RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 967/2012
af 9. oktober 2012
om ændring af gennemførelsesforordning (EU) nr. 282/2011 for så vidt angår særordninger for ikke-etablerede afgiftspligtige personer, der leverer teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester eller elektroniske tjenesteydelser til ikke-afgiftspligtige personer
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1), særlig artikel 397,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I direktiv 2006/112/EF fastsættes det, at alle teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester og elektroniske tjenesteydelser fra den 1. januar 2015 skal beskattes i den medlemsstat, hvor kunden er etableret eller har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted (i det følgende benævnt »forbrugsmedlemsstaten«), uanset hvor den afgiftspligtige person, der leverer disse tjenesteydelser, er etableret.
(2)
For at lette overholdelsen af de fiskale forpligtelser i de tilfælde, hvor sådanne tjenesteydelser leveres til ikke-afgiftspligtige personer, er der indført en særordning for afgiftspligtige personer, der er etableret i Fællesskabet, men ikke i den medlemsstat, hvor tjenesteydelserne leveres (i det følgende benævnt »EU-ordningen«). Den anden gældende særordning for afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i Fællesskabet (i det følgende benævnt »ikke-EU-ordningen«), er blevet udvidet til at omfatte alle de pågældende tjenesteydelser. Dette vil gøre det muligt for ikke-etablerede afgiftspligtige personer at udpege en identifikationsmedlemsstat som ét samlet elektronisk kontaktsted for identifikation og angivelse af merværdiafgift (moms).
(3)
En afgiftspligtig person med hjemsteder og forretningssteder i mere end én medlemsstat bør inden for rammerne af EU-ordningen kunne udpege en hvilken som helst af de pågældende medlemsstater som identifikationsmedlemsstat, medmindre vedkommende har hjemstedet for sin økonomiske virksomhed i Fællesskabet. I så tilfælde er identifikationsmedlemsstaten den medlemsstat, hvor den afgiftspligtige person har hjemstedet for sin økonomiske virksomhed.
(4)
For at undgå uforholdsmæssige byrder for afgiftspligtige personer, der anvender EU-ordningen, bør det præciseres, hvordan der kan foretages en ændring af identifikationsmedlemsstaten i de tilfælde, hvor den afgiftspligtige person flytter sit faste forretningssted eller hjemstedet for sin økonomiske virksomhed på en sådan måde, at en ændring af identifikationsmedlemsstaten er nødvendig, for at vedkommende fortsat kan anvende ordningen.
(5)
Teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester og elektroniske tjenesteydelser, der leveres i medlemsstater, hvor den afgiftspligtige person har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed eller har et fast forretningssted, er ikke omfattet af nogen af særordningerne. Det bør gøres klart, at sådanne leverancer bør angives direkte til den pågældende medlemsstat.
(6)
Eftersom begge særordninger er frivillige, kan en ikke-etableret afgiftspligtig person til enhver tid beslutte, at vedkommende vil ophøre med at anvende dem. Det er nødvendigt at fastlægge, fra hvilket tidspunkt sådanne beslutninger gælder.
(7)
For at undgå unødige byrder for skattemyndighederne bør en afgiftspligtig person, der beslutter at ophøre med at anvende en af særordningerne, imidlertid i et vist tidsrum udelukkes fra igen at deltage i den pågældende ordning.
(8)
Identifikationsmedlemsstaten er afhængig af de oplysninger, som den modtager fra den afgiftspligtige person, for at kunne holde registreringsoplysningerne i sin database opdateret. For at sikre, at databaserne straks opdateres, er det nødvendigt at fastlægge en frist for, hvornår den afgiftspligtige person, der anvender særordningerne, bør meddele enhver relevant oplysning om ophør eller ændring af virksomhed og om ændring af enhver allerede meddelt relevant oplysning.
(9)
En ikke-etableret afgiftspligtig person, der ønsker at gøre brug af en særordning, skal være tildelt et momsregistreringsnummer. For at undgå, at afgiftspligtige personer, som allerede er momsregistreret, utilsigtet bruger særordningerne retroaktivt, skal det præciseres, fra hvilket tidspunkt særordningerne bør gælde.
(10)
For at undgå tvivl med hensyn til, hvilken medlemsstat, der har jurisdiktion bør det fastlægges, hvilken medlemsstat der kan udelukke en afgiftspligtig person fra at anvende en særordning. Omstændighederne under hvilke denne medlemsstat skal træffe afgørelse om eksklusion bør også fastlægges, ligesom det bør fastlægges fra hvilket tidspunkt den pågældende afgørelse gælder.
(11)
Spørgsmålet om, hvornår en ikke-etableret afgiftspligtig person, som anvender en af særordningerne, vil kunne anses for at have bragt sin virksomhed under den pågældende ordning til ophør bør præciseres ligesom spørgsmålet om hvornår en ikke-etableret afgiftspligtig person kan anses for til stadighed at undlade at overholde reglerne.
(12)
For at fremme overholdelse og undgå unødige byrder for skattemyndighederne bør en afgiftspligtig person, der er udelukket fra en af særordningerne, fordi vedkommende til stadighed har undladt at overholde reglerne, i et vist tidsrum udelukkes fra igen at deltage i disse ordninger.
(13)
I de tilfælde, hvor en afgiftspligtig person ophører med at anvende eller udelukkes fra en af særordningerne eller ændrer identifikationsmedlemsstat, bør det præciseres, at alle afgiftsmæssige forpligtelser vedrørende angivelsesperioder forud for ophøret, udelukkelsen eller ændringen skal afvikles med den medlemsstat, der var identifikationsmedlemsstat forud for ophøret, udelukkelsen eller ændringen.
(14)
Hver angivelsesperiode bør behandles særskilt, således at forbrugsmedlemsstatens kontrol lettes, og der bør kun ændres i den pågældende momsangivelse.
(15)
Af kontrolhensyn er det hensigtsmæssigt at kræve, at ikke-etablerede afgiftspligtige personer indsender momsangivelser til identifikationsmedlemsstaten, selv når der ikke er leveret tjenesteydelser i angivelsesperioden. Det bør også præciseres, at det nøjagtige momsbeløb skal angives uden afrunding.
(16)
Det er for ændringer af momsangivelsen nødvendigt at fastlægge en frist for, hvornår angivelser skal indsendes elektronisk til identifikationsmedlemsstaten. Forbrugsmedlemsstater bør under alle omstændigheder kunne godtage eller anmode om relevante oplysninger direkte fra den afgiftspligtige person og foretage momsansættelser i overensstemmelse med deres nationale regler.
(17)
Hvis identifikationsmedlemsstaten ikke har euroen som sin valuta, bør ikke-etablerede afgiftspligtige personer være bundet af den pågældende medlemsstats afgørelse om, hvilken valuta der skal anvendes i alle momsangivelser under særordningerne.
(18)
Uden at det berører forbrugsmedlemsstaternes nationale regler om modregning af for store betalinger og med det ene formål at sikre, at særordningerne forvaltes effektivt af identifikationsmedlemsstaten, og undgå at pålægge både denne medlemsstat og forbrugsmedlemsstaterne en for stor administrativ byrde, bør det sikres, at afgiftspligtige personer ikke kan henføre betalte momsbeløb til mere end én angivelse, hverken fra begyndelsen eller ved efterfølgende tilpasning.
(19)
I tilfælde af at ikke-etablerede afgiftspligtige personer undlader at betale, betaler for lidt eller betaler for meget, og for så vidt angår renter, bøder og andre ekstraomkostninger er det vigtigt at fastlægge henholdsvis identifikationsmedlemsstatens og forbrugsmedlemsstaternes forpligtelser, således at momsopkrævningen lettes, og at sikre, at der betales det korrekte beløb for de tjenesteydelser, der leveres under særordningerne.
(20)
De regnskaber, som ikke-etablerede afgiftspligtige personer fører, skal være tilstrækkeligt detaljerede til, at forbrugsmedlemsstaternes skattemyndigheder kan fastslå, om momsangivelsen er korrekt. Hvilke oplysninger disse regnskaber mindst skal indeholde bør derfor præciseres.
(21)
For at lette gennemførelsen af særordningerne og sikre, at tjenesteydelser, der leveres fra den 1. januar 2015 kan være omfattet af ordningerne, bør det være muligt for ikke-etablerede afgiftspligtige personer at indgive deres registreringsoplysninger i den medlemsstat, som de har udpeget som deres identifikationsmedlemsstat, fra den 1. oktober 2014.
(22)
Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 282/2011 (2) bør ændres i overensstemmelse hermed -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
I gennemførelsesforordning (EU) nr. 282/2011 affattes afdeling 2 i kapitel XI således:
»AFDELING 2
Særordninger for ikke-etablerede afgiftspligtige personer, der leverer teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester eller elektroniske tjenesteydelser til ikke-afgiftspligtige personer (Artikel 358-369k i direktiv 2006/112/EF)
Underafdeling 1
Definitioner
Artikel 57a
I denne afdeling forstås ved:
1) »ikke-EU-ordningen«: den i direktiv 2006/112/EF, afsnit XII, kapitel 6, afdeling 2, fastlagte særordning for teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester eller elektroniske tjenesteydelser leveret af afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i Fællesskabet
2) »EU-ordningen«: den i direktiv 2006/112/EF, afsnit XII, kapitel 6, afdeling 3, fastlagte særordning for teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester eller elektroniske tjenesteydelser leveret af afgiftspligtige personer, der er etableret i Fællesskabet, men som ikke er etableret i forbrugsmedlemsstaten
3) »særordningerne«: »ikke-EU-ordningen« og/eller »EU-ordningen« afhængig af den relevante kontekst
4) »afgiftspligtig person«: en afgiftspligtig person, der ikke er etableret i Fællesskabet, jf. artikel 358a, nr. 1), i direktiv 2006/112/EF, eller en afgiftspligtig person, der ikke er etableret i forbrugsmedlemsstaten, jf. artikel 369a, stk. 1, nr. 1), i nævnte direktiv.
Underafdeling 2
Anvendelse af EU-ordningen
Artikel 57b
Hvis den afgiftspligtige person, der anvender EU-ordningen, har etableret sin økonomiske virksomhed i Fællesskabet, er den medlemsstat, hvori hjemstedet for vedkommendes økonomiske virksomhed er etableret, identifikationsmedlemsstat.
Hvis en afgiftspligtig person, der anvender EU-ordningen, har etableret sin økonomiske virksomhed uden for Fællesskabet, men har mere end et fast forretningssted i Fællesskabet, kan den afgiftspligtige person i overensstemmelse med artikel 369a, stk. 2, i direktiv 2006/112/EF vælge en hvilken som helst medlemsstat, hvor vedkommende har et fast forretningssted, som identifikationsmedlemsstat.
Underafdeling 3
Anvendelsesområde for EU-ordningen
Artikel 57c
EU-ordningen gælder ikke for teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester eller elektroniske tjenesteydelser, der leveres i en medlemsstat, hvor den afgiftspligtige person har etableret sin økonomiske virksomhed eller har et fast forretningssted. Leverance af disse tjenesteydelser angives til den pågældende medlemsstats kompetente skattemyndigheder i momsangivelsen i henhold til artikel 250 i direktiv 2006/112/EF.
Underafdeling 4
Identifikation
Artikel 57d
Meddeler en afgiftspligtig person identifikationsmedlemsstaten, at vedkommende agter at anvende en af særordningerne, gælder den pågældende særordning fra den første dag i det efterfølgende kalenderkvartal.
Hvis den første leverance af de tjenesteydelser, der skal omfattes af særordningen, finder sted før den i stk. 1 nævnte dato, gælder særordningen imidlertid fra datoen for den første leverance, forudsat, at den afgiftspligtige person senest den tiende dag i måneden efter den første leverance meddeler identifikationsmedlemsstaten, at virksomheden, der skal omfattes af særordningen, er påbegyndt.
Artikel 57e
Identifikationsmedlemsstaten identificerer en afgiftspligtig person, der anvender EU-ordningen, ved hjælp af vedkommendes momsregistreringsnummer, jf. artikel 214 og 215 i direktiv 2006/112/EF.
Artikel 57f
1. Hvis en afgiftspligtig person, der anvender EU-ordningen, ikke længere opfylder betingelserne i definitionen i artikel 369a, stk. 1, nr. 2), i direktiv 2006/112/EF, ophører den medlemsstat, hvor vedkommende er blevet identificeret, med at være identifikationsmedlemsstaten. Hvis den afgiftspligtige person stadig opfylder betingelserne for at anvende denne særordning, skal vedkommende for fortsat at kunne anvende ordningen som ny identifikationsmedlemsstat, angive den medlemsstat, hvor han har etableret sin økonomiske virksomhed eller, hvis den afgiftspligtige person ikke har etableret sin økonomiske virksomhed i Fællesskabet, en medlemsstat, hvor vedkommende har et fast forretningssted.
2. Hvis identifikationsmedlemsstaten ændres i henhold til stk. 1, gælder ændringen fra den dato, hvor den afgiftspligtige person ophører med at have hjemstedet for sin økonomiske virksomhed eller et fast forretningssted i den medlemsstat, der tidligere var angivet som identifikationsmedlemsstaten.
Artikel 57g
En afgiftspligtig person, der anvender en særordning, kan ophøre med at anvende den pågældende særordning, uanset om vedkommende fortsat leverer tjenesteydelser, der kan omfattes af denne særordning. Den afgiftspligtige person skal mindst 15 dage før udløbet af kalenderkvartalet inden det kalenderkvartal i hvilket vedkommende agter at ophøre med at anvende ordningen, underrette identifikationsmedlemsstaten herom. Ophøret får virkning fra den første dag i det efterfølgende kalenderkvartal.
Momsforpligtelser vedrørende levering af teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester eller elektroniske tjenesteydelser, der opstår efter den dato, hvor ophøret fik virkning, afvikles direkte med den pågældende forbrugsmedlemsstats skattemyndigheder.
Hvis en afgiftspligtig person ophører med at anvende en særordning i overensstemmelse med stk. 1, udelukkes denne fra at anvende den pågældende ordning i enhver medlemsstat i to kalenderkvartaler regnet fra ophørsdatoen.
Underafdeling 5
Indberetningsforpligtelser
Artikel 57h
1. En afgiftspligtig person underretter senest den tiende dag i måneden efter ophøret eller ændringen elektronisk identifikationsmedlemsstaten om:
-
ophør af vedkommendes virksomhed under en særordning
-
enhver ændring af vedkommendes virksomhed under en særordning, der medfører, at vedkommende ikke længere opfylder de nødvendige betingelser for at anvende denne særordning og
-
enhver ændring af de oplysninger, som tidligere er givet til identifikationsmedlemsstaten.
2. Hvis identifikationsmedlemsstaten ændres i overensstemmelse med artikel 57f, underretter den afgiftspligtige person begge de relevante medlemsstater om ændringen senest den tiende dag i måneden efter ændringen af hjemstedet eller forretningsstedet. Den afgiftspligtige person meddeler den nye identifikationsmedlemsstat de registreringsoplysninger, der er påkrævede, når en afgiftspligtig person anvender en særordning for første gang.
Underafdeling 6
Udelukkelse
Artikel 58
Hvis mindst et af de kriterier for udelukkelse, der er fastlagt i artikel 363 eller artikel 369e i direktiv 2006/112/EF opfyldes af en afgiftspligtig person, der anvender en af særordningerne, udelukker identifikationsmedlemsstaten denne afgiftspligtige person fra den pågældende ordning.
Kun identifikationsmedlemsstaten har kompetence til at udelukke en afgiftspligtig person fra at anvende en af særordningerne.
Identifikationsmedlemsstaten baserer sin afgørelse om udelukkelse på alle tilgængelige oplysninger, herunder oplysninger fra enhver anden medlemsstat.
Udelukkelsen får virkning fra den første dag i kalenderkvartalet efter den dag, hvor afgørelsen om udelukkelse sendes elektronisk til den afgiftspligtige person.
Hvis udelukkelsen imidlertid skyldes en ændring af hjemstedet for den økonomiske virksomhed eller et fast forretningssted, får udelukkelsen virkning fra den dato, hvor ændringen fandt sted.
Artikel 58a
En afgiftspligtig person, der anvender en særordning, og ikke i nogen forbrugsmedlemsstat har foretaget leverancer af de tjenesteydelser, der er omfattet af den pågældende ordning, i en periode på otte på hinanden følgende kalenderkvartaler, formodes at være ophørt med sin afgiftspligtige virksomhed i den betydning, der er fastsat i henholdsvis artikel 363, litra b), og artikel 369e, litra b), i direktiv 2006/112/EF. Dette ophør udelukker ham ikke fra at anvende en særordning, hvis den afgiftspligtige person genoptager sin virksomhed under en af særordningerne.
Artikel 58b
1. Hvis en afgiftspligtig person er blevet udelukket fra en af særordningerne, fordi vedkommende til stadighed undlader at overholde reglerne for den pågældende ordning udelukkes denne person fra at anvende særordningerne i alle medlemsstater i otte kaldenderkvartaler efter det kaldenderkvartal, hvor den afgiftspligtige person blev udelukket.
2. En afgiftspligtig person anses for til stadighed at have undladt at overholde reglerne for en særordning jf. artikel 363, litra d), eller 369e, litra d), i direktiv 2006/112/EF i mindst følgende tilfælde:
a)
hvis identifikationsmedlemsstaten for tre umiddelbart foregående kalenderkvartaler har udstedt påmindelser til ham i henhold til artikel 60a og momsangivelsen ikke er indsendt for hver enkelt af disse kalenderkvartaler indenfor ti dage efter påmindelsen er blevet sendt.
b)
hvis identifikationsmedlemsstaten i henhold til artikel 63a har udstedt påmindelser til vedkommende for tre umiddelbart foregående kalenderkvartaler, og det fulde momsbeløb, der er angivet, ikke er blevet betalt af den afgiftspligtige person for hver enkelt af disse kalenderkvartaler indenfor ti dage efter påmindelsen er blevet sendt, medmindre det resterende skyldige beløb er mindre end 100 EUR for hvert kalenderkvartal
c)
hvis, den afgiftspligtige person, efter en anmodning fra identifikationsmedlemsstaten eller forbrugsmedlemsstaten og en måned efter en efterfølgende påmindelse fra identifikationsmedlemsstaten, har undladt at gøre de i artikel 369 og 369k i direktiv 2006/112/EF nævnte regnskaber elektronisk tilgængelige.
Artikel 58c
En afgiftspligtig person, der er blevet udelukket fra en af særordningerne, skal afvikle alle momsforpligtelser vedrørende levering af teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester eller elektroniske tjenesteydelser, der er opstået efter den dato, hvor udelukkelsen fik virkning, direkte med den pågældende forbrugsmedlemsstats skattemyndigheder.
Underafdeling 7
Momsangivelser
Artikel 59
1. Enhver angivelsesperiode som omhandlet i artikel 364 og 369f i direktiv 2006/112/EF er en selvstændig angivelsesperiode.
2. Hvis en særordning i overensstemmelse med artikel 57d, stk. 2, finder anvendelse fra datoen for den første levering, indsender den afgiftspligtige person en selvstændig momsangivelse for det kalenderkvartal, hvor den første leverance fandt sted.
3. Hvis en afgiftspligtig person har været registreret under begge særordningerne i løbet af en angivelsesperiode, indsender vedkommende momsangivelser og foretager tilhørende betalinger til identifikationsmedlemsstaten for hver ordning for så vidt angår de leverancer, der er foretaget og for de perioder, som er dækket af ordningen.
4. Hvis identifikationsmedlemsstaten ændres i henhold til artikel 57f efter den første dag i det relevante kalenderkvartal, indsender den afgiftspligtige person momsangivelser og foretager tilhørende betalinger til både den tidligere og den nye identifikationsmedlemsstat for de leverancer, der er foretaget i de respektive perioder, hvor medlemsstaterne har været identifikationsmedlemsstat.
Artikel 59a
Hvis en afgiftspligtig person, der anvender en særordning ikke har leveret nogen tjenesteydelser under denne særordning i nogen af forbrugsmedlemsstaterne i løbet af en angivelsesperiode, indsender vedkommende en momsangivelse med anførelse af, at der ikke er foretaget nogen leverancer i den pågældende periode (en nulmomsangivelse).
Artikel 60
Beløbene på momsangivelser, der udarbejdes under særordningerne, må ikke afrundes til den nærmeste hele valutaenhed. Det nøjagtige momsbeløb skal angives og betales.
Artikel 60a
Hvis en momsangivelse ikke indsendes i overensstemmelse med artikel 364 eller 369f i direktiv 2006/112/EF, minder identifikationsmedlemsstaten elektronisk den afgiftspligtige person om dennes forpligtelse til at indsende en sådan momsangivelse. Identifikationsmedlemsstaten udsteder påmindelsen på den tiende dag efter fristen for, hvornår angivelsen skulle have været indsendt og underretter elektronisk de andre medlemsstater om, at en påmindelse er blevet udstedt.
Det påhviler den berørte forbrugsmedlemsstat at foretage eventuelle efterfølgende påmindelser og træffe eventuelle foranstaltninger til at fastsætte og opkræve momsen.
Uanset eventuelle udstedte påmindelser og foranstaltninger foretaget af forbrugsmedlemsstaten, indsender den afgiftspligtige person momsangivelsen til identifikationsmedlemsstaten.
Artikel 61
1. Ændringer af tallene i en momsangivelse kan efter indsendelsen kun foretages gennem ændring af angivelsen og ikke ved tilpasning af en efterfølgende angivelse.
2. De i stk. 1 omhandlede ændringer indsendes elektronisk til identifikationsmedlemsstaten indenfor tre år fra den dato, hvor den oprindelige angivelse skulle have været indsendt.
Forbrugsmedlemsstatens regler om ansættelser og ændringer bevares imidlertid.
Artikel 61a
Hvis en afgiftspligtig person:
a)
ophører med at anvende en af særordningerne
b)
udelukkes fra en af særordningerne, eller
c)
i overensstemmelse med artikel 57f ændrer identifikationsmedlemsstat,
skal den endelige momsangivelse og tilhørende betaling samt eventuelle ændringer af tidligere angivelser, eller for sen indsendelse af tidligere angivelser og tilhørende betalinger indsendes eller foretages til den medlemsstat, der var identifikationsmedlemsstat på tidspunktet for ophøret, udelukkelsen eller ændringen.
Underafdeling 8
Valuta
Artikel 61b
Hvis en identifikationsmedlemsstat, der ikke har euroen som valuta, bestemmer, at momsangivelser skal udarbejdes i dens nationale valuta, gælder dette for momsangivelser for alle afgiftspligtige personer, der anvender særordningerne.
Underafdeling 9
Betalinger
Artikel 62
En afgiftspligtig person foretager enhver betaling til identifikationsmedlemsstaten, jf. dog artikel 63a, stk. 3 og artikel 63b.
Momsbetalinger, der foretages af den afgiftspligtige person i henhold til artikel 367 eller 369i i direktiv 2006/112/EF, er specifikke for den pågældende momsangivelse, som er indgivet i henhold til nævnte direktivs artikel 364 eller 369f. Enhver efterfølgende tilpasning af de betalte beløb kan kun foretages af den afgiftspligtige person med henvisning til den pågældende angivelse og må ikke henføres til en anden angivelse eller tilpasses en efterfølgende angivelse. Hver betaling skal henvise til referencenummeret for den pågældende specifikke angivelse.
Artikel 63
En identifikationsmedlemsstat, der modtager et beløb, som er større end det, der følger af momsangivelsen i henhold til artikel 364 eller 369f i direktiv 2006/112/EF, tilbagebetaler det for meget betalte beløb direkte til den pågældende afgiftspligtige person.
Hvis en identifikationsmedlemsstat har modtaget et beløb for en momsangivelse, der efterfølgende konstateres at være ukorrekt, og den pågældende medlemsstat allerede har fordelt det pågældende beløb til forbrugsmedlemsstaterne, tilbagebetaler disse forbrugsmedlemsstater deres respektive del af det for meget indbetalte beløb direkte til den afgiftspligtige person.
Hvis for meget indbetalte beløb vedrører perioder frem til og med den sidste angivelsesperiode i 2018, tilbagebetaler identifikationsmedlemsstaten imidlertid den relevante portion af den tilsvarende del af det beløb, der er tilbageholdt i overensstemmelse med artikel 46, stk. 3, i forordning (EU) nr. 904/2010, og forbrugsmedlemsstaten tilbagebetaler det for meget betalte beløb fratrukket det af identifikationsmedlemsstaten tilbagebetalte beløb.
Forbrugsmedlemsstaterne underretter elektronisk identifikationsmedlemsstaten om disse tilbagebetalingsbeløb.
Artikel 63a
Hvis en afgiftspligtig person har indsendt momsangivelse i overensstemmelse med artikel 364 eller 369f i direktiv 2006/112/EF, men der ikke er foretaget nogen betaling, eller betalingen er mindre end det, der følger af momsangivelsen, minder identifikationsmedlemsstaten elektronisk den afgiftspligtige person på tiendedagen efter den dag, hvor betalingen senest skulle have fundet sted, i overensstemmelse med artikel 367 eller 369i i direktiv 2006/112/EF, om enhver udestående momsbetaling.
Identifikationsmedlemsstaten underretter elektronisk forbrugsmedlemsstaterne om, at påmindelsen er fremsendt.
Det påhviler den pågældende forbrugsmedlemsstat at foretage efterfølgende påmindelser og træffe foranstaltninger til at opkræve momsen. Hvis sådanne efterfølgende påmindelser er blevet udstedt af forbrugsmedlemsstaten, betales den pågældende moms til denne medlemsstat.
Forbrugsmedlemsstaten underretter elektronisk identifikationsmedlemsstaten om, at der er blevet udstedt en påmindelse.
Artikel 63b
Hvis en momsangivelse ikke er indsendt, eller hvis en momsangivelse er indsendt for sent eller er ufuldstændig eller ukorrekt, eller hvis momsen betales for sent, skal alle renter, bøder eller andre omkostninger beregnes og fastsættes af forbrugsmedlemsstaten. Den afgiftspligtige person betaler sådanne renter, bøder eller andre omkostninger direkte til forbrugsmedlemsstaten.
Underafdeling 10
Regnskaber
Artikel 63c
1. For at anses for at være tilstrækkeligt detaljerede jf. artikel 369 og 369k i direktiv 2006/112/EF skal de regnskaber, som den afgiftspligtige person fører, indeholde følgende oplysninger:
a)
den forbrugsmedlemsstat, som tjenesteydelsen leveres til
b)
typen af leveret tjenesteydelse
c)
datoen for leveringen af tjenesteydelsen
d)
det afgiftspligtige beløb med angivelse af den anvendte valuta
e)
enhver efterfølgende forhøjelse eller nedsættelse af det afgiftspligtige beløb
f)
den anvendte momssats
g)
det skyldige momsbeløb med angivelse af den anvendte valuta
h)
datoen for og størrelsen af modtagne betalinger
i)
acontobeløb, der er modtaget inden leveringen af tjenesteydelsen
j)
hvis der er udstedt en faktura, fakturaoplysningerne
k)
kundens navn, hvis den afgiftspligtige person har kendskab hertil
l)
de oplysninger, der er anvendt til at fastslå, hvor kunden er etableret eller har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted.
2. De i stk. 1 omhandlede oplysninger registreres af den afgiftspligtige person for hver tjenesteydelse, der er leveret, på en sådan måde, at de straks kan gøres elektronisk tilgængelige.«
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2015.
Medlemsstaterne tillader dog, at ikke-etablerede afgiftspligtige personer fra den 1. oktober 2014 kan indgive de oplysninger, der kræves i henhold til artikel 360 eller 369c i direktiv 2006/112/EF med henblik på registrering under særordningerne for ikke-etablerede afgiftspligtige personer, der leverer teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester eller elektroniske tjenesteydelser til ikke-afgiftspligtige personer.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Luxembourg, den 9. oktober 2012.
32012R0967
L 290/1
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
09.10.2012.
UREDBA VIJEĆA (EU) br. 967/2012
od 9. listopada 2012.
o izmjeni Provedbene uredbe (EU) br. 282/2011 u vezi posebnih programa za porezne obveznike koji nemaju poslovni nastan, a isporučuju telekomunikacijske usluge, usluge radijskog i televizijskog emitiranja ili elektroničke usluge osobama koje nisu porezni obveznici
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Direktivu Vijeća 2006/112/EZ o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (1), a posebno njezin članak 397.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
budući da:
(1)
Direktivom 2006/112/EZ je predviđeno da se od 1. siječnja 2015. sve telekomunikacijske usluge, usluge radijskog i televizijskog emitiranja i elektroničke usluge oporezuju u državi članici u kojoj korisnik usluga ima sjedište, stalno prebivalište ili uobičajeno boravište (dalje u tekstu „država članica potrošnje”), bez obzira na to gdje porezni obveznik koji isporučuje te usluge ima poslovni nastan.
(2)
Kako bi se olakšalo ispunjavanje poreznih obveza u slučajevima kada se takve usluge isporučuju osobama koje nisu porezni obveznici, uveden je posebni program za porezne obveznike koji imaju poslovni nastan unutar Zajednice, ali izvan države članice u kojoj se usluge isporučuju (dalje u tekstu „program Unije”). Drugi posebni program koji je trenutačno u primjeni, za porezne obveznike koji nemaju poslovni nastan unutar Zajednice (dalje u tekstu „program ne-Unije”), proširen je na sve navedene usluge. To će poreznim obveznicima koji nemaju poslovni nastan omogućiti da državu članicu identifikacije odrede kao jedinstvenu elektroničku kontaktnu točku za utvrđivanje i prijavu PDV-a.
(3)
Porezni obveznik koji ima poslovni nastan u više država članica trebao bi, u okviru programa Unije, moći odrediti bilo koju od spomenutih država članica kao državu članicu identifikacije, osim kada se sjedište njegove poslovne djelatnosti nalazi unutar Zajednice. U tom je slučaju država članica identifikacije država u kojoj porezni obveznik ima sjedište svoje poslovne djelatnosti.
(4)
Kako bi se izbjeglo nerazmjerno opterećenje poreznih obveznika koji primjenjuju program Unije, potrebno je pojasniti kako je moguće izvršiti promjenu države članice identifikacije u slučajevima kada porezni obveznik prenese svoje sjedište poslovne aktivnosti ili stalnu poslovnu jedinicu tako da je promjena države članice identifikacije nužna kako bi mogao nastaviti primjenjivati taj program.
(5)
Nijedan od posebnih programa ne obuhvaća telekomunikacijske usluge, usluge radijskog i televizijskog emitiranja i elektroničke usluge koje se isporučuju u državama članicama u kojima porezni obveznik ima sjedište svoje poslovne djelatnosti ili stalnu poslovnu jedinicu. Potrebno je pojasniti da se isporuka takvih usluga prijavljuje izravno dotičnoj državi članici.
(6)
Budući da nijedan od posebnih programa nije obavezan, porezni obveznik koji nema poslovni nastan unutar Unije može u bilo kojem trenutku donijeti odluku o prestanku njihove primjene. Potrebno je pojasniti kada takve odluke stupaju na snagu.
(7)
Kako bi se, međutim, izbjegla nepotrebna opterećenja poreznih tijela, poreznom obvezniku koji donese odluku o prestanku primjene jednog od posebnih programa na neko bi vrijeme trebao biti onemogućen ponovni ulazak u sustav primjene tog programa.
(8)
Država članica identifikacije se pri ažuriranju podataka o registraciji u svojoj bazi podataka oslanja na podatke koje dobiva od poreznih obveznika. Kako bi se osiguralo pravovremeno ažuriranje baza podataka, potrebno je utvrditi vremenski rok unutar kojeg bi porezni obveznik koji primjenjuje posebne programe trebao dostaviti sve relevantne podatke o prestanku ili promjeni djelatnosti te o promjenama svih prethodno dostavljenih podataka.
(9)
Poreznom obvezniku koji nema poslovni nastan unutar Unije, a želi primjenjivati posebni program, potrebno je dodijeliti identifikacijski broj za PDV. Kako bi se spriječila nenamjerna retroaktivna primjena od strane poreznih obveznika koji su već identificirani u svrhu PDV-a, potrebno je pojasniti od kojeg se trenutka posebni programi primjenjuju.
(10)
Kako bi se izbjegle sumnje u vezi toga koja država članica ima nadležnost, potrebno je jasno odrediti koja država članica ima pravo isključiti poreznog obveznika iz sustava primjene posebnog programa. Također je potrebno odrediti okolnosti u kojima ta država članica donosi odluku o isključenju kao i kada ta odluka stupa na snagu.
(11)
Potrebno je pojasniti pojam prestanka djelatnosti poreznog obveznika koji ispunjava uvjete za primjenu jednog od posebnih programa, kao i pojam neprekidnog kršenja od strane poreznog obveznika koji nema poslovni nastan.
(12)
Kako bi se potaklo ispunjavanje obveza te izbjegla nepotrebna opterećenja poreznih tijela, poreznom obvezniku koji zbog ponovljenog neispunjavanja obveza bude isključen iz sustava primjene jednog od posebnih programa na neko bi vrijeme trebala biti onemogućena ponovna primjena bilo kojeg od posebnih programa.
(13)
Potrebno je pojasniti da se, u slučajevima kada porezni obveznik prestane primjenjivati neki od posebnih programa, bude isključen iz primjene jednog od posebnih programa ili promijeni državu članicu identifikacije, sve porezne obveze vezane uz porezna razdoblja prije tog prestanka, isključenja ili promjene podmiruju u državi članici koja je bila država članica identifikacije prije prestanka, isključenja ili promjene.
(14)
Kako bi se državama članicama potrošnje olakšala kontrola, svako bi se porezno razdoblje trebalo obrađivati zasebno, a izmjene se vršiti samo za predmetne prijave PDV-a.
(15)
U svrhu kontrole je od poreznih obveznika koji nemaju poslovni nastan primjereno zahtijevati podnošenje prijave PDV-a državama članicama identifikacije čak i kada tijekom poreznog razdoblja nisu isporučene nikakve usluge. Također je potrebno pojasniti da je potrebno navesti točan iznos PDV-a, bez zaokruživanja na veći ili manji iznos.
(16)
Za izmjene prijava PDV-a nužno je utvrditi vremenski rok unutar kojeg se prijave mogu elektroničkim putem podnositi državama članicama identifikacije. Države članice potrošnje bi, u svakom slučaju, trebale imati mogućnost prihvatiti ili zatražiti relevantne podatke izravno od poreznog obveznika te PDV utvrditi u skladu sa svojim nacionalnim propisima.
(17)
U slučajevima kada država članica identifikacije nije usvojila euro kao svoju valutu, porezni obveznici koji nemaju poslovni nastan dužni su poštovati odredbe te države članice u vezi s valutom u kojoj se podnose sve prijave PDV-a u okviru posebnih programa.
(18)
Ne dovodeći u pitanje nacionalne propise država članica potrošnje o povratu preplaćenih iznosa poreza i s isključivim ciljem osiguravanja učinkovite administrativne provedbe posebnih programa u državi članici identifikacije te izbjegavanja pretjeranog administrativnog opterećenja za tu državu članicu kao i za državu članicu potrošnje, potrebno je osigurati da porezni obveznici iznose uplaćenog PDV-a ne mogu prikazati u više od jedne prijave, bilo u prvotnom obračunu ili u naknadnim izmjenama.
(19)
Kako bi se olakšalo ubiranje PDV-a i osiguralo plaćanje odgovarajućih iznosa za usluge koje se isporučuju u okviru posebnih programa, važno je jasno odrediti obveze država članica identifikacije i država članica potrošnje u slučajevima kada porezni obveznik koji nema poslovni nastan ne izvrši plaćanje ili uplati prenizak ili previsok iznos, kao i u vezi s kamatama, kaznama i drugim dodatnim troškovima.
(20)
Evidencije koje vode porezni obveznici koji nemaju nastan moraju biti dovoljno detaljne kako bi poreznim tijelima država članica potrošnje omogućile utvrđivanje ispravnosti prijave PDV-a. Stoga je potrebno odrediti koje minimalne podatke te evidencije moraju sadržavati.
(21)
Kako bi se olakšala provedba posebnih programa te omogućila njihova primjena na usluge isporučene od 1. siječnja 2015. nadalje, poreznim obveznicima koji nemaju poslovni nastan potrebno je omogućiti da svoje podatke za registraciju podnesu državi članici koju su sami odredili kao državu članicu identifikacije počevši od 1. listopada 2014.
(22)
Provedbenu uredbu Vijeća (EU) br. 282/2011 (2) treba stoga na odgovarajući način izmijeniti,
DONIJELO JE OVU UREDBU:
Članak 1.
U Provedbenoj uredbi (EU) br. 282/2011, odjeljak 2. poglavlja XI. zamjenjuje se sljedećim:
„ODJELJAK 2.
Posebni programi za porezne obveznike koji nemaju poslovni nastan, a isporučuju telekomunikacijske usluge, usluge radijskog i televizijskog emitiranja ili elektroničke usluge osobama koje nisu porezni obveznici (članci 358. do 369.k Direktive 2006/112/EZ)
Pododjeljak 1.
Definicije
Članak 57.a
Za potrebe ovog odjeljka primjenjuju se sljedeće definicije:
1.
‚program ne-Unije’ znači posebni program za telekomunikacijske usluge, usluge radijskog i televizijskog emitiranja ili elektroničke usluge koje isporučuju porezni obveznici koji nemaju poslovni nastan unutar Zajednice u skladu s glavom XII. poglavljem 6. odjeljkom 2. Direktive 2006/112/EZ,
2.
‚program Unije’ znači posebni program za telekomunikacijske usluge, usluge radijskog i televizijskog emitiranja ili elektroničke usluge koje isporučuju porezni obveznici koji imaju poslovni nastan unutar Zajednice, ali nemaju poslovni nastan unutar države članice potrošnje u skladu s glavom XII. poglavljem 6. odjeljkom 3. Direktive 2006/112/EZ,
3.
‚posebni program’, ovisno o kontekstu, označava „program ne-Unije” i/ili „program Unije”,
4.
‚porezni obveznik’ označava poreznog obveznika koji nema poslovni nastan unutar Zajednice definiranog člankom 358.a točkom 1. Direktive 2006/112/EZ ili poreznog obveznika koji nema poslovni nastan unutar države članice potrošnje definiranog člankom 369.a stavkom 1. točkom 1. te Direktive.
Pododjeljak 2.
Primjena programa Unije
Članak 57.b
Kada porezni obveznik koji primjenjuje program Unije ima poslovni nastan unutar Zajednice, tada je država članica identifikacije država članica u kojoj porezni obveznik ima poslovni nastan.
Kada porezni obveznik koji primjenjuje program Unije ima sjedište svoje poslovne djelatnosti izvan Zajednice, ali ima više od jedne stalne poslovne jedinice unutar Zajednice, tada kao državu članicu identifikacije, u skladu s člankom 369.a stavkom 2. Direktive 2006/112/EZ, može odabrati bilo koju od država članica u kojoj ima stalnu poslovnu jedinicu.
Pododjeljak 3.
Područje primjene programa Unije
Članak 57.c
Program Unije ne primjenjuje se na telekomunikacijske usluge, usluge radijskog i televizijskog emitiranja ili elektroničke usluge koje se isporučuju u državama članicama u kojima porezni obveznik ima sjedište poslovne aktivnosti ili stalnu poslovnu jedinicu. Isporuka takvih usluga prijavljuje se nadležnim poreznim tijelima te države u prijavi PDV-a kako je predviđeno člankom 250. Direktive 2006/112/EZ.
Pododjeljak 4.
Identifikacija
Članak 57.d
Kada porezni obveznik obavijesti državu članicu identifikacije da namjerava primjenjivati jedan od posebnih programa, taj se posebni program primjenjuje od prvog dana narednog kalendarskog tromjesečja.
Kada se, međutim, prva isporuka usluga koje obuhvaća taj posebni program izvrši prije datuma navedenog u prvom stavku, tada se posebni program primjenjuje od datuma te prve isporuke, pod uvjetom da porezni obveznik državu članicu identifikacije obavijesti o početku svojih aktivnosti obuhvaćenih posebnim programom najkasnije deseti dan sljedećeg mjeseca.
Članak 57.e
Država članica identifikacije poreznog obveznika koji primjenjuje program Unije identificira putem njegovog identifikacijskog broja za PDV, kako je navedeno u člancima 214. i 215. Direktive 2006/112/EZ.
Članak 57.f
1. Kada porezni obveznik koji primjenjuje program Unije prestane ispunjavati uvjete utvrđene člankom 369.a stavkom 1. točkom 2. Direktive 2006/112/EZ, država članica u kojoj je prethodno bio identificiran prestaje biti državom članicom identifikacije. Kada taj porezni obveznik i dalje ispunjava uvjete za primjenu tog posebnog programa, kako bi nastavio primjenjivati taj program kao novu državu članicu identifikacije navodi državu članicu u kojoj ima sjedište svoje poslovne djelatnosti ili, ako se sjedište njegove poslovne djelatnosti ne nalazi unutar zajednice, državu članicu u kojoj ima stalnu poslovnu jedinicu.
2. U slučaju promjene države članice identifikacije u skladu sa stavkom 1., ta se promjena primjenjuje od datuma s kojim porezni obveznik prestane imati sjedište svoje poslovne djelatnosti ili stalnu poslovnu jedinicu u državi članici koja je prethodno bila navedena kao država članica identifikacije.
Članak 57.g
Porezni obveznik koji primjenjuje posebni program ima pravo prestati primjenjivati taj posebni program bez obzira na to isporučuje li i dalje usluge koje su obuhvaćene tim posebnim programom. Porezni obveznik obavješćuje državu članicu identifikacije najkasnije 15 dana prije isteka kalendarskog tromjesečja prije onog u kojem namjerava prestati primjenjivati program. Prestanak primjene stupa na snagu s prvim danom sljedećeg kalendarskog tromjesečja.
Obveze PDV-a vezane uz isporučene telekomunikacijske usluge, usluge radijskog i televizijskog emitiranja i elektroničke usluge koje nastanu nakon datuma s kojim je prestanak primjene stupio na snagu podmiruju se izravno poreznim tijelima dotične države članice potrošnje.
Kada porezni obveznik prestane primjenjivati posebni program u skladu s prvim stavkom, na dva ga se kalendarska tromjesečja od datuma prestanka isključuje iz sustava primjene tog programa u svim državama članicama.
Pododjeljak 5.
Obveze izvještavanja
Članak 57.h
1. Najkasnije deseti dan sljedećeg mjeseca porezni obveznik elektroničkim putem obavješćuje državu članicu identifikacije o:
-
prestanku njegovih djelatnosti koje su obuhvaćene posebnim programom,
-
svim promjenama njegovih djelatnosti koje su obuhvaćene posebnim programom zbog kojih više ne ispunjava potrebne uvjete za primjenu tog posebnog programa, i
-
svim promjenama podataka koje je prethodno dostavio državi članici identifikacije.
2. U slučaju promjene države članice identifikacije u skladu s člankom 57.f, porezni obveznik najkasnije deseti dan mjeseca nakon promjene poslovnog nastana o promjeni obavješćuje obje dotične države članice. Novoj državi članici identifikacije dostavlja podatke o registraciji koji se zahtijevaju kada porezni obveznik po prvi put primjenjuje posebni program.
Pododjeljak 6.
Isključenje
Članak 58.
Kada je na poreznog obveznika koji primjenjuje jedan od posebnih programa primjenjiv barem jedan od kriterija propisanih člankom 363. ili 369.e Direktive 2006/112/EZ, država članica identifikacije isključuje tog poreznog obveznika iz primjene predmetnog programa.
Samo država članica identifikacije može isključiti poreznog obveznika iz primjene nekog od posebnih programa.
Država članica identifikacije odluku o isključenju temelji na svim raspoloživim informacijama, uključujući i one koje su joj dostavile druge države članice.
Isključenje stupa na snagu s prvim danom kalendarskog tromjesečja nakon dana slanja elektroničke obavijesti o isključenju poreznom obvezniku.
Kada je, međutim, isključenje posljedica promjene sjedišta poslovne aktivnosti ili stalne poslovne jedinice, ono stupa na snagu s datumom navedene promjene.
Članak 58.a
Za poreznog obveznika koji primjenjuje posebni program, a u razdoblju od osam uzastopnih kalendarskih tromjesečja u nijednoj državi članici potrošnje nije isporučio nikakve usluge obuhvaćene tim programom, smatra se da su njegove oporezive djelatnosti u smislu članka 363. točke (b) odnosno članka 369.e točke (b) Direktive 2006/112/EZ prestale. Taj prestanak ga ne sprječava da u slučaju ponovnog pokretanja djelatnosti obuhvaćenih bilo kojim od posebnih programa ponovno primijeni posebni program.
Članak 58.b
1. U slučaju isključenja poreznog obveznika iz primjene jednog od posebnih programa zbog neprekidnog kršenja pravila koja se odnose na taj program, navedeni porezni obveznik ostaje isključen iz primjene bilo kojeg od posebnih programa u bilo kojoj državi članici u razdoblju od osam kalendarskih tromjesečja nakon kalendarskog tromjesečja u kojem je isključenje nastupilo.
2. Smatra se da porezni obveznik neprekidno krši pravila koja se odnose na neki od posebnih programa u smislu članka 363. točke (d) odnosno članka 369.e točke (d) Direktive 2006/112/EZ barem u sljedećim slučajevima:
(a)
kada mu je država članica identifikacije u skladu s člankom 60.a izdala opomene za tri neposredno prethodna kalendarska tromjesečja, a prijava PDV-a nije podnesena za svako od tih kalendarskih tromjesečja u roku od deset dana nakon slanja opomene,
(b)
kada mu je država članica identifikacije u skladu s člankom 63.a izdala opomene za tri neposredno prethodna kalendarska tromjesečja, a on nije izvršio plaćanje punog iznosa prijavljenog PDV-a za svako od tih kalendarskih tromjesečja u roku od deset dana nakon slanja opomene, osim ako je preostali neplaćeni iznos manji od 100 EUR za svako kalendarsko tromjesečje,
(c)
kada na zahtjev države članice identifikacije ili države članice potrošnje i jedan mjesec nakon naknadne opomene države članice identifikacije nije u elektroničkom obliku osigurao dostupnost evidencija iz članaka 369. i 369.k Direktive 2006/112/EZ.
Članak 58.c
Porezni obveznik koji je isključen iz primjene jednog od posebnih programa sve obveze PDV-a vezane uz isporučene telekomunikacijske usluge, usluge radijskog i televizijskog emitiranja i elektroničke usluge koje nastanu nakon datuma s kojim je isključenje stupilo na snagu podmiruje izravno poreznim tijelima dotične države članice potrošnje.
Pododjeljak 7.
Prijava PDV-a
Članak 59.
1. Svako porezno razdoblje u smislu članka 364. ili članka 369.f Direktive 2006/112/EZ smatra se zasebnim poreznim razdobljem.
2. Kada se, u skladu s člankom 57.d stavkom 2., posebni program primjenjuje od datuma prve isporuke, porezni obveznik podnosi zasebnu prijavu PDV-a za kalendarsko tromjesečje u kojem je izvršena prva isporuka.
3. Kada je porezni obveznik tijekom poreznog razdoblja registriran u okviru oba posebna programa, podnosi prijavu PDV-a i vrši odgovarajuća plaćanja državi članici identifikacije prema svakom od programa za isporučene usluge i razdoblja obuhvaćena pojedinim programom.
4. Kada se, u skladu s člankom 57.f, država članica identifikacije promijeni nakon prvog dana predmetnog kalendarskog tromjesečja, porezni obveznik podnosi prijavu PDV-a i vrši odgovarajuća plaćanja i prethodnoj i novoj državi članici identifikacije za usluge isporučene tijekom odgovarajućih razdoblja u kojima su te države članice bile države članice identifikacije.
Članak 59.a
Kada porezni obveznik koji primjenjuje posebni program tijekom poreznog razdoblja u nijednoj državi članici potrošnje nije isporučio nikakve usluge obuhvaćene tim programom, podnosi prijavu PDV-a u kojoj navodi da tijekom predmetnog razdoblja nisu obavljene nikakve isporuke (prijava nultog PDV-a).
Članak 60.
Iznosi u prijavama PDV-a koje se podnose u okviru posebnih programa ne zaokružuju se na najbližu višu ili nižu cijelu novčanu jedinicu. Prijavljuje se i doznačuje točan iznos PDV-a.
Članak 60.a
Poreznim obveznicima koji nisu podnijeli poreznu prijavu u skladu s člankom 364. ili člankom 369.f Direktive 2006/112/EZ država članica identifikacije elektroničkim putem dostavlja opomenu o obvezi da podnesu takvu prijavu. Država članica identifikacije opomenu izdaje deseti dan od dana s kojim je prijava trebala biti podnesena te elektroničkim putem obavješćuje druge države članice o izdanoj opomeni.
Za sve daljnje opomene i korake poduzete s ciljem utvrđivanja i ubiranja PDV-a odgovorna je pojedina država članica potrošnje.
Neovisno o svim izdanim opomenama i poduzetim koracima pojedine države članice potrošnje, porezni obveznik prijavu PDV-a podnosi državi članici identifikacije.
Članak 61.
1. Promjene iznosa u prijavi PDV-a se, nakon njezinog podnošenja, vrše isključivo putem izmjena predmetne prijave, a ne prilagodbama naknadnih prijava.
2. Izmjene iz stavka 1. podnose se elektroničkim putem državi članici identifikacije u roku od tri godine od datuma s kojim je trebala biti podnesena prvotna prijava.
To, međutim, ne utječe na pravila države članice potrošnje koja se odnose na utvrđivanje i izmjene.
Članak 61.a
Ako porezni obveznik:
(a)
prestane primjenjivati jedan od posebnih programa,
(b)
bude isključen iz primjene jednog od posebnih programa ili
(c)
promijeni državu članicu identifikacije u skladu s člankom 57.f,
konačnu prijavu PDV-a i odgovarajuća plaćanja, kao i sve ispravke ili zakašnjele podneske ranijih prijava i odgovarajuća plaćanja, izvršava državi članici koja je bila država članica identifikacije u trenutku prestanka, isključenja ili promjene.
Pododjeljak 8.
Valuta
Članak 61.b
Kada država članica identifikacije koja nije usvojila euro odluči da se prijave PDV-a podnose u njezinoj nacionalnoj valuti, ta se odluka odnosi na sve prijave PDV-a svih poreznih obveznika koji primjenjuju posebne programe.
Pododjeljak 9.
Plaćanja
Članak 62.
Ne dovodeći u pitanje članak 63.a stavak 3. te članak 63.b, porezni obveznik sva plaćanja izvršava državi članici identifikacije.
Plaćanja PDV-a koja porezni obveznik izvrši u skladu s člankom 367. ili člankom 369.i Direktive 2006/112/EZ odnose se isključivo na prijavu PDV-a podnesenu u skladu s člankom 364. ili člankom 369.f navedene Direktive. Sve naknadne prilagodbe plaćenih iznosa porezni obveznik izvršava isključivo pozivanjem na predmetnu prijavu i ne može ih prikazati u drugoj prijavi niti prilagoditi u nekoj od naknadnih prijava. Pri svakom se plaćanju navodi poziv na broj predmetne prijave.
Članak 63.
Država članica identifikacije koja zaprimi iznos veći od iznosa koji je prikazan u prijavi PDV-a podnesenoj u skladu s člankom 364. ili člankom 369.f Direktive 2006/112/EZ izvršava izravan povrat preplaćenog iznosa dotičnom poreznom obvezniku.
Kada država članica identifikacije zaprimi iznos na temelju porezne prijave za koju se naknadno utvrdi da je netočna, a ta je država članica već raspodijelila navedeni iznos državama članicama potrošnje, svaka od tih država članica potrošnje izvršava izravan povrat odgovarajućeg dijela preplaćenog iznosa poreznom obvezniku.
Kada se, međutim, preplate odnose na razdoblja zaključno s posljednjim poreznim razdobljem 2018., država članica identifikacije izvršava povrat odgovarajućeg dijela iznosa koji je zadržala u skladu s člankom 46. stavkom 3. Uredbe (EU) br. 904/2010, dok država članica potrošnje izvršava povrat iznosa preplate umanjen za iznos povrata države članice identifikacije.
Država članica potrošnje elektroničkim putem obavješćuje državu članicu o iznosu navedenih povrata.
Članak 63.a
Kada porezni obveznik podnese prijavu PDV-a u skladu s člankom 364. ili člankom 369.f Direktive 2006/112/EZ, ali ne izvrši plaćanje ili plati manji iznos od onoga koji je utvrđen prijavom, država članica identifikacije poreznom obvezniku, deseti dan nakon dana do kojeg je plaćanje trebalo biti izvršeno u skladu s člankom 367. ili člankom 369.i Direktive 2006/112/EZ, elektroničkim putem dostavlja opomenu o dospjelom iznosu PDV-a.
Država članica identifikacije elektroničkim putem obavješćuje države članice potrošnje o poslanoj opomeni.
Za sve daljnje opomene i korake poduzete s ciljem ubiranja PDV-a odgovorna je pojedina država članica potrošnje. Kada država članica potrošnje izda takve naknadne opomene, odgovarajući iznosi PDV-a plaćaju se toj državi članici.
Država članica potrošnje elektroničkim putem obavješćuje državu članicu identifikacije o izdanoj opomeni.
Članak 63.b
U slučaju nepodnošenja prijave PDV-a, zakašnjelog podnošenja ili podnošenja nepotpune ili netočne prijave te kašnjenja u plaćanju PDV-a, sve kamate, novčane kazne ili druge troškove obračunava i utvrđuje država članica potrošnje. Porezni obveznik takve kamate, novčane kazne ili druge troškove plaća izravno državi članici potrošnje.
Pododjeljak 10.
Evidencije
Članak 63.c
1. Da bi ih se smatralo dovoljno detaljnima u smislu članaka 369. i 369.k Direktive 2006/112/EZ, evidencije koje porezni obveznik vodi moraju sadržavati sljedeće informacije:
(a)
državu članicu potrošnje u kojoj se usluga isporučuje,
(b)
vrstu isporučene usluge,
(c)
datum isporuke usluge,
(d)
poreznu osnovicu uz naznaku korištene valute,
(e)
sva naknadna povećanja ili smanjenja porezne osnovice,
(f)
primijenjenu stopu PDV-a,
(g)
iznos PDV-a koji je potrebno platiti uz naznaku korištene valute,
(h)
datum i iznos zaprimljenih uplata,
(i)
sve predujmove uplaćene prije isporuke usluge,
(j)
u slučaju izdavanja računa, podatke koje sadrži račun,
(k)
ime korisnika usluge, ako je poreznom obvezniku poznato,
(l)
podatke na temelju kojih se utvrđuje mjesto u kojem korisnik usluge ima sjedište, stalno prebivalište ili uobičajeno boravište.
2. Porezni obveznik informacije iz stavka 1. evidentira tako da ih bez odgađanja može elektroničkim putem učiniti dostupnima te za svaku pojedinu isporučenu uslugu zasebno.”
Članak 2.
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Primjenjuje se od 1. siječnja 2015.
Države članice, međutim, poreznim obveznicima koji nemaju nastan dozvoljavaju da podatke koji su člankom 360. ili člankom 369.c Direktive 2006/112/EZ propisani za registraciju u okviru posebnih programa za porezne obveznike koji nemaju poslovni nastan, a isporučuju telekomunikacijske usluge, usluge radijskog i televizijskog emitiranja ili elektroničke usluge osobama koje nisu porezni obveznici, podnesu počevši od 1. listopada 2014.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Luxembourgu 9. listopada 2012.