RÅDETS GENNEMFØRELSESAFGØRELSE
af 18. marts 2014
om forkastelse af forslaget til Rådets gennemførelsesforordning om genindførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og produceret af Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co. Ltd og Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd
(2014/149/EU)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1), særlig artikel 9,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Rådet vedtog den 5. oktober 2006 forordning (EF) nr. 1472/2006 (2) (»den anfægtede forordning«), der indførte en endelig antidumpingtold og en endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam. Efter en udløbsundersøgelse blev foranstaltningerne forlænget ved Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1294/2009 (3). Foranstaltningerne udløb den 31. marts 2011.
(2)
Visse eksporterende producenter anlagde søgsmål ved Retten om annullation af den anfægtede forordning. Retten afviste disse søgsmål (4). Ved appel ophævede Domstolen imidlertid i dom af 2. februar 2012 i sag C-249/10 P (Brosmann m.fl. mod Rådet) og af 15. november 2012 i sag C-247/10 P (Zhejiang Aokang Shoes mod Rådet) (»dommene«) dommene afsagt af Retten og annullerede forordning (EF) nr. 1472/2006, for så vidt den vedrørte appellanterne. Domstolen fandt navnlig, at Kommissionen burde have undersøgt de krav, som appellanterne havde indgivet med henblik på at opnå markedsøkonomisk behandling i overensstemmelse med artikel 2, stk. 7, litra b) og c), i forordning (EF) nr. 1225/2009, og at det ikke kunne udelukkes, at en sådan undersøgelse ville have ført til pålæggelse af en lavere antidumpingtold for appellanterne.
(3)
Kommissionen underrettede ved meddelelse offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (5) de eksporterende producenter, som dommene vedrørte, om, at den havde besluttet at genoptage proceduren, som skulle erstatte de annullerede dele af den anfægtede forordning, og undersøge, hvorvidt markedsøkonomiske vilkår var fremherskende for disse producenter i den relevante periode.
(4)
Kommissionen vedtog den 19. februar 2014 forslaget til Rådets gennemførelsesforordning om genindførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og produceret af Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co. Ltd og Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd. Det fremgår af forslaget, at undersøgelsen af anmodningerne om markedsøkonomisk behandling viste, at markedsøkonomiske vilkår ikke var fremherskende i den relevante periode for de eksporterende producenter, som dommene vedrører, at markedsøkonomisk behandling derfor ikke kan indrømmes disse eksporterende producenter, og at den antidumpingtold, der oprindelig blev pålagt ved den anfægtede forordning, følgelig bør genindføres. Med henblik herpå genindfører forslaget en endelig antidumpingtold for de eksporterende producenter, som dommene vedrører, for den anfægtede forordnings anvendelsesperiode.
(5)
Artikel 1, stk. 4, i forslaget har følgende ordlyd: »De gældende toldbestemmelser finder anvendelse, dog med undtagelse af artikel 221 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (6). Debitor kan underrettes om størrelsen af tolden senere end tre år efter toldskyldens opståen, men ikke senere end to år efter nærværende forordnings ikrafttræden.«
Artikel 221, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 2913/1992 (»toldkodeksen«) forælder underretning af debitor om genindført antidumpingtold for så vidt angår import, der fandt sted for mere end tre år siden, forudsat at perioden ikke blev afbrudt som følge af behandling af en klage i henhold til artikel 243 i toldkodeksen. Artikel 1, stk. 4, i den anfægtede forordning fastsatte, at gældende bestemmelser vedrørende told fandt anvendelse, medmindre andet var fastsat, og den indeholdt ikke nogen fravigelse af artikel 221, stk. 3, i toldkodeksen. For så vidt den oprindelige underretning af debitor om toldskylden blev trukket tilbage efter dommene, kunne de erhvervsdrivende berettiget forvente, at så snart den treårige periode fastsat i artikel 221, stk. 3, i toldkodeksen var udløbet, ville enhver genindførelse af toldskyld være forældet, og toldskylden ville derfor være »bortfaldet« (7). Så snart toldskylden var bortfaldet i henhold til artikel 221, stk. 3, ville genindførelse med tilbagevirkende kraft således krænke de berørte erhvervsdrivendes berettigede forventninger.
Som konklusion er det Rådets vurdering, at anvendelse med tilbagevirkende kraft af en fravigelse af artikel 221, stk. 3, i toldkodeksen ikke er mulig i dette tilfælde, eftersom det ville krænke de berørte erhvervsdrivendes berettigede forventninger.
(6)
Uden fravigelse med tilbagevirkende kraft af artikel 221, stk. 3, ville genindførelse af told have meget begrænset finansiel virkning i praksis, da de oprindelige foranstaltninger udløb den 31. marts 2011.
(7)
Desuden har klagerne ikke forelagt elementer, der viser, at vedtagelse af den foreslåede retsakt vil påvirke dem.
(8)
Domstolen har annulleret hele den anfægtede forordning, for så vidt den vedrører appellanterne. Som følge heraf afhænger virkningen af dommene for den annullerede retsakt ikke af, at institutionerne skal vedtage en yderligere retsakt. Rådet konkluderer derfor, at artikel 266 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde ikke forpligter institutionerne til at genindføre told i dette tilfælde -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Forslaget til Rådets gennemførelsesforordning om genindførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og produceret af Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co. Ltd og Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd forkastes, og sagen vedrørende disse producenter afsluttes.
Artikel 2
Denne afgørelse træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Udfærdiget i Bruxelles, den 18. marts 2014.
PROVEDBENA ODLUKA VIJEĆA
od 18. ožujka 2014.
o odbijanju prijedloga Provedbene uredbe o ponovnom uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe na uvoz određene obuće s gornjištima od kože podrijetlom iz Narodne Republike Kine te koju su proizveli Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd i Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd
(2014/149/EU)
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Uredbu Vijeća (EZ) br. 1225/2009 od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (1), a posebno njezin članak 9.,
uzimajući u obzir prijedlog koji je podnijela Europska komisija nakon savjetovanja sa Savjetodavnim odborom,
budući da:
(1)
Vijeće je 5. listopada 2006. donijelo Uredbu (EZ) br. 1472/2006 (2) („sporna uredba”) koja je uvela konačne antidampinške pristojbe i konačnu naplatu privremene pristojbe uvedene na uvoz određene obuće s gornjištima od kože podrijetlom iz Narodne Republike Kine i Vijetnama. Nakon revizije nakon isteka mjera, mjere su proširene Provedbenom odlukom Vijeća (EU) br. 1294/2009. (3). Te mjere prestale su važiti 31. ožujka 2011.
(2)
Neki proizvođači izvoznici podnijeli su tužbe Općem sudu za poništenje sporne uredbe. Opći sud odbacio je te tužbe (4). Međutim, u žalbenom postupku Sud je, svojim presudama od 2. veljače 2012. u predmetu C-249/10 P (Brosmann i dr. protiv Vijeća) i od 15. studenoga 2012. u predmetu C-247/10 P (Zhejiang Aokang Shoes protiv Vijeća) („presude”), ukinuo presude Općeg suda i poništio Uredbu (EZ) br. 1472/2006 u mjeri u kojoj se odnosila na žalitelje. Posebice, Sud je utvrdio da je Komisija trebala ispitati zahtjeve koje su joj dostavili žalitelji za potrebe zahtijevanja primjene tretmana tržišnog gospodarstva („MET”) na temelju članka 2. stavka 7. točaka (b) i (c) Uredbe (EZ) br. 1225/2009 i da se ne može isključiti mogućnost da bi posljedica takvog ispitivanja bilo uvođenje niže konačne antidampinške pristojbe za žalitelje.
(3)
Obaviješću objavljenom u Službenom listu Europske unije (5), Komisija je obavijestila proizvođače izvoznike na koje se presude odnose o svojoj namjeri da nastavi postupak zamjene poništenih dijelova sporne uredbe i ispita jesu li za te proizvođače u relevantnom razdoblju prevladavali uvjeti tržišnog gospodarstva.
(4)
Komisija je 19. veljače 2014. usvojila prijedlog Provedbene uredbe Vijeća o ponovnom uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe na uvoz određene obuće s gornjištima od kože podrijetlom iz Narodne Republike Kine te koju su proizveli Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd i Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd („prijedlog”). U prijedlogu se navodi da je ispitivanje zahtjeva za MET pokazalo da za proizvođače izvoznike na koje se presude odnose u relevantnom razdoblju nisu prevladavali uvjeti tržišnog gospodarstva, da se stoga MET mora odbiti tim proizvođačima izvoznicima i da antidampinšku pristojbu koja je prvotno uvedena spornom uredbom slijedom toga treba ponovno uvesti. U tom smislu, prijedlogom bi se uvela konačna antidampinška pristojba za proizvođače izvoznike na koje se presude odnose za razdoblje primjene sporne uredbe.
(5)
Članak 1. stavak 4. prijedloga glasi kako slijedi: „Primjenjuju se odredbe koje su na snazi u vezi s carinskim pristojbama, uz iznimku članka 221. Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/1992 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice (6). Obavještavanje dužnika o iznosu pristojbe može se izvršiti više od tri godine nakon nastanka carinskog duga, ali ne kasnije od dvije godine nakon stupanja na snagu ove Uredbe.”
Prema članku 221. stavku 3. Uredbe (EEZ) br. 2913/1992 („Carinski zakonik”) obavještavanje dužnika o ponovnom uvođenju antidampinške pristojbe ne provodi se za uvoze koji su se dogodili prije više od tri godine, pod uvjetom da taj rok nije suspendiran do okončanja žalbenog postupka prema članku 243. Carinskog zakonika. Članak 1. stavak 4. sporne uredbe sadržavao je odredbu prema kojoj su se primjenjivale, ako nije navedeno drugačije, odredbe na snazi koje se odnose na carinske pristojbe i nije sadržavao nikakvo odstupanje od članka 221. stavka 3. Carinskog zakonika. U mjeri u kojoj je izvorna obavijest dužniku o dugu povučena nakon presuda, operatori bi mogli legitimno očekivati da je, nakon što istekne trogodišnje razdoblje propisano člankom 221. stavkom 3. Carinskog zakonika, svako ponovno uvođenje duga bilo vremenski ograničeno i stoga je dug bio „ugašen” (7). Nakon što je dug ugašen na temelju članka 221. stavka 3., njegovo retroaktivno ponovno uvođenje stoga bi kršilo legitimna očekivanja dotičnih operatora.
Zaključno, ocjena je Vijeća da retroaktivna primjena odstupanja od članka 221. stavka 3. Carinskog zakonika u ovom slučaju nije moguća, budući da bi kršila legitimna očekivanja dotičnih operatora.
(6)
Bez retroaktivnog odstupanja od članka 221. stavka 3. ponovno uvođenje pristojbi imalo bi vrlo ograničen financijski učinak u praksi budući da su izvorne mjere istekle 31. ožujka 2011.
(7)
Nadalje, žalitelji nisu dostavili elemente koji pokazuju da bi donošenje predložene mjere imalo učinak na njih.
(8)
Sud je poništio spornu uredbu u cijelosti u mjeri u kojoj se odnosi na žalitelje. Kao posljedica toga učinak presuda s obzirom na poništenu mjeru ne ovisi o nekom dodatnom aktu koji institucije trebaju donijeti. Stoga Vijeće zaključuje da članak 266. Ugovora o funkcioniranju Europske unije ne obvezuje institucije da u ovom slučaju ponovno uvedu pristojbe,
DONIJELO JE OVU ODLUKU:
Članak 1.
Prijedlog Provedbene uredbe Vijeća o ponovnom uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe na uvoz određene obuće s gornjištima od kože podrijetlom iz Narodne Republike Kine te koju su proizveli Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd i Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd odbacuje se i postupak u vezi s tim proizvođačima se okončava.
Članak 2.
Ova Odluka stupa na snagu dan nakon dana objave u Službenom listu Europske unije.
Sastavljeno u Bruxellesu 18. ožujka 2014.