KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) 2015/84
af 21. januar 2015
om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af mononatriumglutamat med oprindelse i Indonesien og om endelig opkrævning af den midlertidige antidumpingtold
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (»grundforordningen«), særlig artikel 9, stk. 4, og
ud fra følgende betragtninger:
A. SAGSFORLØB
1. Midlertidige foranstaltninger
(1)
Europa-Kommissionen (»Kommissionen«) indførte den 22. august 2014 en midlertidig antidumpingtold på importen af mononatriumglutamat med oprindelse i Indonesien ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 904/2014 (2) (»forordningen om midlertidig told«).
(2)
Kommissionen indledte proceduren den 29. november 2013 som følge af en klage, der blev indgivet den 16. oktober 2013 af Ajinomoto Foods Europe SAS (»klageren«), den eneste EU-producent af mononatriumglutamat, der således tegner sig for 100 % af den samlede produktion af mononatriumglutamat i Unionen.
(3)
Som anført i betragtning 20 i forordningen om midlertidig told omfattede undersøgelsen af dumping og skade perioden fra den 1. oktober 2012 til den 30. september 2013 (»undersøgelsesperioden«). Undersøgelsen af udviklingstendenser af relevans for vurderingen af skade omfattede perioden fra den 1. april 2010 til udgangen af undersøgelsesperioden (»den betragtede periode«).
2. Efterfølgende procedure
(4)
Efter fremlæggelsen af de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, der lå til grund for beslutningen om at indføre en midlertidig antidumpingtold (»fremlæggelse af de foreløbige konklusioner«), indgav adskillige interesserede parter skriftlige redegørelser for at tilkendegive deres synspunkter vedrørende de foreløbige konklusioner. Parter, der anmodede herom, fik lejlighed til at blive hørt.
(5)
Kommissionen tog stilling til de mundtlige og skriftlige bemærkninger fra de interesserede parter, og de foreløbige konklusioner blev, hvor det var relevant, ændret i overensstemmelse hermed.
(6)
Kommissionen informerede alle parter om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, der lå til grund for, at den havde til hensigt at indføre en endelig antidumpingtold på importen af mononatriumglutamat med oprindelse i Indonesien og at foretage en endelig opkrævning af de beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af midlertidig told (»fremlæggelse af de endelige konklusioner«). Parterne fik en frist til at fremsætte bemærkninger til denne endelige fremlæggelse af oplysninger.
(7)
De indkomne bemærkninger fra de interesserede parter blev gennemgået og taget i betragtning, hvor dette var relevant.
3. Stikprøver
(8)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger om den metode, der anvendtes til udtagelse af stikprøver af ikke forretningsmæssigt forbundne importører, bekræftes de foreløbige konklusioner i betragtning 7-19 i forordningen om midlertidig told.
B. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
(9)
Den pågældende vare er som anført i betragtning 21 i forordningen om midlertidig told, mononatriumglutamat (»MNG«) med oprindelse i Indonesien, som i øjeblikket tariferes under KN-kode ex 2922 42 00 (»den pågældende vare«). MNG er et fødevaretilsætningsstof, der hovedsagelig anvendes som smagsforstærker i supper, bouillon, fiske- og kødretter, krydderiblandinger og færdiglavede fødevarer. Det fremstilles i form af hvide, lugtløse krystaller af forskellig størrelse. MNG bruges også i den kemiske industri til nonfoodformål, f.eks. i vaske- og rengøringsmidler. MNG findes i pakninger af forskellig størrelse fra forbrugerpakninger på 0,5 g til bulksække på 1 000 kg. Mindre pakninger sælges af detailhandlere til private forbrugere, mens de større pakninger på 20 kg og derover er bestemt til industrielle brugere. Der findes desuden forskellige renhedsgrader. Mononatriumglutamat havde samme egenskaber uanset pakningsstørrelse og renhedsgrad.
(10)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger til den pågældende vare og samme vare, bekræftes alle konklusionerne i betragtning 21-25 i forordningen om midlertidig told.
C. DUMPING
1. Normal værdi
(11)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende den normale værdi, bekræftes betragtning 26-31 i forordningen om midlertidig told.
2. Eksportpris
(12)
Begge samarbejdsvillige indonesiske eksporterende producenter gentog deres påstand om, at deres salgspriser til forretningsmæssigt forbundne virksomheder var armslængdepriser, og at fastsættelsen af eksportprisen derfor snarere burde baseres på salgsprisen mellem moderselskabet i Indonesien og den første forretningsmæssigt forbundne kunde end på en beregnet eksportpris.
(13)
Begge eksporterende producenter byggede deres påstand på det forhold, at der ikke forelå bevis for krydskompensation mellem varerne eller for, at der påløb andre omkostninger mellem moderselskabet i Indonesien og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder. Konklusionerne i betragtning 37 i forordningen om midlertidig told burde derfor ikke have været baseret på disse elementer.
(14)
En eksporterende producent hævdede desuden, at virksomhedens forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Unionen ikke var en importør men derimod en mellemmand, der videresolgte varen i Unionen før toldbehandlingen. Den eksporterende producent påstod på dette grundlag, at konklusionerne i betragtning 37 i forordningen om midlertidig told, nemlig at afregningsprisen mellem forretningsmæssigt forbundne virksomheder ikke var på et niveau, der kunne give de forretningsmæssigt forbundne importører mulighed for at opnå en rimelig fortjeneste i Unionen, derfor ikke var gyldige.
(15)
Det skal som udgangspunkt bemærkes, at selve forholdet mellem eksportøren og importøren er nok til, at Kommissionen kan behandle de faktiske eksportpriser som upålidelige, idet forholdet mellem eksportøren og importøren er en af mange årsager til, at de faktiske eksportpriser kan betragtes som upålidelige. På grund af forholdet mellem leverandøren og importøren er de priser, som leverandøren opkræver af sin forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Unionen, afregningspriser, som ikke er et resultat af de armslængdevilkår, der normalt gælder mellem uafhængige virksomheder. Det er desuden klart, at omkostningerne forbundet med aktiviteterne i en forretningsmæssigt forbunden virksomhed og den fortjenstmargen, en sådan virksomhed opnår, effektivt reducerer det beløb, den eksporterende producent modtager, idet de normalt afholdes af importøren.
(16)
Derudover viste undersøgelsen i den aktuelle sag, at de pågældende forretningsmæssigt forbundne virksomheder ikke opnåede en bæredygtig fortjenstmargen i Unionen. Det skal i den forbindelse først bemærkes, at en ikke forretningsmæssigt forbunden samarbejdsvillig importørs fortjenstmargen ikke kunne anvendes, da den var fortrolig og derfor ikke kunne offentliggøres over for konkurrenterne. Derfor anvendtes en fortjenstmargen, som blev anvendt i en tidligere procedure (3) vedrørende en anden kemisk vare fremstillet af en lignende industri og importeret til Unionen under lignende omstændigheder, som benchmark i den aktuelle sag. Denne fortjenstmargen er det mest objektive grundlag med henblik på at beregne et tilfredsstillende skøn over en eksportpris i armslængde. Den rimelige fortjenstmargen, der blev anvendt, var 5 %. Da den fortjeneste, som de forretningsmæssigt forbundne virksomheder i Unionen opnåede, er betydeligt lavere end denne grænse, og da en sådan fortjeneste ikke er bæredygtig, kunne afregningsprisen ikke betragtes som pålidelig.
(17)
Desuden er et positivt bevis for krydskompensation mellem de forretningsmæssigt forbundne virksomheder eller for det forhold, at visse påløbne omkostninger, der normalt bæres af en importør, er betalt af en anden part, ikke nødvendigvis påkrævet. Som nævnt ovenfor afholdes disse omkostninger altid af en forretningsmæssigt forbunden virksomhed, når denne virksomhed forestår salgs- og importfunktioner. Som følge af forholdet mellem de forretningsmæssigt forbundne virksomheder, kan brugen af krydskompensation via andre varer eller omkostninger hertil ikke udelukkes, og afregningspriserne er derfor upålidelige.
(18)
Der er heller ikke relevant, om den forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Unionen forestår alle importørens funktioner eller forestår andre funktioner. Den relevante faktor er, om eksportprisen ved Unionens grænse er pålidelig. Som det fremgår af betragtning 15, viste den nuværende undersøgelse, at prisniveauet mellem de forretningsmæssigt forbundne virksomheder ikke gav de forretningsmæssigt forbundne virksomheder i Unionen mulighed for at opnå en rimelig fortjenstmargen. Ingen af eksportørerne fremlagde bevis for, hvorfor denne fortjenstmargen ville være uhensigtsmæssig, og påstandene i denne henseende bør derfor betragtes som ubegrundede. Påstanden om, at en af disse forretningsmæssigt forbundne virksomheder ikke optrådte som importør i Unionen, var ikke begrundet, da det jf. ovenfor er irrelevant, hvilke præcise funktioner denne virksomhed udførte i Unionen. Det forhold, at virksomheden kun udførte visse importørfunktioner, afspejles desuden nødvendigvis i de forretningsmæssigt forbundne virksomheders beløb til salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger (»SA&G«), men absolut ikke i den anvendte fortjenstmargen. Det skal desuden bemærkes, at selv om den forretningsmæssigt forbundne virksomhed udførte visse aktiviteter før import, betyder dette ikke, at eksportprisen ikke kan beregnes på grundlag af videresalgsprisen til den første uafhængige kunde med de nødvendige justeringer, jf. artikel 2, stk. 9, i grundforordningen.
(19)
Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner gentog de to samarbejdsvillige indonesiske eksporterende producenter deres påstand om fastlæggelsen af eksportprisen. Den ene eksporterende producent anfægtede konklusionerne i betragtning 15 om, at selve forholdet mellem eksportøren og importøren er nok til, at Kommissionen kan behandle de faktiske eksportpriser som upålidelige, og påstod, at dette var i strid med grundforordningens artikel 2, stk. 9. Samme eksporterende producent påstod desuden, at betragtningerne om, at visse omkostninger, som jf. betragtning 17, afholdes af en forretningsmæssigt forbundet virksomhed, når denne virksomhed forestår salgs- og importfunktioner, ikke var baseret på kendsgerninger fra denne sag. Endelig påstod den eksporterende producent, at Kommissionen ikke behandlede det forhold, at de priser, som opkrævedes af den forretningsmæssigt forbundne virksomhed og uafhængige kunder i Unionen, var ens.
(20)
Den anden eksporterende producent gentog sin påstand om, at virksomhedens eksportpris til den første uafhængige kunde ved Unionens grænse burde tages i betragtning ved fastlæggelsen af eksportprisen, og understregede, at den forretningsmæssigt forbundne virksomhed kun optrådte som mellemmand, og at bl.a. toldbehandlingen udførtes af de ikke forretningsmæssigt forbundne kunder i Unionen.
(21)
Som svar herpå skal det bemærkes, at Kommissionen i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 9, konkluderede, at eksportprisen på grundlag af sagens kendsgerninger skulle beregnes som følge af forholdet mellem eksportørerne og de forretningsmæssigt forbundne parter. Undersøgelsen viste nemlig, at de pågældende forretningsmæssigt forbundne parter ikke opnåede en bæredygtig fortjenstmargen i Unionen i løbet af undersøgelsesperioden. Det er i den forbindelse ikke relevant, hvilken funktion den forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Unionen udfører, når det skal bestemmes, om eksportprisen i den aktuelle sag skal beregnes. Det forhold, at de forretningsmæssigt forbundne virksomheder, jf. betragtning 18, kun udfører visse funktioner, er desuden ikke en hindring for anvendelsen af grundforordningens artikel 2, stk. 9, men afspejles i et lavere beløb til SA&G, der fratrækkes prisen ved videresalg til den første uafhængige køber. Endelig skal det bemærkes, at de eksporterende producenter ikke fremlagde nye beviser, som kunne omstøde disse konklusioner. Hvad angår påstanden om ens priser til forretningsmæssigt forbundne kunder og uafhængige kunder i Unionen, skal det bemærkes, at denne påstand blev behandlet i betragtning 37 i forordningen om midlertidig told. Undersøgelsen viste, at afregningspriserne mellem de forretningsmæssigt forbundne virksomheder til trods for, at priserne var på samme niveau som i forhold til de uafhængige kunder, ikke var høje nok til, at de forretningsmæssigt forbundne importører kunne opnå en bæredygtig fortjeneste i Unionen. Disse påstande må derfor afvises.
(22)
Påstandene vedrørende brugen af beregnede eksportpriser i den foreliggende sag afvises derfor.
(23)
De samme to eksporterende producenter påstod, at hvis eksportpriserne beregnes på trods af deres påstande, jf. betragtning 12-14, var den rimelige fortjenstmargen på 5 %, som anvendtes til at beregne eksportprisen, for høj, og at man i stedet burde anvende de forretningsmæssigt forbundne virksomheders faktiske fortjenstmargen, da priserne mellem de forretningsmæssigt forbundne parter var på samme niveau som priserne til uafhængige kunder.
(24)
På grundlag af kendsgerningerne i betragtning 15-18 vedrørende pålideligheden af afregningspriserne og fortjenstmargenerne i de forretningsmæssigt forbundne virksomheder i Unionen afvises denne påstand. Under alle omstændigheder blev justeringerne for omkostninger i overensstemmelse med grundforordningens artikel2, stk. 9, baseret på de pågældende virksomheders egne SA&G-omkostninger og afspejlede derfor disse virksomheders aktiviteter, uanset deres funktioner. Påstanden bør derfor afvises.
(25)
En af ovennævnte eksporterende producenter påstod, at eksportprisen for specifikke transaktioner med en virksomhed, der ikke er forretningsmæssigt forbundet med den eksporterende producent, burde have været baseret på den faktiske pris, der er betalt eller skulle betales, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 8. Kommissionen konstaterede dog, at de pågældende transaktioner ikke omfattede eksportsalg til Unionen. På dette grundlag blev de pågældende transaktioner udelukket fra fastlæggelsen af eksportprisen. Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner anfægtede den eksporterende producent denne udelukkelse og påstod, at Kommissionen burde tage hensyn til virksomhedens samlede salg af den pågældende vare i Unionen. Det samlede salg til den pågældende uafhængige kunde blev dog taget i betragtning ved fastlæggelsen af eksportprisen. Der måtte ses bort fra efterfølgende transaktioner fra denne uafhængige kunde, da der for det første ikke er tale om eksportsalg, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 8 og 9, og da der for det andet er en risiko for dobbeltoptælling af disse salgstransaktioner. På dette grundlag måtte den eksporterende producents påstand afvises.
(26)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende fastsættelsen af eksportprisen, bekræftes konklusionerne i betragtning 32-38 i forordningen om midlertidig told.
3. Sammenligning
(27)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner anfægtede de to samarbejdsvillige eksporterende producenter, at omkostningerne til at flytte varerne fra fabrikken til lageret skulle betragtes som interne logistiske omkostninger, hvorved de ikke påvirkede prissammenligneligheden.
(28)
En af de eksporterende producenter havde flere distributionslagre på hjemmemarkedet, hvorfra MNG blev afsendt til de endelige kunder. Denne eksporterende producent hævdede, at transportomkostningerne fra fabrikken til lagrene burde betragtes som indenlandske fragtomkostninger og fratrækkes den normale værdi, da sådanne omkostninger ikke påløb eksportsalget. Den anden eksporterende producent påstod, at omkostningerne til at flytte varerne til lageret i visse tilfælde kunne knyttes til en specifik faktura og derfor udgør en direkte salgsomkostning, og at denne omkostning er inkluderet i den pris, som kunderne skal betale, og påvirker prissammenligneligheden. Omkostningen burde derfor have været fratrukket den normale værdi.
(29)
Lagre betragtes som en del af en eksporterende producents lokaler, og en vare er først klar til at blive solgt fra det øjeblik, hvor varen er på lageret. Afstanden fra fabrikken til lageret er irrelevant, ligesom det er irrelevant, om transporten fra fabrikken til lageret kan knyttes til en specifik salgstransaktion på hjemmemarkedet, da der er tale om omkostninger, som typisk er påløbet inden salget og derfor ikke en direkte salgsudgift, som indvirker på prissammenligneligheden. På grundlag af grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra e), afvises disse påstande således.
(30)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner påstod den samarbejdsvillige eksporterende producent, der eksporterede MNG via en forretningsmæssigt forbunden virksomhed uden for Unionen, at virksomhedens eksport ikke burde justeres i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), da den forretningsmæssigt forbundne virksomhed uden for Unionen ikke optrådte som agent og ikke arbejdede på provisionsbasis. Den eksporterende producent påstod desuden, at den pågældende forretningsmæssigt forbundne virksomheds avance, som anvendtes som grundlag for justeringen, ikke påvirkede prissammenligneligheden, da Kommissionen ved beregningen af eksportprisen allerede fratrak en rimelig fortjenstmargen for den forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Unionen, hvilket skulle omfatte alle fortjenstmargener for alle interne transaktioner. Den eksporterende producent hævdede derudover, at kun SA&G-omkostninger i den forretningsmæssigt forbundne virksomhed uden for Unionen om noget skulle fratrækkes den beregnede eksportpris.
(31)
Undersøgelsen fastslog, at den forretningsmæssigt forbundne virksomhed uden for Unionen havde en avance for hvert eksportsalg til Unionen. Avancen påvirkede prissammenligneligheden, da den kun blev opretholdt på eksportsalget og ikke på hjemmemarkedssalget. Påstanden om, at der allerede var taget hensyn til den forretningsmæssigt forbundne virksomheds fortjenstmagen ved beregningen af eksportprisen, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 9, kunne ikke godtages. Dette skyldes, at justeringer i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 9 og 10, har forskellige formål, adskiller sig fra hinanden og er underlagt forskellige materielle regler. Grundforordningens artikel 2, stk. 9, sigter mod at fastlægge en pålidelig eksportpris, mens artikel 2, stk. 10, sigter mod at sikre sammenlignelighed mellem eksportprisen og den normale værdi. Når eksportprisen er behørigt fastlagt i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 8 og 9, vedrører eventuelle yderligere justeringer i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, ikke længere eksportprisen som sådan og kan på ingen måde fastlægge den normale værdi og eksportprisen. Den samarbejdsvillige eksporterende producent misforstår derfor formålet med justeringen, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), som er at gøre prisen sammenlignelig med den normale værdi og ikke at fastlægge eksportprisen som sådan. Den rimelige fortjenstmargen, der blev fratrukket i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 9, omfatter derfor ikke en eventuel avance i samme salgskanal. Hvad angår de beløb, der skal justeres, afspejler den foretagne justering den avance, der reelt blev opnået mellem de forretningsmæssigt forbundne virksomheder, og som således påvirker priserne og prisernes sammenlignelighed. Der er derfor ingen grund til at erstatte den med et andet teoretisk beløb. Endelig er Kommissionen berettiget til at tage i betragtning, at den forretningsmæssigt forbundne virksomhed uden for Unionen modtager betaling (i form af avancen, som den forretningsmæssigt forbundne virksomhed opnår på det salg, som den fakturerer til kunder i Unionen). Hvis den forretningsmæssigt forbundne virksomhed skal kunne betragtes som en virksomhed, der er underlagt selskabsskat i landet uden for Unionen (som har en væsentligt lavere selskabsskattesats end Indonesien) for disse betalinger, skal den udføre en egentlig økonomisk aktivitet i det pågældende land. Den indonesiske eksporterende producent kan således ikke både sikre sig den gunstige skattemæssige behandling, der opnås ved den forretningsmæssigt forbundne virksomheds tilstedeværelse i landet uden for Unionen og sidstnævntes aktivitet i landet, og samtidig som led i en antidumpingprocedure påstå, at den forretningsmæssigt forbundne virksomhed ikke udfører nogen økonomisk aktivitet. Disse påstande må derfor afvises.
(32)
Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner gentog den eksporterende producent sin påstand om justeringen af avancen i dennes forretningsmæssigt forbundne virksomhed og anfægtede, at skattehensyn skulle medtages i en antidumpingundersøgelse. Selv om den eksporterende producent ikke anfægtede, at dens forretningsmæssigt forbundne virksomhed havde kommercielle aktiviteter i det pågældende tredjeland, blev det dog påstået, at disse var af begrænset omfang, for så vidt angår den pågældende vare. Det blev desuden gentaget, at den forretningsmæssigt forbundne virksomheds aktiviteter klart adskilte sig fra en agents aktiviteter og ikke modtog provision fra den eksporterende producent for salg til Unionen. Endelig gentog den eksporterende producent sin påstand om, at Kommissionen ved beregningen af eksportprisen allerede havde fratrukket en rimelig fortjenstmargen hos den forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Unionen, hvilket skulle omfatte alle fortjenstmargener for alt internt salg mellem virksomheder i samme gruppe. Den eksporterende producent påstod i den henseende, at det i forbindelse med regelmæssigt salg mellem forretningsmæssigt forbundne virksomheder ganske rigtigt skulle være Kommissionens praksis kun at fratrække fortjenstmargenen hos den forretningsmæssigt forbundne virksomhed, der sælger direkte til den uafhængige kunde i Unionen, men ikke fortjenstmargenerne hos de øvrige forretningsmæssigt forbundne virksomheder i samme salgskanal.
(33)
Det skal bemærkes, at eksistensen af en særskilt skatteenhed i denne sag kan være en indikator for, at den forretningsmæssigt forbundne virksomhed uden for Unionen udfører omfattende økonomiske aktiviteter, da disse aktiviteter er et krav i den hjemlige skattelovgivning. I den foreliggende sag tog Kommissionen, jf. betragtning 31, højde for, at den eksporterende producent har en forretningsmæssigt forbundet part uden for Unionen med en omfattende økonomisk aktivitet, og det forhold, at den forretningsmæssigt forbundne part uden for Unionen fratrak en avance for hver salgstransaktion af den pågældende vare mellem forretningsmæssigt forbundne parter, hvilket dermed påvirkede prissammenligneligheden for eksport af MNG til Unionen. Desuden afspejlede det beløb, jf. betragtning 31, som justeringen var baseret på, den faktiske efterprøvede avance, som blev opnået mellem de forretningsmæssigt forbundne virksomheder, og afspejlede således også den forretningsmæssigt forbundne virksomheds aktiviteter. Disse påstande må derfor afvises.
(34)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner anfægtede den samme eksporterende producent den justering, der var foretaget for provisioner betalt på eksportprisen, og påstod, at de ikke var direkte salgsudgifter, men derimod blev betalt på månedsbasis og således ikke var knyttet til en specifik salgstransaktion og ikke påvirkede prissammenligneligheden. Den eksporterende producent påstod, at de udbetalte provisioner kun havde en virkning mellem de forretningsmæssigt forbundne virksomheder, og at grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), derfor ikke fandt anvendelse. Da det antages, at producenten og dennes forretningsmæssigt forbundne virksomhed udgør en enkelt økonomisk enhed, påstod den eksporterende producent desuden, at eventuelle pengeoverførsler inden for denne økonomiske enhed ikke udgør en udgift eller indtægt for den økonomiske enhed.
(35)
Undersøgelsen viste, at der i henhold til en »provisionsaftale« mellem den eksporterende producent og den forretningsmæssigt forbundne virksomhed udbetales provision, når den eksporterende producent i Indonesien sælger direkte til uafhængige kunder på EU-markedet (og ikke via den forretningsmæssigt forbundne virksomhed). Den udbetalte provision var direkte knyttet til nettosalgsprisen. Det direkte forhold mellem salget og den udbetalte provision påvirkede derfor prissammenligneligheden i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i).
(36)
Endelig er antagelsen om, at de forretningsmæssigt forbundne virksomheder blev betragtet som en enkelt økonomisk enhed, ukorrekt. Undersøgelsen viste, at den eksporterende producent selv havde en fuldt funktionsdygtig eksportafdeling, og der var ingen overlapning af eksportrelaterede opgaver mellem den eksporterende producent og den forretningsmæssigt forbundne importør. Den forretningsmæssigt forbundne virksomhed kan derfor ikke betragtes som en intern salgsafdeling, og påstandene blev derfor afvist.
(37)
Alternativt påstod den eksporterende producent, at hvis eksportprisen justeres på grundlag af grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), burde de udbetalte provisioner også udelukkes fra den forretningsmæssigt forbundne virksomheds SA&G-omkostninger, som blev fratrukket salgsprisen ved videresalg til den første uafhængige kunde i Unionen, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 9. Når der i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 9, beregnes en pålidelig eksportpris, trækkes imidlertid alle omkostninger, som påløber mellem import og videresalg, fra salgsprisen ved videresalg til den første uafhængige kunde i Unionen, og der er intet juridisk grundlag for at kompensere disse omkostninger med en indtægt, som fordret af den eksporterende producent. Desuden vedrørte SA&G-omkostningerne i den forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Unionen en anden salgskanal (nemlig via en forretningsmæssigt forbunden kunde) end indtægten fra provisioner, som vedrørte salgskanalen til ikke forretningsmæssigt forbundne kunder. Endelig har justeringen for avance i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, og fastlæggelsen af eksportprisen i henhold til samme artikels stk. 8 og 9 forskellige formål og udgør to forskellige etaper i dumpinganalysen.
(38)
Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner gentog den eksporterende producent sin påstand vedrørende provision, jf. betragtning 35, og påstod, at det ville være inkonsekvent at betragte afregningspriserne mellem forretningsmæssigt forbundne parter som upålidelige og samtidig justere eksportprisen på grundlag af en provisionsaftale mellem de forretningsmæssigt forbundne parter. Den eksporterende producent anfægtede desuden konklusionerne i betragtning 35, nemlig at den udbetalte provision var direkte knyttet til nettosalgsværdien, hvilket medførte et direkte forhold mellem salget og den udbetalte provision, hvilket påvirkede prissammenligneligheden, idet den udbetaltes en gang pr. måned, og de nærmere detaljer om beregningen af provisionen ikke blev offentliggjort parterne i mellem.
(39)
Den eksporterende producent begrundede ikke yderligere sin påstand eller fremlagde supplerende faktiske oplysninger til støtte for sin udtalelse, der kunne omstøde ovennævnte konklusioner. Konklusionerne i betragtning 35-37 bekræftes derfor.
(40)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner påstod en eksporterende producent, at den normale værdi burde justeres for omkostninger til incitamenter og salgsfremmende foranstaltninger. Den eksporterende producent påstod, at disse omkostninger ikke påløb eksportsalget til Unionen, hvorimod de havde en direkte indvirkning på salgsprisen på hjemmemarkedet. Til støtte for denne påstand påstod den eksporterende producent, at disse omkostninger i hvert fald i visse tilfælde kunne spores tilbage til specifikke transaktioner på hjemmemarkedet. Endelig påstod den eksporterende producent, at omkostninger til incitamenter og salgsfremmende foranstaltninger afspejlede de forskellige handelsled på hjemmemarkedet (hvor MNG solgtes direkte til detailhandlere) på den ene side og salget til Unionen (som foregik til forhandlere og distributører) på den anden side.
(41)
Undersøgelsen viste, at omkostninger til incitamenter og salgsfremmende foranstaltninger overvejende var knyttet til bestemte kundekonti og ikke specifikke salgstransaktioner. Omkostninger til incitamenter og salgsfremmende foranstaltninger påløber, uanset om varen sælges eller ej. Desuden viste undersøgelsen, at de omkostninger, der angiveligt skulle være knyttet til en specifik salgstransaktion, faktisk ikke afspejledes i prisen. På dette grundlag konkluderedes det, at omkostninger til incitamenter og salgsfremmende foranstaltninger ikke påvirkede priserne og prissammenligneligheden, og at denne påstand burde afvises.
(42)
En eksporterende producent påstod, at MNG af store krystaller (kornstørrelse) havde forskellige fysiske egenskaber og solgtes i andre handelsled end MNG, der eksporteredes til Unionen. Den eksporterende producent påstod derfor, at MNG af store krystaller burde udelukkes fra fastsættelsen af den normale værdi.
(43)
Undersøgelsen fastslog, at der findes flere kornstørrelser: pulver, fin, lille, almindelig og stor. Alle kornstørrelser indgår i varedækningen, da de har de samme grundlæggende egenskaber, anvendelsesformål og er indbyrdes udskiftelige. Alle varetyper bør derfor indgå i fastlæggelsen af den normale værdi. Undersøgelsen fastslog desuden, at forskellige kornstørrelser ikke var omkostningsfaktorer.
(44)
Undersøgelsen viste desuden, at kunderne på hjemmemarkedet, som købte MNG af stor kornstørrelse også købte andre kornstørrelser. Der forelå ingen beviser for, at prisforskellen for MNG af stor kornstørrelse hang sammen med fysiske egenskaber eller handelsled, da det var muligt at knytte denne prisforskel til andre elementer såsom kunder og indkøbte mængder. Den eksporterende producent opgjorde desuden ikke den påståede forskel i fysiske egenskaber kvantitativt. Påstandene i denne henseende burde derfor afvises.
(45)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende sammenligningen, bekræftes konklusionerne i betragtning 39-46 i forordningen om midlertidig told.
4. Dumpingmargener
(46)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger, bekræftes den metode, der var blevet anvendt til beregning af dumpingmargenerne, jf. betragtning 47-48 i forordningen om midlertidig told.
(47)
Da visse transaktioner blev udelukket fra fastlæggelsen af eksportprisen for en eksporterende producent, jf. betragtning 25, og da der ikke blev fremsat yderligere bemærkninger, er de endelige dumpingmargener, udtrykt som en procentdel af cif-prisen (omkostninger, forsikring og fragt), Unionens grænse, ufortoldet, som følger:
Virksomhed
Dumpingmargen
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2 %
PT. Miwon Indonesia
13,3 %
Alle andre virksomheder
28,4 %
D. SKADE
1. Definition af EU-erhvervsgren og EU-produktion
(48)
En række interesserede parter genfremsatte deres påstand om, at Kommissionen burde udelukke den samarbejdsvillige EU-producent fra EU-erhvervsgrenen som følge af manglende samarbejdsvilje fra en eksporterende producent i Indonesien, som er forretningsmæssigt forbundet med EU-producenten. Det blev påstået, at skadesbilledet kunne være påvirket af dette forhold.
(49)
De pågældende parter fremlagde ingen nye oplysninger eller beviser om dette aspekt. Parterne begrundede især ikke deres påstand om, i hvilket omfang skadesbilledet skulle være påvirket. Som det fremgår af betragtning 53 i forordningen om midlertidig told, er der i dette tilfælde ingen grund til at udelukke den samarbejdsvillige EU-producent fra EU-erhvervsgrenen til trods for forbindelsen med den ikke samarbejdsvillige eksporterende producent i Indonesien, idet denne eneste EU-producent samarbejdede fuldt ud med Kommissionen i forbindelse med undersøgelsen og blev underkastet fuld kontrol. Den indonesiske eksporterende producents manglende vilje til at samarbejde i forbindelse med undersøgelsen havde således ingen indvirkning på undersøgelsens forløb. Dette argument bør derfor afvises.
(50)
Efter fremlæggelsen af konklusionerne genfremsatte de pågældende parter deres påstand om, at den samarbejdsvillige EU-producent burde udelukkes fra EU-erhvervsgrenen som følge af manglende samarbejdsvilje fra en eksporterende producent i Indonesien, som er forretningsmæssigt forbundet med EU-producenten. Disse parter påstod, at manglende samarbejdsvilje fra den forretningsmæssigt forbundne eksporterende producent i Indonesien kunne have påvirket EU-erhvervsgrenens skadesbillede. De påstod, at priserne på MNG var forhandlet på verdensplan, og at der på grund af forholdet var en risiko for krydskompensation, som består i at sænke priserne til kunderne på EU-markedet og opkræve højere priser på et tredjelandsmarked. Ved ikke at samarbejde i forbindelse med undersøgelsen har den forretningsmæssigt forbundne eksporterende producent i Indonesien angiveligt berøvet Kommissionen en mulighed for at undersøge, om der fandt krydskompensation sted.
(51)
De pågældende parter begrænsede sig til at fremføre påstanden uden at begrunde den med faktiske beviser. Hvad angår EU-producentens priser til sine kunder på EU-markedet, som blev verificeret i forbindelse med undersøgelsen, var der imidlertid ingen tegn på, at disse priser blev sænket af hensyn til krydskompensation. Tværtimod fremgår det af betragtning 100 i forordningen om midlertidig told, at priserne på import fra Indonesien faldt med 8 % i den betragtede periode og udøvede et pristryk på EU-markedet, hvilket betød, at EU-erhvervsgrenen ikke kunne hæve sine priser i tråd med stigningen i omkostningerne. EU-erhvervsgrenen var således som helhed tvunget til at sænke sine priser i den betragtede periode. Påstanden blev derfor afvist.
(52)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende definitionen af EU-erhvervsgrenen og EU-produktionen, bekræftes konklusionerne som anført i betragtning 50-51 i forordningen om midlertidig told.
2. EU-forbruget
(53)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner påstod en interesseret part, at beskrivelsen af udviklingen i EU-forbruget i betragtning 55 i forordningen om midlertidig told var ufuldstændig. Parten påstod navnlig, at faldet i forbruget fra regnskabsåret 2010/11 til regnskabsåret 2011/12 skyldtes, at importen fra Vietnam blev erstattet af billigere import fra Indonesien, og at kunderne i Unionen ikke længere forventede prisstigninger og derfor solgte deres akkumulerede lagre, hvilket betød et fald i den samlede salgsmængde i Unionen.
(54)
De omstændigheder, som den interesserede part beskriver, modsiger ikke konklusionerne i betragtning 55 i forordningen om midlertidig told om, at faldet i forbruget i regnskabsåret 2010/11 og regnskabsåret 2011/12 hovedsagelig skyldtes et fald i EU-erhvervsgrenens salg på EU-markedet. Mere specifikt faldt både EU-erhvervsgrenens salg og importen fra tredjelande mellem regnskabsåret 2010/11 og 2011/12 nemlig. Mens den samlede import kun faldt med 2 % (jf. betragtning 107 i forordningen om midlertidig told), faldt EU-erhvervsgrenens salgsmængde imidlertid med 16 % (jf. betragtning 72 i forordningen om midlertidig told). Faldet i EU-erhvervsgrenens salgsmængde faldt sammen med et fald i EU-erhvervsgrenens produktionsmængde, hvilket fremgår af tabellen i betragtning 68 i forordningen om midlertidig told.
(55)
Som det fremgår af tabellen i betragtning 104 i forordningen om midlertidig told, steg importen fra Vietnam imidlertid mellem regnskabsåret 2010/11 og 2011/12 i modsætning den interesserede parts påstand, mens importen fra andre tredjelande såsom Brasilien faldt med næsten 60 % i samme periode. Antagelsen om, at importen fra Vietnam blev erstattet af import fra Indonesien kan derfor ikke bekræftes af disse konklusioner.
(56)
Den pågældende part begrundede desuden heller ikke sin påstand om, at brugerne havde akkumuleret lagerbeholdninger i tiden inden den betragtede periode, og at de havde solgt disse lagerbeholdninger i større mængder, da importen fra Indonesien steg. Disse påstande kunne heller ikke bekræftes i forbindelse med undersøgelsen. Den interesserede parts påstande i denne henseende bør derfor afvises.
(57)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende EU-forbruget, bekræftes konklusionerne som anført i betragtning 52-55 i forordningen om midlertidig told.
3. Import fra det pågældende land
(58)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende importen fra det pågældende land, bekræftes konklusionerne i betragtning 56-66 i forordningen om midlertidig told.
4. EU-erhvervsgrenens økonomiske situation
(59)
Selv om produktionsmængden og kapacitetsudnyttelsen faldt i den betragtede periode, påstod en interesseret part, at dette blot skyldtes en væsentlig stigning før denne periode. Parten påstod, at faldet i den betragtede periode derfor ikke kunne betragtes som en negativ udvikling og ikke var tegn på skade. Når udviklingen i skadesindikatorerne evalueres, tages der dog normalt kun højde for tendenserne i den betragtede periode. I den foreliggende sag var der ingen gyldig grund til at afvige fra denne praksis og evaluere udviklingen i skadesindikatorerne over en længere periode. Dette argument bør derfor afvises.
(60)
Den samme interesserede part påstod, at den mulige inkludering af biprodukter kan have forøget EU-erhvervsgrenens produktionsomkostninger, hvilket også ville have haft en indvirkning på rentabiliteten. Denne påstand er ikke korrekt. EU-erhvervsgrenens produktionsomkostninger inklusive biprodukter blev kontrolleret, og det blev fastslået, at omkostningerne var fuldstændige og korrekte. Denne påstand bør derfor afvises.
(61)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende udviklingen i skadesindikatorerne, bekræftes konklusionerne i betragtning 67-93 i forordningen om midlertidig told.
5. Konklusion vedrørende skade
(62)
En interesseret part påstod, at ikke alle skadesindikatorer viste en negativ tendens, og at en negativ tendens i kun nogle få skadesindikatorer ikke er tilstrækkeligt grundlag til at konkludere, at EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade.
(63)
I henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 5, behøver ikke alle skadesindikatorerne at vise en negativ tendens for, at det kan konkluderes, at der er forvoldt skade. Desuden var påstanden ukorrekt, da undersøgelsen har vist, at næsten alle skadesindikatorer viste en negativ tendens i den betragtede periode. Påstandene bør derfor afvises.
(64)
På baggrund af ovenstående, og da der ikke blev fremsat andre bemærkninger, bekræftes konklusionerne i betragtning 94-96 i forordningen om midlertidig told, nemlig at EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 5.
E. ÅRSAGSSAMMENHÆNG
1. Dumpingimportens virkninger
(65)
På grundlag af konklusionerne i betragtning 66 i forordningen om midlertidig told, dvs. at den vejede gennemsnitlige underbudsmargen for den indonesiske import var på mellem 0 % og 5 % i undersøgelsesperioden, påstod en part, at denne import ikke kunne have forvoldt EU-erhvervsgrenen skade, da den ikke kunne have udøvet et prispres på EU-markedet.
(66)
Denne påstand blev ikke understøttet af kendsgerninger fra undersøgelsen. Som det fremgår af betragtning 99 og 100 i forordningen om midlertidig told, steg dumpingimporten fra Indonesien markant i den betragtede periode både i absolutte tal og i markedsandele. Denne stigning faldt sammen med et fald i EU-erhvervsgrenens salgsmængde og markedsandel. De væsentlige importmængder tvang EU-erhvervsgrenen til at sænke sine salgspriser og bringe dem på linje med prisniveauet for den indonesiske import. Som et resultat heraf var underbudsmargenerne meget lave. Samtidig var EU-erhvervsgrenen imidlertid ikke i stand til at fastsætte sine priser på niveau med omkostningsstigningerne, hvilket førte til et markant fald i rentabiliteten i den betragtede periode. Dette bekræftes af størrelsen på skadesmargenerne, som varierer mellem 24,9 % og 47,0 %, jf. betragtning 125. Dette argument bør derfor afvises.
(67)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende dumpingimportens virkninger, bekræftes konklusionerne i betragtning 98-101 i forordningen om midlertidig told.
2. Andre faktorers indvirkning
2.1. Virkningerne af importen fra Kina
(68)
To interesserede parter påstod, at den kinesiske import i modsætning til konklusionerne i betragtning 103 i forordningen om midlertidig told havde en negativ virkning på EU-erhvervsgrenens salgspriser og dermed bidrog til den væsentlige skade.
(69)
I absolutte tal var mængden af import fra Kina lav i hele den betragtede periode, hvilket fremgår af betragtning 102 i forordningen om midlertidig told. Når man tager antidumpingtolden i betragtning var importpriserne desuden højere end EU-erhvervsgrenens salgspriser og også højere end de indonesiske importpriser. I betragtning af mængden og priserne for importen fra Kina blev påstanden om, at den kinesiske import bidrog til EU-erhvervsgrenens væsentlige skade, afvist.
(70)
Konklusionerne i betragtning 102-103 i forordningen om midlertidig told bekræftes derfor.
2.2. Importen fra andre tredjelande
(71)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende virkningen af importen fra andre tredjelande, bekræftes konklusionerne i betragtning 104-108 i forordningen om midlertidig told.
2.3. Udviklingen i EU-forbruget
(72)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner påstod en interesseret part, at faldet i EU-erhvervsgrenens salg faldt sammen med faldet i EU-forbruget, som derfor var den vigtigste årsag til den væsentlige skade, der forvoldtes EU-erhvervsgrenen.
(73)
Som det fremgår af betragtning 109 i forordningen om midlertidig told, var faldet i forbruget kun på 2 %, mens faldet i EU-erhvervsgrenens salg var på 17 % i den betragtede periode. Faldet i forbruget kan derfor ikke forklare det meget større fald i salgsmængden. Desuden steg importen fra Indonesien til trods for det faldende forbrug. Denne påstand bør derfor afvises.
(74)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger om dette aspekt, bekræftes konklusionerne i betragtning 109 i forordningen om midlertidig told.
2.4. EU-erhvervsgrenens eksportresultater
(75)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende virkningen af EU-erhvervsgrenens eksportresultater, bekræftes konklusionerne i betragtning 110-112.
2.5. EU-erhvervsgrenens påståede ineffektivitet
(76)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner gentog to parter deres påstand om, at EU-erhvervsgrenes skade skyldtes en påstået ineffektivitet i EU-erhvervsgrenens produktionsproces, herunder EU-erhvervsgrenens ineffektive anvendelse af ressourcerne.
(77)
Parterne kunne dog ikke specificere arten af den påståede ineffektivitet. Som det fremgår af betragtning 113 i forordningen om midlertidig told, viste undersøgelsen ingen eventuel ineffektivitet i EU-erhvervsgrenen, og påstandene herom blev derfor afvist.
(78)
Efter fremlæggelsen af konklusionerne gentog en interesseret part sine påstande vedrørende EU-erhvervsgrenens ineffektivitet. Den pågældende part påstod i den forbindelse, at produktionsstoppene i forbindelse med vedligeholdelsesarbejde, integration af en tidligere tilknyttet virksomhed, stigningen i arbejdskraftomkostningerne og forestående omfattende investeringer og deres indvirkning på EU-erhvervsgrenens situation ikke var blevet undersøgt.
(79)
I modsætning til partens påstand blev ovennævnte faktorer blev analyseret af Kommissionen, hvilket fremgår af betragtning 94-96 (produktionsstop i forbindelse med vedligeholdelsesarbejde), 89 og 90 (integration af en tidligere tilknyttet virksomhed), 91 (arbejdskraftomkostninger) samt 82 og 83 (investeringer) nedenfor, men undersøgelsen påviste ingen potentiel ineffektivitet i EU-erhvervsgrenen. Påstanden blev derfor afvist.
(80)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger om ovenstående, bekræftes konklusionerne i betragtning 113 i forordningen om midlertidig told.
2.6. Finanskrisen
(81)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger om virkningerne af finanskrisen, bekræftes konklusionerne i betragtning 114 i forordningen om midlertidig told.
2.7. Investeringer og EU's gældende sikkerhedsforskrifter
(82)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner gentog en interesseret part sin påstand om, at EU-erhvervsgrenens store investeringer havde forårsaget skaden. Parten påstod, at det var irrelevant, om investeringerne var nødvendige, da kun deres virkning for EU-erhvervsgrenens situation skulle analyseres og især deres virkning for EU-erhvervsgrenens rentabilitet.
(83)
Parten uddybede ikke, i hvilket omfang EU-erhvervsgrenens investeringer kunne have haft en virkning på rentabiliteten. EU-erhvervsgrenens investeringer var, jf. betragtning 116 i forordningen om midlertidig told, baseret på rimelige forretningsmæssige beslutninger og kan derfor ikke betragtes som unødvendige. Desuden afskrives investeringsudgifter over længere tid og havde således ingen væsentlige virkninger for EU-erhvervsgrenens rentabilitet. Den interesserede parts påstande i den henseende bør derfor afvises.
(84)
Efter fremlæggelsen af konklusionerne gentog denne interesserede part sine påstande om, at skaden forvoldtes af de gældende sikkerhedsforskrifter og de omfattende investeringer, som EU-erhvervsgrenen har foretaget for at opfylde disse forskrifter. Parten gentog også, at det var irrelevant, om disse beslutninger var rimelige forretningsmæssige beslutninger, og at analysen kun burde have vurderet virkningen på rentabiliteten. Det blev i den forbindelse endelig påstået, at det var irrelevant, om investeringsomkostningerne afskrives over længere tid.
(85)
Vurderingen tog i modsætning til påstanden hensyn til investeringernes indvirkning på EU-erhvervsgrenens rentabilitet. Afskrivningen af investeringsomkostningerne er en omkostningsfaktor, som er relevant for fastlæggelsen af rentabiliteten, og blev derfor taget i betragtning. Denne påstand blev derfor afvist.
(86)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende virkningerne af investeringerne og EU's gældende sikkerhedsforskrifter, bekræftes konklusionerne i betragtning 115 og 116 i forordningen om midlertidig told.
2.8. Råvareomkostninger og andre omkostninger
2.8.1. Produktionsomkostninger
(87)
En interesseret part påstod, at faldet i rentabiliteten skyldtes den samtidige stigning i produktionsomkostningerne generelt. Skaden skyldes derfor snarere denne stigning i produktionsomkostningerne end importen fra Indonesien.
(88)
Stigningen i produktionsomkostningerne kunne, jf. betragtning 100 i forordningen om midlertidig told, ikke afspejles i salgsprisen som følge af prispresset fra den indonesiske import af MNG. Den faldende rentabilitet skyldes derfor hovedsagelig stigningen i dumpingimporten, og påstanden bør afvises.
2.8.2. Integration af en tidligere tilknyttet virksomhed
(89)
Samme interesserede part påstod, at man ikke i tilstrækkelig grad havde analyseret virkningerne for EU-erhvervsgrenens rentabilitet som følge af integrationen af en tidligere tilknyttet virksomhed. Parten påstand, at denne integration havde en negativ indvirkning på rentabiliteten og dermed forvoldte EU-erhvervsgrenen skade.
(90)
Kommissionen foretog en yderligere undersøgelse af virkningerne for de relevante skadesindikatorer såsom produktionsomkostninger, beskæftigelse, investeringer og rentabilitet som følge af integrationen af en tidligere tilknyttet virksomhed. Det skal bemærkes, at den pågældende tilknyttede virksomhed kun var beskæftiget med salg af den pågældende vare. Det blev konkluderet, at EU-erhvervsgrenen var rentabel i det regnskabsår, hvor integrationen fandt sted (2011/12). Det efterfølgende regnskabsår (2012/13) var rentabiliteten negativ. Dette faldt dog sammen med en stigning i mængden af import fra Indonesien, som faktisk fordobledes samme år. På dette grundlag bekræftede undersøgelsen ikke, at integrationen af en tidligere tilknyttet virksomhed havde en væsentlig negativ indvirkning på rentabiliteten, og påstandene i denne henseende bør derfor afvises.
2.8.3. Arbejdskraftomkostninger
(91)
En række parter påstod, at stigningen i arbejdskraftomkostningerne forvoldte EU-erhvervsgrenen skade. Selv om stigningen i de samlede omkostninger også skyldtes stigningen i arbejdskraftomkostningerne i den betragtede periode, viste undersøgelsen, at virkningen af stigningen i arbejdskraftomkostningerne for de samlede produktionsomkostninger ikke var markant (der kan af fortrolighedshensyn ikke gives præcise tal). På dette grundlag kunne det ikke antages, at stigningen i arbejdskraftomkostningerne havde forårsaget EU-erhvervsgrenen væsentlig skade, og påstandene bør afvises.
(92)
Efter fremlæggelsen af konklusionerne påstod en interesseret part, at arbejdskraftomkostningerne ikke burde vurderes isoleret, og at indvirkningen som følge af stigningen i visse omkostningselementer som helhed burde tages i betragtning.
(93)
Som nævnt i betragtning 87 og 88 vurderede Kommissionen stigningen i produktionsomkostningerne som helhed, og påstanden i denne henseende afvises derfor.
2.8.4. Produktionsstop i forbindelse med vedligeholdelsesarbejde
(94)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner påstod en interesseret part, at faldet i produktionen og salget skyldtes EU-erhvervsgrenens produktionsstop i forbindelse med vedligeholdelse, som efterfølgende forvoldte et fald i salgsmængden. Faldet i EU-erhvervsgrenens produktions- og salgsmængder bør derfor ikke tilskrives importen fra Indonesien.
(95)
Undersøgelsen viste, at faldet i produktionen mellem regnskabsåret 2012/13 og undersøgelsesperioden ganske rigtigt faldt sammen med et længere produktionsstop i forbindelse med vedligeholdelse, som dog kun blev gennemført i et forsøg på i den betragtede periode at reducere de store lagerbeholdninger som følge af faldende salg i de foregående år.
(96)
Faldet i produktion og salg var således en følge af stigningen i dumpingimporten af MNG fra Indonesien, og påstanden bør derfor afvises.
(97)
Efter fremlæggelsen af konklusionerne gentog en anden interesseret part, at skaden skyldtes produktionsstoppene i forbindelse med vedligeholdelsesarbejde, og at det var irrelevant, om disse produktionsstop var nødvendige eller ej. Parten påstod, at kun havde taget virkningen af disse produktionsstop for EU-erhvervsgrenens rentabilitet burde være taget i betragtning.
(98)
Som nævnt i betragtning 95 og 96 var disse produktionsstop i forbindelse med vedligeholdelsesarbejde en konsekvens af faldende salg, som skyldtes stigningen i dumpingimporten fra Indonesien. Importen fra Indonesien har derfor ganske rigtigt forårsaget produktionsstoppene i forbindelse med vedligeholdelsesarbejde, som således ikke kan vurderes isoleret, ligesom det ikke kan betragtes, at de har brudt årsagssammenhængen mellem importen og skaden. Den interesserede parts påstand blev derfor afvist.
2.8.5. Nedskrivning af den indonesiske rupiah
(99)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner påstod en interesseret part, at nedskrivningen af den indonesiske rupiah mellem januar 2012 og januar 2014 gav de eksporterende producenter en konkurrencemæssig fordel, som er uafhængig af deres beslutninger om prisfastsættelse. Parten påstod, at virkningen af denne faktor burde undersøges.
(100)
Det skal i den forbindelse erindres, at dumpingimportens sandsynlige indvirkning på EU-erhvervsgrenens priser i alt væsentligt undersøges i forbindelse med fastsættelsen af prisunderbud og pristryk. Til dette formål sammenlignes de dumpede eksportpriser og EU-erhvervsgrenens salgspriser, og de eksportpriser, der anvendes til skadesberegningerne, skal i visse tilfælde omregnes til en anden valuta for at tilvejebringe et sammenligningsgrundlag. Følgelig sikrer brugen af vekselkurser i denne sammenhæng kun, at prisforskellen fastsættes på et sammenligneligt grundlag. På dette grundlag blev det klart, at vekselkurserne i denne sag ikke kan betragtes som en faktor, der har forvoldt EU-erhvervsgrenen skade, da de hænger uløseligt sammen med selve importen. Påstanden bør derfor afvises.
2.8.6. Konklusioner
(101)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende virkningen af råvareomkostninger og andre omkostninger, bekræftes konklusionerne i betragtning 117-120 i forordningen om midlertidig told.
3. Konklusion om årsagssammenhæng
(102)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende årsagssammenhængen, bekræftes konklusionerne i betragtning 121-125 i forordningen om midlertidig told.
F. UNIONENS INTERESSER
1. EU-erhvervsgrenens interesser
(103)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende EU-erhvervsgrenens interesser, bekræftedes konklusionerne i betragtning 127-129 i forordningen om midlertidig told.
2. Importørernes og forhandlernes interesser
(104)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende ikke forretningsmæssigt forbundne importørers og forhandleres interesser, bekræftedes konklusionerne i betragtning 130-132 i forordningen om midlertidig told.
3. Brugernes interesser
(105)
En bruger genfremsatte efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner sin påstand, som er beskrevet i betragtning 140 i forordningen om midlertidig told, om, at EU-forbruget af MNG forventes at stige markant især som følge af et EU-forbud mod phosphater og andre phosphorforbindelser, som angiveligt vil blive erstattet af MNG, der anvendes i nonfoodprodukter. Brugeren påstod endvidere, at EU-erhvervsgrenens kapacitet ikke ville være tilstrækkelig til at imødekomme den stigende efterspørgsel på EU-markedet. Parten påstod derudover, at en stigning i forbruget ville være gavnlig for EU-erhvervsgrenen, da den ville kunne øge sin salgsmængde. Samme bruger gentog sin påstand om, at der ikke ville være tilstrækkelige alternative forsyningskilder, navnlig fordi producenter i andre tredjelande også indgår i samme virksomhedsgruppe som EU-erhvervsgrenen og derfor ikke leverer til EU-markedet.
(106)
Som det fremgår af betragtning 141 i forordningen om midlertidig told er det vanskeligt at forudsige, hvordan EU's nye bestemmelser vedrørende forbuddet mod phosphater og phosphorforbindelser vil påvirke EU-erhvervsgrenen. Den pågældende part undlod navnlig at fremlægge oplysninger eller beviser for, om og i hvilket omfang dette forbud vil være gavnligt for efterspørgslen efter MNG i Unionen.
(107)
Undersøgelsen har vist, at EU-erhvervsgrenen havde uudnyttet produktionskapacitet og ville være i stand til at øge sin produktionsmængde og i hvert fald delvist dække en øget efterspørgsel på EU-markedet. Den samlede EU-kapacitet oversteg det samlede EU-forbrug i undersøgelsesperioden.
(108)
Hvad angår alternative forsyningskilder, viste undersøgelsen, at der er en produktion af MNG i en række tredjelande, hvilket også fremgår af betragtning 147 i forordningen om midlertidig told. I begyndelsen af den betragtede periode, dvs. i regnskabsåret 2010/11, var markedsandelen for importerede varer fra andre tredjelande (dvs. Brasilien, Vietnam og Korea) betydelig og faldt først, da lavprisimporten fra Indonesien steg. Undersøgelsen viste desuden, at der i flere tredjelande findes leverandører, som ikke tilhører samme gruppe som EU-erhvervsgrenen. Importen fra andre tredjelande genoptages eventuelt, hvis der genskabes lige vilkår på EU-markedet.
(109)
Parternes påstande i den henseende bør derfor afvises.
(110)
Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner gentog samme interesserede part sin påstand om, at efterspørgslen efter MNG ville stige betydeligt i Unionen som følge af det kommende forbud mod phosphater, og at EU-erhvervsgrenen ikke ville være i stand til at imødekomme denne stigning i efterspørgslen i Unionen. Parten fremlagde dog ingen nye oplysninger eller konkrete beviser, og påstanden afvises derfor.
(111)
Den samme interesserede part påstod efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner også, at Kommissionen ikke tog højde for den procentdel, som MNG udgør af de samlede omkostninger til vaske- og rengøringsmidler. Den pågældende part fremlagde dog ingen nye elementer, der kunne omstøde konklusionerne i betragtning 138 og 139 i forordningen om midlertidig told, nemlig at foranstaltningernes eventuelle indvirkning på denne virksomhed ville blive begrænsede. Påstanden blev derfor afvist.
(112)
Den samme interesserede part påstod endelig, at der ikke blev taget hensyn til supplerende omkostninger for nonfoodindustrien og brugere af nonfoodprodukter. Parten fremlagde dog ingen nye oplysninger eller konkrete beviser, og derfor blev påstanden afvist.
(113)
En anden bruger påstod, at man burde vurdere virkningerne af foranstaltningerne over for Indonesien og Kina for brugerne samlet.
(114)
Virkningen af begge foranstaltninger for brugerne blev navnlig analyseret i forbindelse med eventuelle alternative forsyningskilder i betragtning 147 i forordningen om midlertidig told. Denne analyse viste, jf. betragtning 108, at en række tredjelande havde potentiale til at eksportere MNG til Unionen. Disse tredjelande var til stede på EU-markedet, før dumpingimporten fra Indonesien kom ind i Unionen i øgede mængder.
(115)
Det blev påstået, at brugerne ikke kan vælte de supplerende omkostninger ved en antidumpingtold over på de endelige forbrugere på grund af den voldsomme konkurrence på EU-markedet for færdige fødevarer.
(116)
Som det fremgår af betragtning 135-137 i forordningen om midlertidig told, udgjorde MNG i sektoren for føde- og drikkevarer kun ca. 5 % af de samlede omkostninger for produkter, hvori der indgår MNG, fremstillet af de samarbejdsvillige virksomheder. Det blev konstateret, at disse virksomheder var rentable. Den interesserede part fremlagde ingen oplysninger, der kunne have modsagt disse konklusioner. Konklusionerne i betragtning 136 i forordningen om midlertidig told, nemlig at foranstaltningerne kun havde en begrænset virkning for disse virksomheder, bekræftedes derfor, og påstanden i denne henseende bør afvises.
4. Råvareleverandørernes interesser
(117)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner anfægtede to leverandører konklusionerne i betragtning 143 i forordningen om midlertidig told og påstod, at EU-erhvervsgrenens ophør ville have væsentlige konsekvenser for deres forretningsaktivitet. Disse leverandører påstod, at virkningen af EU-erhvervsgrenens eventuelle ophør med MNG-produktion ville få en skadelig virkning på deres samlede aktiviteter, da sukkerfabrikkerne ikke kan undgå at producere en vis mængde sukkersirup og sukkermelasse, som EU-erhvervsgrenen er den største aftager af. Hvis sukker i disse former ikke sælges, vil dette påvirke den pågældende fabriks samlede effektivitet.
(118)
Påstandene blev imidlertid ikke dokumenteret og kunne derfor ikke tages i betragtning.
5. Andre påstande
(119)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner genfremsatte en interesseret part sine bemærkninger om EU-erhvervsgrenens påståede dominerende markedsstilling og påstod, at EU-erhvervsgrenen med indførelsen af foranstaltninger vedrørende MNG ville få en konkurrencemæssig fordel på EU-markedet. Der blev dog ikke fremlagt nye beviser til støtte for disse påstande. Konklusionerne i betragtning 145 i forordningen om midlertidig told bekræftes derfor, og påstanden i denne henseende bør afvises.
6. Konklusion vedrørende Unionens interesser
(120)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende Unionens interesser, bekræftedes konklusionerne i betragtning 126-148 i forordningen om midlertidig told.
G. ENDELIGE ANTIDUMPINGFORANSTALTNINGER
1. Skadestærskel (skadesmargen)
(121)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner anfægtede en interesseret part den målfortjeneste, der blev anvendt til at fastlægge skadestærsklen, jf. betragtning 151 i forordningen om midlertidig told. Parten påstod, at en fortjenstmargen før skat på 3-5 % ville være et rimeligt og markedsbaseret fortjenstniveau på grundlag af fortjenstmargenen før skat hos MNG-producenter i to asiatiske lande i 2013.
(122)
Den fortjenstmargen, som anvendtes til at fastlægge skadestærsklen, svarede til den fortjenstmargen, som EU-erhvervsgrenen med rimelighed kunne forventes at opnå under normale konkurrencevilkår. Dumpingimporten fra Indonesien begyndte først at få virkninger i det tredje år af den betragtede periode, jf. betragtning 151 i forordningen om midlertidig told. Det blev derfor fundet hensigtsmæssigt at fastlægge fortjenstmargenen på grundlag af de to første år i den betragtede periode.
(123)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende skadestærsklen, bekræftedes konklusionerne i betragtning 150-152 i forordningen om midlertidig told.
2. Endelige foranstaltninger
(124)
I betragtning af konklusionerne vedrørende dumping, skade, årsagssammenhæng og Unionens interesser og i overensstemmelse med grundforordningens artikel 9, stk. 4, bør der indføres endelige antidumpingforanstaltninger over for importen af den pågældende vare svarende til dumpingmargenen i henhold til reglen om den lavest mulige told. I denne sag er den individuelle toldsats for én eksporterende producent blevet revideret efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner, da visse transaktioner blev udelukket fra fastlæggelsen af virksomhedens eksportpris.
(125)
Ud fra ovenstående fastsættes tolden til følgende:
Land
Virksomhed
Dumpingmargen
(%)
Skadesmargen
(%)
Endelig antidumpingtold
(%)
Indonesien
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2
[24,9-40,2]
7,2
Indonesien
PT. Miwon Indonesia
13,3
[27,9-43,6]
13,3
Indonesien
Alle andre virksomheder
28,4
[31,4-47,0]
28,4
(126)
De antidumpingtoldsatser for de enkelte virksomheder, der er anført i denne forordning, blev fastsat ud fra konklusionerne i undersøgelsen. De afspejler derfor den situation, der blev konstateret for disse virksomheder i forbindelse med undersøgelsen. Disse toldsatser finder udelukkende anvendelse på importen af den pågældende vare med oprindelse i det pågældende land, som er fremstillet af de nævnte retlige enheder. Den pågældende importvare, der er fremstillet af andre virksomheder, som ikke er udtrykkeligt nævnt med navn og adresse i denne forordnings dispositive del, herunder enheder, der er forretningsmæssigt forbundet med de udtrykkeligt nævnte, bør være omfattet af tolden for »alle andre virksomheder«. De bør ikke være underlagt nogen af de individuelle antidumpingtoldsatser.
(127)
En virksomhed kan anmode om, at disse individuelle antidumpingtoldsatser anvendes, hvis den efterfølgende ændrer navnet på sin enhed. Anmodningen skal rettes til Kommissionen (4). Anmodningen skal indeholde alle relevante oplysninger som bevis for, at ændringen ikke påvirker virksomhedens ret til at drage fordel af den toldsats, der anvendes på virksomheden. Hvis virksomhedes navneændring ikke påvirker virksomhedens ret til at drage fordel af den toldsats, der anvendes på den, offentliggøres en meddelelse i Den Europæiske Unions Tidende om navneændringer.
(128)
For at minimere risikoen for omgåelse som følge af den store forskel på toldsatserne er der behov for særlige foranstaltninger, som kan sikre anvendelsen af den individuelle antidumpingtold. Virksomhederne med individuel antidumpingtold skal fremlægge en gyldig handelsfaktura for medlemsstaternes toldmyndigheder. Fakturaen skal overholde kravene i bilaget. Import, der ikke er ledsaget af en sådan faktura, vil være underlagt den antidumpingtold, der finder anvendelse på »alle andre virksomheder«.
(129)
For at sikre en korrekt håndhævelse af antidumpingtolden vil antidumpingtoldsatsen for alle andre virksomheder finde anvendelse på ikke blot de ikke samarbejdsvillige eksporterende producenter i denne undersøgelse, men også de producenter, der ikke eksporterede til Unionen i undersøgelsesperioden.
3. Endelig opkrævning af midlertidig told
(130)
Som følge af de konstaterede dumpingmargener og den skade, der er forvoldt EU-erhvervsgrenen, bør de beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af den midlertidige antidumpingtold, som blev indført ved forordningen om midlertidig told, opkræves endeligt.
(131)
Det udvalg, der er nedsat ved grundforordningens artikel 15, stk. 1, har ikke afgivet udtalelse -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
1. Der indføres en endelig antidumpingtold på importen af mononatriumglutamat, som for øjeblikket tariferes under KN-kode ex 2922 42 00 (Taric-kode 2922420010) og med oprindelse i Indonesien.
2. Den endelige antidumpingtold fastsættes til følgende af nettoprisen, frit Unionens grænse, ufortoldet, for de i stk. 1 omhandlede varer fremstillet af de virksomheder, som fremgår af følgende tabel:
Virksomhed
Endelig antidumpingtold (%)
Taric-tillægskode
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2
B961
PT. Miwon Indonesia
13,3
B962
Alle andre virksomheder
28,4
B999
3. Anvendelsen af de individuelle antidumpingtoldsatser, der er fastsat for de i stk. 2 nævnte virksomheder, er betinget af, at der over for medlemsstaternes toldmyndigheder fremlægges en gyldig handelsfaktura, der overholder kravene i bilaget. Hvis en sådan faktura ikke fremlægges, anvendes den told, der gælder for »alle andre virksomheder«.
4. De gældende bestemmelser vedrørende told finder anvendelse, medmindre andet er fastsat.
Artikel 2
De beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af midlertidig antidumpingtold i henhold til gennemførelsesforordning (EU) nr. 904/2014, opkræves endeligt.
Artikel 3
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 21. januar 2015.
PROVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) 2015/84
оd 21. siječnja 2015.
o uvođenju konačne antidampinške pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe uvedene na uvoz mononatrij-glutamata podrijetlom iz Indonezije
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Uredbu Vijeća (EZ) br. 1225/2009 od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (1) („Osnovna uredba”), a posebno njezin članak 9. stavak 4.,
budući da:
A. POSTUPAK
1. Privremene mjere
(1)
Europska komisija („Komisija”) uvela je 22. kolovoza 2014. privremenu antidampinšku pristojbu na uvoz mononatrij-glutamata podrijetlom iz Indonezije Uredbom Komisije (EU) br. 904/2014 (2) („Privremena uredba”).
(2)
Postupak je pokrenut je 29. studenoga 2013. nakon pritužbe koju je 16. listopada 2013. podnijelo društvo Ajinomoto Foods Europe SAS („podnositelj pritužbe”), jedini proizvođač mononatrij-glutamata iz Unije koji stoga predstavlja 100 % ukupne proizvodnje mononatrij-glutamata u Uniji.
(3)
Kako je utvrđeno uvodnom izjavom 20. Privremene uredbe, ispitnim postupkom u vezi s dampingom i štetom obuhvaćeno je razdoblje od 1. listopada 2012. do 30. rujna 2013. („razdoblje ispitnog postupka”). Ispitivanjem kretanja važnih za ocjenu štete obuhvaćeno je razdoblje od 1. travnja 2010. do kraja razdoblja ispitnog postupka („promatrano razdoblje”).
2. Daljnji postupak
(4)
Nakon objave bitnih činjenica i zaključaka na temelju kojih je uvedena privremena antidampinška pristojba („privremena objava”) nekoliko zainteresiranih strana dostavilo je pisane podneske u kojima su iznijele svoja stajališta o privremenim nalazima. Rasprava je odobrena svim zainteresiranim stranama koje su je zatražile.
(5)
Komisija je razmotrila pisana i usmena očitovanja zainteresiranih strana te, prema potrebi, u skladu s tim izmijenila privremene nalaze.
(6)
Komisija je obavijestila sve strane o bitnim činjenicama i zaključcima na temelju kojih je namjeravala uvesti konačnu antidampinšku pristojbu na uvoz mononatrij-glutamata podrijetlom iz Indonezije i konačno naplatiti iznose osigurane privremenom pristojbom („konačna objava”). Svim stranama dano je razdoblje u kojem su se mogle očitovati o konačnoj objavi.
(7)
Očitovanja koja su dostavile zainteresirane strane razmotrena su i, prema potrebi, uzeta u obzir.
3. Uzorkovanje
(8)
U nedostatku bilo kakvih primjedaba na uzorkovanje nepovezanih uvoznika potvrđuju se privremeni nalazi iz uvodnih izjava od 7. do 19. Privremene uredbe.
B. PREDMETNI PROIZVOD I ISTOVJETNI PROIZVOD
(9)
Kako je utvrđeno uvodnom izjavom 21. Privremene uredbe, predmetni je proizvod mononatrij-glutamat („MNG”) podrijetlom iz Indonezije, trenutačno razvrstan u oznaku KN ex 2922 42 00 („predmetni proizvod”). MNG je aditiv hrani te se uglavnom upotrebljava kao pojačivač okusa u juhama, bujonima, jelima od ribe i mesa, mješavinama začina i gotovoj hrani. Proizvodi se u obliku bijelog bezmirisnog kristala raznih veličina. MNG se upotrebljava i u kemijskoj industriji za primjenu u neprehrambenim proizvodima kao što su deterdženti. MNG je dostupan u raznim pakiranjima, od paketa za potrošače od 0,5 g do velikih vreća od 1 000 kg. Trgovci na malo prodaju manja pakiranja privatnim potrošačima, a veća pakiranja od 20 kg i više namijenjena su u industrijske svrhe. Osim toga, postoje različiti razredi čistoće. Međutim, ne postoje razlike između obilježja mononatrij-glutamata temeljene na veličini pakiranja ili razredu čistoće.
(10)
Budući da nije bilo primjedaba na predmetni proizvod i istovjetni proizvod, potvrđuju se zaključci iz uvodnih izjava od 21. do 25. Privremene uredbe.
C. DAMPING
1. Uobičajena vrijednost
(11)
Budući da nije bilo primjedaba u vezi s uobičajenom vrijednošću, potvrđuju se uvodne izjave od 26. do 31. Privremene uredbe.
2. Izvozna cijena
(12)
Oba indonezijska proizvođača izvoznika koja surađuju ponovila su tvrdnje da su prodajne cijene koje naplaćuju svojim povezanim društvima u skladu s uobičajenim tržišnim uvjetima te da je, prema tome, određivanje izvozne cijene potrebno temeljiti na prodajnoj cijeni između matičnog društva u Indoneziji i prvog povezanog kupca umjesto na izračunanoj izvoznoj cijeni.
(13)
Oba su proizvođača izvoznika poduprla ovu tvrdnju navodeći da nije bilo dokaza u vezi s međusobnom kompenzacijom između proizvoda ili ostalih troškova nastalih između matičnog društva u Indoneziji i njihovih povezanih društava. Stoga se zaključci iz uvodne izjave 37. Privremene uredbe nisu trebali temeljiti na tim elementima.
(14)
Osim toga, jedan proizvođač izvoznik tvrdio je da njegovo povezano društvo u Uniji nije uvoznik nego posrednik koji preprodaje proizvod u Uniji prije carinjenja. Navedeni proizvođač izvoznik stoga je tvrdio da zaključci iz uvodne izjave 37. Privremene uredbe, odnosno da transferna cijena među povezanim društvima nije bila na razini kojom bi se povezanim uvoznicima omogućilo da ostvare razumnu dobit u Uniji, nisu primjenjivi.
(15)
Potrebno je napomenuti da je sama činjenica da su izvoznik i uvoznik povezani dovoljna kako bi Komisija smatrala stvarne izvozne cijene nepouzdanima jer je povezanost izvoznika i uvoznika jedan od brojnih razloga zbog kojih se stvarne izvozne cijene mogu smatrati nepouzdanima. Zbog povezanosti dobavljača i uvoznika cijene koje dobavljač naplaćuje svojem povezanom društvu u Uniji transferne su cijene koje nisu rezultat pregovora u skladu s uobičajenim tržišnim uvjetima koji obično prevladavaju među nezavisnim društvima. Osim toga, očito je da troškovi koji proizlaze iz aktivnosti povezanog društva i profitna marža koju to društvo ostvaruje u znatnoj mjeri smanjuju iznos koji prima proizvođač izvoznik s obzirom na to da ih obično snosi uvoznik.
(16)
Nadalje, ispitnim postupkom o ovom predmetu otkriveno je da relevantna povezana društva nisu ostvarila održivu profitnu maržu u Uniji. U tom je pogledu najprije potrebno naglasiti da se profitna marža nepovezanog uvoznika koji surađuje nije mogla upotrijebiti jer je bila povjerljiva i stoga je se nije smjelo otkriti konkurentima. Stoga je za referentnu vrijednost upotrijebljena (3) profitna marža koja je upotrijebljena u prethodnom postupku povezanom s drugim kemijskim proizvodom koji proizvodi slična industrija i koji se uvozi u Uniju u sličnim okolnostima kao u ovom predmetu. Ova profitna marža čini najobjektivniji temelj za postizanje zadovoljavajuće procjene izvozne cijene u skladu s uobičajenim tržišnim uvjetima. Upotrijebljena razumna profitna marža iznosila je 5 %. Budući da je dobit koju su ostvarila povezana društva u Uniji znatno niža od tog praga, i s obzirom na neodrživu prirodu takve dobiti, transfernu cijenu nije se moglo smatrati pouzdanom.
(17)
Osim toga, pozitivni dokazi da je među povezanim društvima uistinu bilo međusobnih kompenzacija ili određenih troškova koje obično snosi uvoznik, no koje plaća bilo koja strana, nisu nužno potrebni. Kako je prethodno navedeno, te troškove uvijek snosi povezano društvo ako takvo društvo obavlja funkcije prodaje i izvoza. S obzirom na njihovu povezanost, ne može se odbaciti mogućnost da su među povezanim društvima nastali određeni troškovi i da je bilo međusobnih kompenzacija kroz druge proizvode, zbog čega su transferne cijene nepouzdane.
(18)
Jednako tako, nije bitno obavlja li povezano društvo u Uniji sve funkcije uvoznika ili obavlja druge funkcije. Bitan čimbenik jest pouzdanost izvozne cijene na razini granice Zajednice. Kako je navedeno u uvodnoj izjavi 15., trenutačnim ispitnim postupkom otkriveno je da razine cijena među povezanim društvima nisu omogućile povezanim društvima u Uniji da ostvare razumnu profitnu maržu. Nijedan izvoznik nije dostavio dokaze o tome zašto bi ova profitna marža bila neprimjerena i stoga je tvrdnje o njezinoj neprimjerenosti potrebno smatrati nepotkrijepljenima. Tvrdnja da jedno od tih povezanih društava nije obavljalo funkcije uvoznika u Uniji nije opravdana jer, kako je prethodno navedeno, nije bitno koje je točno funkcije društvo obavljalo u Uniji. Osim toga, činjenica da je društvo obavljalo samo neke funkcije uvoznika nužno se odražava u iznosu troškova prodaje, općih i administrativnih troškova („troškovi POA”) povezanih društava, no ne i u upotrijebljenoj profitnoj marži. Osim toga, potrebno je napomenuti da činjenica da povezano društvo obavlja određene aktivnosti prije uvoza ne znači da se izvozna cijena ne može odrediti na temelju preprodajne cijene prvom nezavisnom kupcu uz potrebne prilagodbe provedene u skladu s člankom 2. stavkom 9. Osnovne uredbe.
(19)
Nakon konačne objave dva indonezijska proizvođača izvoznika koja surađuju ponovila su tvrdnje povezane s određivanjem izvozne cijene. Jedan proizvođač izvoznik osporavao je nalaze utvrđene u uvodnoj izjavi 15. da je sama činjenica da su izvoznik i uvoznik povezani dovoljna kako bi Komisija smatrala stvarne izvozne cijene nepouzdanima te je tvrdio da bi to bilo protivno članku 2. stavku 9. Osnovne uredbe. Osim toga, isti proizvođač izvoznik tvrdio je da se zaključci utvrđeni u uvodnoj izjavi 17. da određene troškove koje snosi povezano društvo ako takvo društvo obavlja funkcije prodaje i izvoza, ne temelje na činjenicama predmeta. Konačno, ovaj proizvođač izvoznik tvrdio je da Komisija nije u obzir uzela činjenicu da su razine cijena povezanom društvu i onih nezavisnom kupcu u Uniji bile slične.
(20)
Drugi proizvođač izvoznik ponovio je tvrdnju da bi trebalo u obzir uzeti njegovu izvoznu cijenu prvom nezavisnom kupcu na granici Unije radi određivanja izvozne cijene pri čemu naglašava da je povezano društvo djelovalo samo kao posrednik te da su, među ostalim, carinjenje proveli nepovezani kupci u Uniji.
(21)
U odgovoru na te tvrdnje navodi se da je u skladu s člankom 2. stavkom 9. Osnovne uredbe Komisija smatrala da bi na temelju činjenica predmeta trebale biti izračunane izvozne cijene zbog povezanosti izvoznika i povezanih strana. Ispitnim postupkom doista je otkriveno da relevantne povezane strane nisu ostvarile održivu profitnu maržu u Uniji tijekom razdoblja ispitnog postupka. U tom pogledu, funkcija povezanog društva u Uniji nije relevantna kada se određuje treba li u ovom predmetu izračunati izvozne cijene. Uz to, kako je prethodno navedeno u uvodnoj izjavi 18., činjenica da povezana društva obavljaju samo određene funkcije nije prepreka za primjenu članka 2. stavka 9. Osnovne uredbe, ali odražava se u nižem iznosu troškova POA koji se odbija od cijene po kojoj se predmetni proizvod prvi put preprodaje nezavisnom kupcu. Konačno, navodi se i da proizvođači izvoznici nisu dostavili nikakve nove činjenične dokaze kojima se bi se ti zaključci mogli preispitati. U pogledu tvrdnje koja se odnosi na sličnu razinu cijena povezanim i nezavisnim kupcima u Uniji, potrebno je napomenuti da je ta tvrdnja navedena u uvodnoj izjavi 37. Privremene uredbe. Istražnim postupkom utvrđeno je da, unatoč sličnim razinama cijena nezavisnim kupcima, transferne cijene među povezanim društvima nisu bile na razini kojom bi se povezanim uvoznicima omogućilo da ostvare održivu dobit u Uniji. Stoga je te tvrdnje potrebno odbaciti.
(22)
Stoga je potrebno odbaciti tvrdnje koje se odnose na posezanje za izračunanim izvoznim cijenama u ovom ispitnom postupku.
(23)
Ista dva proizvođača izvoznika tvrdila su da bi, budu li izvozne cijene određene unatoč njihovim tvrdnjama iz uvodnih izjava 12. do 14., razumna profitna marža od 5 % upotrijebljena za određivanje izvozne cijene bila precijenjena te da je potrebno upotrijebiti stvarnu profitnu maržu njihovih povezanih društava jer su cijene među povezanim stranama bile na jednakoj razini kao cijene prema nezavisnim kupcima.
(24)
Na temelju razmatranja iz uvodnih izjava od 15. do 18. o pouzdanosti transfernih cijena i profitnih marži povezanih društava u Uniji, ovu je tvrdnju potrebno odbaciti. U svakom slučaju, prilagodbe provedene za troškove nastale u skladu s člankom 2. stavkom 9. Osnovne uredbe temeljile su se na vlastitim troškovima POA relevantnih društava i stoga su odražavale aktivnosti tih društava bez obzira na njihove funkcije. Stoga je tu tvrdnju potrebno odbaciti.
(25)
Jedan od prethodno navedenih proizvođača izvoznika tvrdio je da je, za posebne transakcije s društvom koje nije povezano s proizvođačem izvoznikom, izvoznu cijenu trebalo temeljiti na stvarnoj plaćenoj cijeni ili plativoj cijeni u skladu s člankom 2. stavkom 8. Osnovne uredbe. Međutim, Komisija je utvrdila da predmetna prodaja nije bila izvozna prodaja u Uniju. Na temelju toga predmetne transakcije isključene su iz određivanja izvozne cijene. Nakon konačne objave proizvođač izvoznik osporavao je to isključenje na temelju toga da bi Komisija trebala uzeti u obzir svu prodaju predmetnog proizvoda u Uniji koji proizvodi proizvođač izvoznik. Međutim, sva prodaja predmetnom nezavisnom kupcu uzeta je u obzir za određivanje izvozne cijene. Svaka naknadna transakcija tog nezavisnog kupca ne može se uzeti u obzir prvo zato jer to nije izvozna prodaja u smislu članka 2. stavaka 8. i 9. Osnovne uredbe, a drugo postoji rizik od dvostrukog brojanja te prodaje. Na temelju toga tvrdnja proizvođača izvoznika je odbačena.
(26)
Budući da nije bilo drugih primjedaba u pogledu određivanja izvozne cijene, potvrđuju se zaključci iz uvodnih izjava od 32. do 38. Privremene uredbe.
3. Usporedba
(27)
Nakon privremene objave dva proizvođača izvoznika koji surađuju osporavali su što se troškovi koji su nastali za prijevoz robe od tvornice do skladišta smatraju internim troškovima logistike, koji stoga ne utječu na usporedivost cijena.
(28)
Jedan od proizvođača izvoznika imao je nekoliko skladišta za distribuciju na domaćem tržištu iz kojih je MNG otpreman krajnjim kupcima. Navedeni proizvođač izvoznik tvrdio je da je troškove prijevoza od tvornice do skladišta potrebno smatrati domaćim troškovima vozarine i da ih je potrebno odbiti od uobičajene vrijednosti jer ti troškovi nisu nastali iz izvozne prodaje. Drugi proizvođač izvoznik tvrdio je da se u pojedinim slučajevima trošak prijevoza robe do skladišta može povezati s posebnim računom i time predstavlja izravne troškove prodaje, a taj je trošak uključen u cijenu koja se naplaćuje kupcima, što utječe na usporedivost cijena. Zbog toga ga je potrebno odbiti od uobičajene vrijednosti.
(29)
Skladišta se smatraju dijelom poslovnih prostorija proizvođača izvoznika i proizvod je spreman za prodaju tek od trenutka kad se nalazi u skladištu. Udaljenost skladišta od tvornice nije bitna, kao ni to može li se prijevoz od tvornice do skladišta povezati s posebnom transakcijom u domaćoj prodaji s obzirom na to da ti troškovi obično nastaju prije prodaje i stoga ne predstavljaju izravan trošak prodaje koji utječe na usporedivost cijena. Stoga je, na temelju članka 2. stavka 10. točke (e) Osnovne uredbe, tvrdnje u tom smislu potrebno odbaciti.
(30)
Nakon privremene objave proizvođač izvoznik koji surađuje i koji je izvozio MNG preko povezanog društva koje se nalazi izvan Unije tvrdio je da njegov izvoz nije potrebno prilagoditi u skladu s člankom 2. stavkom 10. točkom i. Osnovne uredbe jer povezano društvo izvan Unije nije postupalo kao posrednik i nije poslovalo na temelju provizije. Proizvođač izvoznik jednako je tako tvrdio da marža za predmetno povezano društvo, koja je služila kao temelj provedene prilagodbe, ne utječe na usporedivost cijena jer je Komisija pri određivanju izvozne cijene već odbila razumnu profitnu maržu na razini povezanog društva u Uniji kojom bi se obuhvatile sve profitne marže povezane sa svim transakcijama unutar društva. Proizvođač izvoznik tvrdio je da je, štoviše, od izračunane izvozne cijene potrebno odbiti samo troškove POA povezanog društva izvan Unije.
(31)
Ispitnim postupkom utvrđeno je da je povezano društvo koje se nalazi izvan Unije zadržalo maržu za svaku izvoznu prodaju u Uniju. Marža je utjecala na usporedivost cijena jer je zadržana samo za izvoznu prodaju, a ne i za prodaju na domaćem tržištu. Tvrdnja da je profitna marža povezanog društva već obračunana pri izračunu izvozne cijene u skladu s člankom 2. stavkom 9. Osnovne uredbe ne može se prihvatiti. Razlog je tome to što prilagodbe iz članka 2. stavka 9. i članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe imaju različite ciljeve, odvojene su, međusobno se razlikuju te su regulirane različitim pozitivnim pravilima. Cilj je članka 2. stavka 9. Osnovne uredbe odrediti pouzdanu izvoznu cijenu, dok je cilj članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe osigurati usporedivost izvozne cijene i uobičajene vrijednosti. Nakon što je izvozna cijena propisno utvrđena u skladu s člankom 2. stavcima 8. ili 9. Osnovne uredbe, sve se daljnje prilagodbe u okviru članka 2. stavka 10. te uredbe više ne odnose na izvoznu cijenu kao takvu i ni na koji način ne utječu na određivanje uobičajene vrijednosti i izvozne cijene kao takve. Stoga proizvođač izvoznik koji surađuje zanemaruje svrhu prilagodbe iz članka 2. stavka 10. točke i. Osnovne uredbe, a to je izraziti cijenu usporedivu s uobičajenom vrijednošću i ne odrediti izvoznu cijenu kao takvu. Stoga razumnom profitnom maržom odbijenom na temelju članka 2. stavka 9. Osnovne uredbe nisu obuhvaćene sve moguće marže ostvarene u istom prodajnom kanalu. U pogledu iznosa koji je potrebno prilagoditi, provedena prilagodba odražava maržu koja je stvarno naplaćena između povezanih društava i time stvarno utječe na cijene i usporedivost cijena. Stoga nema razloga da je se zamijeni drugim teoretskim iznosom. Naposljetku, Komisija ima pravo uzeti u obzir činjenicu da povezano društvo koje se nalazi izvan Unije prima uplate (u obliku marže koju je zadržalo povezano društvo na prodaju koju fakturira kupcima u Uniji). Kako bi povezano društvo ispunjavalo uvjete poduzeća koje podliježe porezu na dobit u državi izvan Unije (koja ima znatno nižu stopu poreza na dobit od one u Indoneziji) na ta plaćanja, društvo mora ondje obavljati stvarnu gospodarsku djelatnost. Indonezijski proizvođač izvoznik kao takav ne može istodobno tražiti osiguranje povoljnog fiskalnog tretmana koje je rezultat prisutnosti povezanog društva u državi izvan Unije i gospodarske djelatnosti potonjeg u okviru te nadležnosti, a istodobno tvrditi u kontekstu antidampinškog postupka da to povezano društvo ne obavlja nikakve gospodarske djelatnosti. Stoga je te tvrdnje potrebno odbaciti.
(32)
Nakon konačne objave proizvođač izvoznik ponovio je svoje tvrdnje u pogledu prilagodbe marže svojeg povezanog društva i osporavao da zaključci u vezi s porezom trebalo pripadaju kontekstu antidampinškog ispitnog postupka. Proizvođač izvoznik tvrdio je i da ne osporava trgovačke djelatnosti svojeg povezanog društva u predmetnoj trećoj zemlji, već da su one u pogledu predmetnog proizvoda bile ograničene. Nadalje, ponovio je da se djelatnosti povezanog društva jasno razlikuju od posrednikovih i da nije primilo nikakvu proviziju od proizvođača izvoznika u pogledu prodaje u Uniji. Konačno, proizvođač izvoznik ponovio je da je pri izračunu izvozne cijene Komisija već odbila razumnu profitnu maržu na razini povezanog društva u Uniji kojom bi se obuhvatile sve profitne marže povezane sa svim transakcijama unutar društva. U tom pogledu proizvođač izvoznik tvrdio je da bi u slučaju uzastopne prodaje između povezanih društava praksa Komisije doista bila odbijanje samo profitne marže povezanog društva koje prodaje izravno nezavisnom kupcu u Uniji, ali ne i profitnih marži ostalih povezanih društava u istom prodajnom kanalu.
(33)
Napominje se da u ovom predmetu prisutnost odvojenog poreznog subjekta može biti znak da povezana strana smještena izvan Unije obavlja značajne gospodarske djelatnosti jer su takve djelatnosti propisane domaćim poreznim zakonom. U ovom predmetu i kako je objašnjeno u uvodnoj izjavi 31. Komisija je uzela u obzir činjenicu da predmetni proizvođač izvoznik ima povezanu stranu izvan Unije sa značajnom gospodarskom djelatnosti i činjenicu da je povezana strana izvan Unije oduzela dodatak za svaku prodajnu transakciju predmetnog proizvoda između povezanih strana što je utjecalo na usporedivost cijena za izvoz MNG-a u Uniju. Nadalje, kako je navedeno u uvodnoj izjavi 31. iznos na kojem se temeljila prilagodba odražavao je stvarni provjereni dodatak naplaćen između povezanih društava te je stoga i precizno odražavao djelatnosti povezanog društva. Stoga je te tvrdnje potrebno odbaciti.
(34)
Nakon privremene objave isti je proizvođač izvoznik iznio primjedbu na prilagodbu provedenu u odnosu na provizije plaćene na izvoznu cijenu tvrdeći da iste nisu bile izravni troškovi prodaje, već da su plaćene na mjesečnoj bazi i da time nisu povezane s posebnom transakcijom u prodaji te da ne utječu na usporedivost cijene. Navedeni proizvođač izvoznik tvrdio je da su plaćene provizije imale utjecaj samo među povezanim društvima i da stoga članak 2. stavak 10. točka i. Osnovne uredbe nije primjenjiv. Proizvođač izvoznik jednako je tako tvrdio, na temelju pretpostavke da se njega i povezano društvo smatra jedinstvenim gospodarskim subjektom, da transfer novca unutar navedenog gospodarskog subjekta ne predstavlja trošak ili prihod tog gospodarskog subjekta.
(35)
Ispitnim postupkom utvrđeno je da su prema „sporazumu o provizijama” između proizvođača izvoznika i njegova povezanog društva provizije dospijevale za plaćanje kad bi proizvođač izvoznik u Indoneziji prodavao izravno nezavisnim kupcima na tržištu Unije (umjesto kroz svoje povezano društvo). Plaćena provizija bila je izravno povezana s neto prodajnom vrijednošću. Posljedično, izravna veza između prodaje i plaćene provizije utjecala je na usporedivost cijena prema članku 2. stavku 10. točki i. Osnovne uredbe.
(36)
Naposljetku, pretpostavka da su se povezana društva razmatrala kao jedinstveni gospodarski subjekt netočna je. Ispitnim postupkom utvrđeno je da je proizvođač izvoznik imao vlastiti, u potpunosti funkcionalan odjel za izvoz i nije bilo dupliciranja poslova povezanih s izvozom između proizvođača izvoznika i povezanog uvoznika. Stoga, povezano društvo ne može se smatrati unutarnjim prodajnim odjelom i navedene je tvrdnje potrebno odbaciti.
(37)
Umjesto toga, u slučaju prilagodbe izvoznih cijena na temelju članka 2. stavka 10. točke i. Osnovne uredbe proizvođač izvoznik tvrdio je da je iznos plaćenih provizija isto tako potrebno isključiti iz prodajnih, općih i administrativnih troškova povezanog društva koji su odbijeni od preprodajne cijene za prvog nezavisnog kupca u Uniji u skladu s člankom 2. stavkom 9. Osnovne uredbe. Međutim, u skladu s člankom 2. stavkom 9. Osnovne uredbe, pri određivanju pouzdane izvozne cijene sve troškove nastale između uvoza i preprodaje potrebno je odbiti od preprodajne cijene za prvog nezavisnog kupca u Uniji te ne postoji pravna osnova za nadoknadu tih troškova kroz bilo koji prihod kako zahtijeva proizvođač izvoznik. Osim toga, prodajni, opći i administrativni troškovi povezanog društva u Uniji odnosili su se na drukčiji kanal prodaje (tj. preko povezanog kupca) nego prihod od provizije koja se odnosila na kanal prodaje nepovezanim kupcima. Naposljetku, prilagodba marže na temelju članka 2. stavka 10. Osnovne uredbe i određivanje izvozne cijene na temelju istog članka 2. stavaka 8. ili 9. predviđene su u različite svrhe i predstavljaju dvije različite faze analize dampinga.
(38)
Nakon konačne objave proizvođač izvoznik ponovio je svoje tvrdnje koje se odnose na proviziju opisanu u uvodnoj izjavi 35. i tvrdio da je proturječno s jedne strane smatrati transferne cijene između povezanih strana nepouzdanima, a s druge strane prilagođavati izvoznu cijenu na temelju sporazuma o provizijama između povezanih strana. Proizvođač izvoznik je nadalje osporavao nalaze utvrđene u uvodnoj izjavi 35. da je plaćena provizija bila izravno povezana s neto prodajnom vrijednošću te da je stoga izravna veza između prodaje i plaćene provizije utjecala je na usporedivost cijena jer se plaćala jednom mjesečno i pojedinosti izračuna provizije nisu otkriveni između stranaka.
(39)
Proizvođač izvoznik nije niti potkrijepio daljnje tvrdnje niti je dostavio bilo kakve dodatne činjenične informacije u prilog svojoj izjavi kojima bi se mogli promijeniti prethodno navedeni zaključci. Stoga se potvrđuju zaključci utvrđeni u uvodnim izjavama od 35. do 37.
(40)
Nakon privremene objave jedan je proizvođač izvoznik tvrdio da je potrebno provesti prilagodbu uobičajene vrijednosti za troškove poticaja i promidžbe. Taj proizvođač izvoznik tvrdio je da ti troškovi nisu nastali iz izvozne prodaje u Uniju, no da su imali izravan utjecaj na cijene domaće prodaje. Kako bi potkrijepio tu tvrdnju, proizvođač izvoznik tvrdio je da bi se barem u pojedinim slučajevima te troškove moglo povezati s posebnim transakcijama u domaćoj prodaji. Naposljetku, taj proizvođač izvoznik tvrdio je da su troškovi poticaja i promidžbe odražavali različite razine trgovine na domaćem tržištu (na kojem se MNG prodavao izravno trgovcima na malo) s jedne strane i prodaje Uniji (trgovcima i distributerima) s druge strane.
(41)
Ispitnim postupkom utvrđeno je da su troškovi poticaja i promidžbe uglavnom bili povezani s računima klijenata, a ne s posebnim prodajnim transakcijama. Poticaji i troškovi promidžbe nastali su neovisno o tome je li proizvod na kraju prodan ili nije. Povrh toga, ispitnim postupkom utvrđeno je da se troškovi za koje se tvrdilo da su povezani s posebnom prodajnom transakcijom zapravo nisu odražavali u cijeni. Na temelju toga zaključeno je da poticaji i troškovi promidžbe nisu utjecali na cijene i usporedivost cijena te da je tu tvrdnju potrebno odbaciti.
(42)
Jedan proizvođač izvoznik tvrdio je da je MNG velikih kristala (veličina otvora sita) imao različita fizikalna svojstva i da se prodavao na različitoj razini trgovine u usporedbi s MNG-om koji se izvozio u Uniju. Proizvođač izvoznik stoga je tvrdio da bi MNG velikih kristala trebalo isključiti iz određivanja uobičajene vrijednosti.
(43)
Ispitnim postupkom utvrđeno je da postoji nekoliko veličina otvora sita: za prah, za sitne čestice, mali, obični i veliki. Sve veličine otvora sita dio su područja primjene proizvoda jer imaju ista osnovna svojstva i krajnju upotrebu te su međusobno zamjenjive. Stoga je sve vrste proizvoda potrebno uključiti u određivanje uobičajene vrijednosti. Nadalje, ispitnim postupkom utvrđeno je da veličine otvora sita nisu utjecale na troškove.
(44)
Daljnjim je ispitnim postupkom utvrđeno da su kupci na domaćem tržištu koji su kupovali MNG velikog otvora sita jednako tako kupovali MNG ostalih veličina. Nije bilo dokaza da je utvrđena razlika u cijeni za MNG velikog otvora sita bila povezana s fizikalnim svojstvima ili razinom trgovine jer je bilo moguće povezati ovu razliku u cijeni s ostalim elementima poput kupaca i kupljenih količina. Osim toga, proizvođač izvoznik nije naveo navodnu razliku u fizikalnim svojstvima. Stoga je tvrdnje iznesene u tom pogledu potrebno odbaciti.
(45)
Budući da nije bilo drugih primjedaba u vezi s usporedbom, potvrđuju se zaključci iz uvodnih izjava od 39. do 46. Privremene uredbe.
4. Dampinške marže
(46)
Budući da nije bilo drugih primjedaba, potvrđuje se metodologija upotrijebljena za izračun dampinških marži, kako je utvrđeno uvodnim izjavama 47. i 48. Privremene uredbe.
(47)
Uzimajući u obzir izuzimanje određenih transakcija iz postupka određivanja izvozne cijene jednog proizvođača izvoznika kako je opisano u uvodnoj izjavi 25. te s obzirom na to da nije bilo drugih primjedaba, konačne dampinške marže izražene kao postotak cijene CIF (troškovi, osiguranje, vozarina) na granici Unije, neocarinjeno, iznose:
Društvo
Dampinška marža
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2 %
PT. Miwon Indonesia
13,3 %
Sva ostala društva
28,4 %
D. ŠTETA
1. Definicija industrije Unije i proizvodnje Unije
(48)
Zainteresirane strane ponovile su da bi Komisija trebala isključiti proizvođača iz Unije koji surađuje iz industrije Unije zbog nesuradnje proizvođača izvoznika u Indoneziji koji je povezan s njim. Navedeno je da bi taj odnos mogao utjecati na sliku o šteti.
(49)
Predmetne strane nisu dostavile nikakve nove podatke ili dokaze o navedenom pitanju. Posebno nisu potkrijepile svoju tvrdnju u kojoj mjeri se moglo utjecati na sliku o šteti. Kako je utvrđeno u uvodnoj izjavi 53. Privremene uredbe, u ovom slučaju nema potrebe za isključivanjem proizvođača iz Unije koji surađuje iz industrije Unije unatoč njegovoj povezanosti s proizvođačem izvoznikom iz Indonezije koji ne surađuje jer je taj jedini proizvođač iz Unije u potpunosti surađivao s Komisijom tijekom ispitnog postupka te je u cijelosti provjeren. Dakle, to što indonezijski proizvođač izvoznik nije surađivao tijekom ispitnog postupka nije utjecalo na provođenje ispitnog postupka. Stoga je tu tvrdnju potrebno odbaciti.
(50)
Nakon objave predmetne strane ponovile su svoju tvrdnju da bi proizvođača iz Unije koji surađuje trebalo isključiti iz industrije Unije zbog nesuradnje proizvođača izvoznika u Indoneziji koji je povezan s njim. Te su strane tvrdile da je nesuradnja povezanog proizvođača izvoznika u Indoneziji mogla utjecati na sliku o šteti nanesenoj industriji Unije. U biti, tvrdile su da se o cijenama MNG-a pregovara na svjetskoj razini i da je zbog povezanosti postojao rizik međusobne kompenzacije koji se sastoji u snižavanju cijena kupcima na tržištu Unije i naplaćivanju viših cijena na tržištu trećih zemalja. Nesuradnjom u ispitnom postupku povezani proizvođači izvoznik u Indoneziji Komisiji bi oduzeo mogućnost provjere je li bilo međusobne kompenzacije.
(51)
Predmetne strane ograničile su se na iznošenje tvrdnje bez da su je potkrijepile bilo kakvim stvarnim dokazima. U svakom slučaju, u pogledu cijena koje proizvođač iz Unije naplaćuje svojim kupcima na tržištu Unije, a koje su provjerene tijekom ispitnog postupka, nije bilo naznaka da su te cijene snižene radi međusobne kompenzacije. Naprotiv, kako je navedeno u uvodnoj izjavi 100. Privremene uredbe, cijene uvoza iz Indonezije smanjile su se za 8 % tijekom promatranog razdoblja što je dovelo do pritiska na cijene na tržištu Unije tako da industrija Unije ne bi mogla povisiti svoje cijene u skladu s povećanjem troškova. Stoga je industrija Unije u cjelini bila prisiljena smanjiti svoje cijene tijekom promatranog razdoblja. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
(52)
Budući da nije bilo drugih primjedaba u odnosu na definiciju industrije Unije i proizvodnje Unije, potvrđeni su zaključci iz uvodnih izjava 50. i 51. Privremene uredbe.
2. Potrošnja u Uniji
(53)
Nakon privremene objave jedna zainteresirana strana tvrdila je da je opis razvoja potrošnje u Uniji u uvodnoj izjavi 55. Privremene uredbe bio nepotpun. Navedena strana posebno je tvrdila da je smanjenje potrošnje od FG 2010./2011. do FG 2011./2012. bilo posljedica činjenice da je uvoz iz Vijetnama zamijenjen jeftinijim uvozom iz Indonezije i da su, stoga, kupci u Uniji, koji nisu očekivali daljnje povećanje cijena, prodavali svoje prikupljene zalihe, a učinak toga bilo je smanjenje ukupne količine prodaje u Uniji.
(54)
Okolnosti koje je opisala predmetna zainteresirana strana podudarale su se sa zaključcima iz uvodne izjave 55. Privremene uredbe da je smanjenje potrošnje između FG 2010./2011. i FG 2011./2012. uglavnom bilo posljedica smanjenja prodaje industrije Unije na tržištu Unije. Točnije, između FG 2010./2011. i FG 2011./2012. smanjili su se i prodaja industrije Unije i uvoz iz trećih zemalja. Međutim, dok se ukupni uvoz smanjio za samo 2 % (vidjeti uvodnu izjavu 107. Privremene uredbe), količina prodaje industrije Unije smanjila se za 16 % (uvodna izjava 72. Privremene uredbe). Do smanjenja količine prodaje iz industrije Unije došlo je u istom trenutku kao i do smanjenja količine proizvodnje industrije Unije kako je prikazano u tablici u uvodnoj izjavi 68. Privremene uredbe.
(55)
Međutim, kako je prikazano u tablici u uvodnoj izjavi 104. Privremene uredbe, uvoz iz Vijetnama povećao se između FG 2010./2011. i FG 2011./2012., suprotno tvrdnjama predmetne zainteresirane strane, dok se uvoz iz ostalih trećih zemalja, poput Brazila, smanjio za skoro 60 % tijekom istog razdoblja. Nalazi stoga nisu potvrdili pretpostavku da je uvoz iz Vijetnama zamijenjen uvozom iz Indonezije.
(56)
Osim toga, predmetna strana nije potkrijepila tvrdnju da su korisnici prikupili zalihe prije predmetnog razdoblja i da su ih prodavali u većim količinama kada se povećao uvoz iz Indonezije. Te tvrdnje jednako tako nije bilo moguće potvrditi tijekom ispitnog postupka. Stoga je tvrdnje zainteresirane strane u tom pogledu potrebno odbaciti.
(57)
Budući da nije bilo drugih primjedaba u odnosu na potrošnju Unije, potvrđeni su zaključci iz uvodnih izjava od 52. do 55. Privremene uredbe.
3. Uvoz iz predmetne zemlje
(58)
Budući da nije bilo primjedaba u vezi s uvozom iz predmetne zemlje, potvrđeni su zaključci iz uvodnih izjava od 56. do 66. Privremene uredbe.
4. Gospodarsko stanje industrije Unije
(59)
Jedna zainteresirana strana tvrdila je da iako su se količina proizvodnje i iskorištenost kapaciteta smanjili tijekom promatranog razdoblja, to je bilo isključivo posljedica znatnog povećanja prije tog razdoblja. Navedena strana stoga je tvrdila da se smanjenje tijekom promatranog razdoblja nije trebalo smatrati negativnim razvojem i da bi ne dovelo do štete. Međutim, samo se kretanja utvrđena tijekom promatranog razdoblja obično uzimaju u obzir pri ocjenjivanju razvoja pokazatelja štete. U ovom slučaju nije bilo opravdanog razloga za odstupanje od te prakse i ocjenjivanje razvoja pokazatelja štete tijekom produženog razdoblja. Stoga je tu tvrdnju potrebno odbaciti.
(60)
Ista zainteresirana strana tvrdila je da je moguće uključivanje nusproizvoda moglo napuhati troškove proizvodnje industrije Unije, što bi jednako tako utjecalo na profitabilnost. Ta je tvrdnja bila netočna. Troškovi proizvodnje industrije Unije, uključujući nusproizvode, podvrgnuti su provjeri te su u zadovoljavajućoj mjeri utvrđene cjelovitost i točnost troškova. Stoga je tu tvrdnju potrebno odbaciti.
(61)
Budući da nije bilo drugih primjedaba u vezi s razvojem pokazatelja štete, potvrđeni su zaključci iz uvodnih izjava od 67. do 93. Privremene uredbe.
5. Zaključak o šteti
(62)
Jedna zainteresirana strana tvrdila je da nisu svi pokazatelji štete ukazivali na negativno kretanje i da postojanje negativnog kretanja kod samo nekoliko pokazatelja štete nije dovoljno za zaključak da je industrija Unije pretrpjela znatnu štetu.
(63)
U skladu s člankom 3. stavkom 5. Osnovne uredbe ne moraju svi pokazatelji štete imati negativno kretanje da bi se zaključilo postojanje štete. Nadalje, tvrdnja je bila netočna jer se ispitnim postupkom pokazalo da su se gotovo svi pokazatelji štete kretali negativno tijekom promatranog razdoblja. Stoga je te tvrdnje potrebno odbaciti.
(64)
S obzirom na prethodno navedeno i u nedostatku drugih primjedaba, potvrđuju se zaključci iz uvodnih izjava od 94. do 96. Privremene uredbe da je industrija Unije pretrpjela znatnu štetu u smislu članka 3. stavka 5. Osnovne uredbe.
E. UZROČNOST
1. Učinak dampinškog uvoza
(65)
Jedna strana tvrdila je da, s obzirom na nalaz iz uvodne izjave 66. Privremene uredbe prema čemu je ponderirana prosječna marža obaranja cijena indonezijskog uvoza iznosila između 0 % i 5 % tijekom razdoblja ispitnog postupka, navedeni uvoz nije mogao prouzročiti štetu koju je pretrpjela industrija Unije jer nije mogao vršiti nikakav pritisak na cijene na tržištu Unije.
(66)
Ta tvrdnja nije bila potkrijepljena činjenicama utvrđenima ispitnim postupkom. Kako je navedeno u uvodnim izjavama 99. i 100. Privremene uredbe, dampinški uvoz iz Indonezije znatno se povećao tijekom promatranog razdoblja, u smislu apsolutne vrijednosti i u smislu tržišnog udjela. Do tog je povećanja došlo kad i do smanjenja količine prodaje i tržišnog udjela industrije Unije. Uvoz tih znatnih količina prisilio je industriju Unije da smanji svoje prodajne cijene kako bi ih uskladila s razinama cijena indonezijskog uvoza. Posljedica toga bile su zapravo niske marže obaranja cijene. Međutim, industrija Unije istodobno nije bila u mogućnosti odrediti svoje cijene u skladu s povećanjem troškova što je dovelo do znatnog smanjenja njezine profitabilnosti tijekom promatranog razdoblja. To potvrđuje visina utvrđenih dampinških marža štete raspona između 24,9 % i 47,0 % kako je navedeno u uvodnoj izjavi 125. u nastavku. Stoga je tu tvrdnju potrebno odbaciti.
(67)
Budući da nije bilo drugih primjedaba u pogledu učinka dampinškog uvoza, potvrđeni su zaključci iz uvodnih izjava 98. do 101. Privremene uredbe.
2. Učinak drugih čimbenika
2.1. Učinak uvoza iz Kine
(68)
Dvije zainteresirane strane tvrdile su da je, suprotno zaključcima iz uvodne izjave 103. Privremene uredbe, kineski uvoz imao negativan učinak na prodajne cijene industrije Unije i da je time pridonio znatnoj šteti.
(69)
U smislu apsolutne vrijednosti količina kineskog uvoza ostala je na niskim razinama tijekom promatranog razdoblja kako je navedeno u uvodnoj izjavi 102. Privremene uredbe. Nadalje, uzimajući u obzir antidampinške pristojbe, uvozne cijene bile su na višim razinama od prodajnih cijena industrije Unije i jednako su tako bile više od uvoznih cijena indonezijskog uvoza. Tvrdnja da je kineski uvoz pridonio znatnoj šteti koju je pretrpjela industrija Unije bila je odbijena s obzirom na količine uvoza i razine uvoznih cijena iz Kine.
(70)
Stoga su potvrđeni zaključci iz uvodnih izjava od 102. do 103. Privremene uredbe.
2.2. Uvoz iz ostalih trećih zemalja
(71)
Budući da nije bilo primjedaba u odnosu na učinak uvoza iz ostalih trećih zemalja, potvrđeni su zaključci iz uvodnih izjava od 104. do 108. Privremene uredbe.
2.3. Razvoj potrošnje u Uniji
(72)
Nakon privremene objave, jedna zainteresirana strana tvrdila je da je do smanjenja prodaje industrije Unije došlo istodobno kad i do smanjenja potrošnje u Uniji što je, stoga, bio glavni uzrok znatne štete koju je pretrpjela industrija Unije.
(73)
Kako je navedeno u uvodnoj izjavi 109. Privremene uredbe, smanjenje potrošnje iznosilo je samo 2 %, dok je smanjenje prodaje industrije Unije iznosilo 17 % tijekom promatranog razdoblja. Stoga smanjenje potrošnje ne objašnjava mnogo veće smanjenje količine prodaje. Povrh toga, uvoz iz Indonezije povećao se unatoč sve manjoj potrošnji. Stoga je tu tvrdnju potrebno odbaciti.
(74)
Budući da nije bilo drugih primjedaba u odnosu na navedeno, potvrđeni su zaključci iz uvodne izjave 109. Privremene uredbe.
2.4. Izvozni rezultati industrije Unije
(75)
Budući da nije bilo nikakvih primjedaba u pogledu učinka izvoznih rezultata industrije Unije, potvrđeni su zaključci iz uvodnih izjava od 110. do 112. Privremene uredbe.
2.5. Navodni nedostatci industrije Unije
(76)
Nakon privremene objave, dvije strane ponovile su tvrdnju da je šteta koju je pretrpjela industrija Unije bila posljedica navodnih nedostataka svojstvenih proizvodnom postupku industrije Unije, uključujući neučinkovitu upotrebu resursa industrije Unije.
(77)
Te strane nisu navele posebnu narav navodnih nedostataka. Kako je navedeno u uvodnoj izjavi 113. Privremene uredbe, tijekom ispitnog postupka nisu pronađeni mogući nedostaci industrije Unije i te su tvrdnje stoga odbačene.
(78)
Nakon objave zainteresirana strana ponovila je svoje tvrdnje u pogledu neučinkovitosti industrije Unije. U vezi s time predmetna strana tvrdila je da nisu ispitani učinci zatvaranja proizvodnje radi radova održavanja, integracije njegova bivšeg povezanog društva, povećanja troškova rada i nadolazećih važnih ulaganja na stanje industrije Unije.
(79)
Suprotno tim tvrdnjama, Komisija je zaista analizirala prethodno navedene čimbenike kako je utvrđeno u uvodnim izjavama od 94. do 96. (zatvaranja proizvodnje radi radova održavanja), 89. i 90. (integracija bivšeg povezanog društva), 91. (troškovi rada) te 82. i 83. (ulaganja) u nastavku, ali nije utvrđena nikakva moguća neučinkovitost industrije Unije. Ta je tvrdnja stoga odbačena.
(80)
Budući da nije bilo drugih primjedaba u odnosu na prethodno navedeno, potvrđeni su zaključci iz uvodne izjave 113. Privremene uredbe.
2.6. Financijska kriza
(81)
Budući da nije bilo nikakvih primjedaba u pogledu učinka financijske krize, potvrđeni su zaključci iz uvodne izjave 114. Privremene uredbe.
2.7. Ulaganja i regulatorni sigurnosni zahtjevi EU-a
(82)
Nakon privremene objave jedna zainteresirana strana tvrdila je da su štetu prouzročile velike razine ulaganja industrije Unije. Ta je strana tvrdila da nije važno jesu li ulaganja bila potrebna ili nisu jer je potrebno analizirati samo njihov učinak na stanje industrije Unije i posebno njihove učinke na profitabilnost industrije Unije.
(83)
Navedena strana nije objasnila u kojoj su mjeri ulaganja industrije Unije utjecala na njezinu profitabilnost. Kako je opisano u uvodnoj izjavi 116. Privremene uredbe, ulaganja industrije Unije temeljila su se na opravdanim poslovnim odlukama i nisu se mogla smatrati neprimjerenima. Osim toga, troškovi ulaganja s vremenom se amortiziraju i kao takvi nisu imali znatan utjecaj na profitabilnost industrije Unije. Stoga su tvrdnje zainteresirane strane u tom pogledu odbačene.
(84)
Nakon objave zainteresirana strana ponovila je svoje tvrdnje da su štetu prouzročili regulatorni sigurnosni zahtjevi i visoka razina ulaganja koja je provela industrija Unije kako bi ispunila takve zahtjeve. Isto tako je ponovila da je nebitno što su te odluke razumne poslovne odluke i da je analiza trebala uzeti u obzir samo učinak na profitabilnost. Tvrdi se da je u tom pogledu nebitna i činjenica da su troškovi ulaganja amortizirani tijekom vremena.
(85)
Suprotno tim tvrdnjama, kod procjene se učinak ulaganja industrije Unije na profitabilnost uzeo u obzir. Amortizacija troškova ulaganja je troškovni čimbenik bitan za utvrđivanje profitabilnosti te se stoga morao uzeti u obzir. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
(86)
Budući da nije bilo drugih primjedaba u vezi s učincima ulaganja i regulatornim sigurnosnim zahtjevima EU-a, potvrđeni su zaključci iz uvodnih izjava 115. i 116. Privremene uredbe.
2.8. Trošak sirovina i drugi troškovi
2.8.1. Trošak proizvodnje
(87)
Jedna zainteresirana strana tvrdila je da se profitabilnost smanjila zbog usporednog općenitog povećanja troškova proizvodnje. Stoga je šteta uzrokovana tim povećanjem troškova proizvodnje, a ne uvozom iz Indonezije.
(88)
Kako je navedeno u uvodnoj izjavi 100. Privremene uredbe, povećanje troškova proizvodnje nije se moglo odraziti u prodajnoj cijeni zbog pritiska na cijene koji je vršio indonezijski uvoz MNG-a. Smanjena profitabilnost stoga je uglavnom bila posljedica povećanja dampinškog uvoza i tu je tvrdnju potrebno odbaciti.
2.8.2. Integracija bivšeg povezanog društva
(89)
Ista je zainteresirana strana tvrdila da učinci integracije bivšeg povezanog društva na profitabilnost industrije Unije nisu bili dovoljno analizirani. Ta je strana tvrdila da je integracija imala negativan utjecaj na profitabilnost i da je time prouzročila štetu koju je pretrpjela industrija Unije.
(90)
Komisija je nadalje ispitala učinke integracije bivšeg povezanog društva na odgovarajuće pokazatelje štete poput troškova proizvodnje, zaposlenosti, ulaganja i profitabilnosti. Napominje se da je predmetno povezano društvo bilo uključeno samo u prodaju predmetnog proizvoda. Utvrđeno je da je industrija Unije bila profitabilna tijekom financijske godine za vrijeme koje je provedena integracija (FG 2011./2012.). Sljedeće financijske godine (FG 2012./2013.) profitabilnost je zabilježila negativno kretanje. Međutim, do toga je došlo istodobno kad i do povećanja količine uvoza iz Indonezije koji se tijekom iste godine udvostručio. Na temelju toga analizom nije potvrđeno da je integracija bivšeg povezanog društva imala znatan negativan utjecaj na profitabilnost i stoga je potrebno odbaciti tvrdnje iznesene u vezi s time.
2.8.3. Troškovi rada
(91)
Nekoliko strana tvrdilo je da povećanje troškova rada prouzročilo štetu koju je pretrpjela industrija Unije. Dok je povećanje ukupnih troškova jednako tako bilo posljedica povećanja troškova rada tijekom razmatranog razdoblja, ispitnim postupkom utvrđeno je da utjecaj povećanja troškova rada na ukupan trošak proizvodnje nije bio znatan (točne brojke nisu navedene zbog povjerljivosti). Zbog toga se znatnu štetu koju je pretrpjela industrija Unije ne može smatrati posljedicom povećanja troškova rada i potrebno je odbaciti tvrdnje iznesene u vezi s time.
(92)
Nakon objave zainteresirana strana tvrdila je da se troškovi rada ne bi trebali procjenjivati izolirano, već da je trebalo razmotriti i utjecaj povećanja različitih troškovnih elemenata u cjelini.
(93)
Kako je navedeno u uvodnim izjavama 87. i 88., Komisija je procijenila povećanje troškova proizvodnje u cjelini te se stoga tvrdnja iznesena u tom pogledu odbacuje.
2.8.4. Zatvaranja radi radova održavanja
(94)
Nakon privremene objave jedna je zainteresirana strana tvrdila da se smanjenje proizvodnje i prodaje moglo pripisati zatvaranjima radi radova održavanja industrije Unije koja su prouzročila smanjenje količine prodaje. Stoga se smanjenje proizvodnje i količine prodaje industrije Unije ne bi trebalo pripisati uvozu iz Indonezije.
(95)
Ispitnom postupkom utvrđeno je da je do smanjenja proizvodnje između FG 2012./2013. i razdoblja ispitnog postupka zaista došlo istodobno kad i do produljenog zatvaranja proizvodnje radi radova održavanja koje je, međutim, izvršeno samo kako bi se pokušale smanjiti velike količine zaliha koje su bile posljedica smanjenja prodaje prethodnih godina tijekom promatranog razdoblja.
(96)
Stoga je smanjenje proizvodnje i prodaje bilo posljedica povećanja dampinškog uvoza MNG-a iz Indonezije i tu je tvrdnju potrebno odbaciti.
(97)
Nakon objave druga zainteresirana strana ponovila je svoju tvrdnju da se šteta mogla pripisati zatvaranju proizvodnje radi radova održavanja i da nije bitno jesu li ta zatvaranja bila potrebna ili ne. Ta strana tvrdi da je samo utjecaj tih zatvaranja na profitabilnost industrije Unije trebalo uzeti u obzir.
(98)
Kako je navedeno u uvodnim izjavama 95. i 96., zatvaranja proizvodnje radi radova održavanja posljedica su smanjenja prodaje koje je pak posljedica povećanja dampinškog uvoza iz Indonezije. Stoga je uvoz iz Indonezije zaista prouzročio zatvaranja proizvodnje radi radova održavanja te se ne može procijeniti izolirano niti se može smatrati da je prekinuo uzročno-posljedičnu vezu između tog uvoza i nanesene štete. Stoga je tvrdnja predmetne zainteresirane strane odbačena.
2.8.5. Amortizacija indonezijske rupije
(99)
Nakon privremene objave jedna zainteresirana strana tvrdila je da je amortizacija indonezijske rupije između siječnja 2012. i siječnja 2014. dala proizvođačima izvoznicima komparativnu prednost nepovezanu s njihovim odlukama o određivanju cijena. Ta je strana tvrdila da je potrebno ispitati utjecaj tog čimbenika.
(100)
U tom se pogledu podsjeća da se vjerojatan učinak dampinškog uvoza na cijene industrije Unije zapravo ispituje utvrđivanjem obaranja, pada i sprečavanja rasta cijena. U tu se svrhu uspoređuju dampinške izvozne cijene i prodajne cijene industrije Unije pri čemu se katkad izvozne cijene upotrijebljene za izračun štete trebaju pretvoriti u drugu valutu kako bi se dobila usporediva osnova. Stoga se primjenom deviznih tečajeva u tom kontekstu osigurava samo da je razlika u cijeni utvrđena na usporedivoj osnovi. Slijedom toga očito je da se u ovom slučaju devizni tečaj ne može smatrati čimbenikom koji nanosi štetu industriji Unije jer se isti ne može odvojiti od uvoza. Stoga je tu tvrdnju potrebno odbaciti.
2.8.6. Zaključci
(101)
Budući da nije bilo drugih primjedaba u vezi s učinkom troškova sirovina i drugih troškova, potvrđeni su zaključci iz uvodnih izjava od 117. do 120. Privremene uredbe.
3. Zaključak o uzročnosti
(102)
Budući da nije bilo drugih primjedaba u vezi s uzročnosti, potvrđeni su zaključci iz uvodnih izjava od 121. do 125. Privremene uredbe.
F. INTERES UNIJE
1. Interes industrije Unije
(103)
Budući da nije bilo primjedaba u odnosu na interes industrije Unije, potvrđene su uvodne izjave od 127. do 129. Privremene uredbe.
2. Interes uvoznika/trgovaca
(104)
Budući da nije bilo primjedaba u odnosu na interes nepovezanih uvoznika i trgovaca, potvrđene su uvodne izjave od 130. do 132. Privremene uredbe.
3. Interes korisnika
(105)
Nakon privremene objave jedan korisnik ponovio je svoju tvrdnju iz uvodne izjave 140. Privremene uredbe prema kojoj se očekuje znatno povećanje potrošnje MNG-a u Uniji, posebno zbog zabrane EU-a koja se odnosi na fosfate i druge spojeve fosfora koje će navodno zamijeniti MNG koji se upotrebljava u neprehrambenom sektoru. Isti je korisnik jednako tako tvrdio da bi kapacitet industrije Unije bio nedovoljan za opskrbu rastuće potražnje na tržištu Unije. Ta strana tvrdila je i da bi industrija Unije imala koristi od povećanja potrošnje jer bi mogla povećati svoju količinu prodaje. Isti korisnik ponovio je tvrdnju da ne bi bilo dovoljno alternativnih izvora opskrbe, posebno zbog toga što su proizvođači u ostalim trećim zemljama dio iste grupacije kao i industrija Unije i stoga ne opskrbljuju tržište Unije.
(106)
Kako je navedeno u uvodnoj izjavi 141. Privremene uredbe, teško je predvidjeti na koji će način novi regulatorni okvir u Uniji koji se odnosi na zabranu fosfata i spojeva fosfora utjecati na industriju Unije. Predmetna strana jednako tako nije dostavila nikakve podatke ni dokaze o tome hoće li se i u kojoj mjeri zbog toga povećati potražnja MNG-a u Uniji.
(107)
Ispitnim postupkom utvrđeno je da je industrija Unije imala raspoloživ rezervni kapacitet i da bi mogla povećati svoju količinu proizvodnje te omogućiti opskrbu povećane potražnje na tržištu Unije, barem djelomično. Ukupni kapacitet Unije premašio je ukupnu potrošnju u Uniji tijekom razdoblja ispitnog postupka.
(108)
Što se tiče alternativnih izvora opskrbe, i kako je već navedeno u uvodnoj izjavi 147. Privremene uredbe, ispitnim postupkom utvrđeno je da se MNG proizvodio u nekoliko trećih zemalja. Na početku promatranog razdoblja, odnosno tijekom FG 2010./2011., tržišni udio uvoza iz ostalih trećih zemalja (npr. Brazila, Vijetnama i Koreje) bio je znatan i smanjio se tek nakon povećanja jeftinog uvoza iz Indonezije. Ispitnim postupkom jednako je tako utvrđeno da je nekoliko trećih zemalja imalo dobavljače koji nisu pripadali istoj grupaciji kao industrija Unije. Uvoz iz ostalih trećih zemalja mogao bi se nastaviti ako se ponovno uspostave ravnopravni uvjeti na tržištu Unije.
(109)
Stoga je tvrdnje iznesene u tom pogledu potrebno odbaciti.
(110)
Nakon konačne objave ista zainteresirana strana ponovila je svoju tvrdnju da će se potražnja za MNG-om u Uniji znatno povećati zbog predstojeće zabrane fosfata i da industrija Unije neće moći udovoljiti toj rastućoj potražnji u Uniji. Međutim, predmetna strana nije dostavila nikakve nove podatke ili konkretne dokaze te je stoga ta tvrdnja odbačena.
(111)
Ista zainteresirana strana isto tako je nakon konačne objave tvrdila da Komisija nije uzela u obzir postotak MNG-a u ukupnim troškovima deterdženata. Međutim, predmetna strana nije dostavila nikakve nove podatke kojima bi se osporili nalazi navedeni u uvodnim izjavama 138. i 139. privremene Uredbe prema kojima je mogući utjecaj mjera na to društvo ograničen. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
(112)
I na kraju, ista zainteresirana strana tvrdila je da nisu uzeti u obzir dodatni troškovi za neprehrambenu industriju i korisnike neprehrambenih proizvoda. Međutim, nije dostavila nikakve nove podatke ili dokaze te je stoga ta tvrdnja odbačena.
(113)
Drugi je korisnik tvrdio da je utjecaj na korisnike mjera protiv Indonezije i Kine potrebno ocijeniti skupno.
(114)
Utjecaj obiju mjera na korisnike analiziran je posebno u kontekstu raspoloživosti alternativnih izvora opskrbe iz uvodne izjave 147. Privremene uredbe. Kako je navedeno u uvodnoj izjavi 108., tom je analizom utvrđeno da je čitav niz trećih zemalja imao mogućnost izvoza MNG-a u Uniju. Te su treće zemlje bile prisutne na tržištu Unije prije nego što je indonezijski dampinški uvoz ušao u Uniju u povećanim količinama.
(115)
Tvrdilo se da korisnici ne mogu prenijeti dodatne troškove antidampinške pristojbe na krajnjeg kupca s obzirom na visoku konkurentnost tržišta gotovih prehrambenih proizvoda Unije.
(116)
Kako je navedeno u uvodnim izjavama od 135. do 137. Privremene uredbe, u pogledu sektora hrane i pića MNG je činio samo oko 5 % ukupnog troška proizvoda koji sadržavaju MNG, a koje proizvode društva koja surađuju. Utvrđeno je da su ta društva profitabilna. Zainteresirana strana nije dostavila nikakve podatke koji bi ukazivali na suprotno. Stoga se potvrđuju zaključci iz uvodne izjave 136. Privremene uredbe da bi mjere imale samo ograničeni utjecaj na ta društva, a tvrdnju iznesenu u tom pogledu potrebno je odbaciti.
4. Interes dobavljača sirovina
(117)
Nakon privremene objave dva dobavljača osporila su zaključak iz uvodne izjave 143. Privremene uredbe navodeći da bi nestanak industrije Unije imao znatan utjecaj na njihovo poslovanje. Dobavljači su tvrdili da bi učinak potencijalnog zaustavljanja proizvodnje MNG-a u industriji Unije imao štetan učinak na njihovo cjelokupno poslovanje s obzirom na to da tvornice šećera ne mogu izbjeći proizvodnju određene količine šećernih sirupa i melase koje u najvećoj mjeri kupuje industrija Unije. Ako se šećer u tom obliku ne proda, to može utjecati na cjelokupnu učinkovitost predmetne tvornice.
(118)
Međutim, te tvrdnje nisu bile potkrijepljene i stoga ih se nije moglo uzeti u obzir.
5. Ostale tvrdnje
(119)
Nakon privremene objave jedna zainteresirana strana ponovila je svoje primjedbe u vezi s navodnim dominantnim položajem industrije Unije, navodeći da bi uvođenjem mjera koje se odnose na MNG industrija Unije imala komparativnu prednost na tržištu Unije. Međutim, te tvrdnje nisu potkrijepljene novim dokazima. Stoga su potvrđeni zaključci iz uvodne izjave 145. Privremene uredbe, a tvrdnju iznesenu u tom pogledu potrebno je odbaciti.
6. Zaključak o interesu Unije
(120)
Budući da nije bilo drugih primjedaba u vezi s interesom Unije, potvrđeni su zaključci iz uvodnih izjava od 126. do 148. Privremene uredbe.
G. KONAČNE ANTIDAMPINŠKE MJERE
1. Razina uklanjanja štete (marža štete)
(121)
Nakon privremene objave jedna zainteresirana strana osporavala je ciljnu dobit upotrijebljenu kako bi se odredila razina uklanjanja štete kako je navedeno u uvodnoj izjavi 151. Privremene uredbe. Navedena je strana tvrdila da bi profitna marža prije oporezivanja u iznosu od 3 % do 5 % bila opravdana i tržišna razina dobiti temeljena na marži neto dobiti prije oporezivanja proizvođača MNG-a u dvjema azijskim zemljama ostvarenoj u 2013.
(122)
Profitna marža upotrijebljena za utvrđivanje razine uklanjanja štete odgovarala je profitnoj marži koju bi industrija Unije mogla opravdano očekivati u uobičajenim uvjetima tržišnog natjecanja. Kako je navedeno u uvodnoj izjavi 151. Privremene uredbe, dampinški uvoz iz Indonezije počeo je davati učinke tek tijekom treće godine promatranog razdoblja. Stoga se smatralo opravdanim utvrditi profitnu maržu pozivajući se na prve dvije godine promatranog razdoblja.
(123)
Budući da nije bilo drugih primjedaba u vezi s razinom uklanjanja štete, potvrđeni su zaključci iz uvodnih izjava od 150. do 152. Privremene uredbe.
2. Konačne mjere
(124)
S obzirom na donesene zaključke u pogledu dampinga, štete, uzročnosti i interesa Unije i u skladu s člankom 9. stavkom 4. Osnovne uredbe, potrebno je uvesti konačne antidampinške mjere na uvoz predmetnog proizvoda na razini dampinških marža, u skladu s pravilom niže pristojbe. U tom je slučaju pojedinačna stopa pristojbe jednog proizvođača izvoznika revidirana nakon privremene objave s obzirom na to da su određene transakcije isključene iz utvrđivanja njegove izvozne cijene.
(125)
Na temelju prethodno navedenog, stope pristojbi koje će se uvesti određene su kako slijedi:
Država
Društvo
Dampinška marža
(%)
Marža štete
(%)
Konačna antidampinška pristojba
(%)
Indonezija
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2
[24,9 - 40,2]
7,2
Indonezija
PT. Miwon Indonesia
13,3
[27,9 - 43,6]
13,3
Indonezija
Sva ostala društva
28,4
[31,4 - 47,0]
28,4
(126)
Pojedinačne stope antidampinške pristojbe određene u ovoj Uredbi utvrđene su na temelju nalaza ovog ispitnog postupka. Stoga one odražavaju stanje utvrđeno tijekom tog ispitnog postupka u odnosu na ta društva. Stope pristojbi primjenjuju se isključivo na uvoz predmetnog proizvoda podrijetlom iz predmetne zemlje koji proizvode navedeni pravni subjekti. Uvezeni predmetni proizvod koji proizvodi bilo koje društvo koje nije posebno navedeno nazivom i adresom u izvršnom dijelu ove Uredbe, uključujući subjekte povezane s onima posebno navedenima, trebao bi podlijegati stopi pristojbe koja se primjenjuje na „sva ostala društva”. Ne bi trebao podlijegati nikakvoj drugoj pojedinačnoj stopi antidampinške pristojbe.
(127)
Društvo može zatražiti primjenu tih pojedinačnih stopa antidampinške pristojbe ako naknadno promijeni naziv subjekta. Zahtjev se mora poslati Komisiji (4). Zahtjev mora sadržavati sve bitne podatke kojima se dokazuje da promjena ne utječe na pravo društva na ostvarivanje koristi od stope pristojbe koja se na njega primjenjuje. Ako promjena naziva društva ne utječe na pravo društva na ostvarivanje koristi od stope pristojbe koja se na njega primjenjuje, obavijest o promjeni naziva objavit će se u Službenom listu Europske unije.
(128)
Kako bi se rizik od izbjegavanja mjera zbog velike razlike među stopama pristojbi sveo na najmanji mogući, potrebne su posebne mjere kako bi se osigurala primjena pojedinačnih antidampinških pristojbi. Društva koja imaju pojedinačne antidampinške pristojbe moraju carinskim tijelima država članica dostaviti valjani trgovački račun. Račun mora biti u skladu sa zahtjevima utvrđenima u Prilogu. Uvoz uz koji nije priložen takav račun podliježe antidampinškoj pristojbi koja se primjenjuje na „sva ostala društva”.
(129)
Kako bi se osigurala ispravna primjena antidampinških mjera, antidampinška pristojba za sva ostala društva primjenjivat će se ne samo na proizvođače izvoznike koji ne surađuju u ovom ispitnom postupku, nego i na proizvođače koji nisu izvozili u Uniju tijekom razdoblja ispitnog postupka.
3. Konačna naplata privremenih pristojbi
(130)
S obzirom na utvrđene dampinške marže i razinu štete nanesene industriji Unije, potrebno je konačno naplatiti iznose osigurane privremenom antidampinškom pristojbom, koja je uvedena Privremenom uredbom.
(131)
Odbor osnovan u skladu s člankom 15. stavkom 1. Osnovne uredbe nije donio mišljenje,
DONIJELA JE OVU UREDBU:
Članak 1.
1. Uvodi se konačna antidampinška pristojba na uvoz mononatrij-glutamata trenutačno razvrstanog u oznaku ex 2922 42 00 (oznaka TARIC 2922420010) i podrijetlom iz Indonezije.
2. Na neto cijenu franko granica Unije, neocarinjeno, za proizvod opisan u stavku 1. koji proizvode društva navedena u tablici primjenjuju se sljedeće stope konačne antidampinške pristojbe:
Društvo
Konačna antidampinška pristojba (%)
Dodatna oznaka TARIC
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2
B961
PT. Miwon Indonesia
13,3
B962
Sva ostala društva
28,4
B999
3. Uvjet za primjenu pojedinačnih stopa antidampinške pristojbe određenih za društva iz stavka 2. je da se carinskim tijelima država članica dostavi valjani trgovački račun koji je u skladu sa zahtjevima iz Priloga. Ne predoči li se takav račun, primjenjuje se pristojba koja se primjenjuje na „sva ostala društva”.
4. Ako nije navedeno drukčije, primjenjuju se važeće odredbe povezane s carinskim pristojbama.
Članak 2.
Konačno se naplaćuju iznosi osigurani privremenim antidampinškim pristojbama na temelju Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 904/2014.
Članak 3.
Ova Uredba stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 21. siječnja 2015.