EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS AFGØRELSE Nr. 994/2012/EU
af 25. oktober 2012
om indførelse af en mekanisme for udveksling af oplysninger vedrørende mellemstatslige aftaler mellem medlemsstaterne og tredjelande på energiområdet
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 194,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
efter høring af Regionsudvalget,
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Det Europæiske Råd har bedt medlemsstaterne om fra den 1. januar 2012 at oplyse Kommissionen om alle deres nye og eksisterende bilaterale aftaler med tredjelande på energiområdet. Kommissionen bør stille disse oplysninger til rådighed for alle de øvrige medlemsstater på en hensigtsmæssig måde under hensyntagen til behovet for beskyttelse af forretningsmæssigt følsomme oplysninger.
(2)
Ifølge artikel 4 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU) pålægges medlemsstaterne at træffe alle hensigtsmæssige foranstaltninger til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, der følger af traktaterne eller af retsakter vedtaget af EU-institutionerne. Medlemsstaterne bør derfor undgå eller fjerne enhver uforenelighed mellem EU-retten og internationale aftaler indgået mellem medlemsstaterne og tredjelande.
(3)
Et velfungerende indre energimarked kræver, at energi, der importeres til Unionen, er fuldt omfattet af reglerne for etablering af det indre energimarked. Et indre energimarked, der ikke fungerer tilfredsstillende, bringer Unionen i en sårbar og ufordelagtig situation med hensyn til energiforsyningssikkerheden og underminerer dets potentielle fordele for de europæiske forbrugere og den europæiske industri. En høj grad af gennemsigtighed med hensyn til aftaler mellem medlemsstater og tredjelande på energiområdet vil gøre det muligt for Unionen at træffe koordinerede foranstaltninger i en ånd af solidaritet for at sikre, at sådanne aftaler er i overensstemmelse med EU-retten og effektivt sikrer energiforsyningen. En sådan gennemsigtighed vil også virke befordrende for at opnå både et tættere internt samarbejde i Unionen om eksterne forbindelser på energiområdet og nå Unionens langsigtede politiske mål vedrørende energi, klima og energiforsyningssikkerhed.
(4)
En ny mekanisme for udveksling af oplysninger bør derfor indføres. Den bør kun omfatte mellemstatslige aftaler, der har indvirkning på det indre energimarked eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen, da de to områder er uløseligt forbundet. Den første vurdering af, om en mellemstatslig aftale eller en anden tekst, som en mellemstatslig aftale udtrykkeligt henviser til, har indvirkning på det indre energimarked eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen, bør være medlemsstaternes ansvar; i tvivlstilfælde bør medlemsstaterne rådføre sig med Kommissionen. I princippet har aftaler, der ikke længere er i kraft eller ikke længere anvendes, ikke nogen indvirkning på det indre energimarked eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen og bør derfor ikke være omfattet af denne mekanisme for udveksling af oplysninger. Mekanismen for udveksling af oplysninger bør navnlig omfatte alle de mellemstatslige aftaler, som har indvirkning på levering af gas, olie eller elektricitet gennem fast infrastruktur, eller som har betydning for den mængde energi, der importeres til Unionen.
(5)
Mellemstatslige aftaler, som skal meddeles i deres helhed til Kommissionen på grundlag af andre EU-retsakter, bør undtages fra mekanismen for udveksling af oplysninger. Denne undtagelse bør dog ikke finde anvendelse på mellemstatslige aftaler med tredjelande, der har indvirkning på udviklingen og brugen af gasinfrastruktur og gasforsyningerne, og som skal meddeles Kommissionen i overensstemmelse med artikel 13, stk. 6, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 994/2010 af 20. oktober 2010 om foranstaltninger til opretholdelse af naturgasforsyningssikkerheden (3). Sådanne aftaler bør meddeles i henhold til de regler, der er fastsat i denne afgørelse. For at undgå overlapning bør en meddelelse, der er forelagt i overensstemmelse med denne afgørelse, anses for at opfylde forpligtelsen i artikel 13, stk. 6, litra a), i forordning (EU) nr. 994/2010.
(6)
Mellemstatslige aftaler vedrørende spørgsmål, der henhører under traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskabs anvendelsesområde, bør ikke omfattes af denne afgørelse.
(7)
Denne afgørelse skaber ikke forpligtelser i forbindelse med aftaler mellem kommercielle enheder. Den er dog ikke til hinder for, at medlemsstaterne frivilligt videregiver kommercielle aftaler, der udtrykkeligt henvises til i mellemstatslige aftaler, til Kommissionen. Da det endvidere er muligt, at kommercielle aftaler indeholder lovbestemmelser, bør kommercielle operatører, der forhandler kommercielle aftaler med operatører fra tredjelande, have mulighed for at søge vejledning fra Kommissionen for at undgå en potentiel konflikt med EU-retten.
(8)
Medlemsstaterne bør forelægge Kommissionen alle eksisterende mellemstatslige aftaler, uanset om de er trådt i kraft eller anvendes midlertidigt i henhold til artikel 25 i Wienerkonventionen om traktatretten, samt alle nye mellemstatslige aftaler.
(9)
Mere gennemsigtighed med hensyn til fremtidige mellemstatslige aftaler, som vil blive forhandlet, eller som er ved at blive forhandlet mellem medlemsstaterne og tredjelande på energiområdet, kan bidrage til overensstemmelse i medlemsstaternes tilgange til sådanne aftaler såvel som til overholdelse af EU-retten og til energiforsyningssikkerheden i Unionen. Medlemsstaterne bør derfor have mulighed for at underrette Kommissionen om forhandlinger om nye mellemstatslige aftaler eller ændringer af eksisterende mellemstatslige aftaler. Når medlemsstaterne vælger denne mulighed, bør Kommissionen i så fald regelmæssigt holdes orienteret om udviklingen i forhandlingerne. Medlemsstaterne bør have mulighed for at indbyde Kommissionen til at deltage i forhandlingerne som observatør.
Kommissionen bør også have mulighed for på egen anmodning at deltage som observatør med den pågældende medlemsstats samtykke. Medlemsstaterne bør ligeledes have mulighed for at anmode Kommissionen om at bistå dem under forhandlingerne med tredjelande. I så tilfælde bør Kommissionen have mulighed for at rådgive om, hvordan uforenelighed med EU-retten undgås, og henlede opmærksomheden på Unionens energipolitiske mål og princippet om solidaritet mellem medlemsstaterne.
(10)
Kommissionen bør foretage en vurdering af de eksisterende mellemstatslige aftalers forenelighed med EU-retten. I tilfælde af uforenelighed bør medlemsstaterne tage alle nødvendige skridt med henblik på at finde en passende løsning for at fjerne den fastslåede uforenelighed.
(11)
For at sikre mere gennemsigtighed og for at undgå potentielle konflikter med EU-retten bør medlemsstaterne have mulighed for at underrette Kommissionen om en ny mellemstatslig aftale med et tredjeland enten før eller under forhandlingerne herom. Såfremt en medlemsstat, der har forhandlet en mellemstatslig aftale, således har underrettet Kommissionen inden forhandlingernes afslutning og har forelagt den udkastet til den mellemstatslige aftale, bør Kommissionen have mulighed for at meddele den pågældende medlemsstat sin vurdering af den forhandlede aftales forenelighed med EU-retten. Kommissionen har ret til at anlægge et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 258 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), hvis den finder, at en medlemsstat ikke har overholdt de forpligtelser, der påhviler den i henhold til TEUF.
(12)
Alle endelige, ratificerede mellemstatslige aftaler, der er omfattet af denne afgørelse, bør fremsendes til Kommissionen, så alle de øvrige medlemsstater kan blive underrettet herom.
(13)
Kommissionen bør stille samtlige oplysninger, som den modtager, til rådighed for alle de øvrige medlemsstater i sikker elektronisk form. Kommissionen bør respektere anmodninger fra medlemsstaterne om at behandle de til den fremsendte oplysninger som fortrolige. Anmodninger om fortrolighed bør dog ikke begrænse Kommissionens egen adgang til fortrolige oplysninger, da Kommissionen har brug for omfattende oplysninger til sin egen vurdering. Kommissionen bør have ansvaret for at sikre, at fortrolighedsklausulen respekteres. Anmodninger om fortrolig behandling bør ikke berøre retten til aktindsigt som omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (4).
(14)
Anser en medlemsstat en mellemstatslig aftale for at være fortrolig, bør den give Kommissionen en sammenfatning af den med henblik på videregivelse af denne sammenfatning til de øvrige medlemsstater.
(15)
En permanent udveksling af oplysninger om mellemstatslige aftaler på EU-niveau bør gøre det muligt at udvikle bedste praksis. Kommissionen bør på grundlag af denne bedste praksis og, for så vidt angår Unionens eksterne politikker, i samarbejde med Tjenesten for EU's Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten), hvis det er relevant, udarbejde fakultative standardbestemmelser til anvendelse i mellemstatslige aftaler mellem medlemsstaterne og tredjelande. Anvendelsen af sådanne standardbestemmelser bør tage sigte på at undgå konflikter mellem mellemstatslige aftaler og EU-retten, især konkurrenceretten og lovgivningen vedrørende det indre energimarked, og konflikter med internationale aftaler, der indgås af Unionen. Det bør være fakultativt at anvende dem, og det bør være muligt at tilpasse deres indhold til enhver specifik situation.
(16)
I betragtning af det indre energimarkeds eksistens og Unionens energipolitiske mål bør medlemsstaterne tage behørigt hensyn til disse mål, når de forhandler mellemstatslige aftaler på energiområdet, som kan have indvirkning på Unionens energipolitik.
(17)
En bedre gensidig viden om eksisterende og nye mellemstatslige aftaler bør muliggøre bedre koordinering i energispørgsmål mellem medlemsstaterne og mellem medlemsstaterne og Kommissionen. En sådan forbedret koordinering bør sætte medlemsstaterne i stand til fuldt ud at drage fordel af Unionens politiske og økonomiske vægt og gøre det muligt for Kommissionen at foreslå løsninger på de problemer, der er påvist i de mellemstatslige aftaler.
(18)
Kommissionen bør lette og fremme koordinering mellem medlemsstaterne for at styrke Unionens samlede strategiske rolle gennem en stærk og effektiv koordineret tilgang over for producent-, transit- og forbrugerlande.
(19)
Mekanismen for udveksling af oplysninger, herunder vurderinger, som medlemsstaterne skal foretage i forbindelse med gennemførelsen heraf, berører ikke anvendelsen af EU-reglerne vedrørende overtrædelser, statsstøtte og konkurrence.
(20)
Kommissionen bør vurdere, om denne afgørelse er tilstrækkelig og effektiv med henblik på at sikre mellemstatslige aftalers overholdelse af EU-retten og en høj grad af koordinering mellem medlemsstaterne med hensyn til mellemstatslige aftaler på energiområdet.
(21)
Målet for denne afgørelse, nemlig udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen vedrørende mellemstatslige aftaler på energiområdet, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af afgørelsens virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i TEU. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne afgørelse ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Genstand og anvendelsesområde
1. Ved denne afgørelse indføres en mekanisme for udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen om mellemstatslige aftaler på energiområdet, som defineret i artikel 2, med henblik på at få det indre energimarked til at fungere så tilfredsstillende som muligt.
2. Denne afgørelse finder ikke anvendelse på mellemstatslige aftaler, som allerede i deres helhed er omfattet af andre særlige meddelelsesprocedurer i henhold til EU-retten.
Uanset første afsnit finder denne afgørelse anvendelse på mellemstatslige aftaler, der skal meddeles Kommissionen i henhold til artikel 13, stk. 6, litra a), i forordning (EU) nr. 994/2010.
Artikel 2
Definitioner
I denne afgørelse forstås ved:
1) »mellemstatslig aftale«: enhver retligt bindende aftale mellem en eller flere medlemsstater og et eller flere tredjelande, der har indvirkning på det indre energimarkeds virkemåde eller funktionsmåde eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen; omfatter en sådan retligt bindende aftale også andre spørgsmål, er det dog kun de energirelaterede bestemmelser, herunder generelle bestemmelser, der gælder for disse energirelaterede bestemmelser, der udgør en »mellemstatslig aftale«
2) »eksisterende mellemstatslig aftale«: en mellemstatslig aftale, der trådte i kraft, eller som anvendes midlertidigt, inden denne afgørelses ikrafttræden.
Artikel 3
Udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen
1. Medlemsstaterne forelægger senest den 17. februar 2013 Kommissionen alle eksisterende mellemstatslige aftaler med tilhørende bilag og senere ændringer. Hvis disse eksisterende mellemstatslige aftaler udtrykkeligt henviser til andre tekster, forelægger medlemsstaterne også disse andre tekster for Kommissionen, for så vidt de indeholder elementer, der har indvirkning på det indre energimarkeds funktionsmåde eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen. Denne forpligtelse finder dog ikke anvendelse på aftaler mellem kommercielle enheder.
Eksisterende mellemstatslige aftaler, som allerede er meddelt Kommissionen i overensstemmelse med artikel 13, stk. 6, litra a), i forordning (EU) nr. 994/2010 på tidspunktet for denne afgørelses ikrafttræden, anses for at være meddelt i henhold til nærværende stykke under forudsætning af, at meddelelsen opfylder kravene i nærværende stykkes første afsnit. Senest den 17. februar 2013 underretter medlemsstaterne Kommissionen, om nogen del af sådanne mellemstatslige aftaler skal betragtes som fortrolig, og om de forelagte oplysninger kan videregives til andre medlemsstater.
Når en medlemsstat i henhold til dette stykke forelægger Kommissionen eksisterende mellemstatslige aftaler, der tillige falder ind under anvendelsesområdet for artikel 13, stk. 6, litra a), i forordning (EU) nr. 994/2010, anses den for at have overholdt meddelelsespligten i den pågældende artikel.
2. Såfremt Kommissionen efter sin første vurdering er i tvivl om foreneligheden af de i henhold til stk. 1 forelagte aftaler med EU-retten, især med Unionens konkurrenceret og lovgivningen vedrørende det indre energimarked, underretter Kommissionen den berørte medlemsstat herom inden for ni måneder efter forelæggelsen af disse aftaler.
3. Før eller under forhandlingerne med et tredjeland om en mellemstatslig aftale eller om ændring af en eksisterende mellemstatslig aftale kan en medlemsstat skriftligt meddele Kommissionen målene med forhandlingerne og de bestemmelser, der skal behandles under forhandlingerne, og den kan meddele Kommissionen eventuelle andre relevante oplysninger. Såfremt medlemsstaten underretter Kommissionen om forhandlingerne, holder den pågældende medlemsstat regelmæssigt Kommissionen orienteret om udviklingen i forhandlingerne.
Den berørte medlemsstat angiver over for Kommissionen, om oplysninger, der er afgivet i henhold til første afsnit, må videregives til alle de øvrige medlemsstater. Hvis den berørte medlemsstat har meddelt, at oplysningerne må videregives, gør Kommissionen de modtagne oplysninger tilgængelige for alle medlemsstaterne i sikker elektronisk form, med undtagelse af fortrolige dele identificeret i henhold til artikel 4.
4. Såfremt en medlemsstat underretter Kommissionen om forhandlinger i henhold til stk. 3, kan Kommissionen rådgive den om, hvordan uforenelighed mellem den mellemstatslige aftale eller ændringen af en eksisterende mellemstatslig aftale under forhandling og EU-retten undgås.
5. Ved ratifikation af en mellemstatslig aftale eller af en ændring af en mellemstatslig aftale forelægger den berørte medlemsstat den mellemstatslige aftale eller ændringen, herunder eventuelle tilhørende bilag til aftalen eller ændringen for Kommissionen.
Såfremt de mellemstatslige aftaler eller ændringerne til de mellemstatslige aftaler udtrykkeligt henviser til andre tekster, forelægger medlemsstaterne endvidere disse andre tekster, for så vidt de indeholder elementer, der har indvirkning på det indre energimarkeds funktionsmåde eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen. Denne forpligtelse finder dog ikke anvendelse på aftaler mellem kommercielle enheder.
6. Kommissionen gør de dokumenter, den har modtaget i medfør af stk. 1 og 5, tilgængelige i sikker elektronisk form for alle de øvrige medlemsstater jf. dog denne artikels stk. 7 og artikel 4.
7. Pålægger en medlemsstat i overensstemmelse med artikel 4 Kommissionen ikke at gøre en eksisterende mellemstatslig aftale, en ændring af en eksisterende mellemstatslig aftale eller en ny mellemstatslig aftale tilgængelig for andre medlemsstater, skal den gøre en sammenfatning af de indsendte oplysninger tilgængelig. Denne sammenfatning skal mindst omfatte følgende oplysninger vedrørende den pågældende aftale eller ændring:
a)
genstand
b)
formål og anvendelsesområde
c)
varighed
d)
de kontraherende parter
e)
oplysninger om hovedelementerne.
Kommissionen gør sammenfatningerne tilgængelige i elektronisk form for alle de øvrige medlemsstater.
Artikel 4
Fortrolighed
1. Medlemsstaten kan, når den forelægger oplysninger for Kommissionen i henhold til artikel 3, stk. 1-6, angive, om nogle af oplysningerne, hvad enten det er kommercielle eller andre oplysninger, hvis offentliggørelse vil kunne skade de involverede parters aktiviteter, skal betragtes som fortrolige, og om de forelagte oplysninger kan videregives til andre medlemsstater. Kommissionen respekterer disse angivelser.
2. Anmodninger om fortrolighed i medfør af denne artikel begrænser ikke Kommissionens egen adgang til fortrolige oplysninger. Kommissionen sikrer, at adgangen til de fortrolige oplysninger er strengt begrænset til de af dens tjenestegrene, for hvilke det er absolut nødvendigt at råde over disse oplysninger.
Artikel 5
Bistand fra Kommissionen
Underretter en medlemsstat i henhold til artikel 3, stk. 3, Kommissionen om forhandlinger, kan den pågældende medlemsstat anmode om bistand fra Kommissionen ved disse forhandlinger.
Kommissionen kan efter anmodning fra den pågældende medlemsstat eller efter anmodning fra Kommissionen selv og med den berørte medlemsstats skriftlige samtykke deltage i forhandlingerne som observatør.
Såfremt Kommissionen deltager i forhandlingerne som observatør, kan den rådgive den berørte medlemsstat om, hvordan uforenelighed mellem den mellemstatslige aftale eller ændringen under forhandling og EU-retten undgås.
Artikel 6
Forenelighedsvurdering
1. Når en medlemsstat forhandler en mellemstatslig aftale eller en ændring af en eksisterende mellemstatslig aftale, og den på grundlag af sin egen vurdering ikke har været i stand til at nå frem til en klar konklusion om foreneligheden af den mellemstatslige aftale eller ændringen under forhandling med EU-retten, underretter den Kommissionen herom inden forhandlingernes afslutning og forelægger den udkastet til aftalen eller ændringen sammen med eventuelle dertil hørende bilag.
2. Kommissionen giver inden fire uger fra datoen for modtagelsen af udkastet til aftalen eller ændringen med tilhørende bilag den berørte medlemsstat meddelelse om sine eventuelle tvivl om foreneligheden af udkastet til den mellemstatslige aftale eller ændringen med EU-retten. Kommissionen anses for ikke at være i tvivl, hvis den ikke har svaret inden for dette tidsrum.
3. Såfremt Kommissionen i henhold til stk. 2 underretter den berørte medlemsstat om, at den er i tvivl, meddeler den senest 10 uger fra datoen for modtagelsen som omhandlet i stk. 2 (undersøgelsesperioden) den pågældende medlemsstat sin vurdering af foreneligheden med EU-retten af udkastet til den mellemstatslige aftale eller ændringen. Med den pågældende medlemsstats samtykke kan undersøgelsesperioden forlænges. Kommissionen anses for ikke at have gjort nogen indsigelse, hvis den ikke har fremsat en udtalelse i løbet af undersøgelsesperioden.
4. De i stk. 2 og 3 nævnte tidsrum afkortes efter aftale med Kommissionen, hvis omstændighederne tilsiger det.
Artikel 7
Koordinering mellem medlemsstaterne
Kommissionen letter og fremmer koordineringen mellem medlemsstaterne med henblik på:
a)
at gennemgå udviklingen i forbindelse med mellemstatslige aftaler og tilstræbe konsekvens og sammenhæng i Unionens eksterne energiforbindelser med producent-, transit- og forbrugerlande
b)
at påvise fælles problemer i forbindelse med mellemstatslige aftaler og overveje passende foranstaltninger til at tackle disse problemer, og om nødvendigt foreslå løsninger
c)
på grundlag af bedste praksis og i samråd med medlemsstaterne at udvikle fakultative standardbestemmelser, som, hvis de anvendes, vil kunne forbedre fremtidige mellemstatslige aftalers forenelighed med EU-retten væsentligt
d)
om nødvendigt at støtte udviklingen af multilaterale mellemstatslige aftaler, der omfatter flere medlemsstater eller Unionen som helhed.
Artikel 8
Rapportering og revision
1. Kommissionen forelægger senest den 1. januar 2016 en rapport om anvendelsen af denne afgørelse for Europa-Parlamentet, Rådet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg.
2. I rapporten vurderes især, i hvilket omfang denne afgørelse fremmer de mellemstatslige aftalers forenelighed med EU-retten og en høj grad af koordinering mellem medlemsstaterne med hensyn til mellemstatslige aftaler. Den skal ligeledes vurdere denne afgørelses indvirkning på medlemsstaternes forhandlinger med tredjelande, og om denne afgørelses anvendelsesområde og de procedurer, den fastsætter, er hensigtsmæssige.
3. Efter forelæggelse af den første rapport som omhandlet i stk. 1 i denne artikel aflægger Kommissionen hvert tredje år rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om de oplysninger, den modtager i medfør af artikel 3, med behørig hensyntagen til bestemmelserne om fortrolighed i denne afgørelse.
Artikel 9
Ikrafttræden
Denne afgørelse træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 10
Adressater
Denne afgørelse er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Strasbourg, den 25. oktober 2012.
32012D0994
L 299/13
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
ODLUKA br. 994/2012/EU EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 25. listopada 2012.
o uspostavi mehanizma razmjene informacija s obzirom na međuvladine sporazume između država članica i trećih zemalja u području energetike
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 194.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
nakon savjetovanja s Odborom regija,
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
budući da:
(1)
Europsko vijeće zatražilo je od država članica da od 1. siječnja 2012. obavješćuju Komisiju o svim svojim novim i postojećim bilateralnim sporazumima s trećim zemljama u području energetike. Komisija bi trebala ovu informaciju učiniti dostupnom svim ostalim državama članicama u odgovarajućem obliku, uzimajući u obzir potrebu zaštite poslovno osjetljivih informacija.
(2)
Člankom 4. Ugovora o Europskoj uniji (TEU) od država članica zahtijeva se da poduzimaju sve odgovarajuće mjere kako bi osigurale ispunjavanje obveza koje proizlaze iz Ugovorâ ili akata institucija Unije. Države članice stoga bi trebale izbjegavati ili ukloniti svaku neusklađenost između prava Unije i međunarodnih sporazuma sklopljenih između država članica i trećih zemalja.
(3)
Ispravno funkcioniranje unutarnjeg energetskog tržišta zahtijeva da se energentima uvezenima u Uniju u potpunosti upravlja prema pravilima o uspostavi unutarnjeg energetskog tržišta. Unutarnje energetsko tržište koje ne funkcionira ispravno stavlja Uniju u nezaštićen i nepovoljan položaj s obzirom na sigurnost energetske opskrbe i narušava njezine potencijalne koristi za europske potrošače i industriju. Visok stupanj transparentnosti u pogledu sporazuma između država članica i trećih zemalja u području energetike omogućio bi Uniji poduzimanje koordiniranog djelovanja, u duhu solidarnosti, s ciljem osiguranja usklađenosti takvih sporazuma s pravom Unije i učinkovite sigurnosti energetske opskrbe. Takva bi transparentnost također doprinijela postizanju bliske suradnje unutar Unije u području vanjskih energetskih odnosa i dugoročnih ciljeva politike Unije u pogledu energetike, klimatskih promjena i sigurnosti energetske opskrbe.
(4)
Stoga bi trebalo uspostaviti novi mehanizam razmjene informacija. Mehanizam bi trebao obuhvatiti samo međuvladine sporazume s utjecajem na unutarnje energetsko tržište ili na sigurnost energetske opskrbe u Uniji zbog njihove suštinske povezanosti. Za početnu ocjenu o utjecaju međuvladinog sporazuma, ili nekog drugog teksta na koji međuvladin sporazum izričito upućuje, na unutarnje energetsko tržište ili sigurnost energetske opskrbe u Uniji, trebale bi biti odgovorne države članice; u slučaju dvojbe, države članice trebale bi se savjetovati s Komisijom. U načelu, sporazumi koji više nisu na snazi ili se više ne primjenjuju nemaju utjecaj na unutarnje energetsko tržište ili na sigurnost energetske opskrbe u Uniji i stoga ne bi trebali biti obuhvaćeni ovim mehanizmom razmjene informacija. Mehanizam razmjene informacija trebao bi posebno obuhvatiti sve međuvladine sporazume koji utječu na opskrbu plinom, naftom ili električnom energijom putem utvrđene infrastrukture ili koji utječu na količinu energenata uvezenih u Uniju.
(5)
Međuvladine sporazume koji se moraju u cijelosti priopćiti Komisiji na temelju ostalih akata Unije trebalo bi izuzeti iz mehanizma razmjene informacija. Međutim, to se izuzimanje ne bi smjelo primjenjivati na međuvladine sporazume s trećim zemljama koji utječu na razvoj i korištenje plinske infrastrukture i dobavu plina i koji se moraju priopćiti Komisiji u skladu s člankom 13. stavkom 6. točkom (a) Uredbe (EU) br. 994/2010 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. listopada 2010. o mjerama zaštite sigurnosti opskrbe plinom (3). Takve bi sporazume trebalo priopćiti u skladu s pravilima utvrđenima ovom Odlukom. Radi izbjegavanja udvostručavanja, trebalo bi se smatrati da obavijest podnesena u skladu s ovom Odlukom ispunjava obvezu navedenu u članku 13. stavku 6. točki (a) Uredbe (EU) br. 994/2010.
(6)
Međuvladini sporazumi o pitanjima u području primjene Ugovora o osnivanju Europske zajednice za atomsku energiju ne bi smjeli biti obuhvaćeni ovom Odlukom.
(7)
Ova Odluka ne stvara obveze s obzirom na sporazume između gospodarskih subjekata. Međutim, ona ne sprečava države članice da dobrovoljno obavijeste Komisiju o trgovinskim sporazumima na koje se izričito upućuje u međuvladinim sporazumima. Nadalje, s obzirom na to da je moguće da trgovinski sporazumi sadrže regulatorne odredbe, gospodarski subjekti koji pregovaraju o trgovinskim sporazumima sa subjektima iz trećih zemalja trebali bi imati mogućnost da zatraže upute od Komisije s ciljem izbjegavanja mogućih sukoba s pravom Unije.
(8)
Države članice trebale bi dostaviti Komisiji sve postojeće međuvladine sporazume, bilo da su stupili na snagu ili se privremeno primjenjuju u smislu članka 25. Bečke konvencije o pravu međunarodnih ugovora, kao i sve nove međuvladine sporazume.
(9)
Više transparentnosti u vezi s budućim međuvladinim sporazumima o kojima će se pregovarati ili o kojima se pregovara između država članica i trećih zemalja u području energetike moglo bi doprinijeti dosljednosti u pristupima država članica takvim sporazumima, usklađenosti s pravom Unije i sigurnosti energetske opskrbe u Uniji. Stoga bi države članice trebale imati mogućnost obavješćivanja Komisije o pregovorima u vezi s novim međuvladinim sporazumima ili izmjenama postojećih međuvladinih sporazuma. Ako države članice izaberu tu mogućnost, trebale bi redovito obavješćivati Komisiju o napretku pregovora. Države članice trebale bi imati mogućnost pozivanja Komisije da sudjeluje u pregovorima kao promatrač.
Komisija bi trebala također imati mogućnost sudjelovanja kao promatrač na svoj vlastiti zahtjev, podložno odobrenju dotične države članice. Države članice trebale bi također imati mogućnost zatražiti od Komisije njezinu pomoć tijekom njihovih pregovora s trećim zemljama. U tom bi slučaju Komisija trebala imati mogućnost davanja savjeta o načinu izbjegavanja neusklađenosti s pravom Unije i ukazivanja na ciljeve energetske politike Unije i načelo solidarnosti između država članica.
(10)
Komisija bi trebala ocijeniti usklađenost postojećih međuvladinih sporazuma s pravom Unije. U slučaju neusklađenosti, države članice trebale bi poduzeti sve potrebne korake kako bi pronašle odgovarajuće rješenje za uklanjanje utvrđene neusklađenosti.
(11)
S ciljem osiguranja veće transparentnosti i izbjegavanja mogućih sukoba s pravom Unije, države članice trebale bi imati mogućnost obavješćivanja Komisije o novom međuvladinom sporazumu s trećom zemljom prije ili tijekom pregovora o tom sporazumu. Ako je država članica koja je pregovarala o međuvladinom sporazumu o tome obavijestila Komisiju prije zaključenja pregovora i dostavila joj nacrt međuvladinog sporazuma, Komisija bi trebala imati mogućnost obavijestiti tu državu članicu o svojem mišljenju o usklađenosti dogovorenog sporazuma s pravom Unije. Komisija ima pravo pokrenuti postupak zbog povrede u skladu s člankom 258. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) ako smatra da je država članica propustila ispuniti svoje obveze na temelju UFEU-a.
(12)
Sve konačne, ratificirane međuvladine sporazume obuhvaćene ovom Odlukom trebalo bi poslati Komisiji kako bi se omogućila obaviještenost svih ostalih država članica.
(13)
Komisija bi trebala sve informacije koje primi učiniti dostupnima svim ostalim državama članicama u sigurnom elektroničkom obliku. Komisija bi trebala poštovati zahtjeve država članica da s informacijama koje su joj dostavljene postupa kao s povjerljivima. Zahtjevi za povjerljivošću ne bi smjeli, međutim, ograničavati pristup Komisiji povjerljivim informacijama jer Komisija treba imati sveobuhvatne informacije za svoje vlastite ocjene. Komisija bi trebala biti odgovorna za jamčenje primjene klauzule o povjerljivosti. Zahtjevi za povjerljivošću ne bi smjeli dovoditi u pitanje pravo pristupa dokumentima kako je predviđeno Uredbom (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (4).
(14)
Ako država članica smatra međuvladin sporazum povjerljivim, trebala bi dostaviti Komisiji njegov sažetak za potrebe prosljeđivanja tog sažetka ostalim državama članicama.
(15)
Trajna razmjena informacija o međuvladinim sporazumima na razini Unije trebala bi omogućiti razvijanje najboljih praksa. Na temelju tih najboljih praksa Komisija, prema potrebi u suradnji s Europskom službom za vanjsko djelovanje (EEAS) u vezi s vanjskih politikama Unije, trebala bi izraditi fakultativne ogledne klauzule koje će se primjenjivati u međuvladinim sporazumima između država članica i trećih zemalja. Primjena takvih oglednih klauzula za cilj bi trebala imati izbjegavanje sukoba međuvladinih sporazuma s pravom Unije, posebno s pravom tržišnog natjecanja i pravilima unutarnjeg energetskog tržišta, te sukoba s međunarodnim sporazumima koje je Unija sklopila. Njihova primjena trebala bi biti fakultativna i trebala bi biti omogućena prilagodba njihovog sadržaja svakoj posebnoj okolnosti.
(16)
S obzirom na postojanje unutarnjeg energetskog tržišta i ciljeva energetske politike Unije, države članice trebale bi voditi računa o tim ciljevima prilikom pregovaranja o međuvladinim sporazumima u području energetike koji utječu na energetsku politiku Unije.
(17)
Poboljšano uzajamno poznavanje postojećih i novih međuvladinih sporazuma trebalo bi omogućiti bolje usklađivanje o energetskim pitanjima između država članica te između država članica i Komisije. Takvo poboljšano usklađivanje trebalo bi omogućiti državama članicama da u potpunosti iskoriste prednosti političke i gospodarske težine Unije i omogućiti Komisiji da predloži rješenja problema utvrđenih u području međuvladinih sporazuma.
(18)
Komisija trebala bi olakšati i poticati usklađivanje između država članica s ciljem jačanja sveukupne strateške uloge Unije putem snažnog i učinkovitog usklađenog pristupa zemljama proizvođačima, tranzitnim zemljama i zemljama potrošačima.
(19)
Mehanizam razmjene informacija, uključujući ocjenjivanja koja obavljaju države članice prilikom njegove provedbe, ne dovodi u pitanje primjenu pravila Unije o povredama, državnim potporama i tržišnom natjecanju.
(20)
Komisija bi trebala ocijeniti dostatnost i učinkovitost ove Odluke prilikom osiguranja usklađenosti međuvladinih sporazuma s pravom Unije i visokog stupnja usklađivanja između država članica u vezi s međuvladinim sporazumima u području energetike.
(21)
Budući da cilj ove Odluke, tj. razmjenu informacija između država članica i Komisije u vezi s međuvladinim sporazumima u području energetike, ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego ga se, s obzirom na učinke ove Odluke, može na bolji način ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti određenim u članku 5. TEU-a. U skladu s načelom proporcionalnosti određenim u tom članku, ova Odluka ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja,
DONIJELI SU OVU ODLUKU:
Članak 1.
Predmet i područje primjene
1. Ovom se Odlukom uspostavlja mehanizam razmjene informacija između država članica i Komisije u vezi s međuvladinim sporazumima u području energetike kako su definirani u članku 2. s ciljem optimiziranja funkcioniranja unutarnjeg energetskog tržišta.
2. Ova se Odluka ne primjenjuje na međuvladine sporazume koji već u potpunosti podliježu drugim posebnim postupcima obavješćivanja na temelju prava Unije.
Neovisno o prvom podstavku, ova se Odluka primjenjuje na međuvladine sporazume koji se priopćuju Komisiji na temelju članka 13. stavka 6. točke (a) Uredbe (EU) br. 994/2010.
Članak 2.
Definicije
Za potrebe ove Odluke primjenjuju se sljedeće definicije:
1.
„međuvladin sporazum” znači svaki pravno obvezujući sporazum između jedne ili više država članica i jedne ili više trećih zemalja koji utječe na rad ili funkcioniranje unutarnjeg energetskog tržišta ili na sigurnost energetske opskrbe u Uniji; međutim, ako takav pravno obvezujući sporazum također obuhvaća ostala pitanja, samo one odredbe koje se odnose na energetiku, uključujući opće odredbe primjenjive na te odredbe koje se odnose na energetiku, čine „međuvladin sporazum”;
2.
„postojeći međuvladin sporazum” znači međuvladin sporazum koji je stupio na snagu ili se privremeno primjenjuje prije stupanja na snagu ove Odluke.
Članak 3.
Razmjena informacija između država članica i Komisije
1. Do 17. veljače 2013. države članice dostavljaju Komisiji sve postojeće međuvladine sporazume, uključujući priloge i izmjene tih sporazuma. Kada ti postojeći međuvladini sporazumi izričito upućuju na druge tekstove, države članice također dostavljaju Komisiji te druge tekstove, u mjeri u kojoj sadrže elemente koji utječu na funkcioniranje unutarnjeg energetskog tržišta ili na sigurnost energetske opskrbe u Uniji. Međutim, ta se obveza ne primjenjuje s obzirom na sporazume između gospodarskih subjekata.
Postojeći međuvladini sporazumi o kojima je Komisija već obaviještena u skladu s člankom 13. stavkom 6. točkom (a) Uredbe (EU) br. 994/2010 na dan stupanja na snagu ove Odluke smatraju se već dostavljenima za potrebe ovog stavka, pod uvjetom da to priopćivanje udovoljava zahtjevima prvog podstavka ovog stavka. Do 17. veljače 2013. države članice obavješćuju Komisiju treba li neki dio takvih međuvladinih sporazuma smatrati povjerljivim i mogu li se dobivene informacije proslijediti ostalim državama članicama.
Kada, sukladno ovom stavku, država članica dostavi Komisiji postojeće međuvladine sporazume također obuhvaćene područjem primjene članka 13. stavka 6. točke (a) Uredbe (EU) br. 994/2010, smatra se da je udovoljeno obvezi priopćivanja navedenoj u tom članku.
2. Ako nakon svoje prve ocjene Komisija ima dvojbe oko usklađenosti s pravom Unije sporazuma koji su joj dostavljeni prema stavku 1., posebno s pravom tržišnog natjecanja Unije i zakonodavstvom o unutarnjem energetskom tržištu, Komisija o tome obavješćuje dotične države članice u roku od devet mjeseci od dostavljanja tih sporazuma.
3. Prije ili tijekom pregovora s trećom zemljom o međuvladinom sporazumu ili o izmjeni postojećeg međuvladinog sporazuma, država članica može obavijestiti Komisiju pisanim putem o ciljevima pregovora i odredbama koje njima treba obuhvatiti te može priopćiti Komisiji sve druge bitne informacije. Ako država članica dostavi Komisiji takvu obavijest o pregovorima, dotična država članica redovito obavješćuje Komisiju o napretku pregovora.
Dotična država članica priopćuje Komisiji mogu li se informacije dostavljene na temelju prvog podstavka proslijediti svim ostalim državama članicama. Ako je dotična država članica navela da se informacije mogu proslijediti, Komisija osigurava dostupnost dobivenih informacija svim državama članicama u sigurnom elektroničkom obliku, uz izuzetak svih povjerljivih dijelova utvrđenih u skladu s člankom 4.
4. Ako država članica obavijesti Komisiju o pregovorima sukladno stavku 3., Komisija joj može dati savjet o načinu izbjegavanja neusklađenosti međuvladinog sporazuma ili izmjene postojećeg međuvladinog sporazuma o kojem se pregovora s pravom Unije.
5. Nakon ratifikacije međuvladinog sporazuma ili izmjene međuvladinog sporazuma, dotična država članica dostavlja Komisiji međuvladin sporazum ili izmjenu, uključujući sve priloge sporazumu ili izmjeni.
Kada međuvladin sporazum ili izmjena međuvladinog sporazuma izričito upućuje na druge tekstove, države članice također dostavljaju te druge tekstove, u mjeri u kojoj sadrže elemente koji utječu na funkcioniranje unutarnjeg energetskog tržišta ili na sigurnost energetske opskrbe u Uniji. Međutim, ta se obveza ne primjenjuje s obzirom na sporazume između gospodarskih subjekata.
6. Ne dovodeći u pitanje stavak 7. ovog članka i članak 4., Komisija osigurava dostupnost u sigurnom elektroničkom obliku dokumenata koje je primila na temelju stavaka 1. do 5. svim ostalim državama članicama.
7. Ako država članica uputi Komisiju u skladu s člankom 4. da ne omogući dostupnost postojećeg međuvladinog sporazuma, izmjene postojećeg međuvladinog sporazuma ili novog međuvladinog sporazuma ostalim državama članicama, osigurava dostupnost sažetka dostavljenih informacija. Taj sažetak sadrži najmanje sljedeće informacije o predmetnom sporazumu ili izmjeni:
(a)
predmet;
(b)
cilj i područje primjene;
(c)
trajanje;
(d)
ugovorne stranke;
(e)
informacije o glavnim elementima.
Komisija osigurava dostupnost sažetaka u elektroničkom obliku svim ostalim državama članicama.
Članak 4.
Povjerljivost
1. Prilikom dostavljanja informacija Komisiji u skladu s člankom 3. stavcima 1. do 6., država članica može navesti treba li se neki dio informacija, bilo da se radi o poslovnim ili drugim informacijama čije bi odavanje moglo naštetiti aktivnostima uključenih stranaka, smatrati povjerljivim i mogu li se dobivene informacije proslijediti ostalim državama članicama. Komisija poštuje te upute.
2. Zahtjevi za povjerljivošću na temelju ovog članka ne ograničuju pristup Komisiji povjerljivim informacijama. Komisija osigurava da je pristup povjerljivim informacijama strogo ograničen na službe Komisije za koje je dostupnost tih informacija apsolutno nužna.
Članak 5.
Pomoć Komisije
Ako država članica dostavlja Komisiji obavijest o pregovorima u skladu s člankom 3. stavkom 3., ta država članica može zatražiti pomoć Komisije u tim pregovorima.
Na zahtjev dotične države članice ili na zahtjev Komisije i uz pisano odobrenje dotične države članice, Komisija može sudjelovati u pregovorima kao promatrač.
Ako Komisija sudjeluje u pregovorima kao promatrač, može dotičnoj državi članici dati savjet o načinu izbjegavanja neusklađenosti međuvladinog sporazuma ili izmjene o kojima se pregovara s pravom Unije.
Članak 6.
Ocjena usklađenosti
1. Ako država članica pregovara o međuvladinom sporazumu ili izmjeni postojećeg međuvladinog sporazuma i nije u mogućnosti, na temelju vlastite ocjene, izvesti konkretan zaključak o usklađenosti međuvladinog sporazuma ili izmjene o kojoj se pregovara s pravom Unije, o tome obavješćuje Komisiju prije zaključenja pregovora i dostavlja joj nacrt sporazuma ili izmjene zajedno sa svim prilozima.
2. Komisija, u roku od četiri tjedna od dana primitka nacrta sporazuma ili izmjene, uključujući njegove priloge, obavješćuje dotičnu državu članicu o svim dvojbama koje može imati u vezi s usklađenosti nacrta međuvladinog sporazuma ili izmjene s pravom Unije. Ako u tom roku odgovor Komisije izostane, smatra se da Komisija nema nikakve dvojbe.
3. Ako Komisija obavijesti dotičnu državu članicu sukladno stavku 2. da ima dvojbe, ona obavješćuje dotičnu državu članicu o svojem mišljenju o usklađenosti dotičnog nacrta sporazuma ili izmjene s pravom Unije u roku od 10 tjedana od dana primitka iz stavka 2. (razdoblje ispitivanja). Uz odobrenje dotične države članice, razdoblje ispitivanja može se produljiti. Ako unutar razdoblja ispitivanja mišljenje Komisije izostane, smatra se da Komisija nema nikakvih primjedbi.
4. Rokovi iz stavaka 2. i 3. mogu se skratiti u dogovoru s Komisijom ako okolnosti to dopuštaju.
Članak 7.
Usklađivanje između država članica
Komisija olakšava i potiče usklađivanje između država članica s ciljem:
(a)
preispitivanja razvoja u odnosu na međuvladine sporazume i težnje ka dosljednosti i koherentnosti u vanjskim odnosima Unije u području energetike sa zemljama proizvođačima, tranzitnim zemljama i zemljama potrošačima;
(b)
utvrđivanja zajedničkih problema u odnosu na međuvladine sporazume i razmatranja odgovarajućeg djelovanja za pristupanje tim problemima i, prema potrebi, predlaganja rješenja;
(c)
razvijanja, na temelju najbolje prakse i savjetovanja s državama članicama, fakultativnih oglednih klauzula, koje bi, ako se primijene, značajno poboljšale usklađenost budućih međuvladinih sporazuma s pravom Unije;
(d)
pružanja podrške, prema potrebi, razvoju multilateralnih međuvladinih sporazuma koji uključuju nekoliko država članica ili Uniju u cjelini.
Članak 8.
Izvješćivanje i preispitivanje
1. Do 1. siječnja 2016. Komisija podnosi izvješće o primjeni ove Odluke Europskom parlamentu, Vijeću i Europskom gospodarskom i socijalnom odboru.
2. Izvješćem se osobito ocjenjuje u kojoj mjeri ova Odluka promiče usklađenost međuvladinih sporazuma s pravom Unije i visok stupanj usklađivanja između država članica u vezi s međuvladinim sporazumima. Također se ocjenjuje utjecaj ove Odluke na pregovore država članica s trećim zemljama i primjerenost područja primjene ove Odluke i postupaka koje utvrđuje.
3. Nakon podnošenja prvog izvješća iz stavka 1. ovog članka, Komisija dostavlja Europskom parlamentu i Vijeću svake tri godine izvješće o informacijama primljenima sukladno članku 3., vodeći računa o odredbama o povjerljivosti ove Odluke.
Članak 9.
Stupanje na snagu
Ova Odluka stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Članak 10.
Adresati
Ova je Direktiva upućena državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 25. listopada 2012.