KOMMISSIONENS FORORDNING (EU) Nr. 1408/2013
af 18. december 2013
om anvendelse af artikel 107 og 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på de minimis-støtte i landbrugssektoren
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 4,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 994/98 af 7. maj 1998 om anvendelse af artikel 107 og 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde på visse former for horisontal statsstøtte (1),
efter offentliggørelse af et udkast til denne forordning (2),
efter høring af Det Rådgivende Udvalg for Statsstøtte og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Statslig finansiering, som opfylder kriterierne i artikel 107, stk. 1, i traktaten, udgør statsstøtte og skal anmeldes til Kommissionen i henhold til traktatens artikel 108, stk. 3. I henhold til artikel 109 i traktaten kan Rådet imidlertid bestemme, at visse former for støtte skal være fritaget for denne underretningspligt. I henhold til artikel 108, stk. 4, i traktaten kan Kommissionen vedtage forordninger vedrørende disse former for statsstøtte. Ved forordning (EF) nr. 994/98 besluttede Rådet i henhold til artikel 109 i traktaten, at de minimis-støtte kunne udgøre en sådan form for statsstøtte. De minimis-støtte, som er støtte, der ydes til en enkelt virksomhed over en given periode, og som ikke overstiger et vist nærmere fastsat beløb, anses derefter for ikke at opfylde alle kriterier i traktatens artikel 107, stk. 1, og er derfor ikke omfattet af underretningspligten.
(2)
Kommissionen har i adskillige afgørelser præciseret begrebet støtte som omhandlet i traktatens artikel 107, stk. 1. Kommissionen har også bekendtgjort, hvordan den forholder sig til et de minimis-loft, under hvilket traktatens artikel 107, stk. 1, ikke anses for at finde anvendelse, første gang i sin meddelelse om de minimis-støtteordninger (3) og senere i Kommissionens forordning (EF) nr. 69/2001 (4) og (EF) nr. 1998/2006 (5). På baggrund af de særlige regler, der gælder for landbrugssektoren, samt risikoen for, at selv små støttebeløb vil kunne opfylde kriterierne i traktatens artikel 107, stk. 1, blev landbrugssektoren eller dele af den udelukket fra disse forordningers anvendelsesområde. Kommissionen har allerede vedtaget en række forordninger om de minimis-støtte i landbrugssektoren, senest Kommissionens forordning (EF) nr. 1535/2007 (6). På baggrund af erfaringerne med at anvende forordning (EF) nr. 1535/2007 er det hensigtsmæssigt at revidere nogle af de betingelser, der er fastsat i denne forordning, og erstatte den med en ny forordning.
(3)
På baggrund af Kommissionens erfaringer med at anvende forordning (EF) nr. 1535/2007 bør det maksimale støttebeløb til en enkelt virksomhed over en treårig periode forhøjes til 15 000 EUR, og den nationale grænse bør forhøjes til 1 % af den årlige produktion. Disse nye lofter sikrer stadig, at enhver foranstaltning under denne forordning kan anses for ikke at påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og ikke at fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkårene.
(4)
Ved anvendelsen af traktatens konkurrenceregler forstås ved en virksomhed enhver enhed, som udøver økonomisk virksomhed, uanset enhedens retlige status og finansieringsmåde (7). Den Europæiske Unions Domstol har fastslået, at alle enheder, som kontrolleres af samme enhed (de jure eller de facto), skal betragtes som en del af en enkelt virksomhed (8). Af hensyn til retssikkerheden og for at mindske den administrative byrde bør denne forordning indeholde en udtømmende liste med klare kriterier for, om flere virksomheder i den samme medlemsstat skal betragtes som en enkelt virksomhed. Kommissionen har ud fra de veletablerede kriterier for definitionen af »tilknyttede virksomheder« i definitionen af små og mellemstore virksomheder (SMV) i Kommissionens henstilling 2003/361/EF (9) og i bilag I til Kommissionens forordning (EF) nr. 800/2008 (10) udvalgt de kriterier, der er relevante i forbindelse med denne forordning. Kriterierne er allerede velkendte for de offentlige myndigheder og bør i betragtning af denne forordnings anvendelsesområde finde anvendelse på såvel SMV'er som store virksomheder. Kriterierne bør sikre, at en gruppe af tilknyttede virksomheder betragtes som en enkelt virksomhed i forbindelse med anvendelsen af de minimis-reglen, men at virksomheder, der ikke har nogen forbindelse til hinanden ud over, at de hver især har en direkte forbindelse til det samme offentlige organ eller de samme offentlige organer, ikke betragtes som knyttede til hinanden. Der tages således hensyn til den særlige situation, der gælder for virksomheder, der kontrolleres af det samme offentlige organ eller de samme offentlige organer, men som kan have beføjelse til at træffe selvstændige beslutninger. På samme måde bør disse kriterier sikre, at individuelle deltagere i en juridisk person, eller en sammenslutning af fysiske eller juridiske personer ikke alene af denne grund betragtes som tilknyttede, hvis de individuelle deltagere i henhold til national lovgivning kan have rettigheder og forpligtelser svarende til dem, de enkelte landbrugere med status som driftsleder har, navnlig med hensyn til økonomisk, social og skattemæssig stilling, og de har bidraget til at styrke de pågældende juridiske personers eller sammenslutningers landbrugsstrukturer.
(5)
I betragtning af lighederne mellem forarbejdningen og afsætningen af landbrugsprodukter og ikke-landbrugsprodukter inkluderes forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter i anvendelsesområdet for Kommissionens forordning (EU) nr. 1407/2013 (11).
(6)
Den Europæiske Unions Domstol har fastslået, at når Unionen ved lovgivning har indført en fælles markedsordning i en given landbrugssektor, har medlemsstaterne pligt til ikke at gøre undtagelser fra ordningen eller i øvrigt tilsidesætte den (12). Denne forordning bør derfor ikke gælde for støtte, hvis størrelse fastsættes på grundlag af prisen for eller mængden af produkter, der indkøbes eller afsættes. Den bør heller ikke finde anvendelse på støtte, der er betinget af, at støtten deles med primærproducenter.
(7)
Denne forordning bør ikke finde anvendelse på eksportstøtte eller støtte, der er betinget af, at der anvendes indenlandske produkter frem for importerede. Den bør navnlig ikke gælde for støtte til finansiering af etablering og drift af distributionsnet i andre medlemsstater eller i tredjelande. Støtte til dækning af udgifter til deltagelse i varemesser eller til undersøgelser eller konsulenttjenester, der er nødvendige for at lancere et nyt eller et eksisterende produkt på et nyt marked i en anden medlemsstat eller i et tredjeland, betragtes normalt ikke som eksportstøtte.
(8)
Den treårsperiode, der skal tages i betragtning ved anvendelsen af denne forordning, bør være glidende i den forstand, at man, hver gang der ydes ny de minimis-støtte, skal tage hensyn til den samlede de minimis-støtte, der er ydet i det indeværende og de to foregående regnskabsår.
(9)
Hvis en virksomhed er aktiv inden for primærproduktion af landbrugsprodukter og også er aktiv inden for andre sektorer eller har aktiviteter, der falder ind under anvendelsesområdet for forordning (EU) nr. 1407/2013, bør bestemmelserne i nævnte forordning finde anvendelse på støtte, som ydes til disse sektorer eller aktiviteter, forudsat at den pågældende medlemsstat ved hjælp af egnede midler, såsom ved at aktiviteterne holdes adskilt, eller ved, at omkostningerne udskilles, sikrer, at de minimis-støtte, der er ydet i henhold til nævnte forordning, ikke kommer primærproduktionen af landbrugsprodukter til gode.
(10)
Hvis en virksomhed er aktiv både inden for primærproduktion af landbrugsprodukter og inden for fiskeri og akvakultur, bør Kommissionens forordning (EF) nr. 875/2007 (13) finde anvendelse på støtte, som ydes til sidstnævnte sektor, forudsat at den pågældende medlemsstat ved hjælp af egnede midler, såsom ved at aktiviteterne holdes adskilt, eller ved, at omkostningerne udskilles, sikrer, at de minimis-støtte, der er ydet i henhold til nævnte forordning, ikke kommer til primærproduktion af landbrugsprodukter til gode.
(11)
Denne forordning bør fastsætte regler, der sikrer, at det ikke er muligt at omgå de maksimale støtteintensiteter fastsat i specifikke forordninger eller Kommissionens afgørelser. Den bør også fastsætte klare kumulationsregler, der er lette at anvende.
(12)
Denne forordning udelukker ikke, at en foranstaltning eventuelt ikke skal betragtes som statsstøtte efter traktatens artikel 107, stk. 1, af andre grunde end de i denne forordning nævnte, f.eks. fordi foranstaltningen er i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip, eller fordi foranstaltningen ikke indebærer en overførsel af statsmidler. Særligt udgør EU-støtte, der forvaltes centralt af Kommissionen, og som ikke direkte eller indirekte kontrolleres af medlemsstaterne, ikke statsstøtte og bør ikke tages i betragtning ved bestemmelsen af, om det relevante loft eller den nationale grænse er overholdt.
(13)
For at sikre gennemsigtighed, ligebehandling og effektivt tilsyn bør denne forordning kun finde anvendelse på de minimis-støtte, hvis bruttosubventionsækvivalent kan forudberegnes præcist, uden at det er nødvendigt at foretage en risikovurdering (»gennemsigtig støtte«). En sådan præcis beregning kan f.eks. foretages i forbindelse med tilskud, rentetilskud, begrænsede skattefritagelser eller andre instrumenter, for hvilke der gælder en øvre grænse, som sikrer, at det relevante loft ikke overstiges. En sådan øvre grænse betyder, at så længe det præcise støttebeløb ikke eller endnu ikke er kendt, skal medlemsstaten antage, at beløbet svarer til grænsen, for at sikre, at flere støtteforanstaltninger ikke tilsammen overstiger det loft, der er fastlagt i denne forordning, og for at anvende kumulationsreglerne.
(14)
For at sikre gennemsigtighed, ligebehandling og korrekt anvendelse af de minimis-loftet bør alle medlemsstater anvende den samme beregningsmetode. For at lette en sådan beregning bør støttebeløb, der ikke udbetales som kontante tilskud, omregnes til en bruttosubventionsækvivalent. For at kunne beregne bruttosubventionsækvivalenten for andre former for gennemsigtig støtte end tilskud og for rateudbetalt støtte er det nødvendigt at anvende de gældende markedsrentesatser på støttetidspunktet. Med henblik på en ensartet, gennemsigtig og enkel anvendelse af statsstøttereglerne bør de markedsrentesatser, der skal anvendes med henblik på denne forordning, være de referencesatser, der er fastsat i meddelelsen fra Kommissionen om revision af metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten (14).
(15)
Støtte indeholdt i lån, herunder de minimis-støtte til risikofinansiering i form af lån, bør betragtes som gennemsigtig de minimis-støtte, hvis bruttosubventionsækvivalenten er blevet beregnet på basis af de gældende markedsrentesatser på støttetidspunktet. For at forenkle behandlingen af mindre lån med kort løbetid bør denne forordning indeholde en klar regel, der er let at anvende og tager hensyn til såvel lånebeløbet som løbetiden. På grundlag af Kommissionens erfaringer kan lån, der er sikret ved sikkerhedsstillelse for mindst 50 % af lånet, og som ikke overstiger enten 75 000 EUR og en løbetid på fem år eller 37 500 EUR og en løbetid på ti år, anses for at have en bruttosubventionsækvivalent, der ikke overstiger de minimis-loftet. På grund af de vanskeligheder, der er forbundet med at bestemme bruttosubventionsækvivalenten af støtte, der ydes til virksomheder, der muligvis ikke vil være i stand til at tilbagebetale lånet, bør denne regel ikke gælde for disse virksomheder.
(16)
Støtte indeholdt i kapitaltilførsler bør ikke betragtes som gennemsigtig de minimis-støtte, medmindre det samlede beløb i forbindelse med den offentlige kapitaltilførsel ligger under de minimis-loftet. Støtte i form af risikofinansieringsforanstaltninger i form af egenkapital- eller kvasiegenkapitalinvesteringer, jf. retningslinjerne for risikofinansiering (15), bør ikke betragtes som gennemsigtig de minimis-støtte, medmindre den pågældende foranstaltning tilfører kapital, der ikke overstiger de minimis-loftet.
(17)
Støtte indeholdt i garantier, herunder de minimis-støtte til risikofinansiering i form af garantier, bør betragtes som gennemsigtig, hvis bruttosubventionsækvivalenten er blevet beregnet på grundlag af de minimumspræmier, der er fastsat i Kommissionens meddelelse for den pågældende type virksomhed (16). For at forenkle behandlingen af garantier med kort løbetid til sikkerhed for indtil 80 % af et relativt lille lån, bør denne forordning indeholde en klar regel, der er let at anvende og tager hensyn til såvel størrelsen af det underliggende lån som garantiens løbetid. Denne regel bør ikke gælde for garantier for underliggende transaktioner, der ikke er lån, såsom garantier for kapitaltransaktioner. Hvis garantien ikke overstiger 80 % af det underliggende lån, garantibeløbet ikke overstiger 112 500 EUR, og garantiens løbetid ikke overstiger fem år, kan garantien anses for at have en bruttosubventionsækvivalent, der ikke overstiger de minimis-loftet. Det samme gælder, når garantien ikke overstiger 80 % af det underliggende lån, garantibeløbet ikke overstiger 56 250 EUR, og garantiens løbetid ikke overstiger ti år. Derudover kan medlemsstaterne bruge en metode til at beregne garantiers bruttosubstitutionsækvivalent, der er blevet meddelt Kommissionen i henhold til en anden forordning vedtaget af Kommissionen på statsstøtteområdet, der var gældende på det pågældende tidspunkt, og som Kommissionen har accepteret er på linje med garantimeddelelsen eller en efterfølgende meddelelse, når den accepterede metode udtrykkeligt tager sigte på den relevante type garantier og underliggende transaktioner i forbindelse med anvendelsen af denne forordning. På grund af de vanskeligheder, der er forbundet med at bestemme bruttosubventionsækvivalenten af støtte, der ydes til virksomheder, der muligvis ikke vil være i stand til at tilbagebetale lånet, bør denne regel ikke gælde for disse virksomheder.
(18)
Når en de minimis-støtteordning gennemføres gennem finansielle formidlere, bør det sikres, at disse ikke modtager nogen form for statsstøtte. Dette kan f.eks. gøres ved at kræve, at finansielle formidlere, der er omfattet af en statsgaranti, betaler en markedsbestemt præmie, fuldt ud overfører enhver fordel til de endelige støttemodtagere eller overholder de minimis-loftet og andre bestemmelser i denne forordning, herunder også på formidlerplan.
(19)
På grundlag af en anmeldelse fra en medlemsstat kan Kommissionen undersøge, om en foranstaltning, der ikke består i et tilskud, et lån, en garanti, kapitaltilførsel eller risikofinansiering i form af egenkapital- eller kvasiegenkapitalinvestering, medfører en bruttosubventionsækvivalent, som ikke overstiger de minimis-loftet og derfor kunne falde ind under denne forordnings anvendelsesområde.
(20)
Kommissionen har pligt til at sikre, at statsstøttereglerne overholdes, og i overensstemmelse med samarbejdsprincippet i artikel 4, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Union bør medlemsstaterne medvirke i udførelsen af denne opgave ved at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at den samlede de minimis-støtte, der i henhold til de minimis-reglen ydes til en enkelt virksomhed, ikke overstiger det samlede tilladte loft. Når medlemsstaterne yder de minimis-støtte, bør de derfor give den pågældende virksomhed meddelelse om det beløb, der ydes som de minimis-støtte, og om at støtten er de minimis-støtte, med udtrykkelig henvisning til denne forordning. Medlemsstaterne bør forpligtes til at føre tilsyn med den ydede støtte for at sikre, at de relevante lofter ikke overstiges, og at reglerne om kumulation overholdes. Til opfyldelse af den forpligtelse bør den pågældende medlemsstat inden ydelsen af en sådan støtte skulle indhente en erklæring fra virksomheden om anden de minimis-støtte omfattet af denne forordning eller andre de minimis-forordninger, som denne måtte have modtaget i løbet af det pågældende regnskabsår samt de foregående to regnskabsår. Alternativt bør medlemsstaterne have mulighed for at oprette et centralt register med fuldstændige oplysninger om den de minimis-støtte, der er ydet, og kontrollere, at enhver ny ydelse af støtte ikke overstiger det relevante loft.
(21)
Inden en medlemsstat yder nogen form for ny de minimis-støtte, bør den kontrollere, at hverken de minimis-loftet eller den nationale grænse overstiges med den nye de minimis-støtte i den pågældende medlemsstat, og at de øvrige betingelser i denne forordning overholdes.
(22)
Under hensyn til Kommissionens erfaringer og især den hyppighed, hvormed det generelt er nødvendigt at revidere statsstøttepolitikken, bør forordningens anvendelsesperiode begrænses. Hvis forordningen ikke forlænges ved gyldighedsperiodens udløb, bør medlemsstaterne have en overgangsperiode på seks måneder for den de minimis-støtte, der er omfattet af denne forordning -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Anvendelsesområde
1. Denne forordning finder anvendelse på støtte til virksomheder inden for primærproduktion af landbrugsprodukter med undtagelse af:
a)
støtte, der fastsættes på basis af prisen for eller mængden af produkter, der afsættes
b)
støtte til aktiviteter, der er knyttet til eksport til tredjelande eller medlemsstater, nemlig støtte, der er direkte forbundet med de eksporterede mængder, etablering og drift af distributionsnet eller andre løbende udgifter i forbindelse med eksportvirksomheden
c)
støtte, som er betinget af, at der anvendes indenlandske produkter frem for importerede.
2. Hvis en virksomhed er aktiv inden for primærproduktion af landbrugsprodukter og også er aktiv inden for en eller flere af de sektorer, der falder ind under anvendelsesområdet for forordning (EU) nr. 1407/2013, eller har andre aktiviteter inden for dens anvendelsesområde, finder nævnte forordning anvendelse på støtte, som ydes til de sidstnævnte sektorer og aktiviteter, forudsat at den pågældende medlemsstat ved hjælp af egnede midler, såsom ved, at aktiviteterne holdes adskilt, eller ved, at omkostningerne udskilles, sikrer, at de minimis-støtte ydet i henhold til nævnte forordning ikke kommer primærproduktionen af landbrugsprodukter til gode.
3. Hvis en virksomhed er aktiv både inden for primærproduktion af landbrugsprodukter og inden for fiskeri og akvakultur, finder bestemmelserne i forordning (EF) nr. 875/2007 anvendelse på støtte, som ydes til den sidstnævnte sektor, forudsat at den pågældende medlemsstat ved hjælp af egnede midler, såsom ved, at aktiviteterne holdes adskilt, eller ved, at omkostningerne udskilles, sikrer, at de minimis-støtte ydet i henhold til nævnte forordning ikke kommer primærproduktion af landbrugsprodukter til gode.
Artikel 2
Definitioner
1. I denne forordning forstås ved »landbrugsprodukter« de i bilag I til traktaten opførte varer med undtagelse af fiskerivarer og akvakulturprodukter, der er omfattet af Rådets forordning (EF) nr. 104/2000 (17).
2. »En enkelt virksomhed« omfatter i denne forordning alle virksomheder, mellem hvilke der består en af følgende former for forbindelse:
a)
en af virksomhederne besidder flertallet af de stemmerettigheder, der er tillagt aktionærerne eller deltagerne i en anden virksomhed
b)
en af virksomhederne har ret til at udnævne eller afsætte et flertal af medlemmerne af administrations-, ledelses- eller tilsynsorganet i en anden virksomhed
c)
en af virksomhederne har ret til at udøve en bestemmende indflydelse over en anden virksomhed i medfør af en med denne indgået aftale eller i medfør af en bestemmelse i dennes vedtægter
d)
en af virksomhederne, der er aktionær eller deltager i en anden virksomhed, råder i medfør af en aftale med andre aktionærer eller deltagere i denne anden virksomhed over flertallet af aktionærernes eller deltagernes stemmerettigheder.
Virksomheder, mellem hvilke der via en eller flere andre virksomheder består en af de i første afsnit, litra a) til d), nævnte forbindelser, betragtes også som en enkelt virksomhed.
Artikel 3
De minimis-støtte
1. Støtteforanstaltninger, der opfylder betingelserne i denne forordning, anses for ikke at opfylde alle kriterierne i traktatens artikel 107, stk. 1, og er derfor fritaget fra underretningspligten i traktatens artikel 108, stk. 3.
2. Den samlede de minimis-støtte ydet af en medlemsstat til en enkelt virksomhed må ikke overstige 15 000 EUR over en periode på tre regnskabsår.
3. Det kumulerede beløb for den de minimis-støtte, som en medlemsstat yder til virksomheder, der er aktive inden for primærproduktion af landbrugsprodukter, over en periode på tre regnskabsår, må ikke overstige den nationale grænse i bilaget.
4. De minimis-støtte anses for ydet på det tidspunkt, hvor virksomheden har opnået ret til at modtage støtten i henhold til gældende national ret, uanset datoen for udbetalingen af de minimis-støtten til virksomheden.
5. Det i stk. 2 fastsatte loft og den i stk. 3 omhandlede nationale grænse gælder uanset de minimis-støttens form eller formål, og uanset om medlemsstatens støtte finansieres helt eller delvis med EU-midler. Treårsperioden fastlægges på grundlag af de af virksomheden anvendte regnskabsår i den pågældende medlemsstat.
6. Ved anvendelse af det i stk. 2 fastsatte loft og den i stk. 3 omhandlede nationale grænse angives støtten som et kontant tilskud. Alle anvendte tal skal være brutto, dvs. før eventuelt fradrag af skat eller andre afgifter. Hvis støtten ydes som andet end tilskud, er støttebeløbet støttens bruttosubventionsækvivalent.
Støtte, der udbetales i flere rater, tilbagediskonteres til sin værdi på det tidspunkt, hvor den blev ydet. Den rentesats, der anvendes til tilbagediskonteringsformål, er den gældende tilbagediskonteringssats på støttetidspunktet.
7. Hvis de minimis-loftet, der er fastsat i stk. 2, eller den i stk. 3 omhandlede nationale grænse overstiges ved tildeling af ny de minimis-støtte, kan ingen del af den nye støtte drage fordel af denne forordning.
8. I tilfælde af fusioner og virksomhedsovertagelser skal der tages hensyn til al den de minimis-støtte, der hidtil er ydet til de fusionerende virksomheder, ved afgørelsen af, om ny de minimis-støtte til den nye eller den overtagende virksomhed overstiger loftet eller den nationale grænse. De minimis-støtte, der lovligt er tildelt inden fusionen eller virksomhedsovertagelsen, forbliver lovlig.
9. Hvis en virksomhed spaltes i to eller flere selvstændige virksomheder, skal den de minimis-støtte, der blev ydet inden spaltningen, henregnes til den virksomhed, som den kom til gode, hvilket som udgangspunkt er den virksomhed, som overtager de aktiviteter, som de minimis-støtten blev anvendt til. Såfremt en sådan henregning ikke er mulig, skal de minimis-støtten fordeles forholdsmæssigt på grundlag af den bogførte værdi af de nye virksomheders egenkapital på den reelle dato for spaltningen.
Artikel 4
Beregning af bruttosubventionsækvivalenten
1. Denne forordning finder kun anvendelse på støtte, hvis bruttosubventionsækvivalent kan forudberegnes præcist, uden at det er nødvendigt at foretage en risikovurdering (»gennemsigtig støtte«).
2. Støtte i form af tilskud og rentetilskud betragtes som gennemsigtig de minimis-støtte.
3. Støtte i form af lån betragtes som gennemsigtig de minimis-støtte, hvis
a)
støttemodtageren ikke er under konkursbehandling og ikke opfylder betingelserne i national ret for at blive sat under konkursbehandling efter begæring fra kreditorerne. Når støttemodtageren er en større virksomhed, skal den være i en situation svarende til en vurdering af dens kreditværdighed på mindst B-, og
b)
lånet er sikret ved sikkerhedsstillelse for mindst 50 % af lånet, og lånet beløber sig til enten 75 000 EUR over fem år eller 37 500 EUR over ti år; hvis lånet er mindre end disse beløb og/eller ydes for en periode på under henholdsvis fem eller ti år, skal bruttosubventionsækvivalenten af lånet beregnes som en tilsvarende andel af loftet i artikel 3, stk. 2, eller
c)
bruttosubventionsækvivalenten er beregnet på grundlag af den gældende referencesats på støttetidspunktet.
4. Støtte i form af kapitaltilførsler betragtes kun som gennemsigtig de minimis-støtte, hvis det samlede beløb for den offentlige kapitaltilførsel ikke overstiger de minimis-loftet.
5. Støtte i form af risikofinansieringsforanstaltninger i form af egenkapital- eller kvasiegenkapitalinvesteringer betragtes alene som gennemsigtig de minimis-støtte, hvis den kapital, der tildeles den enkelte virksomhed, ikke overstiger de minimis-loftet.
6. Støtte i form af garantier betragtes som gennemsigtig de minimis-støtte, hvis:
a)
støttemodtageren ikke er under konkursbehandling og ikke opfylder betingelserne i national ret for at blive sat under konkursbehandling efter begæring fra kreditorerne. Når støttemodtageren er en større virksomhed, skal den være i en situation svarende til en vurdering af dens kreditværdighed på mindst B-, og
b)
garantien ikke overstiger 80 % af det underliggende lån, og der enten er stillet sikkerhed for 112 500 EUR med en løbetid for garantien på fem år eller er stillet sikkerhed for 56 250 EUR med en løbetid for garantien på ti år; hvis det beløb, der er stillet garanti for, er lavere end disse beløb, og/eller garantien er stillet for en periode på under henholdsvis fem eller ti år, skal garantiens bruttosubventionsækvivalent beregnes som en tilsvarende andel af loftet i artikel 3, stk. 2, eller
c)
bruttosubventionsækvivalenten er beregnet på grundlag af minimumspræmier, der er fastsat i en meddelelse fra Kommissionen, eller
d)
inden gennemførelsen
i)
den anvendte metode til beregning af garantiens bruttosubventionsækvivalent er blevet meddelt Kommissionen i henhold til en anden forordning vedtaget af Kommissionen på statsstøtteområdet, der var gældende på det pågældende tidspunkt, og som Kommissionen har accepteret er på linje med garantimeddelelsen eller en efterfølgende meddelelse, og
ii)
den pågældende metode udtrykkeligt tager sigte på relevante type garantier og underliggende transaktioner i forbindelse med anvendelsen af denne forordning.
7. Støtte i form af andre instrumenter betragtes som gennemsigtig de minimis-støtte, hvis instrumentet indeholder en øvre grænse, der sikrer, at det relevante loft ikke overstiges.
Artikel 5
Kumulation
1. Hvis en virksomhed er aktiv inden for primærproduktion af landbrugsprodukter og er også aktiv inden for en eller flere af de sektorer, der falder ind under anvendelsesområdet for forordning (EU) nr. 1407/2013, eller har andre aktiviteter inden for dens anvendelsesområde, kan de minimis-støtte, der ydes til aktiviteter i landbrugssektoren i henhold til nærværende forordning, kumuleres med de minimis-støtte ydet til sidstnævnte sektor(er) eller aktiviteter op til det i artikel 3, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1407/2013 fastsatte loft, forudsat at den pågældende medlemsstat ved hjælp af egnede midler, såsom ved, at aktiviteterne holdes adskilt, eller ved, at omkostningerne udskilles, sikrer, at støtte, der er ydet i henhold til forordning (EU) nr. 1407/2013, ikke kommer primærproduktionen af landbrugsprodukter til gode.
2. Hvis en virksomhed er aktiv inden for primærproduktion af landbrugsprodukter og inden for fiskeri og akvakultur, kan de minimis-støtte, der ydes til aktiviteter i landbrugssektoren i henhold til denne forordning, kumuleres med de minimis-støtte ydet til aktiviteter i sidstnævnte sektor i henhold til forordning (EF) nr. 875/2007 op til det i samme forordning fastsatte loft, forudsat at den pågældende medlemsstat ved hjælp af egnede midler, såsom ved, at aktiviteterne holdes adskilt, eller ved, at omkostningerne opføres separat, sikrer, at støtte, der er ydet i henhold til forordning (EF) nr. 875/2007, ikke kommer primærproduktionen af landbrugsprodukter til gode.
3. De minimis-støtte må ikke kumuleres med statsstøtte til de samme støtteberettigede omkostninger eller med statsstøtte til den samme risikofinansieringsforanstaltning, hvis en sådan kumulering vil overstige den højeste relevante støtteintensitet eller det højeste støttebeløb, der er fastsat i en gruppefritagelsesforordning eller en afgørelse vedtaget af Kommissionen for de særlige omstændigheder i den konkrete sag. De minimis-støtte, som ikke ydes til eller kan henføres til konkrete støtteberettigede omkostninger, kan kumuleres med anden statsstøtte, der er ydet i henhold til en gruppefritagelsesforordning eller en afgørelse vedtaget af Kommissionen.
Artikel 6
Tilsyn
1. Når en medlemsstat har til hensigt at yde de minimis-støtte til en virksomhed i overensstemmelse med denne forordning, giver den virksomheden skriftlig meddelelse om det potentielle støttebeløb udtrykt som en bruttosubventionsækvivalent og om, at støtten er de minimis-støtte, med udtrykkelig henvisning til denne forordning og angivelse af dens titel med henvisning til dens offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende. Når der i henhold til denne forordning ydes de minimis-støtte til forskellige virksomheder efter en ordning, og der efter ordningen tildeles forskellige individuelle støttebeløb til virksomhederne, kan den pågældende medlemsstat vælge at opfylde denne forpligtelse ved at meddele virksomhederne et fast beløb svarende til det maksimumsbeløb, der kan ydes i henhold til ordningen. I så fald skal det faste beløb lægges til grund ved afgørelsen af, om det i artikel 3, stk. 2, fastsatte loft er nået, og den i artikel 3, stk. 3, omhandlede nationale grænse ikke er oversteget. Inden medlemsstaten yder støtten, skal den indhente en skriftlig erklæring eller en erklæring i elektronisk form fra virksomheden om anden de minimis-støtte omfattet af denne forordning eller andre de minimis-forordninger, som virksomheden har modtaget i det indeværende og de to foregående regnskabsår.
2. Når en medlemsstat har oprettet et centralt register over de minimis-støtte med fuldstændige oplysninger om al de minimis-støtte, der er ydet af myndighederne i den pågældende medlemsstat, skal stk. 1 ikke længere anvendes fra det tidspunkt, hvor registret dækker en periode på tre regnskabsår.
3. Medlemsstaten kan kun yde ny de minimis-støtte i henhold til denne forordning efter at have kontrolleret, at støtten ikke medfører, at det samlede de minimis-støttebeløb, som er ydet den pågældende virksomhed, kommer til at overstige det loft, der er fastsat i artikel 3, stk. 2, og den nationale grænse, der er omhandlet i artikel 3, stk. 3, og at alle betingelserne i denne forordning er overholdt.
4. Medlemsstaterne registrerer og lagrer alle oplysninger om anvendelsen af denne forordning. Registeret skal omfatte alle de oplysninger, der er nødvendige for godtgøre, at betingelserne i denne forordning er opfyldt. De registrerede oplysninger om individuel de minimis-støtte skal opbevares i ti regnskabsår regnet fra det tidspunkt, hvor støtten blev ydet. De registrerede oplysninger om en de minimis-støtteordning opbevares i ti regnskabsår fra det tidspunkt, hvor der sidst blev ydet individuel støtte i henhold til ordningen.
5. På Kommissionens skriftlige anmodning giver medlemsstaterne inden 20 arbejdsdage eller inden for en længere frist fastsat i anmodningen Kommissionen alle de oplysninger, denne finder nødvendige for at kunne vurdere, om betingelserne i denne forordning er opfyldt, især hvad angår det samlede støttebeløb, som en virksomhed har modtaget i de minimis-støtte i denne og andre de minimis-forordningers forstand.
Artikel 7
Overgangsbestemmelser
1. Denne forordning finder anvendelse på støtte, der er ydet inden dens ikrafttræden, hvis støtten opfylder alle betingelserne i denne forordning. Støtte, der ikke opfylder disse betingelser, vil blive vurderet af Kommissionen i henhold til de relevante rammebestemmelser, retningslinjer og meddelelser.
2. Individuel de minimis-støtte, der blev ydet mellem den 1. januar 2005 og den 30. juni 2008, og som opfylder betingelserne i forordning (EF) nr. 1860/2004, anses for ikke at opfylde alle kriterierne i traktatens artikel 107, stk. 1, og er følgelig fritaget fra underretningspligten i traktatens artikel 108, stk. 3.
3. Individuel de minimis-støtte, der blev ydet mellem den 1. januar 2008 og den 30. juni 2014, og som opfylder betingelserne i forordning (EF) nr. 1535/2007, anses for ikke at opfylde alle kriterierne i traktatens artikel 107, stk. 1, og er følgelig fritaget fra underretningspligten i traktatens artikel 108, stk. 3.
4. Ved denne forordnings udløb er enhver de minimis-støtteordning, der opfylder forordningens betingelser, fortsat omfattet af denne forordning i en periode på yderligere seks måneder.
Artikel 8
Ikrafttræden og anvendelsesperiode
Denne forordning træder i kraft den 1. januar 2014.
Den anvendes indtil den 31. december 2020.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 18. december 2013.
UREDBA KOMISIJE (EU) br. 1408/2013
оd 18. prosinca 2013.
o primjeni članaka 107. i 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije na potpore de minimis u poljoprivrednom sektoru
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 108. stavak 4.,
uzimajući u obzir Uredbu Vijeća (EZ) br. 994/98 od 7. svibnja 1998. o primjeni članaka 107. i 108. Ugovora o funkcioniranju Europske unije na određene kategorije horizontalnih državnih potpora (1),
nakon objavljivanja nacrta ove Uredbe (2),
nakon savjetovanja sa Savjetodavnim odborom za državne potpore,
budući da:
(1)
Državno financiranje koje ispunjava kriterije iz članka 107. stavka 1. Ugovora predstavlja državnu potporu te se na temelju članka 108. stavka 3. Ugovora mora prijaviti Komisiji. Međutim, u skladu s člankom 109. Ugovora Vijeće može odrediti kategorije potpora koje se izuzimaju od te obveze prijave. U skladu s člankom 108. stavkom 4. Ugovora Komisija može donijeti uredbe koje se odnose na te kategorije državnih potpora. Na temelju Uredbe (EZ) br. 994/98, Vijeće je u skladu s člankom 109. Ugovora odlučilo da se potpore de minimis mogu smatrati takvom kategorijom. Na temelju toga smatra se da potpore de minimis dodijeljene jednom poduzetniku u određenom razdoblju koje ne premašuju određen utvrđeni iznos ne ispunjavaju sve kriterije iz članka 107. stavka 1. Ugovora te stoga ne podliježu postupku prijave.
(2)
Komisija je u brojnim odlukama pojasnila pojam potpore u smislu članka 107. stavka 1. Ugovora. Komisija je izložila i svoju politiku koja se odnosi na gornju granicu za potpore de minimis ispod koje se može smatrati da se članak 107. stavak 1. Ugovora ne primjenjuje, prvotno u svojoj obavijesti o pravilu de minimis za državne potpore (3), a zatim u uredbama Komisije (EZ) br. 69/2001 (4) i (EZ) br 1998/2006 (5). S obzirom na posebna pravila koja se primjenjuju u sektoru poljoprivrede i zbog rizika da bi čak i neznatni iznosi potpora mogli ispunjavati kriterije iz članka 107. stavka 1. Ugovora, sektor poljoprivrede ili njegovi dijelovi isključeni su iz područja primjene tih uredaba. Komisija je već donijela niz uredaba u kojima se utvrđuju pravila o potporama de minimis u poljoprivrednom sektoru, od kojih je najnovija Uredba Komisije (EZ) br 1535/2007 (6). S obzirom na iskustvo stečeno u primjeni Uredbe (EZ) br. 1535/2007, primjereno je preispitati neke od uvjeta utvrđenih u toj Uredbi i zamijeniti je.
(3)
U svjetlu iskustva Komisije u primjeni Uredbe (EZ) br. 1535/2007, najveći iznos potpora jednom poduzetniku u razdoblju od tri godine potrebno je povećati na 15 000 EUR, dok se gornja vrijednost na nacionalnoj razini treba povećati na 1 % godišnje vrijednosti proizvodnje. Tim se novim gornjim granicama i dalje osigurava da se za svaku mjeru obuhvaćenu ovom Uredbom može smatrati da ne utječe na trgovinu među državama članicama ili da se njome ne narušava tržišno natjecanje odnosno ne prijeti njegovim narušavanjem.
(4)
Za potrebe pravila o tržišnom natjecanju utvrđenih u Ugovoru poduzetnik je svaki subjekt koji se bavi gospodarskom djelatnošću bez obzira na njegov pravni status ili način financiranja (7). Sud Europske unije odlučio je da se svi subjekti koje kontrolira (na pravnoj ili de facto osnovi) isti subjekt trebaju smatrati jednim poduzetnikom (8). Radi pravne sigurnosti i smanjenja administrativnog opterećenja u ovoj Uredbi treba navesti iscrpan popis jasnih kriterija za utvrđivanje slučajeva kada se dva ili više poduzeća u jednoj državi članici moraju smatrati jednim poduzetnikom. Komisija je iz dobro utvrđenih kriterija za definiranje „povezanih poduzeća” u definiciji malih i srednjih poduzeća (MSP) u Preporuci Komisije 2003/361/EZ (9) i Prilogu I. Uredbi Komisije (EZ) br. 800/2008) (10) odabrala one koji su prikladni za potrebe ove Uredbe. Tijela javne vlasti već su upoznata s tim kriterijima te se oni, s obzirom na područje primjene ove Uredbe, trebaju primjenjivati i na mala i srednja poduzeća i na velike poduzetnike. Tim se kriterijima treba osigurati da se za primjenu pravila de minimis skupina povezanih poduzeća smatra jednim poduzetnikom, ali da se poduzeća koja nemaju nikakve druge međusobne odnose, osim što je svako od njih izravno povezano s istim javnim tijelom ili tijelima, ne smatraju međusobno povezanima. Tako se uzima u obzir posebno stanje poduzeća koja nadzire isto javno tijelo ili tijela, koja mogu imati nezavisno pravo odlučivanja. Isto tako, tim bi se kriterijima trebalo osigurati da se pojedinačni članovi pravne osobe ili skupine fizičkih ili pravnih osoba ne smatraju, samo zbog tog razloga, povezanima ako se nacionalnim pravom predviđa da takvi pojedinačni članovi preuzimaju prava i obveze usporedive s onima pojedinačnih poljoprivrednika koji imaju status upravitelja gospodarstva, posebno u pogledu njihova ekonomskog, socijalnog i poreznog statusa, i ako su ti pojedinačni članovi pridonijeli jačanju poljoprivrednih struktura dotičnih pravnih osoba ili skupina.
(5)
Zbog sličnosti između prerade i stavljanja na tržište poljoprivrednih i nepoljoprivrednih proizvoda, prerada i stavljanje na tržište poljoprivrednih proizvoda obuhvaćeni su područjem primjene Uredbe Komisije (EU) br. 1407/2013 (11).
(6)
Sud Europske unije utvrdio je da, nakon što Unija pravno uredi uspostavu zajedničke organizacije tržišta u određenom sektoru poljoprivrede, države članice imaju obvezu ne provoditi nikakve mjere koje bi takvu organizaciju mogle narušiti ili stvoriti iznimke od nje (12). Zbog tog se razloga ova Uredba ne treba primjenjivati na potpore čiji je iznos utvrđen na temelju cijene ili količine kupljenih proizvoda ili proizvoda stavljenih na tržište. Isto se tako ne bi trebala primjenjivati na poticajne mjere koje su povezane s obvezom da se potpore dijele s primarnim proizvođačima.
(7)
Ova se Uredba ne bi trebala primjenjivati na potpore za izvoz ili potpore koje se uvjetuju uporabom domaćih proizvoda umjesto uvoznih. Ona se posebno ne bi smjela primjenjivati na potpore kojima se financira osnivanje i djelovanje distribucijske mreže u drugim državama članicama ili trećim zemljama. Potpore za troškove sudjelovanja na sajmovima, odnosno troškove studija ili savjetodavnih usluga potrebnih za uvođenje novog ili postojećeg proizvoda na novo tržište u drugoj državi članici ili trećoj zemlji obično ne predstavljaju izvozne potpore.
(8)
Trogodišnje razdoblje koje se uzima u obzir za potrebe ove Uredbe treba se pomicati prema datumu procjene, tako da je za svaku novu dodjelu potpore de minimis potrebno uzeti u obzir ukupan iznos potpora de minimis dodijeljenih u predmetnoj fiskalnoj godini i tijekom prethodne dvije fiskalne godine.
(9)
Ako se poduzetnik bavi primarnom proizvodnjom poljoprivrednih proizvoda i također djeluje u drugim sektorima ili ima druge djelatnosti obuhvaćene područjem primjene Uredbe (EU) br. 1407/2013, odredbe te Uredbe trebaju se primjenjivati na potporu koja se dodjeljuje u vezi s tim drugim sektorima ili djelatnostima, pod uvjetom da predmetna država članica na primjeren način, primjerice razdvajanjem djelatnosti ili troškova, osigura da primarna proizvodnja poljoprivrednih proizvoda ne ostvaruje korist od potpora de minimis koje se dodjeljuju u skladu s tom Uredbom.
(10)
Ako poduzetnik djeluje u primarnoj proizvodnji poljoprivrednih proizvoda, kao i sektoru ribarstva i akvakulture, Uredba Komisije (EZ) br. 875/2007 (13) treba se primjenjivati na potporu koja se dodjeljuje u vezi sa sektorom ribarstva i akvakulture pod uvjetom da predmetna država članica na primjeren način, primjerice razdvajanjem djelatnosti ili troškova, osigura da primarna proizvodnja poljoprivrednih proizvoda ne ostvaruje korist od potpora de minimis koje se dodjeljuju u skladu s tom Uredbom.
(11)
Ovom se Uredbom trebaju utvrditi pravila kako bi se spriječilo izbjegavanje primjene propisa o maksimalnim intenzitetima potpora utvrđenih u posebnim uredbama ili odlukama Komisije. Ona bi trebala sadržavati i jasna pravila o pribrajanju koja se mogu jednostavno primjenjivati.
(12)
Ovom se Uredbom ne isključuje mogućnost da se mjera može ne smatrati državnom potporom u smislu članka 107. stavka 1. Ugovora iz razloga različitih od onih koji su utvrđeni u ovoj Uredbi, primjerice zato što je mjera u skladu s načelom subjekta u tržišnom gospodarstvu ili zato što mjera ne uključuje prijenos državnih sredstava. Posebice, sredstva koja dodjeljuje Unija i kojima centralizirano upravlja Komisija i koja nisu izravno ili neizravno pod nadzorom države članice ne predstavljaju državne potpore i ne trebaju se uzimati u obzir pri utvrđivanju poštovanja primjenjivih gornjih granica ili gornjih vrijednosti na nacionalnoj razini.
(13)
S ciljem transparentnosti, jednakog tretmana i učinkovitog praćenja, ova se Uredba treba primjenjivati samo na potpore de minimis za koje je moguće unaprijed (ex ante) točno izračunati bruto novčanu protuvrijednost a da pritom nije potrebno provesti procjenu rizika („transparentna potpora”). Takav precizan izračun može se, primjerice, izvršiti za nepovratna sredstva, subvencionirane kamatne stope, ograničene porezne olakšice ili druge instrumente kojima se predviđa gornja granica te tako osigurava da se ne premaši primjenjiva gornja granica. Određivanje gornje granice znači da sve dok točan iznos potpora nije poznat ili još uvijek nije poznat, država članica mora pretpostaviti da je on jednak gornjoj granici kako bi se osiguralo da različite mjere potpore zajedno ne prelaze gornju granicu utvrđenu u ovoj Uredbi te primjenjivati pravila o kumulaciji.
(14)
S ciljem transparentnosti, jednakog postupanja i pravilne primjene gornje granice za potpore de minimis, sve države članice trebale bi primjenjivati isti način izračuna. Kako bi se takav izračun olakšao, potrebno je iznose potpora koje se ne dodjeljuju u gotovini preračunati u njihovu bruto novčanu protuvrijednost. Pri izračunu bruto novčane protuvrijednosti transparentnih vrsta potpora, osim nepovratnih sredstava i potpora koje se isplaćuju u više obroka, zahtijeva se primjena tržišnih kamatnih stopa valjanih u trenutku odobrenja takve potpore. S ciljem jedinstvene, transparentne i jednostavne primjene pravila o državnim potporama, tržišnim kamatnim stopama primjenjivima za potrebe ove Uredbe trebaju se smatrati referentne kamatne stope kako su određene u Komunikaciji Komisije o reviziji metode za utvrđivanje referentnih kamatnih i diskontnih stopa (14).
(15)
Potpore sadržane u zajmovima, uključujući potpore de minimis za rizično financiranje u obliku zajmova, treba smatrati transparentnim potporama de minimis ako je bruto novčana protuvrijednost izračunana na temelju tržišnih kamatnih stopa na snazi u trenutku dodjele potpore. Kako bi se pojednostavnio tretman kratkoročnih zajmova male vrijednosti, ovom Uredbom trebalo bi propisati jasno pravilo koje se lako primjenjuje i kojim se uzima u obzir kako iznos zajma tako i njegovo trajanje. Na temelju iskustva Komisije, za zajmove koji su osigurani kolateralom koji pokriva najmanje 50 % zajma i koji ne prelazi 75 000 EUR i trajanje od pet godina ili 37 500 EUR i trajanje od deset godina može se smatrati da imaju bruto novčanu protuvrijednost koja ne prelazi gornju granicu za potpore de minimis. S obzirom na poteškoće povezane s određivanjem bruto novčane protuvrijednosti potpore dodijeljene poduzetnicima koji možda neće moći otplatiti zajam, to se pravilo ne bi trebalo primjenjivati na takve poduzetnike
(16)
Potpore sadržane u dokapitalizacijama ne bi se smjelo smatrati transparentnim potporama de minimis, osim ako ukupan iznos javne dokapitalizacije ne premašuje gornju granicu za potpore de minimis. Potpore sadržane u mjerama rizičnog financiranja u obliku vlasničkih ili kvazivlasničkih ulaganja, kako su navedene u novim smjernicama o rizičnom financiranju (15), ne bi se smjelo smatrati transparentnim potporama de minimis, osim ako se takvom mjerom pribavlja kapital koji ne premašuje gornju granicu za potpore de minimis.
(17)
Potpore sadržane u jamstvima, uključujući potpore de minimis za rizično financiranje u obliku jamstava, trebaju se smatrati transparentnima ako je bruto novčana protuvrijednost izračunana na temelju premija sigurne luke utvrđenih u obavijesti Komisije za dotičnu vrstu poduzetnika (16). Kako bi se pojednostavnio tretman kratkoročnih jamstava kojima se osigurava do 80 % zajma razmjerno male vrijednosti, ovom bi se Uredbom trebalo propisati jasno pravilo koje se lako primjenjuje i kojim se uzima u obzir kako iznos predmetnog zajma tako i trajanje jamstva. To pravilo ne bi se trebalo primjenjivati na jamstva za predmetne transakcije koje ne čine zajam kao što su jamstva za transakcije dionicama. Ako jamstvo ne prelazi 80 % predmetnog zajma, zajamčeni iznos ne prelazi 112 500 EUR i trajanje jamstva ne prelazi pet godina, može se smatrati da jamstvo ima bruto novčanu protuvrijednost koja ne prelazi gornju granicu za potpore de minimis. Isto se primjenjuje ako jamstvo ne prelazi 80 % predmetnog zajma, zajamčeni iznos ne prelazi 56 250 EUR i trajanje jamstva ne prelazi deset godina. Nadalje, države članice mogu uporabiti metodologiju kako bi izračunale bruto novčanu protuvrijednost jamstva koja je Komisiji bila prijavljena temeljem druge Uredbe Komisije iz područja državnih potpora, koja je bila primjenjiva u to vrijeme i koju je Komisija prihvatila kao usklađenu s Obavijesti o jamstvu, ili bilo kojom sljedećom obavijesti, pod uvjetom da se prihvaćena metodologija izričito odnosi na vrstu jamstva i vrstu temeljne transakcije o kojima je riječ u kontekstu primjene ove Uredbe. S obzirom na poteškoće povezane s određivanjem bruto novčane protuvrijednosti potpore dodijeljene poduzetnicima koji možda neće moći otplatiti zajam, to se pravilo ne bi trebalo primjenjivati na takve poduzetnike.
(18)
Ako se program potpora de minimis provodi preko financijskih posrednika, treba osigurati da oni ne primaju nikakvu državnu potporu. To se može učiniti, primjerice, tako da se od financijskih posrednika koji se koriste državnim jamstvima traži plaćanje premije koja vrijedi na tržištu ili potpuno prenošenje svih pogodnosti na krajnje korisnike, odnosno poštovanjem gornje vrijednosti za potpore de minimis i drugih uvjeta iz ove Uredbe i na razini posrednika.
(19)
Po primitku prijave države članice Komisija može ispitati doseže li mjera, koja nije u obliku nepovratnih sredstava, zajma, jamstva, dokapitalizacije ili mjere rizičnog financiranja u obliku vlasničkog ili kvazivlasničkog ulaganja, bruto novčanu protuvrijednost koja ne prelazi gornju granicu za potpore de minimis te može li stoga biti obuhvaćena područjem primjene ove Uredbe.
(20)
Komisija je dužna osigurati da se poštuju pravila o državnoj potpori, dok bi države članice u skladu s načelom suradnje utvrđenom u članku 4. stavku 3. Ugovora o Europskoj uniji trebale olakšati izvršenje te zadaće uspostavom nužnih instrumenata kojima bi se osiguralo da ukupan iznos potpora de minimis koje se na temelju pravila de minimis dodjeljuju jednom poduzetniku ne prelazi ukupnu dopuštenu gornju granicu. U tu bi svrhu pri dodjeli potpora de minimis država članica trebala predmetnog poduzetnika obavijestiti o dodijeljenom iznosu de minimis potpora i o tome da je riječ o potpori de minimis, izričito se pozivajući na ovu Uredbu. Od država članica treba zahtijevati praćenje dodijeljenih potpora kako bi se osiguralo da se ne premaše odgovarajuće gornje granice i kako bi se osigurala usklađenost s kumulacijskim pravilima. Radi usklađivanja s tom obvezom, prije dodjele takve potpore predmetna država članica mora od poduzetnika dobiti izjavu o drugim potporama de minimis obuhvaćenima ovom Uredbom ili drugim uredbama o potporama de minimis, koje je poduzetnik primio tijekom predmetne fiskalne godine i u prethodne dvije fiskalne godine. Kao alternativno rješenje državama članicama treba omogućiti osnivanje središnjeg registra s potpunim informacijama o dodijeljenim potporama de minimis i provjeravanje da svaka dodijeljena potpora ne prelazi odgovarajuću gornju granicu.
(21)
Prije dodjele svake nove potpore de minimis svaka država članica treba potvrditi da se novom potporom de minimis u dotičnoj državi članici neće premašiti ni gornja granica za potpore de minimis ni gornja vrijednost na nacionalnoj razini te da su ispunjeni ostali uvjeti iz ove Uredbe.
(22)
Uzimajući u obzir iskustva Komisije, a posebno općenito učestalu potrebu da se politika državnih potpora revidira, potrebno je ograničiti rok primjene ove Uredbe. Ako se rok važenja ove Uredbe ne produlji nakon njegova isteka, državama članicama u vezi s potporama de minimis iz ove Uredbe treba omogućiti razdoblje prilagodbe od šest mjeseci,
DONIJELA JE OVU UREDBU:
Članak 1.
Područje primjene
1. Ova se Uredba primjenjuje na potpore dodijeljene poduzetnicima koji se bave primarnom proizvodnjom poljoprivrednih proizvoda, uz iznimku:
(a)
potpora čiji je iznos određen na temelju cijene ili količine proizvoda stavljenih na tržište;
(b)
potpora za djelatnosti povezane s izvozom prema trećim zemljama ili državama članicama, odnosno potpora koje su u izravnoj vezi s izvezenim količinama, uspostavom i djelovanjem distribucijske mreže ili drugim tekućim izdacima koji su povezani s izvoznom djelatnošću;
(c)
potpora koje se uvjetuju uporabom domaćih proizvoda umjesto uvoznih.
2. Ako se poduzetnik bavi primarnom proizvodnjom poljoprivrednih proizvoda i također djeluje u jednom ili više sektora ili ima druge djelatnosti obuhvaćene područjem primjene Uredbe (EU) br. 1407/2013, ta se Uredba primjenjuje na potporu koja se dodjeljuje u vezi s tim drugim sektorima ili djelatnostima, pod uvjetom da predmetna država članica na primjeren način, primjerice razdvajanjem djelatnosti ili troškova, osigura da primarna proizvodnja poljoprivrednih proizvoda ne ostvaruje korist od potpora de minimis koje se dodjeljuju u skladu s tom Uredbom.
3. Ako poduzetnik djeluje u primarnoj proizvodnji poljoprivrednih proizvoda, kao i sektoru ribarstva i akvakulture, odredbe Uredba (EZ) br. 875/2007 primjenjuju se na potporu koja se dodjeljuje u vezi sa sektorom ribarstva i akvakulture pod uvjetom da predmetna država članica na primjeren način, primjerice razdvajanjem djelatnosti ili troškova, osigura da primarna proizvodnja poljoprivrednih proizvoda ne ostvaruje korist od potpora de minimis koje se dodjeljuju u skladu s tom Uredbom.
Članak 2.
Definicije
1. Za potrebe ove Uredbe, „poljoprivredni proizvodi” znači proizvodi iz Priloga I. Ugovoru, uz iznimku proizvoda ribarstva i akvakulture obuhvaćenih Uredbom Vijeća (EZ) br. 104/2000 (17).
2. Za potrebe ove Uredbe pojmom „jedan poduzetnik” obuhvaćena su sva poduzeća koja su u najmanje jednom od sljedećih međusobnih odnosa:
(a)
jedno poduzeće ima većinu glasačkih prava dioničara ili članova u drugom poduzeću;
(b)
jedno poduzeće ima pravo imenovati ili smijeniti većinu članova upravnog, upravljačkog ili nadzornog tijela drugog poduzeća;
(c)
jedno poduzeće ima pravo ostvarivati vladajući utjecaj na drugo poduzeće prema ugovoru sklopljenom s tim poduzećem ili prema odredbi statuta ili društvenog ugovora tog poduzeća;
(d)
jedno poduzeće, koje je dioničar ili član u drugom poduzeću, kontrolira samo, u skladu s dogovorom s drugim dioničarima ili članovima tog poduzeća, većinu glasačkih prava dioničara ili glasačkih prava članova u tom poduzeću.
Poduzeća koja su u bilo kojem od odnosa navedenih u prvom podstavku točkama (a) do (d) preko jednog ili više drugih poduzeća isto se tako smatraju jednim poduzetnikom.
Članak 3.
Potpore de minimis
1. Ako mjere potpore ispunjavaju uvjete propisane ovom Uredbom, smatra se da ne ispunjavaju sve kriterije iz članka 107. stavka 1. Ugovora te se stoga izuzimaju od obveze prijave iz članka 108. stavka 3. Ugovora.
2. Ukupan iznos potpora de minimis koja se po državi članici dodjeljuje jednom poduzetniku ne smije prelaziti 15 000 EUR tijekom bilo kojeg razdoblja od tri fiskalne godine.
3. Kumulativni iznos potpora de minimis dodijeljenih po državi članici poduzetnicima koji se bave primarnom proizvodnjom poljoprivrednih proizvoda u bilo kojem razdoblju od tri fiskalne godine ne smije prelaziti gornje vrijednosti na nacionalnoj razini utvrđene u Prilogu.
4. Potpora de minimis smatra se dodijeljenom u trenutku kada poduzetnik u skladu s odgovarajućim nacionalnim pravnim poretkom stekne zakonsko pravo na primanje potpore, neovisno o datumu isplate potpore de minimis poduzetniku.
5. Gornje granice utvrđene u stavku 2. te gornja vrijednost na nacionalnoj razini predviđena u stavku 3. primjenjuju se bez obzira na oblik potpora de minimis ili na cilj koji se namjerava postići te neovisno o tome financira li se potpora koju dodjeljuje država članica u cijelosti ili djelomično iz sredstava koja su podrijetlom iz Unije. Razdoblje od tri fiskalne godine utvrđuje se na temelju fiskalnih godina koje poduzetnik primjenjuje u predmetnoj državi članici.
6. Za potrebe gornje granice utvrđene u stavku 2. i gornje vrijednosti na nacionalnoj razini iz stavka 3., potpore se izražavaju u obliku gotovinskih bespovratnih sredstava. Svi iznosi koji se primjenjuju bruto su iznosi, to jest iznosi prije odbitka poreza ili drugih naknada. Ako se potpora ne dodjeljuje u obliku nepovratnih sredstava, iznos potpore jednak je bruto novčanoj protuvrijednosti potpore.
Potpore koje se isplaćuju u više obroka diskontiraju se na njihovu vrijednost u trenutku dodjele. Kamatna stopa koja se primjenjuje pri diskontiranju jest diskontirana kamatna stopa koja se primjenjuje u trenutku dodjele.
7. Ako bi se dodjelom novih potpora de minimis premašila gornja granica za potpore de minimis utvrđena u stavku 2. ili gornja vrijednost na nacionalnoj razini predviđena stavkom 3., ni jedna od tih novih potpora ne može ostvarivati korist na temelju ove Uredbe.
8. U slučaju spajanja ili preuzimanja, pri utvrđivanju prelazi li se gornja granica ili gornja vrijednost na nacionalnoj razini bilo kojom novom potporom de minimis dodijeljenom novom poduzetniku ili poduzetniku preuzimatelju u obzir se uzimaju sve prethodne potpore de minimis dodijeljene bilo kojem od poduzetnika uključenih u postupak spajanja. Potpore de minimis koje su propisno dodijeljene prije spajanja ili preuzimanja i dalje su u skladu sa zakonom.
9. Ako se jedan poduzetnik podijeli na dva ili više zasebnih poduzetnika, de minimis potpore dodijeljene prije podjele dodjeljuju se poduzetniku koji je ostvarivao korist od te potpore, a to je u načelu poduzetnik koji preuzima djelatnosti za koje se koristila potpora de minimis. Ako takva raspodjela nije moguća, potpore de minimis razmjerno se dodjeljuju na temelju knjigovodstvene vrijednosti vlasničkog kapitala novih poduzetnika na datum stupanja na snagu podjele.
Članak 4.
Izračun bruto novčane protuvrijednosti
1. Ova se Uredba primjenjuje samo na potpore čiju je bruto novčanu protuvrijednost moguće unaprijed (ex ante) točno izračunati, bruto novčanu protuvrijednost a da pritom nije potrebno provesti procjenu rizika („transparentna potpora”).
2. Potpore sadržane u nepovratnim sredstvima ili subvencioniranim kamatnim stopama smatraju se transparentnim potporama de minimis.
3. Potpore sadržane u zajmovima smatraju se transparentnim potporama de minimis ako:
(a)
korisnik ne podliježe kolektivnom stečajnom postupku niti ne ispunjuje kriterije za pokretanje kolektivnog stečajnog postupka na zahtjev njegovih vjerovnika u skladu s nacionalnim zakonodavstvom. U slučaju velikih poduzetnika, korisnik je u situaciji koja odgovara najmanje kreditnom rejtingu B; i
(b)
je zajam osiguran kolateralom koji pokriva najmanje 50 % zajma i zajam iznosi 75 000 EUR tijekom pet godina ili 37 500 EUR tijekom deset godina; ako je zajam manji od tih iznosa i/ili odobren je na razdoblje kraće od pet odnosno deset godina, bruto novčana protuvrijednost tog zajma izračunava se kao razmjerni dio gornje granice utvrđene u članku 3. stavku 2.; ili
(c)
bruto novčana protuvrijednost izračunana na temelju referentne stope koja se primjenjivala u trenutku dodjele.
4. Potpore sadržane u dokapitalizacijama smatraju se transparentnim potporama de minimis samo ako ukupan iznos javne dokapitalizacije ne prelazi gornju granicu za potpore de minimis.
5. Potpore sadržane u mjerama rizičnog financiranja u obliku vlasničkog ili kvazivlasničkog ulaganja smatraju se transparentnim potporama de minimis samo ako kapital dodijeljen jednom poduzetniku ne prelazi gornju granicu za potpore de minimis.
6. Potpore sadržane u jamstvima smatraju se transparentnim potporama de minimis ako:
(a)
korisnik ne podliježe kolektivnom stečajnom postupku niti ne ispunjuje kriterije za pokretanje kolektivnog stečajnog postupka na zahtjev njegovih vjerovnika u skladu s nacionalnim zakonodavstvom. U slučaju velikih poduzetnika, korisnik je u situaciji koja odgovara najmanje kreditnom rejtingu B; i
(b)
jamstvo ne prelazi 80 % predmetnog zajma i zajamčeni iznos je 112 500 EUR i trajanje jamstva je pet godina ili zajamčeni iznos je 56 250 EUR i trajanje jamstva je deset godina; ako je zajamčeni iznos manji od tih iznosa i/ili je jamstvo za razdoblje kraće od pet odnosno deset godina, bruto novčana protuvrijednost tog jamstva izračunava se kao razmjerni dio gornje granice utvrđene u članku 3. stavku 2.; ili
(c)
bruto novčana vrijednost potpore izračunana je na temelju premija sigurne luke utvrđenih u obavijesti Komisije; ili
(d)
prije provedbe,
i.
Komisiji je bila prijavljena uporabljena metodologija za izračunavanje bruto novčane protuvrijednosti jamstva temeljem druge Uredbe Komisije iz područja državnih potpora, koja je bila primjenjiva u to vrijeme i koju je Komisija prihvatila kao usklađenu s Obavijesti o jamstvu, ili bilo kojom sljedećom obavijesti; i
ii.
ta se metodologija izričito odnosi na vrstu jamstva i vrstu temeljne transakcije o kojima je riječ u kontekstu primjene ove Uredbe.
7. Potpore sadržane u ostalim instrumentima smatraju se transparentnim potporama de minimis ako je u okviru dotičnog instrumenta određena gornja vrijednost kojom se osigurava da se ne premaši primjenjiva gornja granica.
Članak 5.
Kumulacija
1. Ako se poduzetnik bavi primarnom proizvodnjom poljoprivrednih proizvoda i također djeluje u jednom ili više sektora ili ima druge djelatnosti obuhvaćene područjem primjene Uredbe (EU) br. 1407/2013, potpore de minimis koje se dodjeljuju za djelatnosti u sektoru poljoprivredne proizvodnje u skladu s ovom Uredbom mogu se pribrajati potporama de minimis dodijeljenima u vezi s tim drugim sektorom/sektorima ili djelatnostima do primjenjive gornje granice iz članka 3. stavka 2. Uredbe (EU) br. 1407/2013, pod uvjetom da predmetna država članica na primjeren način, primjerice razdvajanjem djelatnosti ili troškova, osigura da primarna proizvodnja poljoprivrednih proizvoda ne ostvaruje korist od potpora de minimis koje se dodjeljuju u skladu s Uredbom (EU) br. 1407/2013.
2. Ako poduzetnik djeluje u primarnoj proizvodnji poljoprivrednih proizvoda, kao i sektoru ribarstva i akvakulture, potpore de minimis dodijeljene za djelatnosti u sektoru poljoprivredne proizvodnje u skladu s ovom Uredbom mogu se pribrajati potporama de minimis za djelatnosti u sektoru ribarstva i akvakulture u skladu s Uredbom (EZ) br. 875/2007 do gornje granice utvrđene tom Uredbom, pod uvjetom da predmetna država članica na primjeren način, primjerice razdvajanjem djelatnosti ili troškova, osigura da primarna proizvodnja poljoprivrednih proizvoda ne ostvaruju korist od potpora de minimis koje se dodjeljuju u skladu s Uredbom (EZ) br. 875/2007.
3. Potpore de minimis ne kumuliraju se s državnim potporama u vezi s istim prihvatljivim troškovima ili s državnim potporama za istu mjeru rizičnog financiranja ako bi takva kumulacija prelazila primjenjivi najviši intenzitet ili iznos koji je u konkretnim okolnostima svakog pojedinog slučaja utvrđen uredbom o skupnom izuzeću odnosno odlukom Komisije. Potpore de minimis koje nisu dodijeljene za posebne opravdane troškove ili nisu na njih primjenjive mogu se pribrajati ostalim državnim potporama dodijeljenima na temelju uredbe o skupnom izuzeću ili odluke Komisije.
Članak 6.
Praćenje
1. Ako država članica poduzetniku namjerava dodijeliti potporu de minimis u skladu s ovom Uredbom, ona tog poduzetnika pisanim putem obavješćuje o predviđenom iznosu potpore izraženom u obliku bruto novčane protuvrijednosti potpore, kao i tome da je riječ o potpori de minimis, izričito se pozivajući na ovu Uredbu i navodeći njezin naziv i podatke o objavi u Službenom listu Europske unije. Ako se potpore de minimis u skladu s ovom Uredbom dodjeljuju različitim poduzetnicima na temelju programa potpore, a iznosi su pojedinačnih potpora koje se dodjeljuju tim poduzetnicima različiti, predmetna država članica može odabrati da tu obvezu ispuni tako da poduzetnike obavijesti o fiksnom iznosu koji odgovara najvišem iznosu potpore koja se dodjeljuje u okviru tog programa potpore. U tom slučaju fiksni se iznos primjenjuje kako bi se utvrdilo je li dosegnuta gornja granica iz članka 3. stavka 2. te je li premašena gornja vrijednost na nacionalnoj razini predviđena u članku 3. stavku 3. Prije dodjeljivanja potpore država članica od dotičnog poduzetnika mora dobiti izjavu, u pisanom ili elektroničkom obliku, o svakoj potpori de minimis na koju se primjenjuje ova Uredba ili druge uredbe o potporama de minimis, primljenoj tijekom prethodne dvije fiskalne godine i u tekućoj fiskalnoj godini.
2. Ako je država članica osnovala središnji registar potpora de minimis koji sadržava potpune informacije o svim potporama de minimis koje dodijeli bilo koje tijelo unutar te države članice, stavak 1. prestaje se primjenjivati od trenutka kada se registrom obuhvati razdoblje od tri fiskalne godine.
3. Država članica dodjeljuje nove potpore de minimis u skladu s ovom Uredbom samo nakon što je provjerila da se time ukupan iznos potpora de minimis koje su dodijeljene predmetnom poduzetniku neće povećati na razinu višu od gornje granice utvrđene u članku 3. stavku 2. i gornje vrijednosti na nacionalnoj razini predviđene u članku 3. stavku 3. te da su ispunjeni svi uvjeti iz ove Uredbe.
4. Države članice bilježe i prikupljaju sve informacije povezane s primjenom ove Uredbe. Takva evidencija sadržava sve informacije potrebne za dokazivanje ispunjavanja uvjeta iz ove Uredbe. Zapisi koje se odnose na pojedinačne potpore de minimis čuvaju se deset fiskalnih godina od datuma kada je potpora dodijeljena. Zapisi koje se odnose na program potpora de minimis čuvaju se deset godina od datuma kada je dodijeljena posljednja pojedinačna potpora u okviru takvog programa.
5. Na pisani zahtjev Komisije i u roku od 20 radnih dana ili duljem roku ako je tako utvrđeno u zahtjevu, predmetna država članica Komisiji dostavlja sve informacije koje Komisija smatra potrebnima kako bi ocijenila jesu li ispunjeni uvjeti iz ove Uredbe, a posebno o ukupnom iznosu potpora de minimis koje je bilo koji poduzetnik primio na temelju ove Uredbe ili drugih uredaba o potporama de minimis.
Članak 7.
Prijelazne odredbe
1. Ova se Uredba primjenjuje na potpore dodijeljene prije njezinog stupanja na snagu ako potpora ispunjuje sve uvjete utvrđene u ovoj Uredbi. Sve potpore koje ne ispunjavaju te uvjete Komisija procjenjuje u skladu s mjerodavnim okvirima, smjernicama, komunikacijama i obavijestima.
2. Za svaku pojedinačnu potporu de minimis koja je dodijeljena između 1. siječnja 2005. i 30. lipnja 2008. i koja ispunjava uvjete iz Uredbe (EZ) br. 1860/2004 smatra se da ne ispunjava sve kriterije iz članka 107. stavka 1. Ugovora te se stoga izuzima od obveze prijave iz članka 108. stavka 3. Ugovora.
3. Za svaku pojedinačnu potporu de minimis koja je dodijeljena između 1. siječnja 2008. i 30. lipnja 2014. i koja ispunjava uvjete iz Uredbe (EZ) br. 1535/2007 smatra se da ne ispunjava sve kriterije iz članka 107. stavka 1. Ugovora te se stoga izuzima od obveze prijave iz članka 108. stavka 3. Ugovora.
4. Nakon isteka važenja ove Uredbe svaki program potpora de minimis koji ispunjava uvjete iz ove Uredbe ostaje obuhvaćen ovom Uredbom u razdoblju od još šest mjeseci.
Članak 8.
Stupanje na snagu i razdoblje primjene
Ova Uredba stupa na snagu 1. siječnja 2014.
Primjenjuje se do 31. prosinca 2020.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 18. prosinca 2013.