KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) 2015/10
af 6. januar 2015
om krav til ansøgere om jernbaneinfrastrukturkapacitet og om ophævelse af gennemførelsesforordning (EU) nr. 870/2014
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/34/EU af 21. november 2012 om oprettelse af et fælles europæisk jernbaneområde (1), særlig artikel 41, stk. 3, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Artikel 41, stk. 2, i direktiv 2012/34/EU giver infrastrukturforvaltere mulighed for at stille krav til ansøgere for at sikre, at deres legitime forventninger om fremtidige indtægter og udnyttelsen af infrastrukturen kan opfyldes.
(2)
Disse krav skal være rimelige, gennemsigtige og ikke-diskriminerende. De kan kun omfatte en finansiel garanti, som ikke må overstige et passende niveau, der står i rimeligt forhold til det forventede aktivitetsniveau, og en garanti for ansøgerens evne til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne.
(3)
Finansielle garantier kan stilles i form af enten forudbetalinger eller finansielle garantier fra finansieringsinstitutter.
(4)
Rimeligheden af de krav, der er omhandlet i artikel 41, stk. 2, i direktiv 2012/34/EU, bør vurderes under hensyntagen til, at infrastrukturen for konkurrerende transportformer såsom vej- og lufttransport, søtransport og transport ad indre vandveje ofte ikke er pålagt brugerbetaling og følgelig heller ikke finansielle garantier. For at sikre fair konkurrence mellem de forskellige transportformer bør de finansielle garantier begrænses til et absolut minimum med hensyn til omfang og varighed.
(5)
De finansielle garantier er kun rimelige, hvis de er nødvendige for at sikre, at infrastrukturforvalterens legitime forventninger om fremtidige indtægter og udnyttelsen af infrastrukturen kan opfyldes. Da infrastrukturforvalterne i forbindelse med proceduren for licensudstedelse kan forlade sig på kontrol og overvågning af jernbanevirksomhedernes finansielle kapacitet i henhold til kapitel III i direktiv 2012/34/EU, særlig dette direktivs artikel 20, mindskes behovet for finansielle garantier yderligere.
(6)
Princippet om ikke-diskrimination gælder for garantierne, og derfor bør der ikke skelnes mellem de krav om finansiel garanti, der stilles til henholdsvis private og offentlige ansøgere.
(7)
Garantierne skal stå i forhold til den risiko, som ansøgeren udsætter infrastrukturforvalteren for i de forskellige faser af kapacitetstildelingsprocessen. Risikoen betragtes generelt som lav, når blot kapaciteten kan omfordeles til andre jernbanevirksomheder.
(8)
En garanti, som kræves i forbindelse med udarbejdelse af bud i overensstemmelse med reglerne, er kun rimelig, gennemsigtig og ikke-diskriminerende, hvis infrastrukturforvalteren i netredegørelsen opstiller klare og gennemsigtige regler for udarbejdelse af ansøgninger om kapacitet og stiller de nødvendige støtteværktøjer til rådighed for ansøgerne. Da evnen til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne ikke kan fastslås objektivt forud for ansøgningsproceduren, kan en eventuel mangel på denne evne kun fastslås efter proceduren, når en ansøger gentagne gange har undladt at afgive sådanne bud eller at stille de fornødne oplysninger til rådighed for infrastrukturforvalteren. Ansøgeren bør bære ansvaret for denne forsømmelse, som sanktioneres ved, at ansøgeren udelukkes fra ansøgning om en specifik kanal.
(9)
Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 870/2014 (2) blev ved en fejl vedtaget i en anden version end den, udvalget havde afgivet positiv udtalelse om. Gennemførelsesforordning (EU) nr. 870/2014 bør derfor ophæves.
(10)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra det udvalg, der er omhandlet i artikel 62, stk. 1, i direktiv 2012/34/EU -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Genstand
Denne forordning fastsætter de krav om finansielle garantier, som infrastrukturforvalteren kan stille for at sikre, at hans legitime forventninger om fremtidige indtægter opfyldes uden at overstige et niveau, der står i et rimeligt forhold til niveauet for ansøgerens forventede aktivitet. Kravene omfatter især de betingelser, under hvilke der kan forlanges garanti eller forudbetaling, samt omfanget og varigheden af den finansielle garanti. Derudover fastsætter forordningen nærmere bestemmelser om de kriterier, hvorefter en ansøgers evne til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne vurderes.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
»finansiel garanti«: a) forudbetalinger, som skal mindske og foregribe fremtidige forpligtelser til at betale infrastrukturafgifter eller b) kontraktlige aftaler, hvor en finansiel institution som f.eks. en bank forpligter sig til at sikre, at sådanne betalinger foretages, når de forfalder.
Artikel 3
Betingelser for finansielle garantier
1. Ansøgeren kan vælge at efterkomme anmodningen om finansiel garanti enten ved forudbetaling eller ved en kontraktlig aftale som defineret i artikel 2. Hvis en ansøger yder forudbetaling af infrastrukturafgifter, må infrastrukturforvalteren ikke samtidig kræve andre finansielle garantier for de samme påtænkte aktiviteter.
2. Infrastrukturforvalteren kan forlange, at ansøgerne stiller finansielle garantier i tilfælde, hvor ansøgerens kreditvurdering tyder på, at han kan få svært ved at betale infrastrukturafgifterne regelmæssigt. Anvendes sådanne kreditvurderinger, skal infrastrukturforvalteren nævne dem i netredegørelsens afsnit om afgiftsprincipper. Infrastrukturforvalteren skal basere sit krav om en finansiel garanti på højst to år gamle vurderinger fra et kreditvurderingsbureau eller et andet professionelt vurderings- eller creditscoringsorgan.
3. Infrastrukturforvalteren må ikke stille krav om finansiel garanti:
a)
fra den udpegede jernbanevirksomhed, hvis ansøgeren, som ikke er en jernbanevirksomhed, allerede har stillet eller betalt en finansiel garanti til dækning af fremtidige betalinger for samme forventede aktivitet
b)
hvis infrastrukturafgiften skal betales direkte af en kompetent myndighed til infrastrukturforvalteren i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1370/2007 (3).
Artikel 4
Finansielle garantiers omfang og varighed
1. Omfanget af de finansielle garantier fra en og samme ansøger må ikke overstige de anslåede afgifter for to måneders togdrift i overensstemmelse med ansøgningen.
2. En infrastrukturforvalter må ikke kræve, at en finansiel garanti træder i kraft eller betales mere end ti dage før den første dag i den måned, hvor jernbanevirksomheden påbegynder den togdrift, for hvilken den finansielle garanti skal dække infrastrukturafgifterne. Hvis kapaciteten tildeles efter dette tidspunkt, kan infrastrukturforvalteren kræve, at den finansielle garanti stilles med kort varsel.
Artikel 5
Evne til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne
Infrastrukturforvalteren må ikke afvise en ansøgning om en specifik kanal på grund af manglende garanti for ansøgerens evne til at udarbejde bud på infrastrukturkapacitet i overensstemmelse med reglerne, jf. artikel 41, stk. 2, i direktiv 2012/34/EU, medmindre:
a)
ansøgeren ikke har svaret på to på hinanden følgende anmodninger om at stille manglende oplysninger til rådighed eller gentagne gange har svaret på en måde, der ikke opfylder de vilkår, der i netredegørelsen, jf. artikel 27 i direktiv 2012/34/EU og bilag IV til samme direktiv, fastsættes for proceduren for ansøgning om kanaler, og
b)
infrastrukturforvalteren på tilsynsorganets anmodning og til dets tilfredshed kan dokumentere, at han har taget alle rimelige skridt for at bistå med korrekt og rettidig indsendelse af ansøgninger.
Artikel 6
Overgangsbestemmelse
Hvis det er nødvendigt, skal infrastrukturforvalterne bringe deres netredegørelser i overensstemmelse med bestemmelserne i denne forordning for den første køreplansperiode efter forordningens ikrafttræden.
Artikel 7
Gennemførelsesforordning (EU) nr. 870/2014 ophæves.
Artikel 8
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 16. juni 2015, bortset fra artikel 7, som anvendes fra datoen for denne forordnings ikrafttræden.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 6. januar 2015.
PROVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) 2015/10
оd 6. siječnja 2015.
o kriterijima za podnositelje zahtjeva za željeznički infrastrukturni kapacitet i stavljanju izvan snage Provedbene uredbe (EU) br. 870/2014
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Direktivu 2012/34/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 21. studenoga 2012. o uspostavi jedinstvenog Europskog željezničkog prostora (1), a posebno njezin članak 41. stavak 3.,
budući da:
(1)
U skladu s člankom 41. stavkom 2. Direktive 2012/34/EU upravitelji infrastrukture mogu postaviti uvjete podnositeljima zahtjeva kako bi osigurali ostvarenje svojih opravdanih očekivanja o budućim prihodima te korištenju infrastrukture.
(2)
Ti uvjeti moraju biti odgovarajući, transparentni i nediskriminirajući. Oni mogu uključivati samo davanje financijskog jamstva koje ne smije prelaziti primjereni iznos koji je proporcionalan očekivanoj količini aktivnosti i potvrdu o sposobnosti podnositelja zahtjeva da pripremi sukladne ponude za infrastrukturni kapacitet.
(3)
Financijska jamstva mogu biti u obliku predujmova ili jamstava koja izdaju financijske institucije.
(4)
Pri utvrđivanju prikladnosti zahtjeva iz članka 41. stavka 2. Direktive 2012/34/EU u obzir bi trebalo uzeti činjenicu da je infrastruktura konkurentskih načina prijevoza poput cestovnog i zračnog prijevoza, pomorske plovidbe i plovidbe unutarnjim plovnim putovima često oslobođena pristojbi za korisnike i stoga oslobođena i financijskih jamstava za nju. Da bi se osiguralo pravedno tržišno natjecanje između načina prijevoza, financijska jamstva trebala bi biti ograničena na strogi minimum u smislu iznosa i trajanja.
(5)
Ta su financijska jamstva prikladna samo ako su nužna za otklanjanje sumnje upravitelja infrastrukture o budućim prihodima i korištenju infrastrukture. Uzimajući u obzir da se upravitelji infrastrukture mogu osloniti na provjere i nadzor financijske sposobnosti željezničkih prijevoznika u okviru postupka izdavanja dozvole u skladu s poglavljem III. Direktive 2012/34/EU, a naročito člankom 20. te Direktive, potreba za financijskim jamstvima dodatno je smanjena.
(6)
Na ta jamstva primjenjuje se načelo nediskriminacije, pa stoga ne smije biti razlike između zahtjeva za jamstva za podnositelje zahtjeva u privatnom i javnom vlasništvu.
(7)
Jamstva bi trebala biti razmjerna razini rizika koji podnositelj zahtjeva predstavlja za upravitelja infrastrukture u različitim fazama dodjele kapaciteta. Rizik se općenito smatra niskim sve dok se kapacitet može preraspodijeliti drugim željezničkim prijevoznicima.
(8)
Jamstvo zatraženo u vezi s pripremom sukladnih ponuda može se smatrati odgovarajućim, transparentnim i nediskriminirajućim samo ako upravitelj infrastrukture utvrdi jasna i transparentna pravila za pripremu zahtjeva za dodjelu kapaciteta u izvješću o mreži te podnositeljima zahtjeva ponudi nužne alate podrške. Budući da prije postupka podnošenja zahtjeva nije moguće objektivno utvrditi sposobnost pripreme sukladnih ponuda, nedostatak sposobnosti može se utvrditi samo nakon tog postupka na temelju opetovanog neuspješnog podnošenja takvih ponuda ili nepružanja potrebnih informacija upravitelju infrastrukture. Podnositelj zahtjeva trebao bi biti odgovoran za taj neuspjeh koji povlači kao sankciju isključenje podnositelja zahtjeva iz zahtjeva za određenu trasu vlaka.
(9)
Provedbena uredba Komisije (EU) br. 870/2014 (2) zabunom je donesena u obliku koji je različit od onoga koji je dobio pozitivno mišljenje Odbora. Provedbenu uredbu (EU) br. 870/2014 trebalo bi u skladu s tim staviti izvan snage.
(10)
Mjere predviđene ovom Uredbom u skladu su s mišljenjem Odbora iz članka 62. stavka 1. Direktive 2012/34/EU,
DONIJELA JE OVU UREDBU:
Članak 1.
Predmet
Ovom se Uredbom utvrđuju zahtjevi za financijska jamstva koja upravitelj infrastrukture može tražiti kako bi osigurao ostvarenje svojih opravdanih očekivanja o budućim prihodima, ne premašujući iznos koji je proporcionalan očekivanoj količini planiranih aktivnosti podnositelja zahtjeva. Zahtjevi posebno uključuju uvjete kojima se propisuju iznos i trajanje financijskog jamstva te kada je moguće tražiti jamstvo ili predujam. Pored toga, ovom se Uredbom utvrđuju određeni detalji u vezi s kriterijima za ocjenu sposobnosti podnositelja zahtjeva da pripremi sukladne ponude za infrastrukturni kapacitet.
Članak 2.
Definicije
Za potrebe ove Uredbe primjenjuje se sljedeća definicija:
„financijsko jamstvo” znači (a) predujme za smanjenje i ranije plaćanje budućih obveza plaćanja pristojbi za korištenje infrastrukture ili (b) ugovorne mehanizme kojima se financijska institucija poput banke obvezuje da će ta plaćanja biti izvršena kada dospiju.
Članak 3.
Uvjeti za financijska jamstva
1. Podnositelj zahtjeva može izabrati hoće li udovoljiti zahtjevu za financijsko jamstvo predujmom ili ugovornim mehanizmom u smislu članka 2. Ako podnositelj zahtjeva položi predujam za pristojbe za korištenje infrastrukture, upravitelj infrastrukture ne smije istodobno tražiti druga financijska jamstva za iste planirane aktivnosti.
2. Upravitelj infrastrukture od podnositelja može tražiti financijska jamstva ako kreditni rejting podnositelja zahtjeva ukazuje na to da bi mogao imati problema s redovitim plaćanjem pristojbi za korištenje infrastrukture. Upravitelj infrastrukture navodi taj kreditni rejting u odjeljku o načelima ubiranja pristojbi u svom izvješću o mreži, ako je primjenjivo. Upravitelj infrastrukture temelji svoj zahtjev za financijsko jamstvo na kreditnom rejtingu ne starijem od dvije godine koji je dostavila agencija za procjenu kreditnog rejtinga ili neki drugi profesionalni subjekt za procjenu kreditnog rejtinga ili kreditne sposobnosti.
3. Upravitelj infrastrukture ne smije tražiti financijsko jamstvo:
(a)
od imenovanog željezničkog prijevoznika ako je podnositelj zahtjeva koji nije željeznički prijevoznik već dao ili uplatio financijsko jamstvo za pokriće budućih plaćanja za iste planirane aktivnosti;
(b)
ako će nadležno tijelo plaćati pristojbu za korištenje infrastrukture izravno upravitelju infrastrukture u skladu s Uredbom (EZ) br. 1370/2007 Europskog parlamenta i Vijeća (3).
Članak 4.
Iznos i trajanje financijskih jamstava
1. Iznos financijskih jamstava za jednog ponuditelja ne smije premašiti procijenjeni iznos pristojbi za dva mjeseca zatraženog željezničkog prijevoza.
2. Upravitelj infrastrukture ne smije tražiti da financijsko jamstvo postane valjano ili bude plaćeno više od deset dana prije prvog dana mjeseca u kojem željeznički prijevoznik započne sa željezničkim prijevozom u vezi s pristojbama za korištenje infrastrukture koje treba pokriti tim financijskim jamstvom. Ako se kapacitet dodijeli poslije tog trenutka, upravitelj infrastrukture može tražiti financijsko jamstvo u kratkom roku.
Članak 5.
Sposobnost pripreme sukladnih ponuda za infrastrukturni kapacitet
Upravitelj infrastrukture ne smije odbiti zahtjev za određenu trasu vlaka zbog nedostavljanja potvrde sposobnosti pripreme sukladne ponude za infrastrukturni kapacitet u smislu članka 41. stavka 2. Direktive 2012/34/EU osim ako:
(a)
podnositelj zahtjeva ne odgovori na dva uzastopna zahtjeva za dostavu nedostajućih informacija ili opetovano odgovara na način koji ne zadovoljava uvjete propisane u izvješću o mreži iz članka 27. Direktive 2012/34/EU i Priloga IV. toj Direktivi o postupcima podnošenja zahtjeva za trasu vlaka; te
(b)
upravitelj infrastrukture može na zahtjev regulatornog tijela na zadovoljavajući način dokazati da je poduzeo sve razumne mjere kako bi podržao ispravno i pravovremeno podnošenje zahtjeva.
Članak 6.
Prijelazna odredba
Kada je to nužno, upravitelji infrastrukture usklađuju svoja izvješća o mreži s odredbama ove Uredbe za prvo razdoblje poslije stupanja Uredbe na snagu.
Članak 7.
Provedbena Uredba (EU) br. 870/2014 stavlja se izvan snage.
Članak 8.
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Primjenjuje se od 16. lipnja 2015., osim članka 7. koji se primjenjuje od dana stupanja na snagu.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 6. siječnja 2015.