovorna strana redovito prati adekvatnost svojih politika i postupaka povezanih s limitima koncentracije. Središnja druga ugovorna strana preispituje svoje politike i postupke povezane s limitima koncentracije najmanje jednom godišnje i kad god dođe do značajnih promjena koje utječu na izloženost riziku središnje druge ugovorne strane.
8. Središnja druga ugovorna strana obavješćuje nadležno tijelo i članove sustava poravnanja o primjenljivim limitima koncentracije i o svim izmjenama tih limita.
9. Ako središnja druga ugovorna strana značajno prekrši limit koncentracije naveden u njezinim politikama i postupcima, odmah o tome obavješćuje nadležno tijelo. Središnja druga ugovorna strana ispravlja to kršenje što je prije moguće.
POGLAVLJE XI.
INVESTICIJSKA POLITIKA
(članak 47. Uredbe (EU) br. 648/2012)
Članak 43.
Visokolikvidni financijski instrumenti
Za potrebe primjene članka 47. stavka 1. Uredbe (EU) br. 648/2012, dužnički instrumenti mogu se smatrati visokolikvidnim instrumentima s najnižim kreditnim i tržišnim rizikom ako su to dužnički instrumenti koji ispunjavaju sve uvjete određene u Prilogu II.
Članak 44.
Izrazito sigurni mehanizmi za deponiranje financijskih instrumenata
1. Ako središnja druga ugovorna strana ne može deponirati financijske instrumente iz članka 45. ili instrumente koji su joj dani kao iznosi nadoknade, doprinosi u jamstveni fond ili doprinosi drugim financijskim sredstvima, i u obliku prijenosa vlasništva i u obliku prava na kolateral, kod upravitelja sustava namire vrijednosnih papira koji osigurava potpunu zaštitu tih instrumenata tada se ti financijski instrumenti deponiraju kod jednog od sljedećih subjekata:
(a)
središnje banke koja osigurava potpunu zaštitu tih instrumenata i, prema potrebi, omogućuje središnjoj drugoj ugovornoj strani brzi pristup tim financijskim instrumentima;
(b)
kreditne institucije koja ima odobrenje kako je određeno na temelju Direktive 2006/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (9), a koja osigurava potpunu odvojenost i zaštitu tih instrumenata, prema potrebi omogućuje središnjoj drugoj ugovornoj strani brzi pristup tim financijskim instrumentima i za koju središnja druga ugovorna strana na temelju svoje interne procjene može dokazati da ima nizak kreditni rizik. Pri obavljanju te procjene središnja druga ugovorna strana primjenjuje utvrđenu i objektivnu metodologiju koja se ne oslanja u potpunosti na vanjska mišljenja i koja uzima u obzir rizik koji proizlazi iz osnivanja sjedišta izdavatelja u određenoj državi;
(c)
financijske institucije iz treće zemlje na koju se primjenjuju i koja poštuje bonitetna pravila za koja odgovarajuća nadležna tijela smatraju da su najmanje jednako stroga kao pravila utvrđena u Direktivi 2006/48/EZ i koja ima snažne računovodstvene prakse, postupke pohrane i interne kontrole te koja osigurava potpunu odvojenost i zaštitu tih instrumenata, prema potrebi omogućuje središnjoj drugoj ugovornoj strani brzi pristup tim financijskim instrumentima i za koju središnja druga ugovorna strana na temelju svoje interne procjene može dokazati da ima nizak kreditni rizik. Pri obavljanju te procjene središnja druga ugovorna strana primjenjuje utvrđenu i objektivnu metodologiju koja se ne oslanja u potpunosti na vanjska mišljenja i koja uzima u obzir rizik koji proizlazi iz osnivanja sjedišta izdavatelja u određenoj državi.
2. U slučaju kada su financijski instrumenti deponirani u skladu s točkom (b) ili (c) stavka 1., oni se drže u skladu s mehanizmima koji sprječavaju da središnja druga ugovorna strana pretrpi ikakve gubitke zbog neispunjavanja obveza ili insolventnosti financijske institucije koja ima odobrenje.
3. Izrazito sigurni mehanizmi za deponiranje financijskih instrumenata koji su dani kao iznosi nadoknade, doprinosi u jamstveni fond ili doprinosi drugim financijskim sredstvima omogućuju središnjoj drugoj ugovornoj strani da ponovno upotrijebi te financijske instrumente samo u slučaju kada su ispunjeni uvjeti iz članka 39. stavka 8. Uredbe (EU) br. 648/2012 i u slučaju kada je svrha te ponovne upotrebe izvršavanje plaćanja, upravljanje neispunjenim obvezama člana sustava poravnanja ili izvršavanje ugovora o međudjelovanju.
Članak 45.
Izrazito sigurni mehanizmi za pohranu gotovine
1. Za potrebe primjene članka 47. stavka 4. Uredbe (EU) br. 648/2012, ako je gotovina deponirana kod subjekta koji nije središnja banka, tada depozit ispunjava sve sljedeće uvjete:
(a)
depozit je u jednoj od sljedećih valuta:
i.
valuti za koju središnja druga ugovorna strana može dokazati s visokim stupnjem pouzdanosti da je sposobna upravljati njezinim rizikom;
ii.
valuti u kojoj središnja druga ugovorna strana obavlja poravnanje transakcija, u granicama kolaterala koji je primljen u toj valuti;
(b)
depozit je položen kod jednog od sljedećih subjekata:
i.
kreditne institucije koja ima odobrenje kako je utvrđeno na temelju Direktive 2006/48/EZ za koju središnja druga ugovorna strana na temelju svoje interne procjene može dokazati da ima nizak kreditni rizik. Pri obavljanju te procjene središnja druga ugovorna strana primjenjuje utvrđenu i objektivnu metodologiju koja se ne oslanja u potpunosti na vanjska mišljenja i koja uzima u obzir rizik koji proizlazi iz osnivanja sjedišta izdavatelja u određenoj državi;
ii.
financijske institucije iz treće zemlje na koju se primjenjuju i koja poštuje bonitetna pravila za koja nadležna tijela smatraju da su najmanje jednako stroga kao pravila utvrđena u Direktivi 2006/48/EZ i koja ima snažne računovodstvene prakse, postupke pohrane i interne kontrole te za koju središnja druga ugovorna strana na temelju svoje interne procjene može dokazati da ima nizak kreditni rizik. Pri obavljanju te procjene središnja druga ugovorna strana primjenjuje utvrđenu i objektivnu metodologiju koja se ne oslanja u potpunosti na vanjska mišljenja i koja uzima u obzir rizik koji proizlazi iz osnivanja sjedišta izdavatelja u određenoj državi.
2. U slučaju kada se gotovina pohranjuje preko noći u skladu sa stavkom 1., tada se najmanje 95 % te gotovine, izračunato tijekom prosječnog razdoblja od jednog kalendarskog mjeseca, deponira preko mehanizama koji osiguravaju kolateralizaciju te gotovine visokolikvidnim financijskim instrumentima koji ispunjavaju zahtjeve na temelju članka 45., osim zahtjeva iz stavka 1. točke (c) tog članka.
Članak 45.
Limiti koncentracije
1. Središnja druga ugovorna strana uspostavlja i provodi politike i postupke za osiguranje da financijski instrumenti u koje su uložena njezina financijska sredstva ostanu dovoljno diversificirani.
2. Središnja druga ugovorna strana određuje limite koncentracije i prati koncentraciju svojih financijskih sredstava na razini:
(a)
pojedinih financijskih instrumenata;
(b)
vrsta financijskih instrumenata;
(c)
pojedinih izdavatelja;
(d)
vrsta izdavatelja;
(e)
drugih ugovornih stranaka s kojima su uspostavljeni mehanizmi predviđeni u točkama (b) i (c) članka 44. stavka 1. ili članka 45. stavka 2.
3. Pri razmatranju vrsta izdavatelja središnja druga ugovorna strana uzima u obzir sljedeće:
(a)
zemljopisnu distribuciju;
(b)
međuovisnosti i višestruke odnose koje subjekt može imati sa središnjom drugom ugovornom stranom;
(c)
razinu kreditnog rizika;
(d)
izloženosti koje središnja druga ugovorna strana ima prema izdavatelju preko proizvoda čije se poravnanje obavlja posredstvom središnje druge ugovorne strane.
4. Tim se politikama i postupcima određuju mjere za smanjenje rizika koje se primjenjuju kada se premaše limiti koncentracije.
5. Pri određivanju limita koncentracije za izloženost središnje druge ugovorne strane prema pojedinom izdavatelju ili skrbniku, središnja druga ugovorna strana zbraja i tretira kao jedan rizik izloženost svim financijskim instrumentima koje je izdao taj izdavatelj ili za koje izričito jamči taj izdavatelj i svim financijskim instrumentima koji su deponirani kod skrbnika.
6. Središnja druga ugovorna strana redovito prati adekvatnost svojih politika i postupaka povezanih s limitima koncentracije. Središnja druga ugovorna strana osim toga preispituje svoje politike i postupke povezane s limitima koncentracije najmanje jednom godišnje i kad god dođe do značajnih promjena koje utječu na izloženost riziku središnje druge ugovorne strane.
7. Ako središnja druga ugovorna strana prekrši limit koncentracije određen u njezinim politikama i postupcima, odmah o tome obavješćuje nadležno tijelo. Središnja druga ugovorna strana ispravlja to kršenje što je prije moguće.
Članak 46.
Negotovinski kolateral
U slučaju kada je kolateral primljen u obliku financijskih instrumenata u skladu s odredbama poglavlja X., primjenjuju se samo članci 44. i 45.
POGLAVLJE XII.
PREISPITIVANJE MODELA, ISPITIVANJE OTPORNOSTI NA STRES I RETROAKTIVNO ISPITIVANJE
(članak 49. Uredbe (EU) br. 648/2012)
ODJELJAK 1.
Modeli i programi
Članak 47.
Validacija modela
1. Središnja druga ugovorna strana provodi sveobuhvatnu validaciju svojih modela, njihovih metodologija i okvira za upravljanje likvidnosnim rizikom koje upotrebljava za kvantificiranje, zbrajanje i upravljanje svojim rizicima. Sve značajne revizije ili prilagodbe njezinih modela, njihovih metodologija i okvira za upravljanje likvidnosnim rizikom podliježu odgovarajućem upravljanju, uključujući traženje savjeta od odbora za rizike, a prije primjene njihovu validaciju provodi kvalificirana i neovisna strana.
2. Proces validacije središnje druge ugovorne strane dokumentiran je i u njemu se određuju barem politike koje se upotrebljavaju za ispitivanje metodologija središnje druge ugovorne strane koje se odnose na iznose nadoknade, jamstveni fond i druga financijska sredstva te okvir za izračun likvidnih financijskih sredstava. Sve značajne promjene ili prilagodbe tih politika podliježu odgovarajućem upravljanju, uključujući traženje savjeta od odbora za rizike, a prije primjene njihovu validaciju provodi kvalificirana i neovisna strana.
3. Sveobuhvatna validacija uključuje najmanje sljedeće:
(a)
ocjenu konceptualne utemeljenosti modela i okvira, uključujući pomoćne dokaze o njihovom razvoju;
(b)
preispitivanje tekućih postupaka praćenja, uključujući provjeru procesa i usporednog vrednovanja;
(c)
preispitivanje parametara i pretpostavki napravljenih pri razvoju modela, njihovih metodologija i okvira;
(d)
preispitivanje adekvatnosti i primjerenosti modela, njihovih metodologija i okvira donesenih u odnosu na vrste ugovora na koje se primjenjuju;
(e)
preispitivanje primjerenosti scenarija za ispitivanje otpornosti na stres u skladu s poglavljem VII. i člankom 52.;
(f)
analizu rezultata ispitivanja.
4. Središnja druga ugovorna strana uspostavlja kriterije u odnosu na koje procjenjuje može li se provesti uspješna validacija njezinih modela, njihovih metodologija i okvira za upravljanje likvidnosnim rizikom. Ti kriteriji uključuju uspješne rezultate ispitivanja.
5. U slučaju kada podaci o cijenama nisu lako dostupni ili pouzdani, središnja druga ugovorna strana reagira na ta cjenovna ograničenja i donosi barem konzervativne pretpostavke na temelju zabilježenih koreliranih ili povezanih tržišta i sadašnjeg ponašanja tržišta.
6. U slučaju kada podaci o cijenama nisu lako dostupni ili pouzdani, sustavi i modeli vrednovanja koji se upotrebljavaju za te potrebe podliježu odgovarajućem upravljanju, uključujući traženje savjeta od odbora za rizike te validaciju i ispitivanje. Validaciju modela vrednovanja središnje druge ugovorne strane provodi kvalificirana i neovisna osoba prema različitim tržišnim scenarijima kako bi se osiguralo da se njezinim modelima točno dobivaju primjerene cijene i, prema potrebi, prilagođava svoj izračun inicijalnih iznosa nadoknade kako bi se odražavali svi utvrđeni rizici koji proizlaze iz modela.
7. Središnja druga ugovorna strana redovito provodi procjenu teoretskih i empirijskih svojstava svojeg modela za izračun iznosa nadoknade za sve financijske instrumente čije poravnanje obavlja.
Članak 48.
Programi ispitivanja
1. Središnja druga ugovorna strana uspostavlja politike i postupke koji detaljno opisuju programe ispitivanja otpornosti na stres i retroaktivnog ispitivanja koje primjenjuje za ocjenu primjerenosti, točnosti, pouzdanosti i otpornosti modela i njihovih metodologija koje upotrebljava za izračun svojih mehanizama kontrole rizika, uključujući iznose nadoknade, doprinose u jamstveni fond i druga financijska sredstva na širokom rasponu tržišnih uvjeta.
2. U politikama i postupcima središnje druge ugovorne strane također se detaljno navodi program ispitivanja otpornosti na stres koji središnja druga ugovorna strana primjenjuje za ocjenu primjerenosti, točnosti, pouzdanosti i otpornosti okvira za upravljanje likvidnosnim rizikom.
3. Politike i postupci uključuju barem metodologije za uključivanje odabira i razvoja odgovarajućeg ispitivanja, uključujući odabir podataka o portfeljima i tržištima, redovitost ispitivanja, posebna rizična obilježja financijskih instrumenata čije se poravnanje obavlja, analizu rezultata ispitivanja i iznimaka pri ispitivanju te odgovarajuće korektivne mjere koje su potrebne.
4. Središnja druga ugovorna strana pri vršenju svih ispitivanja uključuje sve pozicije klijenata.
ODJELJAK 2.
Retroaktivno ispitivanje
Članak 49.
Postupak retroaktivnog ispitivanja
1. Središnja druga ugovorna strana procjenjuje svoju pokrivenost iznosima nadoknade tako da provodi naknadnu usporedbu zabilježenih ishoda s očekivanim ishodima koji su dobiveni upotrebom modela za izračun iznosa nadoknade. Ta analiza retroaktivnog ispitivanja obavlja se svaki dan kako bi se ocijenilo postoje li iznimke pri ispitivanju pokrivenosti iznosima nadoknade. Pokrivenost se ocjenjuje prema sadašnjim pozicijama za financijske instrumente i članove sustava poravnanja te se u obzir uzimaju mogući učinci portfeljnih iznosa nadoknade i, prema potrebi, središnjih drugih ugovornih strana koje su u odnosu međudjelovanja.
2. Središnja druga ugovorna strana razmatra odgovarajuća prošla razdoblja za svoj program retroaktivnog ispitivanja kako bi osigurala da je upotrijebljeno promatrano razdoblje dovoljno da umanji sve štetne učinke na statističku značajnost.
3. Središnja druga ugovorna strana razmatra u svojem programu retroaktivnog ispitivanja barem jasna statistička ispitivanja i kriterije učinkovitosti koje određuje za procjenu rezultata retroaktivnog ispitivanja.
4. O svojim rezultatima i analizi retroaktivnog ispitivanja središnja druga ugovorna strana periodično izvješćuje odbor za rizike u obliku kojim se ne krši povjerljivost kako bi zatražila njegov savjet pri preispitivanju svojeg modela za izračun iznosa nadoknade.
5. Rezultati i analiza retroaktivnog ispitivanja stavljaju se na raspolaganje svim članovima sustava poravnanja i, ako su poznati središnjoj drugoj ugovornoj strani, klijentima. Svim drugim klijentima rezultate i analizu retroaktivnog ispitivanja na raspolaganje stavljaju odgovarajući članovi sustava poravnanja na njihov zahtjev. Te se informacije zbrajaju u obliku kojim se ne krši povjerljivost, a članovi sustava poravnanja i klijenti imaju pristup detaljnim rezultatima i analizi retroaktivnog ispitivanja samo za svoje vlastite portfelje.
6. Središnja druga ugovorna strana određuje postupke za detaljno određivanje mjera koje može poduzeti s obzirom na rezultate analize retroaktivnog ispitivanja.
ODJELJAK 3.
Ispitivanje i analiza osjetljivosti
Članak 50.
Postupak ispitivanja i analize osjetljivosti
1. Središnja druga ugovorna strana provodi ispitivanja i analizu osjetljivosti kako bi procijenila pokrivenost svojeg modela za izračun iznosa nadoknade u različitim tržišnim uvjetima upotrebljavajući povijesne podatke iz stresnih tržišnih uvjeta koji su se dogodili i hipotetske podatke za stresne tržišne uvjete koji se nisu dogodili.
2. Središnja druga ugovorna strana primjenjuje široki raspon parametara i pretpostavki kako bi obuhvatila različite povijesne i hipotetske uvjete, uključujući najvolatilnija razdoblja koja su se dogodila na tržištima na kojima posluje i ekstremne promjene korelacija između cijena ugovora čije se poravnanje obavlja posredstvom središnje druge ugovorne strane kako bi razumjela na koji način vrlo stresni tržišni uvjeti i promjene važnih parametara modela mogu utjecati na stupanj pokrivenosti iznosima nadoknade.
3. Analiza osjetljivosti obavlja se na nekoliko stvarnih i reprezentativnih portfelja članova sustava poravnanja. Reprezentativni portfelji odabiru se na temelju njihove osjetljivosti na značajne čimbenike rizika i korelacije kojima je izložena središnja druga ugovorna strana. To ispitivanje i analiza osjetljivosti oblikovani su tako da se njima ispituju ključni parametri i pretpostavke modela za izračun inicijalnog iznosa nadoknade na nekoliko intervala pouzdanosti kako bi se odredila osjetljivost sustava na pogreške u kalibraciji tih parametara i pretpostavki. Primjerena pozornost posvećuje se vremenskoj strukturi čimbenika rizika i pretpostavljenoj korelaciji između čimbenika rizika.
4. Središnja druga ugovorna strana ocjenjuje moguće gubitke u položajima članova sustava poravnanja.
5. Središnja druga ugovorna strana, prema potrebi, razmatra parametre koji odražavaju istodobno neispunjavanje obveza članova sustava poravnanja koji izdaju financijske instrumente čije se poravnanje obavlja posredstvom središnje druge ugovorne strane ili temeljne imovine izvedenica čije se poravnanje obavlja posredstvom središnje druge ugovorne strane. Prema potrebi, također se razmatraju učinci neispunjavanja obveza klijenta koji izdaje financijske instrumente čije se poravnanje obavlja posredstvom središnje druge ugovorne strane ili temeljne imovine izvedenica čije se poravnanje obavlja posredstvom središnje druge ugovorne strane.
6. O svojim rezultatima i analizi ispitivanja osjetljivosti središnja druga ugovorna strana periodično izvješćuje odbor za rizike u obliku kojim se ne krši povjerljivost kako bi zatražila njegov savjet pri preispitivanju svojeg modela za izračun iznosa nadoknade.
7. Središnja druga ugovorna strana utvrđuje postupke za detaljno određivanje mjera koje može poduzeti s obzirom na rezultate analize ispitivanja osjetljivosti.
ODJELJAK 4.
Ispitivanje otpornosti na stres
Članak 51.
Postupak ispitivanja otpornosti na stres
1. Ispitivanja otpornosti na stres središnje druge ugovorne strane primjenjuju parametre, pretpostavke i scenarije stresnih uvjeta na modele koji se upotrebljavaju za procjenu izloženosti rizicima kako bi se osiguralo da su njezina financijska sredstva dovoljna za pokriće tih izloženosti u ekstremnim ali mogućim tržišnim uvjetima.
2. Program ispitivanja otpornosti na stres središnje druge ugovorne strane zahtijeva da središnja druga ugovorna strana redovito provodi seriju ispitivanja otpornosti na stres kojom se uzimaju u obzir raznolikost njezinih proizvoda i svi elementi njezinih modela i njihovih metodologija te njezinog okvira za upravljanje likvidnosnim rizikom.
3. Programom ispitivanja otpornosti na stres središnje druge ugovorne strane propisuje se da se ispitivanja otpornosti na stres provode primjenom utvrđenih scenarija za ispitivanje otpornosti na stres na temelju prošlih i hipotetskih ekstremnih ali mogućih tržišnih uvjeta u skladu s poglavljem VII. Prošli uvjeti koji se upotrebljavaju se, prema potrebi, preispituju i prilagođavaju. Središnja druga ugovorna strana također razmatra druge oblike primjerenih scenarija za ispitivanje otpornosti na stres uključujući, između ostalog, tehničke ili financijske poteškoće njezinih banaka za namiru, nostro zastupnika, skrbničkih banaka, pružatelja likvidnosti ili središnjih drugih ugovornih strana koje su u odnosu međudjelovanja.
4. Središnja druga ugovorna strana može brzo prilagoditi svoja ispitivanja otpornosti na stres kako bi u njih uključila nove ili nastajuće rizike.
5. Središnja druga ugovorna strana uzima u obzir moguće gubitke koji proizlaze iz neispunjavanja obveza klijenta, u slučaju kada je poznat, koji obavlja poravnanje preko više članova sustava poravnanja.
6. O svojim rezultatima i analizi ispitivanja otpornosti na stres središnja druga ugovorna strana periodično izvješćuje odbor za rizike u obliku kojim se ne krši povjerljivost kako bi zatražila njegov savjet pri preispitivanju svojih modela, njihovih metodologija i svojeg okvira za upravljanje likvidnosnim rizikom.
7. Rezultati i analiza ispitivanja otpornosti na stres stavljaju se na raspolaganje svim članovima sustava poravnanja i, ako su poznati središnjoj drugoj ugovornoj strani, klijentima. Svim drugim klijentima rezultate i analizu retroaktivnog ispitivanja na raspolaganje stavljaju odgovarajući članovi sustava poravnanja na njihov zahtjev. Te se informacije zbrajaju u obliku kojim se ne krši povjerljivost, a članovi sustava poravnanja i klijenti imaju pristup detaljnim rezultatima i analizi ispitivanja otpornosti na stres samo za svoje vlastite portfelje.
8. Središnja druga ugovorna strana utvrđuje postupke za detaljno određivanje mjera koje može poduzeti s obzirom na rezultate analize ispitivanja otpornosti na stres.
Članak 52.
Čimbenici rizika za ispitivanje otpornosti na stres
1. Središnja druga ugovorna strana utvrđuje i ima odgovarajuću metodu za mjerenje odgovarajućih čimbenika rizika koji su značajni za ugovore čije poravnanje obavlja, a koji bi mogli utjecati na njezine gubitke. Ispitivanja otpornosti na stres središnje druge ugovorne strane uzimaju u obzir barem čimbenike rizika koji su određeni za sljedeće vrste financijskih instrumenata, prema potrebi:
(a)
ugovore povezane s kamatnom stopom: čimbenici rizika koji odgovaraju kamatnim stopama u svakoj valuti u kojoj središnja druga ugovorna strana obavlja poravnanje financijskih instrumenata. Modeliranje krivulje prinosa dijeli se u različite segmente dospijeća kako bi se obuhvatila razlika u volatilnosti kamatnih stopa uzduž krivulje prinosa. Broj povezanih čimbenika rizika ovisi o složenosti ugovora s kamatnom stopom čije se poravnanje obavlja posredstvom središnje druge ugovorne strane. Rizik osnove, koji proizlazi iz nepotpuno koreliranih kretanja između prinosa na instrumente države i drugih kamatnih stopa s fiksnim prinosom, obuhvaća se odvojeno;
(b)
ugovore povezane s tečajem: čimbenici rizika koji odgovaraju svakoj stranoj valuti u kojoj središnja druga ugovorna strana obavlja poravnanje financijskih instrumenata i tečaju između valute u kojoj se iznosi nadoknade pozivaju na naplatu i valute u kojoj središnja druga ugovorna strana vrši poravnanje financijskih instrumenata;
(c)
ugovore povezane s vlasničkim vrijednosnim papirima: čimbenici rizika koji odgovaraju volatilnosti pojedinih izdanja vlasničkih vrijednosnih papira za svako tržište za koje središnja druga ugovorna strana obavlja poravnanje i volatilnosti različitih sektora ukupnog tržišta vlasničkih vrijednosnih papira. Sofisticiranost i vrsta tehnike modeliranja za određeno tržište odgovaraju izloženosti središnje druge ugovorne strane ukupnom tržištu kao i njezinoj koncentraciji u pojedinim izdanjima vlasničkih vrijednosnih papira na tom tržištu;
(d)
robne ugovore: čimbenici rizika koji uzimaju u obzir različite kategorije i potkategorije robnih ugovora i povezanih izvedenica čije se poravnanje obavlja posredstvom središnje druge ugovorne strane, uključujući, prema potrebi, varijacije prigodne dobiti između pozicija izvedenica i pozicija gotovinskih sredstava u robi;
(e)
ugovore povezane s kreditima: čimbenici rizika koji uzimaju u obzir rizik neočekivanog neispunjavanja obveza druge ugovorne strane, uključujući kumulativni rizik koji proizlazi iz višestrukog neispunjavanja obveza, rizik osnove i volatilnost stope povrata.
2. U svojim ispitivanjima otpornosti na stres središnja druga ugovorna strana također razmatra na primjeren način najmanje sljedeće:
(a)
korelacije, uključujući one između utvrđenih čimbenika rizika i sličnih ugovora čije se poravnanje obavlja posredstvom središnje druge ugovorne strane;
(b)
čimbenike koji odgovaraju impliciranoj i povijesnoj volatilnosti ugovora čije se poravnanje obavlja;
(c)
posebna svojstva svih novih ugovora čije će se poravnanje obavljati posredstvom središnje druge ugovorne strane;
(d)
koncentracijski rizik, uključujući prema članu sustava poravnanja i subjektima iz grupe članova sustava poravnanja;
(e)
međuovisnosti i višestruke odnose;
(f)
odgovarajuće rizike, uključujući tečajni rizik;
(g)
određene limite izloženosti;
(h)
korelacijski rizik.
Članak 53.
Ispitivanje otpornosti na stres ukupnih financijskih sredstava
1. Programom ispitivanja otpornosti na stres središnje druge ugovorne strane osigurava se da je njezina kombinacija iznosa nadoknade, doprinosa u jamstveni fond i drugih financijskih sredstava dovoljna za pokriće neispunjavanja obveza najmanje dvaju članova sustava poravnanja u odnosu na koje središnja druga ugovorna strana ima najveće izloženosti u ekstremnim ali mogućim tržišnim uvjetima. Programom ispitivanja otpornosti na stres također se ispituju mogući gubici koji proizlaze iz neispunjavanja obveza subjekata koji su u istoj grupi kao dva člana sustava poravnanja u odnosu na koje središnja druga ugovorna strana ima najveće izloženosti u ekstremnim ali mogućim tržišnim uvjetima.
2. Programom ispitivanja otpornosti na stres središnje druge ugovorne strane osigurava se da su njezini iznosi nadoknade i jamstveni fond dovoljni za pokriće najmanje neispunjavanja obveza člana sustava poravnanja u odnosu na kojeg središnja druga ugovorna strana ima najveće izloženosti ili drugog odnosno trećeg najvećeg člana sustava poravnanja, ako je zbroj njihovih izloženosti veći u skladu s člankom 42. Uredbe (EU) br. 648/2012.
3. Središnja druga ugovorna strana provodi temeljitu analizu mogućih gubitaka koje bi mogla pretrpjeti te vrednuje moguće gubitke iz pozicija članova sustava poravnanja, uključujući rizik da likvidacija tih pozicija može utjecati na tržište i stupanj pokrivenosti iznosima nadoknade središnje druge ugovorne strane.
4. Središnja druga ugovorna strana u svojim ispitivanjima otpornosti na stres, prema potrebi, uzima u obzir učinke neispunjavanja obveza člana sustava poravnanja koji izdaje financijske instrumente čije se poravnanje obavlja posredstvom središnje druge ugovorne strane ili temeljne imovine izvedenica čije se poravnanje obavlja posredstvom središnje druge ugovorne strane. Prema potrebi, također se razmatraju učinci neispunjavanja obveza klijenta koji izdaje financijske instrumente čije se poravnanje obavlja posredstvom središnje druge ugovorne strane ili temeljne imovine izvedenica čije se poravnanje obavlja posredstvom središnje druge ugovorne strane.
5. Ispitivanjima otpornosti na stres središnje druge ugovorne strane razmatra se razdoblje likvidacije kako je predviđeno u članku 26.
Članak 54.
Ispitivanje otpornosti na stres likvidnih financijskih sredstava
1. Programom ispitivanja otpornosti na stres središnje druge ugovorne strane za njezina likvidna financijska sredstva osigurava se da su ona dovoljna u skladu sa zahtjevima utvrđenima u poglavlju VIII.
2. Središnja druga ugovorna strana ima jasna i transparentna pravila i postupke za rješavanje slučajeva nedovoljnih likvidnih financijskih sredstava, a koji su utvrđeni njezinim ispitivanjima otpornosti na stres, kako bi osigurala namiru obveza plaćanja.
Središnja druga ugovorna strana također ima jasne postupke za upotrebu rezultata i analizu svojih ispitivanja otpornosti na stres kako bi ocijenila i prilagodila adekvatnost svojeg okvira za upravljanje likvidnosnim rizikom i pružatelja likvidnosti.
3. Scenarijima za ispitivanje otpornosti na stres koji se upotrebljavaju u ispitivanju otpornosti na stres likvidnih financijskih sredstava u obzir se uzimaju oblik i poslovanje središnje druge ugovorne strane, a uključuju sve subjekte koji za nju mogu predstavljati značajan rizik. Tim ispitivanjima otpornosti na stres također se uzimaju u obzir sve snažne povezanosti ili slične izloženosti između njezinih članova sustava poravnanja, uključujući druge subjekte koji su dio iste grupe, a procjenjuje se vjerojatnost višestrukog neispunjavanja obveza i učinak zaraze među njezinim članovima sustava poravnanja do kojeg mogu dovesti ta neispunjavanja obveza.
ODJELJAK 5.
Pokrivenost i upotreba rezultata ispitivanja
Članak 55.
Održavanje dovoljne pokrivenosti
1. Središnja druga ugovorna strana uspostavlja i održava postupke za prepoznavanje promjena tržišnih uvjeta, uključujući povećanje volatilnosti ili smanjenje likvidnosti financijskih instrumenata čije poravnanje obavlja kako bi odmah prilagodila izračun svojih zahtjeva za iznosom nadoknade kako bi se primjereno uzeli u obzir novi tržišni uvjeti.
2. Središnja druga ugovorna strana provodi ispitivanja svojih korektivnih faktora kako bi osigurala da se kolateral može likvidirati barem po svojoj vrijednosti umanjenoj za korektivni faktor u zabilježenim i ekstremnim ali mogućim tržišnim uvjetima.
3. Ako središnja druga ugovorna strana naplaćuje iznose nadoknade na razini portfelja umjesto na razini proizvoda, ona kontinuirano preispituje i ispituje prijeboje među proizvodima. Središnja druga ugovorna strana temelji te prijeboje na razboritoj i ekonomski smislenoj metodologiji koja odražava stupanj ovisnosti cijena među proizvodima. Središnja druga ugovorna strana posebno ispituje kako se korelacije ponašaju tijekom razdoblja stvarnih i hipotetskih teških tržišnih uvjeta.
Članak 56.
Preispitivanje modela na temelju rezultata ispitivanja
1. Središnja druga ugovorna strana ima jasne postupke za određivanje dodatnog iznosa nadoknade koji će možda trebati naplatiti, uključujući na dnevnoj osnovi, i za ponovno kalibriranje svojeg modela za izračun iznosa nadoknade kada retroaktivno ispitivanje ukazuje da model nije djelovao u skladu s očekivanjima, što je dovelo do toga da se njime nije utvrdio primjereni inicijalni iznos nadoknade koji je potreban za postizanje željene razine pouzdanosti. U slučaju kada središnja druga ugovorna strana odredi da je potrebno uplatiti dodatni iznos nadoknade to zahtijeva kod sljedećeg poziva na uplatu iznosa nadoknade.
2. Središnja druga ugovorna strana ocjenjuje izvor iznimaka pri ispitivanju na koje ukazuju njezina retroaktivna ispitivanja. Ovisno o izvoru tih iznimaka, središnja druga ugovorna strana određuje je li potrebna temeljita promjena modela za izračun iznosa nadoknade ili modela koji osiguravaju ulazne podatke za taj model i je li potrebna ponovna kalibracija sadašnjih parametara.
3. Središnja druga ugovorna strana ocjenjuje izvore iznimaka pri ispitivanju na koje ukazuju njezina ispitivanja otpornosti na stres. Središnja druga ugovorna strana na temelju izvora iznimaka određuje je li potrebna temeljita promjena njezinih modela, njihovih metodologija ili njezinog okvira za upravljanje likvidnosnim rizikom ili je potrebna ponovna kalibracija sadašnjih parametara ili pretpostavki.
4. U slučaju kada rezultati ispitivanja pokazuju nedovoljnu pokrivenost iznosima nadoknade, jamstvenog fonda ili drugih financijskih sredstava, središnja druga ugovorna strana povećava ukupnu pokrivenost svojih financijskih sredstava na prihvatljivu razinu do sljedećeg poziva na uplatu iznosa nadoknade. Ako rezultati ispitivanja pokazuju nedovoljna likvidna financijska sredstva, središnja druga ugovorna strana povećava svoja likvidna financijska sredstva na prihvatljivu razinu što je prije moguće.
5. Pri preispitivanju svojih modela, njihovih metodologija i okvira za upravljanje likvidnosnim rizikom, središnja druga ugovorna strana prati učestalost iznimaka pri ispitivanju koje se ponavljaju kako bi primjereno i bez nepotrebnog odgađanja odredila i riješila probleme.
ODJELJAK 6.
Povratna ispitivanja otpornosti na stres
Članak 57.
Povratna ispitivanja otpornosti na stres
1. Središnja druga ugovorna strana provodi povratna ispitivanja otpornosti na stres kako bi odredila pod kojim bi tržišnim uvjetima kombinacija njezinih iznosa nadoknade, jamstvenog fonda i drugih financijskih sredstava mogla osiguravati nedovoljnu pokrivenost kreditnih izloženosti i za koje njezina likvidna financijska sredstva mogu biti nedovoljna. Pri obavljanju tih ispitivanja središnja druga ugovorna strana u modelu primjenjuje ekstremne tržišne uvjete koji premašuju uvjete koji se smatraju mogućim tržišnim uvjetima kako bi mogla odrediti ograničenja svojih modela, svojeg okvira za upravljanje likvidnosnim rizikom, svojih financijskih sredstava i svojih likvidnih financijskih sredstava.
2. Središnja druga ugovorna strana oblikuje povratna ispitivanja otpornosti na stres tako da budu prilagođeni posebnim rizicima tržišta i ugovora za koje pruža usluge poravnanja.
3. Središnja druga ugovorna strana upotrebljava uvjete utvrđene u stavku 1. i rezultate i analize svojih povratnih ispitivanja otpornosti na stres kako bi mogla odrediti ekstremne ali moguće scenarije u skladu s poglavljem VII.
4. O svojim rezultatima i analizi povratnog ispitivanja otpornosti na stres središnja druga ugovorna strana periodično izvješćuje odbor za rizike u obliku kojim se ne krši povjerljivost kako bi pri njihovom preispitivanju zatražila njegov savjet.
ODJELJAK 7.
Postupci u slučaju neispunjavanja obveza
Članak 58.
Ispitivanje postupaka u slučaju neispunjavanja obveza
1. Središnja druga ugovorna strana ispituje i preispituje svoje postupke u slučaju neispunjavanja obveza kako bi osigurala da su praktični i učinkoviti. Središnja druga ugovorna strana provodi simulirane vježbe u sklopu ispitivanja svojih postupaka u slučaju neispunjavanja obveza.
2. Nakon ispitivanja svojih postupaka u slučaju neispunjavanja obveza, središnja druga ugovorna strana utvrđuje sve neizvjesnosti i primjereno prilagođava svoje postupke kako bi umanjila tu neizvjesnost.
3. Preko obavljanja simuliranih vježbi, središnja druga ugovorna strana provjerava jesu li svi članovi sustava poravnanja, prema potrebi, klijenti i druge odgovarajuće strane, uključujući središnje druge ugovorne strane koje su u odnosu međudjelovanja i povezane pružatelje usluga, primjereno obaviješteni i poznaju li postupke uključene u scenarij neispunjavanja obveza.
ODJELJAK 8.
Učestalost validacije i ispitivanja
Članak 59.
Učestalost
1. Središnja druga ugovorna strana provodi sveobuhvatnu validaciju svojih modela i njihovih metodologija najmanje jednom godišnje.
2. Središnja druga ugovorna strana provodi sveobuhvatnu validaciju svojeg okvira za upravljanje likvidnosnim rizikom najmanje jednom godišnje.
3. Središnja druga ugovorna strana provodi cjelovitu validaciju svojih modela vrednovanja najmanje jednom godišnje.
4. Središnja druga ugovorna strana preispituje primjerenost politika određenih u članku 51. najmanje jednom godišnje.
5. Središnja druga ugovorna strana analizira i prati uspješnost svojih modela i pokrivenost financijskih sredstava u slučaju neispunjavanja obveza tako da najmanje jednom dnevno provodi retroaktivno ispitivanje pokrivenosti iznosima nadoknade i da najmanje jednom dnevno provodi ispitivanje otpornosti na stres primjenom standardnih i unaprijed određenih parametara i pretpostavki.
6. Središnja druga ugovorna strana analizira i prati svoj okvir za upravljanje likvidnosnim rizikom tako da najmanje jednom dnevno provodi ispitivanje otpornosti na stres svojih likvidnih financijskih sredstava.
7. Središnja druga ugovorna strana provodi detaljnu temeljitu analizu rezultata ispitivanja najmanje jednom mjesečno kako bi osigurala da su njezini scenariji za ispitivanje otpornosti na stres, modeli i okvir za upravljanje likvidnosnim rizikom, temeljni parametri i pretpostavke točni. Ta se analiza provodi češće u stresnim tržišnim uvjetima, uključujući kada financijski instrumenti čije se poravnanje obavlja ili kada tržišta kojima se pružaju usluge općenito pokazuju veliku volatilnost, postanu manje likvidna ili kada se veličina odnosno koncentracija pozicija koje drže njezini članovi sustava poravnanja značajno povećaju odnosno kada se pretpostavlja da će se središnja druga ugovorna strana suočiti sa stresnim tržišnim uvjetima.
8. Analiza osjetljivosti provodi se najmanje jednom mjesečno primjenom rezultata ispitivanja osjetljivosti. Ta bi se analiza trebala provoditi češće kada su tržišta neuobičajeno volatilna ili manje likvidna ili kada se veličina odnosno koncentracija pozicija koje drže njezini članovi sustava poravnanja značajno povećaju.
9. Središnja druga ugovorna strana ispituje prijeboje među financijskim instrumentima i kako se korelacije ponašaju tijekom razdoblja stvarnih i hipotetskih teških tržišnih uvjeta najmanje jednom godišnje.
10. Korektivni faktori središnje druge ugovorne strane ispituju se najmanje jednom mjesečno.
11. Središnja druga ugovorna strana provodi povratna ispitivanja otpornosti na stres najmanje jednom tromjesečno.
12. Središnja druga ugovorna strana ispituje i preispituje svoje postupke u slučaju neispunjavanja obveza najmanje jednom tromjesečno i provodi simulirane vježbe najmanje jednom godišnje u skladu s člankom 61. Središnja druga ugovorna strana provodi simulirane vježbe i nakon svih značajnih promjena svojih postupaka u slučaju neispunjavanja obveza.
ODJELJAK 9.
Vremenski okviri koji se primjenjuju pri obavljanju ispitivanja
Članak 60.
Vremenski okviri
1. Vremenski okviri koji se primjenjuju za ispitivanja otpornosti na stres utvrđuju se u skladu s poglavljem VII., a uključuju ekstremne ali moguće tržišne uvjete u budućim razdobljima.
2. Prošli vremenski okviri koji se primjenjuju za retroaktivna ispitivanja uključuju podatke od najmanje prethodne godine ili podatke za razdoblje tijekom kojega je središnja druga ugovorna strana obavljala poravnanje odgovarajućeg financijskog instrumenta, ako je to razdoblje kraće od godinu dana.
ODJELJAK 10.
Objavljivanje
Članak 61.
Informacije koje se objavljuju
1. Središnja druga ugovorna strana objavljuje svoja opća načela na kojima se temelje njezini modeli i njihove metodologije, vrstu ispitivanja koja se provode te sažetak rezultata ispitivanja pripremljen na najvišoj razini i sve poduzete korektivne mjere.
2. Središnja druga ugovorna strana stavlja na raspolaganje javnosti ključne aspekte svojih postupaka u slučaju neispunjavanja obveza, uključujući:
(a)
okolnosti u kojima se mjere mogu poduzeti;
(b)
tko može poduzeti te mjere;
(c)
opseg mjera koje se mogu poduzeti, uključujući tretman vlasničkih pozicija i pozicija klijenata, sredstava i imovine klijenata;
(d)
mehanizme za rješavanje obveza središnje druge ugovorne strane prema članovima sustava poravnanja koji ispunjavaju svoje obveze;
(e)
mehanizme za pomoć pri rješavanju obveza člana sustava poravnanja koji ne ispunjava svoje obveze prema svojim klijentima.
Članak 62.
Stupanje na snagu i primjena
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Točka (h) odjeljka 2. Priloga I. primjenjuje se tri godine od datuma stupanja na snagu ove Uredbe u vezi s transakcijama s izvedenicama, kako je navedeno u točkama (b) i (d) članka 2. stavka 4. Uredbe (EU) br. 1227/2011 Europskog parlamenta i Vijeća (10).
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 19. prosinca 2012.