EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 232/2014
af 11. marts 2014
om oprettelse af et europæisk naboskabsinstrument
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 209, stk. 1, og artikel 212, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (2),
efter den almindelige lovgivningsprocedure, (3) og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Ved denne forordning oprettes det europæiske naboskabsinstrument (ENI) som et af de instrumenter, der direkte støtter Den Europæiske Unions eksterne politikker. Den erstatter Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1638/2006 (4), som udløber den 31. december 2013.
(2)
I artikel 8 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU) fastsættes bestemmelser om, at Unionen skal udvikle særlige forbindelser med sine nabolande med henblik på at skabe et område med velstand og godt naboskab, der bygger på Unionens værdier og er kendetegnet ved tætte og fredelige forbindelser baseret på samarbejde.
(3)
Inden for rammerne af den europæiske naboskabspolitik (ENP) tilbyder Unionen de europæiske naboskabslande et privilegeret forhold, der bygger på gensidig tilslutning til og fremme af værdier som demokrati og respekt for menneskerettighederne, retsstatsprincippet, god regeringsførelse og de markedsøkonomiske principper og en bæredygtig og inklusiv udvikling. Den fastlægger desuden, når det er hensigtsmæssigt, rammer for øget mobilitet og øgede mellemfolkelige kontakter, særlig gennem visumlempelses- og tilbagetagelsesaftaler og gennem visumliberalisering på ad hoc-basis.
(4)
Siden ENP blev lanceret, har den styrket forbindelserne med partnerlandene og medført mærkbare fordele for både Unionen og dens partnere, herunder igangsættelsen af regionale initiativer og støtte til demokratisering i det europæiske naboskabsområde. En række større ændringer i det europæiske naboskabsområde førte i 2011 til en omfattende strategisk revision af ENP. Revisionen sikrer bl.a. større støtte til partnere, der arbejder på at opbygge demokratiske samfund og gennemføre reformer i overensstemmelse med den incitamentbaserede tilgang (princippet om, at »flere reformer giver flere midler«), og princippet om »gensidig ansvarlighed«, partnerskab med samfund og en mere differentieret og skræddersyet tilgang til de enkelte partnerlande. Denne forordning bør etablere klare forbindelser mellem rammerne for ENP og den støtte, der vil blive ydet i medfør af denne forordning.
(5)
Denne forordning bør støtte gennemførelsen af politiske initiativer, der har bidraget til at udforme ENP: det østlige partnerskab mellem Unionen og dens østlige nabolande, partnerskabet for demokrati og fælles velstand og Middelhavsunionen i de sydlige nabolande. Disse initiativer er alle strategisk vigtige og udgør lige betydningsfulde politiske rammer for uddybningen af forbindelser med og mellem partnerlandene på grundlag af principperne om gensidig ansvarlighed, fælles ejerskab og delt ansvar. Denne forordning bør også støtte gennemførelsen af regionalt samarbejde i hele det europæiske naboskabsområde, f.eks. inden for rammerne af politikken for den nordlige dimension eller Sortehavssynergien samt primært i tilfælde af grænseoverskridende samarbejde de eksterne aspekter af relevante makroregionale strategier.
(6)
Målene med denne forordning bør søges nået under passende inddragelse af de eksterne partnere, herunder civilsamfundsorganisationer og lokale myndigheder, i forberedelsen, gennemførelsen og overvågningen af EU-støtten, og under hensyntagen til betydningen af deres rolle. Denne forordning bør også støtte styrkelsen af civilsamfundsorganisationernes evne til at garantere effektiv national ansvarliggørelse og lokalt ejerskab og til at spille en fuldstændig rolle i demokratiseringsprocessen.
(7)
Denne forordning anerkender Den Russiske Føderations særlige status som både Unionens nabo og en strategisk partner i regionen.
(8)
Støtten inden for rammerne af både denne forordning og Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) bør ydes til programmerne for grænseoverskridende samarbejde mellem på den ene side medlemsstaterne og på den anden side partnerlandene og/eller Den Russiske Føderation (»andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde«) langs Unionens ydre grænser for at fremme en integreret og bæredygtig regional udvikling og et integreret og bæredygtigt regionalt samarbejde mellem grænseområder, der støder op til hinanden, og en harmonisk territorial integration i hele Unionen og med nabolandene. For at sikre en effektiv gennemførelse af det grænseoverskridende samarbejde er det vigtigt at harmonisere procedurerne med procedurerne inden for rammerne af det europæiske territoriale samarbejde, når det er relevant.
(9)
Det er desuden vigtigt at fremme og lette samarbejdet mellem Unionen og dens partnere samt andre deltagende lande til deres fælles gavn, navnlig gennem den bedste og mest effektive samordning af de tildelte midler og en sammenlægning af bidragene fra interne og eksterne instrumenter fra Unionens budget, især til projekter vedrørende grænseoverskridende samarbejde og regionalt samarbejde, infrastrukturprojekter af interesse for Unionen, som involverer nabolande, og andre samarbejdsområder.
(10)
Territoriale enheder langs grænserne, der hører ind under lande i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), og de relevante territoriale enheder under de støttemodtagere, der er opført i bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 231/2014 (5), bør ligeledes have mulighed for at deltage i det grænseoverskridende samarbejde. EØS-landenes deltagelse i programmerne for grænseoverskridende samarbejde bør fortsat være baseret på deres egne midler.
(11)
Det forventes, at de medlemsstater, partnerlande og andre deltagende lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde og i det regionale samarbejde, vil yde samfinansiering. Det vil styrke landenes ejerskab, øge de finansielle midler, der er til rådighed til programmerne, og gøre det lettere for lokale interessenter at deltage.
(12)
Med henblik på at harmonisere den terminologi, der anvendes i denne forordning, med den terminologi, som er anvendt inden for det europæiske territoriale samarbejde, bør gennemførelsesdokumenterne for programmerne for grænseoverskridende samarbejde kaldes fælles operationelle programmer.
(13)
Den støtte, der skal ydes til udviklingslandene blandt nabolandene inden for rammerne af ENP, bør være i overensstemmelse med målene og principperne for Unionens eksterne politikker, særlig dens udviklingspolitik og den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Overensstemmelsen med de eksterne aspekter af Unionens interne politikker og instrumenter bør ligeledes sikres.
(14)
Unionen bør tilstræbe den mest effektive anvendelse af de disponible midler, for at optimere virkningen af sin optræden udadtil. Dette bør ske ved hjælp af sammenhæng og komplementaritet mellem instrumenterne for Unionens optræden udadtil samt skabelse af synergier mellem ENI, andre instrumenter til finansiering af Unionens optræden udadtil og andre af Unionens politikker. Dette bør endvidere føre til gensidig styrkelse af de programmer, der udformes i henhold til instrumenterne til finansiering af Unionens optræden udadtil.
(15)
Den fælles EU-Afrika-strategi er relevant for forbindelserne med de nordafrikanske lande i Middelhavsområdet.
(16)
Unionen og dens medlemsstater bør forbedre sammenhængen, effektiviteten og komplementariteten, hvad angår deres respektive politikker for samarbejde med nabolandene. For at sikre, at Unionens samarbejde og medlemsstaternes samarbejde supplerer og styrker hinanden, er det hensigtsmæssigt at sikre en fælles programmering, hvilket bør ske, når det overhovedet er muligt og relevant. Der bør også sikres egentligt samarbejde og koordinering med andre donorer uden for Unionen.
(17)
EU-støtten i medfør af denne forordning bør principielt tilpasses de tilsvarende nationale eller lokale strategier og foranstaltninger i partnerlandene og, når det er relevant, også Den Russiske Føderations strategier og foranstaltninger.
(18)
Kommissionen bør sikre den mest effektive anvendelse af de disponible midler ved at anvende finansielle instrumenter, der giver en løftestangseffekt. Denne effekt kan øges ved at gøre det muligt at anvende og genanvende de midler, der er investeret og genereret via de finansielle instrumenter.
(19)
Bekæmpelse af klimaændringerne er en af de store udfordringer, Unionen står over for, og der er et pressende behov for en indsats på internationalt plan. I overensstemmelse med hensigtserklæringerne i Kommissionens meddelelse af 29. juni 2011 med titlen »Et budget for Europa 2020« om at øge den klimarelaterede andel af EU-budgettet til mindst 20 % bør denne forordning bidrage til at nå dette mål.
(20)
En stabil samarbejdsramme med nabolandene vedrørende energi og ressourcer, som er i tråd med Unionens bestemmelser for det indre marked, bidrager til at forbedre Unionens energi- og ressourcesikkerhed.
(21)
Ligestilling mellem kønnene, rettigheder for personer, der tilhører mindretal, og bekæmpelse af forskelsbehandling og uligheder udgør tværgående mål i forbindelse med alle de foranstaltninger, der gennemføres inden for rammerne af denne forordning.
(22)
I forbindelserne med sine partnere verden over bestræber Unionen sig på at fremme værdigt arbejde og social retfærdighed og ratifikationen og en effektiv gennemførelse af de internationalt anerkendte arbejdsstandarder, herunder udryddelse af børnearbejde, og multilaterale miljøaftaler.
(23)
Denne forordning fastlægger en finansieringsramme for dens anvendelsesperiode, som skal udgøre det primære referencegrundlag, jf. punkt 17 i den interinstitutionelle aftale af 2. december 2013 mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om budgetdisciplin, om samarbejde på budgetområdet og om forsvarlig økonomisk forvaltning (6) for Europa-Parlamentet og Rådet under den årlige budgetprocedure.
(24)
Unionens finansielle interesser bør beskyttes ved hjælp af forholdsmæssige foranstaltninger i hele udgiftscyklussen, herunder forebyggelse, påvisning og efterforskning af uregelmæssigheder, inddrivelse af tabte, uberettiget udbetalte eller ukorrekt anvendte midler og i givet fald indførelse af sanktioner. Disse foranstaltninger bør gennemføres i henhold til de gældende aftaler, der er indgået med internationale organisationer og tredjelande.
(25)
For at tilpasse EU-støtten i henhold til denne forordning bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde for så vidt angår ændring af listen over prioriteterne for EU-støtte i henhold til denne forordning og finansielle bevillinger alt efter programmernes art. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet.
(26)
For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser.
(27)
Gennemførelsesbeføjelserne vedrørende flerårige fælles støtterammer, andre programmeringsdokumenter og gennemførelsesregler, der fastsætter detaljerede bestemmelser om gennemførelsen af det grænseoverskridende samarbejde, bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 (7).
(28)
Undersøgelsesproceduren bør i princippet bruges til vedtagelsen af sådanne gennemførelsesretsakter henset til arten af disse gennemførelsesretsakter, navnlig deres politiske karakter, eller de finansielle følger heraf, med undtagelse af finansielt mindre omfattende foranstaltninger.
(29)
Der er i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 236/2014 (8) fastsat fælles regler og procedurer for gennemførelsen af instrumenterne til finansiering af Unionens optræden udadtil.
(30)
Reglerne for, hvordan Tjenesten for EU's Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten) skal tilrettelægges og fungere er fastsat i Rådets afgørelse 2010/427/EU (9).
(31)
I europæiske naboskabslande, hvor tilpasningen til Unionens regler og standarder er et af de vigtigste politiske mål, er Unionen bedst placeret til at yde sin støtte i henhold til denne forordning. Visse specifikke former for støtte kan kun ydes på EU-plan. Medlemsstaternes overgangsrelaterede erfaringer kan også bidrage til reformernes succes i europæiske naboskabslande og til at fremme universelle værdier i det europæiske naboskabsområde.
(32)
Målene for denne forordning kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, men kan på grund af handlingens omfang og virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i TEU. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.
(33)
Det er hensigtsmæssigt at afstemme anvendelsesperioden for denne forordning med anvendelsesperioden for Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 1311/2013 (10). Nærværende forordning bør derfor anvendes fra den 1. januar 2014 til den 31. december 2020 -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
AFSNIT I
MÅL OG PRINCIPPER
Artikel 1
Generelt formål og anvendelsesområde
1. Ved denne forordning oprettes et europæisk naboskabsinstrument (ENI) med henblik på yderligere fremskridt i retning af et område med fælles velstand og godt naboskab mellem Unionen og de lande og områder, der er opført på listen i bilag I (i det følgende benævnt »partnerlandene«), ved at udvikle særlige forbindelser på grundlag af samarbejde, fred og sikkerhed, gensidig ansvarlighed og fælles tilslutning til de universelle værdier demokrati, retsstatsprincippet og respekt for menneskerettighederne i overensstemmelse med TEU.
2. EU-støtten i henhold til denne forordning skal anvendes til gavn for partnerlande og de områder, der er involveret i det grænseoverskridende samarbejde. Den kan også anvendes til fælles gavn for Unionen og partnerlandene.
3. EU-støtten i henhold til denne forordning kan også anvendes til at sætte Den Russiske Føderation i stand til at deltage i det grænseoverskridende samarbejde, i regionalt samarbejde med EU-deltagelse og i relevante flerlandeprogrammer, herunder i samarbejde på uddannelsesområdet, navnlig udveksling af studerende.
4. Unionen fremmer, udvikler og konsoliderer værdierne frihed, demokrati, menneskerettighedernes og de grundlæggende frihedsrettigheders universalitet og udelelighed, respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder samt princippet om lighed og retsstatsprincippet, som den bygger på, gennem dialog og samarbejde med tredjelande og under overholdelse af principperne i international ret. Finansiering i henhold til denne forordning skal derfor overholde disse værdier og principper samt Unionens forpligtelser i henhold til international ret, idet der tages hensyn til Unionens relevante politikker og holdninger.
Artikel 2
Specifikke mål for EU-støtten
1. EU-støtten i henhold til denne forordning skal fokusere på at fremme et udvidet politisk samarbejde, et velforankret og bæredygtigt demokrati, en gradvis økonomisk integration og et styrket partnerskab med samfund mellem Unionen og partnerlandene og særlig gennemførelsen af partnerskabs- og samarbejdsaftaler, associeringsaftaler og andre eksisterende og fremtidige aftaler samt i fællesskab aftalte handlingsplaner eller tilsvarende dokumenter.
2. EU-støtten i henhold til denne forordning sigter navnlig mod:
a)
at fremme menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, retsstatsprincippet og principperne om lighed og bekæmpelse af alle former for forskelsbehandling, at skabe et velforankret og bæredygtigt demokrati, at fremme god regeringsførelse, at bekæmpe korruption, at styrke den institutionelle kapacitet på alle niveauer og at udvikle et velfungerende civilsamfund, der omfatter arbejdsmarkedets parter
b)
at sikre en gradvis integration på Unionens indre marked og et øget sektorsamarbejde og samarbejde på tværs af sektorer, bl.a. via en tilnærmelse af lovgivningerne og harmonisering af reglerne til EU-standarder og andre relevante internationale standarder og forbedret markedsadgang, herunder gennem vidtgående og brede frihandelsområder, hertil knyttet institutionsopbygning og investeringer, navnlig via fælles net
c)
at skabe betingelserne for en bedre tilrettelæggelse af den lovlige migration og fremme af en velforvaltet mobilitet for mennesker, for gennemførelse af eksisterende eller fremtidige aftaler indgået i overensstemmelse med den samlede strategi for migration og mobilitet og for fremme af den mellemfolkelige kontakt, navnlig i forbindelse med kultur-, uddannelses-, erhvervs- og sportsaktiviteter
d)
at støtte en intelligent, bæredygtig og inklusiv udvikling i alle henseender, nedbringe fattigdom, herunder via udvikling af den private sektor og bekæmpe social udstødelse, fremme kapacitetsopbygningen inden for videnskab, uddannelse og især videregående uddannelse, teknologi, forskning og innovation, fremme den interne økonomiske, sociale og territoriale samhørighed, fremme udvikling af landdistrikterne og folkesundhed og støtte miljøbeskyttelse, klimaindsats og modstandsdygtighed over for katastrofer
e)
at fremme tillidsskabende foranstaltninger, godt naboskab og andre foranstaltninger, der er med til at skabe sikkerhed i alle dens former og forebygge og løse konflikter, herunder langvarige konflikter
f)
at øge det subregionale og regionale samarbejde og samarbejdet i naboskabsområdet samt det grænseoverskridende samarbejde.
3. Opfyldelsen af de specifikke mål i stk. 1 og 2 måles ved hjælp af især relevante, regelmæssige EU-rapporter om gennemførelsen af ENP; hvad angår stk. 2, litra a), d) og e), ved hjælp af de relevante indikatorer, der er fastsat af internationale organisationer og andre relevante organer; hvad angår stk. 2, litra b), c) og d), ved hjælp af omfanget af partnerlandenes tilpasning til Unionens retsforskrifter i det omfang, det er relevant, og hvad angår stk. 2, litra c) og f), ved hjælp af en række relevante aftaler og samarbejdsforanstaltninger.
Indikatorerne til brug ved måling af opfyldelsen af de specifikke mål skal være foruddefinerede, klare, gennemsigtige og, hvor det er relevant, landespecifikke og målbare og bl.a. omfatte hensigtsmæssigt overvågede demokratiske valg, respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, et uafhængigt retsvæsen, samarbejde om spørgsmål vedrørende retlige anliggender, frihed og sikkerhed, omfanget af korruption, handelsmønstre, ligestilling mellem kønnene og indikatorer, der gør det muligt at måle de interne økonomiske forskelle, herunder beskæftigelsesniveauet.
4. EU-støtten i henhold til denne forordning kan også anvendes på andre relevante områder, når det er i overensstemmelse med de overordnede mål for ENP.
Artikel 3
Politisk ramme
1. Partnerskabs- og samarbejdsaftalerne, associeringsaftalerne og andre eksisterende eller fremtidige aftaler, der fastsætter bestemmelser om forbindelserne med partnerlandene, tilsvarende meddelelser fra Kommissionen, Det Europæiske Råds konklusioner og Rådets konklusioner samt relevante topmødeerklæringer eller konklusioner fra ministermøder med de partnerlande, der er omfattet af ENP, herunder i forbindelse med det østlige partnerskab og Middelhavsunionen samt Europa-Parlamentets relevante beslutninger, skal, idet ejerskabsprincippet skal overholdes, udgøre den overordnede politiske ramme for programmeringen og gennemførelsen af EU-støtten i henhold til denne forordning.
2. De vigtigste referencerammer for fastsættelsen af prioriteterne for EU-støtten i henhold til denne forordning og for vurderingen af fremskridt, jf. artikel 2, stk. 3, er: handlingsplaner og andre tilsvarende dokumenter udarbejdet i fællesskab som f.eks. associeringsdagsordenerne mellem partnerlandene og Unionen i bilaterale eller multilaterale formater, herunder, når det er relevant, inden for rammerne af det østlige partnerskab og ENP's sydlige dimension.
3. Hvis der ikke er indgået aftaler som fastsat i stk. 1 mellem Unionen og partnerlandene, kan der ydes EU-støtte i henhold til denne forordning, såfremt den findes egnet til at realisere Unionens politiske mål, og støtten programmeres på grundlag af disse mål under hensyntagen til det berørte lands behov.
Artikel 4
Differentiering, partnerskab og samfinansiering
1. EU-støtte i henhold til denne forordning, der ydes til hvert partnerland i overensstemmelse med artikel 6, stk. 1, litra a), er incitamentsbaseret og differentieret i form og størrelse under hensyn til alle nedenfor anførte elementer, der afspejler partnerlandets:
a)
behov på grundlag af indikatorer som f.eks. befolkning og udviklingsniveau
b)
tilslutning til og fremskridt med gennemførelsen af de i fællesskab aftalte politiske, økonomiske og sociale reformmål
c)
tilslutning til og fremskridt med opbygningen af et velforankret og bæredygtigt demokrati
d)
partnerskab med Unionen, herunder ambitionsniveauet for dette partnerskab
e)
absorptionskapacitet og de potentielle virkninger af EU-støtten i henhold til denne forordning.
Sådan støtte vil blive afspejlet i de flerårige programmeringsdokumenter, jf. artikel 7.
2. Efter vedtagelsen af programmeringsdokumenterne, jf. artikel 7, og med forbehold af de øvrige elementer, der er angivet i stk. 1 i nærværende artikel, vil andelen af disponible midler, der gives til partnerlande, primært blive tilpasset afhængigt af deres fremskridt med opbygningen og konsolideringen af et velforankret og bæredygtigt demokrati og gennemførelsen af de aftalte politiske, økonomiske og sociale reformmål i overensstemmelse med den incitamentbaserede tilgang.
For paraplyprogrammer for flere lande fastsættes andelen i overensstemmelse med de fremskridt, som partnerlandene gør med opbygningen af et velforankret og bæredygtigt demokrati, også under hensyntagen til deres fremskridt med at gennemføre aftalte reformmål, der bidrager til at nå dette.
Partnerlandenes fremskridt vurderes regelmæssigt, navnlig ved hjælp af fremskridtsrapporter under ENP, der omfatter tendenser sammenlignet med tidligere år.
Støtten kan tages op til fornyet overvejelse i tilfælde af alvorlig eller vedvarende regression.
3. Den incitamentsbaserede tilgang gælder ikke støtte til civilsamfundet, mellemfolkelige kontakter, herunder samarbejde mellem lokale myndigheder, støtte til forbedring af menneskerettighederne eller kriserelaterede støtteforanstaltninger. Sådan støtte kan forhøjes i tilfælde af alvorlig eller vedvarende regression.
4. Den incitamentsbaserede tilgang i denne forordning skal være genstand for regelmæssige drøftelser i Europa-Parlamentet og i Rådet.
5. EU-støtte, der ydes inden for rammerne af denne forordning, fastsættes principielt i partnerskab med støttemodtagerne. Partnerskabet inddrager eventuelt følgende interessenter i forberedelsen og gennemførelsen af samt kontrollen med EU-støtten:
a)
nationale og lokale myndigheder, og
b)
civilsamfundsorganisationer
herunder gennem høring og rettidig adgang til relevante oplysninger, der gør det muligt for dem at spille en væsentlig rolle i denne proces.
6. EU-støtten i henhold til denne forordning samfinansieres principielt af partnerlandene og andre deltagende lande ved hjælp af offentlige midler, bidrag fra støttemodtagerne eller andre kilder. Kravene om samfinansiering kan fraviges i behørigt begrundede tilfælde, og når det er nødvendigt for at støtte udviklingen af civilsamfundet og ikke-statslige aktører, navnlig mindre civilsamfundsorganisationer, uden at det berører overholdelsen af andre betingelser, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 (11).
Artikel 5
Sammenhæng og koordinering af donorforanstaltninger
1. Ved gennemførelsen af denne forordning sikres sammenhængen med alle områder af Unionens optræden udadtil samt med andre relevante EU-politikker. Med henblik herpå baseres de foranstaltninger, der finansieres inden for rammerne af denne forordning, herunder dem der forvaltes af Den Europæiske Investeringsbank (EIB), på de i artikel 3, stk. 1 og 2, nævnte dokumenter vedrørende samarbejdspolitikken samt på Unionens specifikke interesser, politiske prioriteter og strategier. Disse foranstaltninger overholder forpligtelserne i henhold til de multilaterale aftaler og de internationale konventioner, som Unionen og partnerlandene er parter i.
2. Unionen, medlemsstaterne og EIB sikrer sammenhængen mellem den støtte, der ydes inden for rammerne af denne forordning, og anden støtte, der ydes af Unionen, medlemsstaterne og europæiske finansieringsinstitutioner.
3. Unionen og medlemsstaterne koordinerer deres respektive støtteprogrammer for at øge støttens og den politiske dialogs virkning og effektivitet og undgå overlappende støtte i overensstemmelse med de fastsatte principper for styrkelse af den operationelle koordinering på området ekstern bistand og for harmonisering af politikker og procedurer. Koordineringen indebærer regelmæssige høringer og hyppig udveksling af relevant information i de forskellige faser i støttecyklussen, særlig i marken. Fælles programmering gennemføres, når det er muligt og relevant. Når dette ikke er muligt, overvejes der andre ordninger, f.eks. delegeret samarbejde og overførselsordninger, med henblik på at sikre størst mulig koordinering.
Kommissionen aflægger rapport om fælles programmering med medlemsstaterne som led i den rapport, der omhandles i artikel 17 i forordning (EU) nr. 236/2014, og indarbejder henstillinger i tilfælde, hvor fælles programmering ikke blev opnået fuldt ud.
4. Unionen tager sammen med medlemsstaterne de nødvendige skridt, herunder høringer på et tidligt tidspunkt af programmeringsprocessen, til at garantere komplementaritet, en passende koordinering og et passende samarbejde med multilaterale og regionale organisationer og enheder såsom de europæiske finansieringsinstitutioner, internationale finansieringsinstitutioner, De Forenede Nationers særorganisationer, fonde og programmer, private og politiske fonde og donorer uden for Unionen.
5. De dokumenter, der er omhandlet i artikel 7, stk. 2 og 3, henviser også så vidt muligt til andre EU-donorers aktiviteter.
AFSNIT II
VEJLEDENDE PROGRAMMERING OG TILDELING AF MIDLER
Artikel 6
Programmernes art
1. EU-støtten i henhold til denne forordning gennemføres ved hjælp af:
a)
bilaterale programmer, der omfatter EU-støtte til et partnerland
b)
flerlandeprogrammer, der vedrører udfordringer, der er fælles for alle eller en række partnerlande, på grundlag af prioriteterne for det østlige partnerskab og ENP's sydlige dimension og under hensyn til det arbejde, der er udført i forbindelse med Middelhavsunionen, og regionalt og subregionalt samarbejde, hovedsagelig mellem to eller flere partnerlande, herunder også inden for rammerne af den nordlige dimension og Sortehavssynergien. Dette kan omfatte Den Russiske Føderation i henhold til artikel 1, stk. 3
c)
programmerne for grænseoverskridende samarbejde, der vedrører samarbejdet mellem på den ene side en eller flere medlemsstater og på den anden side et eller flere partnerlande og/eller Den Russiske Føderation (»andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde«), og som finder sted langs den del af Unionens ydre grænser, som de deler.
2. Prioriteterne for EU-støtte i henhold til denne forordning fastlægges i bilag II.
3. EU-støtten i henhold til denne forordning gennemføres i henhold til forordning (EU) nr. 236/2014, og for de programmer, der er omhandlet i nærværende forordnings artikel 6, stk. 1, litra c), ligeledes i henhold til gennemførelsesbestemmelserne, der fastsæter de specifikke bestemmelser for gennemførelsen af det grænseoverskridende samarbejde som omhandlet i nærværende forordnings artikel 12.
Artikel 7
Programmering og vejledende tildeling af midler til de vejledende landeprogrammer og flerlandeprogrammer
1. De vejledende finansielle bevillinger til landeprogrammer fastsættes på grundlag af de kriterier, der er omhandlet i artikel 4, stk. 1.
2. Hvad angår de lande, hvor de dokumenter, der er omhandlet i artikel 3, stk. 2, findes, vedtages en omfattende flerårig, fælles støtteramme i henhold til undersøgelsesproceduren, jf. artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014 Inden for den nævnte ramme:
a)
ses der nærmere på de fremskridt, der gøres i forbindelse med den politiske ramme og opfyldelsen af tidligere aftalte mål, og der gøres status med hensyn til forbindelserne mellem Unionen og partnerlandet, herunder ambitionsniveauet for partnerlandets partnerskab med Unionen
b)
fastsættes mål og prioriteter for EU-støtten, hovedsagelig udvalgt blandt de prioriteter, der er medtaget i de dokumenter, der er omhandlet i artikel 3, stk. 2, og i partnerlandenes strategier eller planer, når disse strategier eller planer stemmer overens med den overordnede politiske ramme, og for hvilke Unionens regelmæssige vurderinger har vist, at der er behov for støtte
c)
angives de forventede resultater og
d)
fastsættes det vejledende finansieringsniveau opdelt per prioritet.
De vejledende finansielle bevillinger til hver fælles støtteramme tildeles i form af intervaller på højst 20 % af disse bevillinger.
Varigheden af den fælles støtteramme svarer i princippet til varigheden af de relevante dokumenter, der er omhandlet i artikel 3, stk. 2.
3. Hvad angår de lande, hvor de dokumenter, der er omhandlet i artikel 3, stk. 2, i denne forordning ikke findes, vedtages et omfattende programmeringsdokument, der omfatter en strategi og et flerårigt vejledende program efter undersøgelsesproceduren i artikel 15, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014. I dette dokument:
a)
fastsættes en EU-indsatsstrategi på grundlag af en analyse af situationen i det pågældende land, dets forbindelser med Unionen og partnerlandenes strategier eller planer, når disse strategier eller planer stemmer overens med den overordnede politiske ramme
b)
fastsættes målene og prioriteterne for EU-støtten
c)
angives de forventede resultater, og
d)
fastsættes det vejledende finansieringsniveau opdelt per prioritet.
De tilhørende vejledende finansielle bevillinger tildeles i form af intervaller på højst 20 % af disse bevillinger. Programmeringsdokumentet skal strække sig over et passende flerårigt tidsrum.
4. Hvad angår flerlandeprogrammerne, vedtages et omfattende programmeringsdokument, der omfatter en strategi og et flerårigt vejledende program efter undersøgelsesproceduren i artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014. I dette dokument:
a)
fastsættes målene og prioriteterne for EU-støtten til regioner eller subregioner, idet de afspejler de prioriteter, som er fastlagt inden for rammerne af det østlige partnerskab eller Middelhavsunionen, hvor det er relevant
b)
angives de forventede resultater, og
c)
fastsættes det vejledende finansieringsniveau opdelt per prioritet.
De vejledende finansielle bevillinger til flerlandeprogrammer fastsættes på grundlag af gennemsigtige og objektive kriterier.
Programmeringsdokumentet skal strække sig over et passende flerårigt tidsrum.
5. De dokumenter vedrørende den fælles støtteramme gennemgås om nødvendigt på ny, herunder i lyset af de relevante regelmæssige EU-rapporter og under hensyn til det arbejde, der er udført i de fælles organer, der er oprettet i henhold til aftalerne med partnerlandene, og kan revideres efter undersøgelsesproceduren i artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014. Programmeringsdokumenterne i stk. 2 og 3, tages op til fornyet overvejelse midtvejs i deres løbetid, eller når det måtte være nødvendigt, og kan revideres efter samme procedure.
6. For at lette gennemførelsen af den incitamentbaserede tilgang i artikel 4, stk. 2, afsættes et beløb på omkring 10 % af finansieringsrammen i artikel 17, stk. 1, til paraplyprogrammer for flere lande, som vil supplere de finansielle landebevillinger, der er omhandlet i artikel 7, stk. 2 og 3. De relevante kommissionsafgørelser om oprettelse af de pågældende paraplyprogrammer angiver, hvilke lande der kan modtage tildelinger, idet de faktiske tildelinger fastsættes på grundlag af fremskridtene i retning af et velforankret og bæredygtigt demokrati og gennemførelsen af de aftalte reformmål, der bidrager til at nå dette mål.
7. Når det er nødvendigt mere effektivt at gennemføre foranstaltninger til fælles gavn for Unionen og partnerlandene på områder såsom tværnationalt samarbejde og fælles net kan midlerne inden for rammerne af denne forordning lægges sammen med midler i henhold til andre relevante EU-forordninger. I så tilfælde beslutter Kommissionen, hvilket fælles sæt regler der skal finde anvendelse på gennemførelsen.
8. Medlemsstaterne inddrages i programmeringsprocessen i overensstemmelse med artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014. De medlemsstater og andre donorer, der har givet tilsagn om at programmere deres støtte i fællesskab med Unionen, involveres særlig tæt. Programmeringsdokumenterne kan eventuelt også omfatte deres bidrag.
9. Hvis medlemsstaterne og andre donorer har givet tilsagn om at programmere deres støtte i fællesskab, kan et fælles flerårigt programmeringsdokument erstatte den fælles støtteramme og de programmeringsdokumenter, der er omhandlet i stk. 3 og 4, på betingelse af, at det opfylder kravene i disse stykker.
10. I tilfælde af kriser eller trusler mod demokratiet, retsstatsprincippet eller menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder eller ved naturkatastrofer eller menneskeskabte katastrofer kan der foretages en ad hoc-revision af programmeringsdokumenterne. Denne hasterevision skal sikre sammenhængen mellem EU-politikker, EU-støtte, der ydes inden for rammerne af denne forordning, og støtte, der ydes inden for rammerne af andre EU-instrumenter til finansiering af Unionens optræden udadtil. En hasterevision kan føre til vedtagelsen af reviderede programmeringsdokumenter. I så tilfælde sender Kommissionen de reviderede programmeringsdokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet til orientering senest en måned efter deres vedtagelse.
11. Enhver programmering eller revision af programmer, der finder sted efter offentliggørelsen af den midtvejsevalueringsrapport, der er nævnt i artikel 17 i forordning (EU) nr. 236/2014, skal tage hensyn til rapportens resultater og konklusioner.
AFSNIT III
GRÆNSEOVERSKRIDENDE SAMARBEJDE
Artikel 8
Geografisk støtteberettigelse
1. Programmerne for grænseoverskridende samarbejde, som er omhandlet i artikel 6, stk. 1, litra c), kan fastsættes:
a)
for landegrænser, der omfatter alle territoriale enheder svarende til niveau 3 i den fælles nomenklatur for statistiske regionale enheder (NUTS) eller tilsvarende langs landegrænser mellem medlemsstaterne og de andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde, med forbehold af eventuelle tilpasninger, der kan være påkrævet for at sikre samarbejdsaktionens sammenhæng og kontinuitet, og i overensstemmelse med artikel 9, stk. 4
b)
for søgrænser, der omfatter alle territoriale enheder svarende til NUTS 3-niveau eller tilsvarende langs søgrænser mellem medlemsstaterne og de andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde, og som der højst er 150 km mellem, med forbehold af eventuelle tilpasninger, der kan være påkrævet for at sikre samarbejdsaktionens sammenhæng og kontinuitet
c)
rundt om et havområde, der omfatter alle territoriale kystenheder svarende til NUTS 2-niveau eller tilsvarende langs et havområde mellem medlemsstater og de andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde.
2. For at sikre, at de eksisterende samarbejdsordninger fortsætter, og i andre begrundede tilfælde samt med henblik på at bidrage til programmets mål kan de territoriale enheder, der støder op til dem, der er omhandlet i stk. 1, få tilladelse til at deltage i det grænseoverskridende samarbejde. Betingelserne for, hvorledes tilstødende territoriale enheder kan deltage i samarbejdet, fastsættes i de fælles operationelle programmer.
3. I behørigt begrundede tilfælde kan større sociale, økonomiske eller kulturelle centre i medlemsstaterne eller i andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde, som ikke støder op til de støtteberettigede territoriale enheder, medtages på betingelse af, at deres deltagelse bidrager til de mål, der er fastsat i programmeringsdokumentet. Betingelserne for, hvorledes sådanne centre kan deltage i samarbejdet, fastsættes i de fælles operationelle programmer.
4. For programmer, der udarbejdes i overensstemmelse med stk. 1, litra b), kan Kommissionen efter aftale med deltagerne foreslå, at den geografiske støtteberettigelse udvides til hele den territoriale enhed på NUTS 2-niveau, på hvis område den territoriale enhed på NUTS 3-niveau er beliggende.
5. Det grænseoverskridende samarbejde sigter mod at være sammenhængende med målene for eksisterende og fremtidige makroregionale strategier.
Artikel 9
Programmering og tildeling af midler til det grænseoverskridende samarbejde
1. Der udarbejdes et programmeringsdokument med henblik på fastsættelse af følgende:
a)
de strategiske mål, der skal forfølges i forbindelse med det grænseoverskridende samarbejde, samt prioriteringerne og de forventede resultater af samarbejdet
b)
listen over de fælles operationelle programmer, der skal fastsættes
c)
den vejledende fordeling af midlerne mellem de land- og søgrænseprogrammer, der er omhandlet i artikel 8, stk. 1, litra a) og b), og de havområdeprogrammer, der er omhandlet i artikel 8, stk. 1, litra c)
d)
de vejledende flerårige bevillinger til hvert fælles operationelt program
e)
de territoriale enheder, der er berettiget til at deltage i hvert fælles operationelle program, og de territoriale enheder og centre, der er omhandlet i artikel 8, stk. 2, 3 og 4
f)
den vejledende tildeling af eventuelle midler til horisontale kapacitetsopbyggende foranstaltninger, netværkssamarbejde og udveksling af erfaringer mellem programmerne
g)
bidragene til de tværnationale programmer, der er oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1299/2013 (12), som partnerlande og/eller Den Russiske Føderation deltager i.
Programmeringsdokumentet skal dække et tidsrum på syv år og vedtages af Kommissionen efter undersøgelsesproceduren i artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014. Det tages op til fornyet overvejelse midtvejs i sin løbetid, eller når det måtte være nødvendigt, og kan revideres efter den nævnte procedure.
2. De fælles operationelle programmer samfinansieres af EFRU. Det samlede beløb, som EFRU bidrager med, fastsættes i henhold til artikel 4, stk. 4, i forordning (EU) nr. 1299/2013. Denne forordning gælder for anvendelsen af dette bidrag.
3. Førtiltrædelsesinstrumentet (IPA II) som oprettet ved forordning (EU) nr. 236/2014 kan anvendes til at samfinansiere de fælles operationelle programmer, som de støtteberettigede, der er anført i bilag I til nævnte forordning, deltager i. Nærværende forordning gælder for anvendelsen af denne samfinansiering.
4. De vejledende tildelinger af midler til de fælles operationelle programmer beregnes på grundlag af objektive kriterier, navnlig befolkningen i de støtteberettigede territoriale enheder som defineret i artikel 8, stk. 1, litra a), b) og c). Ved fastsættelsen af de vejledende tildelinger kan der foretages tilpasninger, der afspejler behovet for at skabe balance mellem bidragene fra EFRU og bidragene i henhold til denne forordning samt andre faktorer, der påvirker samarbejdets intensitet såsom særlige kendetegn i grænseområderne og deres kapacitet til at forvalte og absorbere EU-støtten.
Artikel 10
Fælles operationelle programmer
1. Det grænseoverskridende samarbejde gennemføres via flerårige fælles operationelle programmer, der dækker samarbejdet om en grænse eller en gruppe af grænser, og som omfatter flerårige foranstaltninger, der forfølger et ensartet sæt prioriteter, og som kan gennemføres med EU-støtte. De fælles operationelle programmer tager udgangspunkt i det programmeringsdokument, der er omhandlet i artikel 9, stk.1. De skal indeholde en kortfattet beskrivelse af de forvaltnings- og kontrolsystemer, der omfatter de elementer, der er omhandlet i artikel 11, stk. 2, og i artikel 12, stk. 2.
2. De fælles operationelle programmer for land- og søgrænser skal udarbejdes for hver grænse på det mest hensigtsmæssige territoriale niveau og omfatte støtteberettigede territoriale enheder tilhørende en eller flere medlemsstater og et eller flere andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde.
3. De fælles operationelle programmer rundt om havområder skal være multilaterale, udarbejdet på det mest hensigtsmæssige territoriale niveau og omfatte støtteberettigede territoriale enheder, der støder op til et fælles havområde tilhørende flere deltagende lande, herunder mindst én medlemsstat og ét andet land, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde. I programmerne kan indgå bilaterale aktiviteter, der støtter samarbejdet mellem én medlemsstat og ét andet land, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde.
4. Senest et år efter godkendelsen af det programmeringsdokument, der er omhandlet i artikel 9, stk. 1, og efter vedtagelsen af gennemførelsesbestemmelserne, der indeholder de specifikke bestemmelser for gennemførelsen af det grænseoverskridende samarbejde, forelægger de deltagende lande i fællesskab Kommissionen forslag til fælles operationelle programmer. Kommissionen vedtager inden for en frist, der fastsættes i gennemførelsesbestemmelserne, hvert fælles operationelt program efter at have undersøgt, om det er i overensstemmelse med denne forordning, med programmeringsdokumentet og med gennemførelsesbestemmelserne. Kommissionen forelægger de fælles operationelle programmer for Europa-Parlamentet og medlemsstaterne til orientering senest en måned efter disse programmers vedtagelse.
5. Områder i andre lande end medlemsstater eller andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde, og som støder op til støtteberettigede områder som defineret i artikel 8, stk. 1, litra a) og b), eller som støder op til et fælles havområde, for hvilket der er fastsat et fælles operationelt program, kan omfattes af et fælles operationelt program og modtage EU-støtte i henhold til denne forordning på de betingelser, der er fastsat i det programmeringsdokument, der er omhandlet i artikel 9, stk. 1.
6. Kommissionen og de deltagende lande træffer hensigtsmæssige foranstaltninger for at sikre, at programmerne for grænseoverskridende samarbejde, særlig for et havområde, der fastsættes inden for rammerne af denne forordning, og programmerne for tværnationalt samarbejde, der fastsættes inden for rammerne af forordning (EU) nr. 1299/2013, og som delvis overlapper hinanden geografisk, fuldt ud supplerer og styrker hinanden gensidigt.
7. De fælles operationelle programmer kan revideres på de deltagende landes og Kommissionens initiativ af årsager såsom:
a)
ændringer i samarbejdsprioriteterne eller den socioøkonomiske udvikling
b)
resultaterne af gennemførelsen af de pågældende foranstaltninger og resultaterne af kontrol- og evalueringsprocessen
c)
behovet for at tilpasse størrelsen af de disponible midler og omfordele dem.
8. Senest ved udgangen af kalenderåret efter året for vedtagelsen af de fælles operationelle programmer indgår Kommissionen finansieringsaftaler med de andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde. Finansieringsaftalen skal indeholde de retlige bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre et fælles operationelt program og kan medundertegnes af de andre deltagende lande og af den forvaltningsmyndighed, der er omhandlet i artikel 12, stk. 2, litra c), eller af det land, hvor forvaltningsmyndigheden har sit sæde.
Der indgås om nødvendigt en aftale, f.eks. i form af et aftalememorandum, mellem de deltagende lande og forvaltningsmyndigheden, hvori de pågældende landes specifikke finansielle ansvar og de nærmere bestemmelser for programgennemførelsen, herunder deres forvaltningsmæssige og administrative opgaver og ansvarsområder, fastsættes.
9. Der udarbejdes et fælles operationelt program, der involverer mere end ét andet land, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde, hvis mindst ét andet land, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde, har undertegnet finansieringsaftalen. Andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde, og som er omfattet af det fastsatte program, kan tilslutte sig det på et hvilket som helst tidspunkt ved at undertegne finansieringsaftalen.
10. Hvis et deltagende land påtager sig at samfinansiere et fælles operationelt program, skal ordningerne og de nødvendige garantier for revision, tilvejebringelse, anvendelse og kontrol af samfinansieringen præciseres i dette program. Den tilknyttede finansieringsaftale undertegnes af alle deltagende lande og forvaltningsmyndigheden for det fælles operationelle program eller af det land, hvor forvaltningsmyndigheden har sit sæde.
11. De fælles operationelle programmer kan også indeholde bestemmelser om et finansielt bidrag fra eller til finansielle instrumenter, som støtten kan kombineres med under hensyn til reglerne for disse instrumenter, forudsat at det bidrager til at nå disse programmers prioriteter.
12. På grundlag af partnerskabsprincippet udvælger de deltagende lande, hvis det er relevant, deres lokale myndigheder i fællesskab de foranstaltninger, der skal have EU-støtte, og som er i overensstemmelse med prioriteterne og foranstaltningerne i et fælles operationelt program.
13. I særlige og behørigt begrundede tilfælde, hvor:
a)
der ikke kan fremlægges et fælles operationelt program på grund af problemer i forbindelserne mellem de deltagende lande eller mellem Unionen og et andet land, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde
b)
et fælles operationelt program ikke kan gennemføres på grund af problemer i forbindelserne mellem deltagende lande
c)
de deltagende lande ikke har forelagt Kommissionen et fælles operationelt program senest den 30. juni 2017, eller
d)
ingen af de andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde i programmet, har undertegnet den relevante finansieringsaftale senest ved udgangen af året efter programmets vedtagelse
tager Kommissionen efter at have hørt den eller de pågældende medlemsstater de nødvendige skridt til at sætte den eller de pågældende medlemsstater i stand til at anvende bidraget fra EFRU til det fælles operationelle program i henhold til artikel 4, stk. 7 og 8, i forordning (EU) nr. 1299/2013.
14. Budgetforpligtelser for foranstaltninger eller programmer på området grænseoverskridende samarbejde, som løber over mere end ét regnskabsår, kan opdeles over flere år i årlige trancher.
Artikel 11
Forvaltning af fælles operationelle programmer
1. Fælles operationelle programmer gennemføres i reglen ved delt forvaltning sammen med medlemsstaterne. De deltagende lande kan dog foreslå, at de gennemføres ved indirekte forvaltning foretaget af en enhed, der er anført i forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012, og i overensstemmelse med de gennemførelsesbestemmelser, der er omhandlet i artikel 12, stk. 2.
2. Kommissionen sikrer selv på grundlag af de disponible oplysninger, at medlemsstaten i tilfælde af delt forvaltning, eller det andet land, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde, eller den internationale organisation i tilfælde af indirekte forvaltning har oprettet og anvender forvaltnings- og kontrolsystemer, der er i overensstemmelse med forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012, med nærværende forordning og med gennemførelsesbestemmelserne hertil som omhandlet i artikel 12, stk. 2, i nærværende forordning.
De pågældende medlemsstater, de pågældende andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde, og de pågældende internationale organisationer sikrer, at deres forvaltnings- og kontrolsystem fungerer effektivt, og sikrer de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed og overholdelse af princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning. De er ansvarlige for forvaltningen af og kontrollen med programmerne.
Kommissionen kan kræve, at den pågældende medlemsstat, det pågældende andet land, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde, eller den pågældende internationale organisation undersøger klager, der indgives til Kommissionen vedrørende udvælgelsen eller gennemførelsen af de foranstaltninger, der støttes inden for rammerne af dette afsnit, eller den måde, hvorpå forvaltnings- og kontrolsystemet fungerer.
3. For at muliggøre en passende forberedelse af gennemførelsen af de fælles operationelle programmer er de udgifter, der påløber efter indgivelsen af et fælles operationelt program til Kommissionen støtteberettigede fra den 1. januar 2014.
4. Såfremt der er begrænsninger i støtteberettigelsen, jf. artikel 8, stk. 7, i forordning (EU) nr. 236/2014, er den i stk. 1 i nærværende artikel omhandlede enhed, som kan iværksætte indkaldelser af forslag og bud, berettiget til at acceptere støtteberettigede tilbudsgivere, ansøgere og kandidater fra ikke-støtteberettigede lande eller varer af en ikke-støtteberettiget oprindelse, jf. artikel 8, stk. 2, og artikel 9, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014.
Artikel 12
Gennemførelsesregler for det grænseoverskridende samarbejde
1. Gennemførelsesbestemmelserne, der indeholder de specifikke bestemmelser for gennemførelsen af dette afsnit, vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014.
2. Gennemførelsesbestemmelserne omfatter bl.a. detaljerede bestemmelser om:
a)
samfinansieringssatsen og metoden
b)
indhold, forberedelse, ændring og afslutning af fælles operationelle programmer
c)
programstrukturernes rolle og funktion, f.eks. det fælles kontroludvalg, forvaltningsmyndigheden og dens fælles tekniske sekretariat, herunder deres stilling, en effektiv fastlæggelse af deres struktur, ansvarlighed og ansvarsområder, en beskrivelse af forvaltnings- og kontrolsystemer og betingelser, som gælder for den tekniske og økonomiske forvaltning af EU-støtten, herunder udgifternes støtteberettigelse
d)
tilbagebetalingsprocedurer i alle deltagende lande
e)
kontrol og evaluering
f)
synlighed og informationsaktiviteter
g)
delt og indirekte forvaltning, jf. artikel 6, stk. 2, i forordning (EU) nr. 236/2014.
AFNSIT IV
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 13
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 14 med henblik på at ændre bilag II. Efter offentliggørelsen af midtvejsevalueringsrapporten, og på grundlag af henstillingerne i nævnte rapport vedtager Kommissionen navnlig en delegeret retsakt om ændring af bilag II senest den 31. marts 2018.
Artikel 14
Udøvelse af de delegerede beføjelser
1. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter tillægges Kommissionen på de i denne artikel fastlagte betingelser.
2. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter, jf. artikel 13, tillægges Kommissionen indtil den 31. december 2020.
3. Den i artikel 13 omhandlede delegation af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet. En afgørelse om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning dagen efter offentliggørelsen af afgørelsen i Den Europæiske Unions Tidende eller på et senere tidspunkt, der angives i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af delegerede retsakter, der allerede er i kraft.
4. Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, giver den samtidigt Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom.
5. En delegeret retsakt vedtaget i henhold til artikel 13 træder kun i kraft, hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af den pågældende retsakt til Europa-Parlamentet og Rådet, eller hvis Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af denne frist begge har underrettet Kommissionen om, at de ikke agter at gøre indsigelse. Denne frist forlænges med to måneder på Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ.
Artikel 15
Udvalg
Kommissionen bistås af udvalget for det europæiske naboskabsinstrument. Dette udvalg er et udvalg som omhandlet i forordning (EU) nr. 182/2011.
Artikel 16
Deltagelse af et tredjeland, som ikke er omfattet af artikel 1
1. I behørigt begrundede tilfælde og for at sikre sammenhængen og effektiviteten af EU-støtten eller for at fremme det regionale eller tværregionale samarbejde kan Kommissionen fra sag til sag beslutte at udvide støtteberettigelsen for specifikke foranstaltninger i overensstemmelse med artikel 2 i forordning (EU) nr. 236/2014 til at omfatte lande, territorier og områder, som ellers ikke ville være støtteberettigede.
Uanset artikel 8, stk. 1, i forordning (EU) nr. 236/2014 kan fysiske og juridiske personer fra de pågældende lande, territorier og områder deltage i procedurerne for gennemførelsen af sådanne foranstaltninger.
2. Der kan fastsættes bestemmelser om muligheden omhandlet i stk. 1 i de programmeringsdokumenter, der er omhandlet i artikel 7.
Artikel 17
Finansieringsramme
1. Finansieringsrammen for gennemførelsen af denne forordning for perioden 2014-2020 fastsættes til 15 432 634 000 EUR i løbende priser. Op til 5 % af finansieringsrammen tildeles programmerne for grænseoverskridende samarbejde, jf. artikel 6, stk. 1, litra c).
2. De årlige bevillinger godkendes af Europa-Parlamentet og Rådet inden for rammerne af den flerårige finansielle ramme.
3. I overensstemmelse med artikel 18, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1288/2013 (13) afsættes der et vejledende beløb på 1 680 000 000 EUR fra forskellige instrumenter til finansiering af Unionens optræden udadtil, dvs. instrumentet for udviklingssamarbejde oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 233/2014 (14), ENI, instrumentet for førtiltrædelsesbistand (IPA II) oprettet ved forordning (EU) nr. 231/2014 og partnerskabsinstrumentet oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 234/2014 (15) til aktioner vedrørende læringsmobilitet til eller fra partnerlande som omhandlet i forordning (EU) nr. 1288/2013 og til samarbejde og politisk dialog med myndigheder, institutioner og organisationer fra disse lande. Forordning (EU) nr. 1288/2013 gælder for anvendelsen af disse midler.
Midlerne stilles til rådighed via kun to flerårige tildelinger, der omfatter henholdsvis de første fire år og de resterende tre år. Bevillingen af disse midler afspejles i den i nærværende forordning omhandlede vejledende flerårige programmering i overensstemmelse med de identificerede behov og prioriteter i de pågældende lande. Hvis forholdene uventet ændrer sig på afgørende vis, eller hvis der sker betydelige politiske ændringer, kan bevillingerne ændres i overensstemmelse med prioriteterne for Unionens optræden udadtil.
Artikel 18
Tjenesten for EU's Optræden Udadtil
Denne forordning anvendes i overensstemmelse med afgørelse 2010/427/EU.
Artikel 19
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2014 til den 31. december 2020.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i enhver medlemsstat.
Udfærdiget i Strasbourg, den 11. marts 2014.
UREDBA (EU) br. 232/2014 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 11. ožujka 2014.
o uspostavi Europskog instrumenta za susjedstvo
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 209. stavak 1. i članak 212. stavak 2.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija (2),
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (3),
budući da:
(1)
Ovom Uredbom uspostavlja se Europski instrument za susjedstvo (ENI), kao jedan od instrumenata namijenjenih pružanju izravne potpore vanjskim politikama Europske unije. Njome se zamjenjuje Uredba (EZ) br. 1638/2006 Europskog parlamenta i Vijeća (4) koja je prestala važiti 31. prosinca 2013.
(2)
Člankom 8. Ugovora o Europskoj uniji (UEU) predviđa se da Unija treba razviti poseban odnos sa susjednim zemljama radi uspostave područja blagostanja i dobrosusjedskih odnosa, utemeljenog na vrijednostima Unije i obilježenog bliskim i miroljubivim odnosima koji se temelje na suradnji.
(3)
U okviru Europske politike za susjedstvo (EPS) Unija zemljama europskog susjedstva nudi privilegirani odnos, koji se temelji na zajedničkom prihvaćanju i promicanju vrijednosti demokracije i ljudskih prava, vladavine prava, dobrog upravljanja i načela tržišnoga gospodarstva te održivog i uključivog razvoja. EPS nadalje pruža, prema potrebi, okvir za poboljšanu mobilnost i osobne kontakte, posebno olakšavanjem izdavanja viza i sporazumima o ponovnom prihvatu te, ovisno o slučaju, liberalizacijom viza.
(4)
Od svojeg pokretanja, EPS je ojačao odnose sa zemljama partnerima i donijela vidljivu korist Uniji i njezinim partnerima, uključujući pokretanje regionalnih inicijativa i potporu demokratizaciji u europskom susjedstvu. Više važnih događaja u europskom susjedstvu potaknuli su sveobuhvatno strateško preispitivanje EPS-a 2011. Tim preispitivanjem se između ostalog predviđa veća potpora partnerima koji su usmjereni na izgradnju demokratskih društava i provođenje reformi u skladu s pristupom koji se temelji na poticajima („više za više”) i načelom „uzajamne odgovornosti”, partnerstvo s društvima te različitiji i prilagođeni pristup pojedinačnim zemljama partnerima. Ovom Uredbom trebala bi se uspostaviti jasna veza između okvira EPS-a i potpore koja se treba pružiti u okviru ove Uredbe.
(5)
Ovom Uredbom trebala bi se podupirati provedba političkih inicijativa koje su oblikovale EPS: Istočnog partnerstva između Unije i njezinih istočnih susjeda, Partnerstva za demokraciju i zajednički napredak te inicijative Unija za Mediteran u južnom susjedstvu. Sve su te inicijative strateški važne i pružaju jednako smislene političke okvire za produbljivanje odnosa sa zemljama partnerima kao i između njih, a koji se zasnivaju na načelima uzajamnih obveza te zajedničke odgovornosti. Ovom Uredbom također bi se trebala podupirati provedba regionalne suradnje diljem europskog susjedstva, između ostalog u okviru politike Sjeverne dimenzije ili Crnomorske sinergije, kao i, ponajprije u slučaju prekogranične suradnje, u vezi s vanjskim aspektima relevantnih makroregionalnih strategija.
(6)
Ciljeve ove Uredbe trebalo bi ostvarivati uz odgovarajuće uključivanje partnera u vanjskom djelovanju, uključujući organizacije civilnog društva i lokalna tijela, u pripremu, provedbu i praćenje potpore Unije, uzimajući u obzir važnost njihovih uloga. Ovom Uredbom također bi se trebalo podupirati jačanje kapaciteta organizacija civilnog društva za osiguravanje učinkovite odgovornosti države i lokalne odgovornosti te za aktivno sudjelovanje u procesu demokratizacije.
(7)
U ovoj Uredbi priznaje se posebni status Ruske Federacije kao susjeda Unije i strateškog partnera u regiji.
(8)
Potpora u okviru ove Uredbe i u okviru Europskog fonda za regionalni razvoj trebala bi se pružiti programima za prekograničnu suradnju između država članica, s jedne strane, te zemalja partnera i/ili Ruske Federacije („druge zemlje koje sudjeluju u prekograničnoj suradnji”), s druge strane, na vanjskim granicama Unije s ciljem promicanja integriranog i održivog regionalnog razvoja i suradnje među susjednim graničnim područjima te skladne teritorijalne integracije diljem Unije te sa susjednim zemljama. Kako bi se osigurala učinkovita provedba prekogranične suradnje važno je, prema potrebi, uskladiti postupke s postupcima u kontekstu europske teritorijalne suradnje.
(9)
Nadalje, važno je poticati i olakšavati suradnju između Unije i njenih partnera, kao i drugih zemalja sudionica, na njihovu zajedničku korist, posebno kroz najbolju i najučinkovitiju koordinaciju raspoloživih resursa i udruživanje doprinosa iz unutarnjih i vanjskih instrumenata proračuna Unije, posebno u korist projekata prekogranične suradnje i regionalne suradnje, infrastrukturnih projekte od interesa za Uniju koji uključuju susjedne zemlje i drugih područja suradnje.
(10)
Teritorijalne jedinice na granicama koje pripadaju zemljama Europskoga gospodarskog prostora (EGP) te relevantne teritorijalne jedinice u korisnicima navedenima u Prilogu I. Uredbi (EU) br. 231/2014 Europskog parlamenta i Vijeća (5) također bi trebale moći sudjelovati u prekograničnoj suradnji. Sudjelovanje zemalja EGP-a u programima prekogranične suradnje trebalo bi se i dalje zasnivati na njihovim vlastitim resursima.
(11)
Očekuje se da će države članice, zemlje partneri i druge zemlje sudionice koje sudjeluju u prekograničnoj i regionalnoj suradnji osigurati sufinanciranje. To će ojačati odgovornost zemlje, povećati financijske resurse koji su na raspolaganju za programe i olakšati sudjelovanje lokalnih zainteresiranih strana.
(12)
Za potrebe usklađivanja terminologije koja se koristi u ovoj Uredbi s terminologijom europske teritorijalne suradnje, provedbeni dokumenti za programe prekogranične suradnje trebali bi se nazivati zajedničkim operativnim programima.
(13)
Potpora koju treba pružiti susjednim zemljama unutar okvira koji je uspostavio EPS trebala bi biti koherentna s ciljevima i načelima vanjskih politika Unije, a posebno s njezinom razvojnom politikom te zajedničkom vanjskom i sigurnosnom politikom. Također bi trebalo osigurati koherentnost s vanjskim dimenzijama internih politika i instrumenata Unije.
(14)
Unija bi trebala tražiti najučinkovitiji način korištenja dostupnih resursa kako bi optimizirala učinak svojeg vanjskog djelovanja. To bi se trebalo postići putem koherentnosti i komplementarnosti između instrumenata Unije za financiranje vanjskog djelovanja te stvaranjem sinergija između ENI-ja, drugih instrumenata Unije za financiranje vanjskog djelovanja i drugih politika Unije. To bi nadalje trebalo imati za posljedicu uzajamno jačanje programa izrađenih na temelju instrumenata za financiranje vanjskog djelovanja.
(15)
Zajednička strategija EU-a i Afrike relevantna je za odnose s mediteranskim susjedima iz Sjeverne Afrike.
(16)
Unija i njezine države članice trebale bi poboljšati koherentnost, učinkovitost i komplementarnost svojih politika o suradnji sa susjednim zemljama. Kako bi se osiguralo da se suradnja Unije i suradnja država članica uzajamno nadopunjuje i jača, primjereno je osigurati zajedničko programiranje koje bi se trebalo provoditi kad god je to moguće i relevantno. Također bi trebalo osigurati odgovarajuću suradnju i koordinaciju s drugim donatorima izvan Unije.
(17)
Potpora Unije u okviru ove Uredbe trebala bi u načelu biti usklađena s odgovarajućim nacionalnim ili lokalnim strategijama i mjerama zemalja partnera te, prema potrebi, također s onima Ruske Federacije.
(18)
Komisija bi trebala pronaći najučinkovitiji način korištenja raspoloživih resursa, korištenjem financijskih instrumenata s učinkom poluge. Takav učinak mogao bi se povećati omogućavanjem korištenja i ponovnog korištenja sredstava uloženih i generiranih od strane financijskih instrumenata.
(19)
Borba protiv klimatskih promjena jedan je od velikih izazova s kojima se Unija suočava te je potrebno hitno djelovanje na međunarodnoj razini. U skladu s namjerom izraženom u Komunikaciji Komisije od 29. lipnja 2011. pod naslovom „Proračun za strategiju Europa 2020.” za povećanje udjela u proračunu Unije koji je povezan s klimom na barem 20 %, ova bi Uredba trebala doprinijeti postizanju tog cilja.
(20)
Stabilni okvir suradnje sa susjednim zemljama u području energetike i resursa, usklađen s pravilima unutarnjeg tržišta Unije, doprinosi poboljšanju sigurnosti Unije u tom području.
(21)
Ravnopravnost spolova, prava pripadnika manjina i borba protiv diskriminacije i nejednakosti međusektorski su ciljevi u svim djelovanjima koja se poduzimaju na temelju ove Uredbe.
(22)
U odnosima sa svojim partnerima u svijetu, Unija je predana promicanju poštenog rada i socijalne pravde te ratifikacije i učinkovite provedbe međunarodno priznatih standarda rada, uključujući iskorjenjivanje dječjeg rada, te multilateralnih sporazuma o okolišu.
(23)
Ovom se Uredbom utvrđuje financijska omotnica za njezino razdoblje primjene, koja treba predstavljati primarni referentni iznos, u smislu točke 17. Međuinstitucionalnog sporazuma od 2. prosinca 2013. između Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije o proračunskoj disciplini, o suradnji u vezi s proračunskim pitanjima i o dobrom financijskom upravljanju (6), za Europski parlament i Vijeće tijekom godišnjeg proračunskog postupka.
(24)
Financijski interesi Unije trebali bi se štititi proporcionalnim mjerama tijekom cijelog ciklusa rashoda, uključujući prevencijom, otkrivanjem i ispitivanjem nepravilnosti, povratom sredstava koja su izgubljena, pogrešno plaćena ili nepravilno korištena i, prema potrebi, nametanjem sankcija. Te mjere trebale bi se provoditi u skladu s primjenjivim sporazumima sklopljenima s međunarodnim organizacijama i trećim zemljama.
(25)
S ciljem prilagodbe potpore Unije u okviru ove Uredbe, Komisiji bi trebalo delegirati ovlast za donošenje akata u skladu s člankom 290. Ugovora o funkcioniranju Europske unije s obzirom na izmjenu popisa prioriteta za potporu Unije u okviru ove Uredbe i financijske dodjele prema vrsti programa. Posebno je važno da Komisija tijekom svojeg pripremnog rada provede odgovarajuća savjetovanja, uključujući i ona na razini stručnjaka. Prilikom pripreme i izrade delegiranih akata, Komisija bi trebala osigurati da se relevantni dokumenti Europskom parlamentu i Vijeću šalju istodobno, na vrijeme i na primjeren način.
(26)
Radi osiguranja jedinstvenih uvjeta za provedbu ove Uredbe, provedbene ovlasti trebalo bi dodijeliti Komisiji.
(27)
Provedbene ovlasti koje se odnose na višegodišnje okvire za jedinstvenu potporu, druge programske dokumente i provedbena pravila kojima se utvrđuju posebne odredbe za provedbu prekogranične suradnje trebale bi se izvršavati u skladu s Uredbom (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća (7).
(28)
Za donošenje takvih provedbenih akata trebalo bi u načelu koristiti postupak ispitivanja, uzimajući u obzir prirodu tih provedbenih akata, posebno njihovu usmjerenost prema politikama ili njihove financijske implikacije, osim u slučaju mjera malog financijskog opsega.
(29)
Zajednička pravila i postupci za provedbu instrumenata Unije za financiranje vanjskog djelovanja utvrđeni su u Uredbi (EU) br. 236/2014 Europskog parlamenta i Vijeća (8).
(30)
Organizacija i funkcioniranje Europske službe za vanjsko djelovanje (ESVD) uspostavljeni su u Odluci Vijeća 2010/427/EU (9).
(31)
Unija je u najboljem položaju da pruži svoju potporu u okviru ove Uredbe u zemljama europskog susjedstva u kojima je usklađivanje s pravilima i standardima Unije jedan od ključnih ciljeva politike. Određena posebna potpora može se pružiti samo na razini Unije. Tranzicijsko iskustvo država članica također može doprinijeti uspjehu reformi u zemljama europskog susjedstva i promicanju univerzalnih vrijednosti u europskom susjedstvu.
(32)
S obzirom na to da ciljeve ove Uredbene mogu dostatno ostvariti države članice, nego se zbog opsega i učinaka djelovanja oni na bolji način mogu ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti utvrđenim u članku 5. UEU-a. U skladu s načelom proporcionalnosti utvrđenim u tom članku, ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tih ciljeva.
(33)
Primjereno je uskladiti razdoblje primjene ove Uredbe s razdobljem primjene Uredbe Vijeća (EU, Euratom) br. 1311/2013 (10). Ova bi se Uredba stoga trebala primjenjivati od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2020.,
DONIJELI SU OVU UREDBU:
GLAVA I.
CILJEVI I NAČELA
Članak 1.
Opći cilj i područje primjene
1. Ovom Uredbom uspostavlja se Europski instrument za susjedstvo (ENI) s ciljem napredovanja prema području zajedničkog prosperiteta i dobrog susjedstva koje uključuje Uniju te zemlje i područja navedene na popisu u Prilogu I. („zemlje partneri”) razvijanjem posebnog odnosa koji se temelji na suradnji, miru i sigurnosti, uzajamnoj odgovornosti i zajedničkoj predanosti univerzalnim vrijednostima demokracije, vladavine prava i poštovanja ljudskih prava u skladu s UEU-om.
2. Potpora Unije u okviru ove Uredbe upotrebljava se u korist zemalja partnera i područja koji su uključeni u prekograničnu suradnju. Ona se može upotrebljavati i u zajedničku korist Unije i zemalja partnera.
3. Potpora Unije u okviru ove Uredbe može se također koristiti u svrhu omogućavanja sudjelovanja Ruske Federacije u prekograničnoj suradnji, regionalnoj suradnji uz sudjelovanje Unije te u relevantnim programima koji obuhvaćaju više zemalja, uključujući suradnju u području obrazovanja, posebno razmjene studenata.
4. Unija promiče, razvija i konsolidira vrijednosti slobode, demokracije, univerzalnosti i nedjeljivosti, kao i poštovanja, ljudskih prava i temeljnih sloboda te načela ravnopravnosti i vladavine prava na kojima se temelji, kroz dijalog i suradnju s trećim zemljama te u skladu s načelima međunarodnog prava. U skladu s time, financiranje na temelju ove Uredbe u skladu je s tim vrijednostima i načelima, kao i s obvezama Unije prema međunarodnom pravu, uzimajući u obzir relevantne politike i stajališta Unije.
Članak 2.
Posebni ciljevi potpore Unije
1. Potpora Unije u okviru ove Uredbe usmjerena je na promicanje bolje političke suradnje, istinske i održive demokracije, postupne gospodarske integracije i jačeg partnerstva s društvima između Unije i zemalja partnera te, posebno, provedbu sporazuma o partnerstvu i suradnji, sporazuma o pridruživanju ili drugih postojećih i budućih sporazuma te zajednički dogovorenih akcijskih planova ili istovjetnih dokumenata.
2. Potpora Unije u okviru ove Uredbe posebno je usmjerena na:
(a)
promicanje ljudskih prava i temeljnih sloboda, vladavine prava, načela jednakosti i borbe protiv svakog oblika diskriminacije, uspostavu istinske i održive demokracije, promicanje dobrog upravljanja, borbu protiv korupcije, jačanje institucionalnih sposobnosti na svim razinama i razvoj naprednog civilnog društva, uključujući socijalne partnere;
(b)
postizanje postupnog uključivanja u unutarnje tržište Unije i poboljšanu sektorsku i međusektorsku suradnju, uključujući usklađivanjem zakonodavstava i regulatornom konvergencijom s normama Unije i drugim relevantnim međunarodnim normama, te poboljšani pristup tržištu, uključujući putem dubokih i sveobuhvatnih područja slobodne trgovine, povezanu izgradnju institucija i ulaganja, posebno u međusobna povezivanja;
(c)
stvaranje uvjeta za bolju organizaciju legalne migracije i poticanje dobro organizirane mobilnosti ljudi, za provedbu postojećih ili budućih sporazuma sklopljenih u skladu s Globalnim pristupom migraciji i mobilnosti te za promicanje osobnih kontakata, posebno u vezi s kulturnim, obrazovnim, stručnim i sportskim aktivnostima;
(d)
pružanje podrške pametnom, održivom i uključivom razvoju u svim aspektima; smanjenje siromaštva, uključujući kroz razvoj privatnog sektora, i smanjenje socijalne isključenosti; promicanje izgradnje kapaciteta u znanosti, obrazovanju, posebno u visokom obrazovanju, tehnologiji, istraživanju i inovacijama; promicanje unutarnje gospodarske, društvene i teritorijalne kohezije; poticanje ruralnog razvoja; promicanje javnog zdravlja; te pružanje podrške zaštiti okoliša, klimatskom djelovanju te otpornosti na katastrofe;
(e)
promicanje izgradnje povjerenja, dobrosusjedskih odnosa i drugih mjera koje doprinose sigurnosti u svim njezinim sigurnosti te sprečavanju i rješavanju sukoba, uključujući dugotrajne sukobe;
(f)
unapređenje podregionalne i regionalne suradnje, suradnje u cijelom europskom susjedstvu, kao i prekogranične suradnje.
3. Postizanje posebnih ciljeva navedenih u stavcima 1. i 2. mjeri se posebno putem relevantnih periodičnih izvješća Unije o provedbi EPS-a; u slučaju stavka 2. točaka (a), (d) i (e) putem relevantnih pokazatelja koje su uspostavile međunarodne organizacije i druga relevantna tijela; u slučaju stavka 2. točaka (b), (c) i (d), prema potrebi, opsegom preuzimanja regulatornog okvira Unije od strane zemalja partnera; te u slučaju stavka 2. točaka (c) i (f) brojem relevantnih sporazuma i mjera suradnje.
Pokazatelji koji se koriste za mjerenje postizanja posebnih ciljeva unaprijed su određeni, jasni, transparentni i, prema potrebi, specifični za određenu zemlju i mjerljivi te uključuju, između ostalog, odgovarajuće praćene demokratske izbore, poštovanje ljudskih prava i temeljnih sloboda, neovisno sudstvo, suradnju na pitanjima pravosuđa, slobode i sigurnosti, razinu korupcije, trgovinske tokove, ravnopravnost spolova i pokazatelje koji omogućuju mjerenje unutarnjih gospodarskih razlika, uključujući razine zaposlenosti.
4. Potpora Unije u okviru ove Uredbe može se koristiti i u drugim relevantnim područjima kada je to u skladu s ukupnim ciljevima EPS-a.
Članak 3.
Okvir politike
1. Sporazumi o partnerstvu i suradnji, sporazumi o pridruživanju i drugi postojeći ili budući sporazumi kojima se uspostavlja odnos sa zemljama partnerima, odgovarajuće komunikacije Komisije, zaključci Europskog vijeća i zaključci Vijeća, kao i relevantne izjave sa sastanaka na vrhu ili zaključci sastanaka ministara sa zemljama partnerima EPS-a, uključujući u kontekstu Istočnog partnerstva i Unije za Mediteran, kao i relevantne rezolucije Europskog parlamenta, predstavljaju, uz poštovanje načela odgovornosti, sveobuhvatni okvir politike ove Uredbe za programiranje i provedbu potpore Unije na temelju ove Uredbe.
2. Ključne referentne točke za postavljanje prioriteta za potporu Unije u okviru ove Uredbe i procjenu napretka kako je navedeno u članku 2. stavku 3. su sljedeće: akcijski planovi ili drugi istovrsni zajednički dogovoreni dokumenti, kao što su programi o pridruživanju između zemalja partnera i Unije u bilateralnim i multilateralnim oblicima, uključujući prema potrebi u okviru Istočnog partnerstva ili južne dimenzije EPS-a.
3. Kada ne postoje sporazumi između Unije i zemalja partnera kako je navedeno u članku 1., potpora Unije u okviru ove Uredbe može se pružiti ako se pokaže da je korisna za postizanje ciljeva politike Unije te se programira na temelju takvih ciljeva, uzimajući u obzir potrebe dotične zemlje.
Članak 4.
Razlikovanje, partnerstvo i sufinanciranje
1. Potpora Unije u okviru ove Uredbe pružena svakoj zemlji partneru u skladu s člankom 6. stavkom 1. točkom (a) temelji se na poticajima te se razlikuje u obliku i iznosu, uzimajući u obzir sve dolje navedene elemente te odražavajući sljedeće elemente s obzirom na zemlju partnera:
(a)
njezine potrebe, primjenom pokazatelja kao što su stanovništvo i razina razvoja;
(b)
njezinu predanost i napredak u provedbi uzajamno dogovorenih ciljeva političkih, gospodarskih i društvenih reformi;
(c)
njezinu predanost i napredak u izgradnji istinske i održive demokracije;
(d)
partnerstvo s Unijom, uključujući razinu ambicija u pogledu tog partnerstva;
(e)
kapacitet apsorpcije i potencijalni učinak potpore Unije u okviru ove Uredbe.
Takva potpora odražava se u višegodišnjim programskim dokumentima iz članka 7.
2. Nakon donošenja programskih dokumenata navedenih u članku 7. i ne dovodeći u pitanje druge elemente iz stavka 1. ovog članka, udio raspoloživih resursa ponuđenih zemljama partnerima prilagođava se ponajprije s obzirom na njihov napredak u izgradnji i učvršćivanju istinske i održive demokracije i u provedbi dogovorenih ciljeva političkih, gospodarskih i socijalnih reformi te u skladu s pristupom koji se temelji na poticajima.
U slučaju krovnih programa u kojima sudjeluje više zemalja, taj se udio određuje s obzirom na napredak koji su zemlje partneri ostvarile u uspostavi istinske i održive demokracije, također uzimajući u obzir njihov napredak u provedbi dogovorenih ciljeva reformi koji doprinose postizanju tog cilja.
Napredak zemalja partnera redovito se ocjenjuje, posebno u izvješćima o napretku EPS-a koja obuhvaćaju trendove u usporedbi s prethodnim godinama.
Potpora se može ponovno razmotriti u slučaju ozbiljne ili trajne regresije.
3. Pristup koji se temelji na poticajima ne primjenjuje se na potporu civilnom društvu, osobne kontakte, uključujući suradnju između lokalnih tijela, potporu unapređenju ljudskih prava ni na mjere potpore povezane s krizom. U slučaju ozbiljne ili trajne regresije, takva potpora može se povećati.
4. Pristup koji se temelji na poticajima u okviru ove Uredbe podliježe redovitoj razmjeni stajališta u Europskom parlamentu i Vijeću.
5. Potpora Unije u okviru ove Uredbe u načelu se uspostavlja u partnerstvu s korisnicima. To partnerstvo prema potrebi uključuje sljedeće zainteresirane strane u pripremi, provedbi i praćenju potpore Unije:
(a)
nacionalna i lokalna tijela; i
(b)
organizacije civilnog društva,
uključujući savjetovanjem i pravovremenim pristupom relevantnim informacijama, čime im se omogućuje značajna uloga u tom procesu.
6. Potporu Unije u okviru ove Uredbe u načelu sufinanciraju zemlje partneri i druge zemlje sudionice putem javnih sredstava, doprinosa korisnika ili drugih izvora. Od zahtjeva sufinanciranja može se odustati u valjano opravdanim slučajevima i kada je to potrebno u svrhu potpore razvoju civilnog društva i nedržavnih aktera, posebno malih organizacija civilnog društva, ne dovodeći u pitanje ispunjavanje drugih uvjeta određenih u Uredbi (EU, Euratom) br. 966/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (11).
Članak 5.
Koherentnost i koordiniranje donatora
1. Pri provedbi ove Uredbe osigurava se koherentnost sa svim područjima vanjskog djelovanja Unije, kao i s ostalim relevantnim politikama Unije. U tu svrhu, mjere koje se financiraju na temelju ove Uredbe, uključujući one kojima upravlja Europska investicijska banka (EIB), temelje se na dokumentima o politici suradnje iz članka 3. stavaka 1. i 2., kao i na posebnim interesima, političkim prioritetima i strategijama Unije. Takve mjere poštuju obveze iz multilateralnih sporazuma i međunarodnih konvencija kojih su stranke Unija i zemlje partneri.
2. Unija, države članice i EIB osiguravaju koherentnost između potpore koja se pruža na temelju ove Uredbe i druge potpore koju pružaju Unija, države članice i europske financijske institucije.
3. Unija i države članice koordiniraju svoje programe potpore u svrhu povećanja djelotvornosti i učinkovitosti pružanja potpore i političkog dijaloga te sprečavanja preklapanja financiranja u skladu s uspostavljenim načelima za jačanje operativne koordinacije u području vanjske potpore i za usklađivanje politika i postupaka. Koordiniranje uključuje redovita savjetovanja i čestu razmjenu bitnih informacija tijekom različitih faza ciklusa potpore, posebno na terenu. Kad god je to moguće i relevantno, provodi se zajedničko programiranje. Kada to nije moguće postići, razmatraju se drugi aranžmani, kao što su delegirana suradnja i aranžmani za prijenos, kako bi se osigurala najveća razina koordinacije.
Komisija izvješćuje o zajedničkom programiranju s državama članicama u izvješću iz članka 17. Uredbe (EU) br. 236/2014 te uključuje preporuke u slučajevima kada zajedničko programiranje nije u potpunosti ostvareno.
4. Unija, zajedno s državama članicama, poduzima potrebne korake, uključujući savjetovanja u ranoj fazi procesa programiranja, kako bi osigurala komplementarnost, pravilnu koordinaciju i suradnju s multilateralnim i regionalnim organizacijama i subjektima, uključujući europske financijske institucije, međunarodne financijske institucije, agencije, fondove i programe Ujedinjenih naroda, privatne i političke zaklade i donatore izvan Unije.
5. Dokumenti iz članka 7. stavaka 2. i 3. također u najvećoj mogućoj mjeri sadrže upućivanja na aktivnosti drugih donatora iz Unije.
GLAVA II.
OKVIRNO PROGRAMIRANJE I DODJELA SREDSTAVA
Članak 6.
Vrste programa
1. Potpora Unije u okviru ove Uredbe programira se putem:
(a)
bilateralnih programa koji obuhvaćaju potporu Unije za jednu zemlju partnera;
(b)
programa koji obuhvaćaju više zemalja i namijenjeni su rješavanju izazova koji su zajednički svima ili većem broju zemalja partnera, a temelje se na prioritetima Istočnog partnerstva i južne dimenzije EPS-a i uzimajući u obzir aktivnosti koje se provode u kontekstu Unije za Mediteran te regionalne i podregionalne suradnje, ponajprije između dviju ili više zemalja partnera, uključujući i u okviru Sjeverne dimenzije i Crnomorske sinergije. To može uključivati Rusku Federaciju u skladu s člankom 1. stavkom 3.;
(c)
programa prekogranične suradnje koji su namijenjeni suradnji između jedne ili više država članica, s jedne strane, i jedne ili više zemalja partnera i/ili Ruske Federacije („druge zemlje koje sudjeluju u prekograničnoj suradnji”), s druge strane, a provode se na njihovom zajedničkom dijelu vanjske granice Unije.
2. Prioriteti za potporu Unije navedeni su u Prilogu II.
3. Potpora Unije u okviru ove Uredbe provodi se u skladu s Uredbom (EU) br. 236/2014 i, u slučaju programa iz članka 6. stavka 1. točke (c) ove Uredbe, također u skladu s provedbenim pravilima kojima se utvrđuju posebne odredbe za provedbu prekogranične suradnje, kako je navedeno u članku 12. ove Uredbe.
Članak 7.
Programiranje i okvirna dodjela sredstava za okvirne programe za jednu ili više zemalja
1. Okvirne financijske dodjele za programe za određenu zemlju određuju se na temelju kriterija navedenih u članku 4. stavku 1.
2. Za zemlje za koje postoje dokumenti iz članka 3. stavka 2. ove Uredbe donosi se sveobuhvatni višegodišnji okvir za jedinstvenu potporu u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 16. stavka 3. Uredbe (EU) br. 236/2014. Taj okvir obuhvaća:
(a)
preispitivanje ostvarenog napretka u odnosu na okvir politike te ostvarenje prethodno dogovorenih ciljeva te se njime uzima u obzir postojeće stanje u vezi s odnosima između Unije i zemlje partnera, uključujući razinu ambicije partnerstva zemlje partnera s Unijom;
(b)
određivanje ciljeva i prioriteta za potporu Unije, uglavnom odabranih među onima koji su uključeni u dokumente iz članka 3. stavka 2. ove Uredbe te u strategije ili planove zemalja partnera kada su te strategije ili planovi usklađeni s cjelokupnim okvirom politike te za koje je redovitom procjenom Unije utvrđena potreba za potporom;
(c)
naznaku očekivanih rezultata; i
(d)
određivanje okvirne razine financiranja, raščlanjenog po prioritetima.
Okvirne financijske dodjele za svaki okvir za jedinstvenu potporu daju se u obliku raspona ne većeg od 20 % tih dodjela.
Trajanje okvira za jedinstvenu potporu u načelu odgovara trajanju relevantnog dokumenta iz članka 3. stavka 2. ove Uredbe.
3. Za zemlje za koje ne postoje dokumenti iz članka 3. stavka 2. ove Uredbe, sveobuhvatni programski dokument koji uključuje strategiju i višegodišnji okvirni program donosi se u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 16. stavka 3. Uredbe (EU) br. 236/2014. U tom dokumentu:
(a)
određuje se strategija odgovora Unije na temelju analize stanja u dotičnoj zemlji, njezinih odnosa s Unijom te strategija ili planova zemalja partnera kada su te strategije ili planovi usklađeni s cjelokupnim okvirom politike;
(b)
određuju se ciljevi i prioriteti za potporu Unije;
(c)
naznačuju se očekivani rezultati; i
(d)
određuje se okvirna razina financiranja raščlanjenog po prioritetima.
Pripadajuće okvirne financijske dodjele daju se u obliku raspona ne većeg od 20 % tih dodjela. Programski dokument ima odgovarajuće višegodišnje trajanje.
4. U slučaju programa koji obuhvaćaju više zemalja, sveobuhvatni programski dokument koji uključuje strategiju i višegodišnji okvirni program donosi se u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 16. stavka 3. Uredbe (EU) br. 236/2014. U tom dokumentu:
(a)
određuju se ciljevi i prioriteti za potporu Unije prema regiji ili podregiji, koji prema potrebi odražavaju prioritete o kojima je odlučeno u okviru Istočnog partnerstva ili Unije za Mediteran;
(b)
naznačuju se očekivani rezultati; i
(c)
određuje se okvirna razina financiranja raščlanjenog po prioritetima.
Okvirne financijske dodjele za programe koji obuhvaćaju više zemalja određuju se na temelju transparentnih i objektivnih kriterija.
Programski dokument ima odgovarajuće višegodišnje trajanje.
5. Dokumenti okvira za jedinstvenu potporu preispituju se prema potrebi, uključujući s obzirom na relevantna periodična izvješća Unije i uzimajući u obzir rad zajedničkih tijela uspostavljenih na temelju sporazuma sa zemljama partnerima, te se mogu revidirati u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 16. stavka 3. Uredbe (EU) br. 236/2014. Programski dokumenti iz stavaka 3. i 4. ovog članka preispituju se na polovici svojeg trajanja ili prema potrebi te se mogu revidirati u skladu s istim postupkom.
6. Kako bi se olakšala provedba pristupa koji se temelji na poticajima iz članka 4. stavka 2., iznos od otprilike 10 % financijske omotnice navedene u članku 17. stavku 1. dodjeljuje se krovnim programima koji obuhvaćaju više zemalja, a koji će dopuniti financijske dodjele za zemlje iz članka 7. stavaka 2. i 3. U relevantnim odlukama Komisije o uspostavi tih krovnih programa navode se zemlje koje mogu primiti dodjele, a o stvarnim dodjelama odlučit će se na temelju napretka prema istinskoj i održivoj demokraciji te provedbi dogovorenih ciljeva reformi koji doprinose postizanju tog cilja.
7. Kada je to potrebno za učinkovitiju provedbu mjera od zajedničke koristi za Uniju i zemlje partnere u područjima kao što su transnacionalna suradnja i međusobna povezivanja, financiranje u okviru ove Uredbe može se udružiti s financiranjem u okviru drugih relevantnih uredbi Unije. U tom slučaju Komisija određuje koji se jedinstveni skup pravila treba primjenjivati na provedbu.
8. Države članice uključene su u postupak programiranja u skladu s člankom 16. stavkom 3. Uredbe (EU) br. 236/2014. One države članice i drugi donatori koji su se obvezali na zajedničko programiranje svoje potpore s Unijom posebno su snažno uključeni. Programski dokumenti mogu, prema potrebi, pokrivati i njihov doprinos.
9. Ako su se države članice i drugi donatori obvezali na zajedničko programiranje svoje potpore, okvir za jedinstvenu potporu i programski dokumenti iz stavaka 3. i 4. mogu se zamijeniti zajedničkim višegodišnjim programskim dokumentom pod uvjetom da on udovoljava zahtjevima navedenima u tim stavcima.
10. U slučaju kriza ili prijetnji demokraciji, vladavini prava ili ljudskim pravima i temeljnim slobodama, ili u slučaju prirodnih katastrofa ili katastrofa uzrokovanih ljudskim djelovanjem, može se provesti ad hoc preispitivanje programskih dokumenata. Takvim hitnim preispitivanjem osigurava se koherentnost između politika Unije, potpore Unije koja se pruža u okviru ove Uredbe i potpore koja se pruža u okviru drugih instrumenata Unije za financiranje vanjskog djelovanja. Hitno preispitivanje može dovesti do donošenja revidiranih programskih dokumenata. U takvim slučajevima Komisija šalje na znanje revidirane programske dokumente Europskom parlamentu i Vijeću u roku od mjesec dana od njihova donošenja.
11. Pri bilo kakvom programiranju ili preispitivanju programa nakon objave izvješća o preispitivanju na sredini razdoblja iz članka 17. Uredbe (EU) br. 236/2014 uzimaju se u obzir rezultati, nalazi i zaključci iz tog izvješća.
GLAVA III.
PREKOGRANIČNA SURADNJA
Članak 8.
Zemljopisna prihvatljivost
1. Programi prekogranične suradnje iz članka 6. stavka 1. točke (c) mogu se uspostaviti:
(a)
za kopnene granice koje pokrivaju teritorijalne jedinice koje odgovaraju razini 3 Nomenklature prostornih jedinica za statistiku (NUTS), ili istovjetnoj razini, uzduž kopnenih granica između država članica i drugih zemalja koje sudjeluju u prekograničnoj suradnji, ne dovodeći u pitanje moguće prilagodbe potrebne za osiguravanje koherentnosti i kontinuiteta djelovanja u području suradnje te u skladu s člankom 9. stavkom 4.;
(b)
za morske granice koje pokrivaju teritorijalne jedinice koje odgovaraju razini NUTS 3, ili istovjetnoj razini, uzduž morskih granica između država članica i drugih zemalja koje sudjeluju u prekograničnoj suradnji, odvojene najviše 150 km, ne dovodeći u pitanje moguće prilagodbe potrebne za osiguravanje koherentnosti i kontinuiteta djelovanja u području suradnje;
(c)
oko morskog bazena koji obuhvaća obalne teritorijalne jedinice koje odgovaraju razini NUTS 2, ili istovjetnoj razini, okrenute prema morskom bazenu koji je zajednički državama članicama i drugim zemljama koje sudjeluju u prekograničnoj suradnji.
2. Kako bi se osigurao kontinuitet postojećih programa suradnje te u drugim opravdanim slučajevima, a u svrhu doprinosa ciljevima programa, teritorijalnim jedinicama koje graniče s onima iz stavka 1. može se dozvoliti sudjelovanje u prekograničnoj suradnji. Uvjeti pod kojima takve teritorijalne jedinice mogu sudjelovati u suradnji utvrđuju se u zajedničkim operativnim programima.
3. U valjano opravdanim slučajevima mogu se uključiti veći društveni, gospodarski ili kulturni centri iz država članica ili drugih zemalja koje sudjeluju u prekograničnoj suradnji koje ne graniče s prihvatljivim teritorijalnim jedinicama, pod uvjetom da takvo sudjelovanje doprinosi ciljevima utvrđenima u programskom dokumentu. Uvjeti pod kojima takvi centri mogu sudjelovati u suradnji utvrđuju se u zajedničkim operativnim programima.
4. Kada su programi uspostavljeni u skladu sa stavkom 1. točkom (b), Komisija može, u dogovoru sa sudionicima, predložiti da se zemljopisna prihvatljivost proširi na cijelu teritorijalnu jedinicu razine NUTS 2 na čijem se području nalazi teritorijalna jedinica razine NUTS 3.
5. Prekogranična suradnja nastoji biti koherentna s ciljevima postojećih i budućih makroregionalnih strategija.
Članak 9.
Programiranje i dodjela sredstava za prekograničnu suradnju
1. Programski dokument priprema se u svrhu određivanja sljedećeg:
(a)
strateških ciljeva koji se trebaju ostvariti prekograničnom suradnjom te prioriteta i očekivanih rezultata te suradnje;
(b)
popisa zajedničkih operativnih programa koje treba uspostaviti;
(c)
okvirne raspodjele sredstava između programa za kopnene i morske granice iz članka 8. stavka 1. točaka (a) i (b) i programa za morske bazene iz članka 8. stavka 1. točke (c);
(d)
višegodišnje indikativne dodjele za svaki zajednički operativni program;
(e)
teritorijalnih jedinica koje ispunjavaju uvjete za sudjelovanje u svakom zajedničkom operativnom programu te teritorijalnih jedinica i centara koji su navedeni u članku 8. stavcima 2., 3. i 4.;
(f)
indikativne dodjele za potporu, prema potrebi, horizontalnim djelovanjima za izgradnju kapaciteta, umrežavanju i razmjeni iskustava među programima;
(g)
doprinosa transnacionalnim programima uspostavljenima na temelju Uredbe (EU) br. 1299/2013 Europskog parlamenta i Vijeća (12), u kojima sudjeluju zemlje partneri i/ili Ruska Federacija.
Programski dokument obuhvaća razdoblje od sedam godina te ga donosi Komisija u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 16. stavka 3. Uredbe (EU) br. 236/2014. Preispituje se na polovici svojeg trajanja ili prema potrebi te se može revidirati u skladu s tim postupkom.
2. Zajednički operativni programi sufinanciraju se iz EFRR-a. Ukupni iznos doprinosa iz EFRR-a određuje se u skladu s člankom 4. stavkom 4. Uredbe (EU) br. 1299/2013. Na korištenje tog doprinosa primjenjuju se ova Uredba.
3. Instrument pretpristupne pomoći (IPA II) uspostavljen Uredbom (EU) br. 236/2014 može se koristiti za sufinanciranje zajedničkih operativnih programa u kojima sudjeluju korisnici navedeni u Prilogu I. toj uredbi. Na korištenje tog sufinanciranja primjenjuju se ova Uredba.
4. Indikativna dodjela sredstava za zajedničke operativne programe temelji se na objektivnim kriterijima, posebno na stanovništvu prihvatljivih teritorijalnih jedinica kako su određene u članku 8. stavku 1. točkama (a), (b) i (c). Pri određivanju okvirnih dodjela moguća je prilagodba kojom se odražava potreba za ravnotežom između doprinosa iz EFRR-a i doprinosa predviđenog u okviru ove Uredbe, kao i drugih čimbenika koji utječu na intenzitet suradnje, kao što su posebne značajke graničnih područja i njihov kapacitet za upravljanje i povlačenje potpore Unije.
Članak 10.
Zajednički operativni programi
1. Prekogranična suradnja provodi se kroz višegodišnje zajedničke operativne programe koji pokrivaju suradnju za granicu ili skupinu granica i koji sadrže višegodišnje mjere s ciljem dosljednog skupa prioriteta koje se mogu provesti uz potporu Unije. Zajednički operativni programi temelje se na programskom dokumentu iz članka 9. stavka 1. Oni uključuju sažeti opis sustava upravljanja i kontrole koji obuhvaća elemente iz članka 11. stavka 2. i članka 12. stavka 2.
2. Zajednički operativni programi za kopnene i morske granice uspostavljaju se za svaku granicu na odgovarajućoj teritorijalnoj razini i uključuju prihvatljive teritorijalne jedinice koje pripadaju jednoj ili više država članica i jednoj ili više drugih zemalja koje sudjeluju u prekograničnoj suradnji.
3. Zajednički operativni programi oko morskih bazena multilateralni su, uspostavljaju se na odgovarajućoj teritorijalnoj razini i uključuju prihvatljive teritorijalne jedinice okrenute prema zajedničkom morskom bazenu koji pripada nekoliko zemalja sudionica, uključujući barem jednu državu članicu i jednu od drugih zemalja koje sudjeluju u prekograničnoj suradnji. Oni mogu uključivati bilateralne aktivnosti koje podržavaju suradnju između jedne države članice i jedne od drugih zemalja koje sudjeluju u prekograničnoj suradnji.
4. U roku od godine dana od odobrenja programskog dokumenta iz članka 9. stavka 1. te nakon donošenja provedbenih pravila kojima se utvrđuju posebne odredbe za provedbu prekogranične suradnje zemlje sudionice zajednički podnose Komisiji prijedloge za zajedničke operativne programe. Komisija, u roku koji je utvrđen u provedbenim pravilima, donosi svaki zajednički operativni program nakon procjene njegove usklađenosti s ovom Uredbom, programskim dokumentom i provedbenim pravilima. Komisija podnosi zajedničke operativne programe na znanje Europskom parlamentu i državama članicama u roku od mjesec dana od donošenja tih programa.
5. Područja u zemljama koje nisu države članice ili druge zemlje koje sudjeluju u prekograničnoj suradnji, a koje graniče s prihvatljivim područjima kako su određena u članku 8. stavku 1. točkama (a) i (b), ili su okrenute prema zajedničkom morskom bazenu u kojem je uspostavljen zajednički operativni program, mogu biti obuhvaćene zajedničkim operativnim programom i mogu koristiti potporu Unije u okviru ove Uredbe u skladu s uvjetima određenima u programskom dokumentu iz članka 9. stavka 1.
6. Komisija i zemlje sudionice poduzimaju odgovarajuće mjere kako bi se osiguralo da se programi prekogranične suradnje, posebno za morske bazene, uspostavljeni na temelju ove Uredbe, te programi transnacionalne suradnje uspostavljeni na temelju Uredbe (EU) br. 1299/2013 koji se djelomično zemljopisno preklapaju, potpuno nadopunjuju i uzajamno osnažuju.
7. Zajednički operativni programi mogu se revidirati na inicijativu zemalja sudionica ili Komisije zbog razloga kao što su:
(a)
promjene u prioritetima suradnje ili društveno-gospodarske promjene;
(b)
rezultati provedbe dotičnih mjera i oni koji su ishod postupka praćenja i evaluacije;
(c)
potreba za prilagođavanjem iznosa raspoloživih sredstava i preraspodjelom sredstava.
8. Komisija sklapa sporazum o financiranju s drugim zemljama koje sudjeluju u prekograničnoj suradnji do kraja kalendarske godine koja slijedi nakon godine donošenja zajedničkih operativnih programa. Taj sporazum o financiranju uključuje pravne odredbe potrebne za provedbu zajedničkog operativnog programa te ga mogu supotpisati druge zemlje sudionice i upravljačko tijelo iz članka 12. stavka 2. točke (c) ili zemlja koja je domaćin upravljačkom tijelu.
Prema potrebi, između zemalja sudionica i upravljačkog tijela sklapa se sporazum, na primjer u obliku memoranduma o razumijevanju, kako bi se odredile posebne financijske odgovornosti i načini provedbe programa od strane dotičnih zemalja, uključujući njihove upravljačke i administrativne zadaće i odgovornosti.
9. Zajednički operativni program koji uključuje više od jedne od drugih zemalja koje sudjeluju u prekograničnoj suradnji uspostavlja se ako barem jedna od drugih zemalja koje sudjeluju u prekograničnoj suradnji potpiše sporazum o financiranju. Druge zemlje koje sudjeluju u prekograničnoj suradnji koje su obuhvaćene uspostavljenim programom mogu se pridružiti programu u svakom trenutku potpisivanjem sporazuma o financiranju.
10. Ako se zemlja sudionica obveže sufinancirati neki zajednički operativni program, u tom programu pojašnjavaju se dogovori i potrebni zaštitni mehanizmi za reviziju, dostavu, korištenje i praćenje sufinanciranja. Povezani sporazum o financiranju potpisuju sve zemlje sudionice i upravljačko tijelo zajedničkog operativnog programa ili zemlja koja je domaćin upravljačkom tijelu.
11. U zajedničkim operativnim programima može se također predvidjeti financijski doprinos iz financijskih instrumenata i za financijske instrumente s kojima se mogu kombinirati bespovratna sredstva, podložno pravilima tih instrumenata, pod uvjetom da se time doprinosi postizanju prioriteta tih programa.
12. Prema načelu partnerstva, zemlje sudionice i prema potrebi njihova lokalna tijela zajednički odabiru djelovanja za potporu Unije koja su u skladu s prioritetima i mjerama zajedničkog operativnog programa.
13. U posebnim i valjano opravdanim slučajevima, kada:
(a)
se zajednički operativni program ne može podnijeti zbog problema u odnosima između zemalja sudionica ili između Unije i jedne od drugih zemalja koje sudjeluju u prekograničnoj suradnji;
(b)
se zajednički operativni program ne može provesti zbog problema u odnosima između zemalja sudionica;
(c)
zemlje sudionice nisu podnijele Komisiji zajednički operativni program do 30. lipnja 2017.; ili
(d)
niti jedna od drugih zemalja koje sudjeluju u prekograničnoj suradnji, a koje sudjeluju u programu, nije potpisala relevantan sporazum o financiranju do kraja godine koja slijedi nakon donošenja programa,
Komisija, nakon savjetovanja s dotičnom državom članicom ili dotičnim državama članicama, poduzima potrebne korake kako bi dopustila dotičnoj državi članici ili dotičnim državama članicama da koriste doprinos iz EFRR-a za zajednički operativni program u skladu s člankom 4. stavcima 7. i 8. Uredbe (EU) br. 1299/2013.
14. Proračunska izdvajanja za djelovanja ili programe prekogranične suradnje koji traju dulje od jedne financijske godine mogu se razdijeliti na nekoliko godišnjih obroka.
Članak 11.
Upravljanje zajedničkim operativnim programima
1. Zajednički operativni programi obično se provode kroz zajedničko upravljanje s državama članicama. Međutim, zemlje sudionice mogu predložiti provedbu kroz neizravno upravljanje, od strane subjekta navedenog u Uredbi (EU, Euratom) br. 966/2012 i u skladu s provedbenim pravilima iz članka 12. stavka 2. ove Uredbe.
2. Komisija provjerava, na temelju raspoloživih informacija, je li u slučaju zajedničkog upravljanja država članica, odnosno u slučaju neizravnog upravljanja jedna od drugih zemalja koje sudjeluju u prekograničnoj suradnji ili međunarodna organizacija, uspostavila i vodi li sustave za upravljanje i nadzor koji su u skladu s Uredbom (EU, Euratom) br. 966/2012, ovom Uredbom te njezinim provedbenim pravilima iz članka 12. stavka 2. ove Uredbe.
Dotične države članice, druge zemlje koje sudjeluju u prekograničnoj suradnji i međunarodne organizacije osiguravaju učinkovito funkcioniranje svojeg sustava za upravljanje i nadzor, zakonitost i pravilnost transakcija te poštovanje načela dobrog financijskog upravljanja. One su odgovorne za upravljanje i nadzor nad programima.
Komisija može zahtijevati od dotične države članice ili jedne od drugih zemalja koje sudjeluju u prekograničnoj suradnji ili međunarodne organizacije da ispita pritužbu koja je podnesena Komisiji, a tiče se odabira ili provedbe operacija koje primaju potporu na temelju ove glave ili funkcioniranja sustava za upravljanje i nadzor.
3. Kako bi se zajednički operativni programi mogli na odgovarajući način pripremiti za provedbu, izdaci koji su nastali nakon podnošenja zajedničkog operativnog programa Komisiji prihvatljivi su od 1. siječnja 2014.
4. Ako je prihvatljivost ograničena u skladu s člankom 8. stavkom 7. Uredbe (EU) br. 236/2014, subjekt iz stavka 1. ovog članka, koji može pokrenuti pozive za podnošenje ponuda i natječaje, ovlašten je prihvatiti kao prihvatljive ponuditelje, podnositelje zahtjeva i natjecatelje iz zemalja koje nisu prihvatljive ili robu neprihvatljiva porijekla u skladu s člankom 8. stavkom 2. te člankom 9. stavkom 3. Uredbe (EU) br. 236/2014.
Članak 12.
Provedbena pravila za prekograničnu suradnju
1. Provedbena pravila kojima se utvrđuju posebne odredbe za provedbu ove glave donose se u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 16. stavka 3. Uredbe (EU) br. 236/2014.
2. Pitanja obuhvaćena provedbenim pravilima uključuju detaljne odredbe o, između ostalog:
(a)
stopi i načinima sufinanciranja;
(b)
sadržaju, pripremi, izmjeni i zaključenju zajedničkih operativnih programa;
(c)
ulozi i funkciji struktura programa, npr. zajedničkog odbora za praćenje, upravljačkog tijela i njegova zajedničkog tehničkog tajništva, uključujući njihov položaj, djelotvornu identifikaciju, obveze i odgovornost, opis sustava za upravljanje i nadzor, te uvjetima koji uređuju tehničko i financijsko upravljanje potporom Unije, uključujući prihvatljivost troškova;
(d)
postupcima naplate u svim zemljama sudionicama;
(e)
praćenju i evaluaciji;
(f)
aktivnostima u svrhu vidljivosti i informiranja;
(g)
zajedničkom i neizravnom upravljanju iz članka 6. stavka 2. Uredbe (EU) br. 236/2014.
GLAVA IV.
ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 13.
Delegiranje ovlasti
Komisija je ovlaštena donijeti delegirane akte u skladu s člankom 14. u svrhu izmjene Priloga II. Posebno, nakon objave izvješća o preispitivanju na sredini razdoblja te na temelju preporuka sadržanih u tom izvješću, Komisija donosi delegirani akt o izmjeni Priloga II. do 31. ožujka 2018.
Članak 14.
Izvršavanje ovlasti
1. Ovlast za donošenje delegiranih akata dodjeljuje se Komisiji podložno uvjetima utvrđenima u ovom članku.
2. Ovlast za donošenje delegiranih akata iz članka 13. dodjeljuje se Komisiji s trajanjem do 31. prosinca 2020.
3. Europski parlament ili Vijeće u svakom trenutku mogu opozvati delegiranje ovlasti iz članka 13. Odlukom o opozivu prekida se delegiranje ovlasti koje je u njoj navedeno. Opoziv proizvodi učinke dan nakon objave spomenute odluke u Službenom listu Europske unije ili na kasniji dan naveden u spomenutoj odluci. On ne utječe na valjanost delegiranih akata koji su već na snazi.
4. Čim donese delegirani akt, Komisija ga istodobno priopćuje Europskom parlamentu i Vijeću.
5. Delegirani akt donesen na temelju članka 13. stupa na snagu samo ako Europski parlament ili Vijeće u roku od dva mjeseca od priopćenja tog akta Europskom parlamentu i Vijeću na njega ne ulože nikakav prigovor ili ako su prije isteka tog roka i Europski parlament i Vijeće obavijestili Komisiju da neće uložiti prigovore. Taj se rok produljuje za dva mjeseca na inicijativu Europskog parlamenta ili Vijeća.
Članak 15.
Odbor
Komisiji pomaže Odbor Europskog instrumenta za susjedstvo. Navedeni odbor je odbor u smislu Uredbe (EU) br. 182/2011.
Članak 16.
Sudjelovanje treće zemlje koja nije obuhvaćena člankom 1.
1. U valjano opravdanim slučajevima i kako bi se osigurala koherentnost i učinkovitost financiranja Unije ili kako bi se potaknula regionalna ili transregionalna suradnja, Komisija može odlučiti, na pojedinačnoj osnovi, proširiti prihvatljivost određenih djelovanja u skladu s člankom 2. Uredbe (EU) br. 236/2014 na zemlje i područja koji u suprotnom ne bi ispunjavali uvjete za financiranje.
Neovisno o članku 8. stavku 1. Uredbe (EU) br. 236/2014, fizičke i pravne osobe iz dotičnih zemalja i područja mogu sudjelovati u postupcima kojima se provode takva djelovanja.
2. Mogućnosti iz stavka 1. ovog članka mogu se predvidjeti u programskim dokumentima iz članka 7.
Članak 17.
Financijska omotnica
1. Financijska omotnica za provedbu ove Uredbe za razdoblje od 2014. do 2020. iznosi 15 432 634 000 EUR po tekućim cijenama. Programima prekogranične suradnje iz članka 6. stavka 1. točke (c) namijenjeno je do 5 % financijske omotnice.
2. Godišnja odobrena sredstva odobravaju Europski parlament i Vijeće u okviru višegodišnjeg financijskog okvira.
3. U skladu s člankom 18. stavkom 4. Uredbe (EU) br. 1288/2013 Europskog parlamenta i Vijeća (13), okvirni iznos od 1 680 000 000 EUR iz različitih instrumenata za financiranje vanjskog djelovanja, to jest Instrumenta za razvojnu suradnju uspostavljenog Uredbom (EU) br. 233/2014 Europskog parlamenta i Vijeća (14), ENI-ja, Instrumenta pretpristupne pomoći (IPA II) uspostavljenog Uredbom (EU) br. 231/2014 i Instrumenta za partnerstvo uspostavljenog Uredbom (EU) br. 234/2014 Europskog parlamenta i Vijeća (15), dodjeljuje se za mjere povezane s mobilnošću u svrhu učenja u zemlje partnere ili iz njih u smislu Uredbe (EU) br. 1288/2013 te za suradnju i politički dijalog s tijelima, ustanovama i organizacijama iz tih zemalja. Uredba (EU) br. 1288/2013 primjenjuje se na upotrebu tih sredstava.
Financijska sredstva stavljaju se na raspolaganje u okviru dviju višegodišnjih dodjela pri čemu prva obuhvaća samo prve četiri, a druga preostale tri godine. Dodjela tih financijskih sredstava odražava se u višegodišnjem okvirnom programiranju predviđenom u ovoj Uredbi, u skladu s prepoznatim potrebama i prioritetima dotičnih zemalja. Dodjele se mogu revidirati u slučaju značajnih nepredviđenih okolnosti ili važnih političkih promjena, u skladu s prioritetima vanjskog djelovanja Unije.
Članak 18.
Europska služba za vanjsko djelovanje
Ova se Uredba primjenjuje u skladu s Odlukom 2010/427/EU.
Članak 19.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Primjenjuje se od 1. siječnja 2014. do 31. prosinca 2020.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 11. ožujka 2014.