RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 734/2013
af 22. juli 2013
om ændring af forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93
(EØS-relevant tekst)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 109,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Som led i den gennemgribende modernisering af statsstøttereglerne, som skal bidrage til såvel gennemførelsen af Europa 2020-strategien for vækst (1) som til budgetkonsolideringen, bør der sikres en effektiv og ensartet anvendelse af artikel 107 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) i hele Unionen. Med forordning (EF) nr. 659/1999 (2) blev Kommissionens hidtidige praksis kodificeret og styrket for at øge retssikkerheden og støtte udviklingen af statsstøttepolitikken under åbne forhold. I lyset af erfaringen med dens anvendelse og i lyset af den seneste udvikling, bl.a. udvidelsen af Unionen og den økonomiske og finansielle krise, bør visse aspekter af forordning (EF) nr. 659/1999 dog ændres, for at Kommissionen kan handle mere effektivt.
(2)
Vurderingen af alle anmeldte eller ulovlige statsstøtteforanstaltningers forenelighed med det indre marked henhører i henhold til artikel 108 i TEUF under Kommissionens enekompetence, og det bør derfor sikres, at Kommissionen med henblik på statsstøttereglernes håndhævelse har beføjelse til at anmode om alle nødvendige markedsoplysninger fra enhver medlemsstat, virksomhed eller sammenslutning af virksomheder, når den er i tvivl om, hvorvidt den pågældende foranstaltning er forenelig med EU-reglerne, og derfor har indledt den formelle undersøgelsesprocedure. Kommissionen bør navnlig gøre brug af denne beføjelse i sager, hvor det viser sig at være nødvendigt med en kompleks og grundig vurdering. Kommissionen bør, når den tager stilling til, om der skal gøres brug af denne beføjelse, tage behørigt hensyn til varigheden af den foreløbige undersøgelse.
(3)
Med henblik på vurderingen af en støtteforanstaltnings forenelighed efter indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure og navnlig i forbindelse med teknisk komplicerede sager, der kræver en grundig vurdering, bør Kommissionen ved simpel begæring eller ved afgørelse kunne afkræve enhver medlemsstat, virksomhed eller sammenslutning af virksomheder alle markedsoplysninger, der er nødvendige for, at den kan afslutte sin vurdering, hvis de oplysninger, som den pågældende medlemsstat har afgivet under den foreløbige undersøgelse, ikke er tilstrækkelige, idet den tager behørigt hensyn til proportionalitetsprincippet, navnlig for små og mellemstore virksomheder.
(4)
I betragtning af det særlige forhold, der består mellem støttemodtagere og den pågældende medlemsstat, bør Kommissionen kun kunne begære oplysninger fra en støttemodtager med den pågældende medlemsstats samtykke. Det, at modtageren af den pågældende støtteforanstaltning afgiver oplysninger, udgør ikke et retsgrundlag for bilaterale forhandlinger mellem Kommissionen og den pågældende modtager.
(5)
Kommissionen bør udvælge modtagerne af begæringer om oplysninger på grundlag af objektive kriterier, der fastsættes fra sag til sag, idet den, når begæringen rettes til et udvalg af virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder, sikrer, at udvalget af respondenter er repræsentativt inden for hver kategori. De ønskede oplysninger bør navnlig omfatte faktuelle selskabs- og markedsoplysninger og faktabaserede analyser af, hvordan markedet fungerer.
(6)
Kommissionen, der tager initiativet til proceduren, bør være ansvarlig for at kontrollere dels medlemsstaternes, virksomhedernes eller virksomhedssammenslutningernes videregivelse af oplysninger dels den påståede fortrolige karakter af de oplysninger, der skal videregives.
(7)
For at kunne sikre, at enhver virksomhed eller sammenslutning af virksomheder efterkommer begæringer om oplysninger, bør Kommissionen efter behov kunne pålægge sanktioner i form af rimelige bøder og tvangsbøder. Ved fastsættelsen af bøders og tvangsbøders størrelse bør Kommissionen tage behørigt hensyn til proportionalitets- og rimelighedsprincippet, navnlig for små og mellemstore virksomheder. De parter, der anmodes om at afgive oplysninger, har visse rettigheder, som bør beskyttes ved at give dem mulighed for at fremsætte bemærkninger, inden det eventuelt besluttes at pålægge dem bøder eller tvangsbøder. Den Europæiske Unions Domstol bør have fuld prøvelsesret vedrørende sådanne bøder og tvangsbøder, jf. artikel 261 i TEUF.
(8)
Under behørig hensyntagen til proportionalitets- og rimelighedsprincippet bør Kommissionen kunne nedsætte tvangsbøderne eller helt give afkald på dem, når modtagerne af begæringer om oplysninger afgiver de ønskede oplysninger, også selv om det sker efter fristens udløb.
(9)
Medlemsstaterne kan ikke pålægges bøder og tvangsbøder, da de i henhold til artikel 4 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU) har pligt til at samarbejde loyalt med Kommissionen og give Kommissionen alle de oplysninger, som den har behov for med henblik på at varetage sine opgaver i henhold til forordning (EF) nr. 659/1999.
(10)
Med henblik på at beskytte den pågældende medlemsstats ret til et forsvar bør den modtage kopi af de begæringer om oplysninger, der sendes til andre medlemsstater, virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder, og have mulighed for at kommentere de modtagne bemærkninger Den bør også underrettes om, hvilke virksomheder og sammenslutninger af virksomheder, der er begæret oplysninger fra, medmindre disse enheder har godtgjort, at de har en legitim interesse i, at deres identitet beskyttes.
(11)
Kommissionen bør tage behørigt hensyn til virksomhedernes legitime interesse i at beskytte deres forretningshemmeligheder. Den bør i en afgørelse ikke kunne anvende fortrolige oplysninger fra respondenter, som ikke kan aggregeres eller på anden måde anonymiseres, medmindre den på forhånd har fået deres tilladelse til at videregive oplysningerne til den pågældende medlemsstat.
(12)
For de tilfælde, hvor oplysninger, der er markeret som fortrolige, ikke ser ud til at være undergivet tavshedspligt, bør der indføres en mekanisme, der giver Kommissionen mulighed for at afgøre, i hvilket omfang sådanne oplysninger kan videregives. I enhver sådan afgørelse om at afvise krav om fortrolig behandling bør der anføres en frist, ved hvis udløb oplysningerne videregives, således at respondenten har mulighed for at påberåbe sig den juridiske beskyttelse, han har adgang til, herunder enhver foreløbig forholdsregel.
(13)
Kommissionen bør på eget initiativ kunne undersøge oplysninger om ulovlig støtte fra enhver kilde med henblik på at sikre overholdelsen af artikel 108 i TEUF og navnlig anmeldelseskravet og standstillklausulen i artikel 108, stk. 3, i TEUF og vurdere støttens forenelighed med det indre marked. Klager er i den forbindelse en vigtig informationskilde til afsløring af overtrædelser af EU-reglerne om statsstøtte.
(14)
For at forbedre kvaliteten af de klager, der indgives til Kommissionen, og samtidig øge gennemsigtigheden og retssikkerheden er det hensigtsmæssigt at fastlægge, hvilke betingelser en klage bør opfylde for at sikre, at Kommissionen råder over oplysninger om en påstået ulovlig støtte, og der kan indledes en foreløbig undersøgelse. Klager, der ikke opfylder disse betingelser, bør behandles som generelle markedsoplysninger og bør ikke nødvendigvis føre til undersøgelser, der iværksættes på eget initiativ.
(15)
Klagere bør pålægges at godtgøre, at de er interesserede parter som omhandlet i artikel 108, stk. 2, i TEUF og artikel 1, litra h), i forordning (EF) nr. 659/1999. De bør også pålægges at afgive visse oplysninger i en form, som Kommissionen bør have beføjelse til at fastlægge i en gennemførelsesbestemmelse. For ikke at fjerne incitamentet for potentielle klagere bør gennemførelsesbestemmelsen tage hensyn til, at de krav, der stilles til interesserede parter i forbindelse med indgivelse af en klage, ikke bør være byrdefulde.
(16)
Det er af hensyn til retssikkerheden hensigtsmæssigt at fastsætte forældelsesfrister for pålæg og fuldbyrdelse af bøder og tvangsbøder.
(17)
For at sikre, at Kommissionen behandler ensartede spørgsmål på en konsekvent måde i hele det indre marked, er det hensigtsmæssigt at supplere Kommissionens eksisterende beføjelser ved at indføre et specifikt retsgrundlag, der giver den mulighed for at undersøge erhvervssektorer eller visse støtteinstrumenter i flere medlemsstater. Af hensyn til proportionaliteten og i betragtning af den store administrative byrde, som sådanne undersøgelser medfører, bør der kun udføres sektorundersøgelser, hvis der ud fra de tilgængelige oplysninger er en begrundet mistanke om, at statsstøtteforanstaltninger rettet til en bestemt sektor kan begrænse eller fordreje konkurrencen væsentligt på det indre marked i flere medlemsstater, eller at eksisterende støtteforanstaltninger rettet til en bestemt sektor i flere medlemsstater ikke eller ikke længere er forenelige med det indre marked. Sådanne undersøgelser vil sætte Kommissionen i stand til at håndtere horisontale statsstøttespørgsmål på en effektiv og gennemsigtig måde og på forhånd danne sig et helhedsbillede af den pågældende sektor.
(18)
Hvis statsstøttereglerne skal anvendes på en konsekvent måde, forudsætter det, at der træffes foranstaltninger til etablering af et samarbejde mellem medlemsstaternes domstole og Kommissionen. Et sådant samarbejde er relevant for alle domstole i medlemsstaterne, som anvender artikel 107, stk. 1, og artikel 108 i TEUF. De nationale domstole bør især have mulighed for at anmode Kommissionen om oplysninger eller om en udtalelse vedrørende aspekter af statsstøttereglernes anvendelse. Kommissionen bør desuden have mulighed for at fremsætte skriftlige eller mundtlige bemærkninger til domstole, der behandler sager om anvendelse af artikel 107, stk. 1, eller artikel 108 i TEUF. Når Kommissionen bistår de nationale domstole på dette område, bør den handle i overensstemmelse med sin pligt til at forsvare den offentlige interesse.
(19)
Disse bemærkninger og udtalelser fra Kommissionen bør ikke berøre artikel 267 i TEUF og bør ikke være juridisk bindende for de nationale domstole. De bør fremsættes inden for rammerne af de nationale retsplejeregler og national praksis, bl.a. vedrørende beskyttelsen af parternes rettigheder, med fuld respekt for de nationale domstoles uafhængighed. Kommissionen bør kun fremsætte bemærkninger på eget initiativ i sager, der er vigtige for en konsekvent anvendelse af artikel 107, stk. 1, eller artikel 108 i TEUF, navnlig i sager, der er af væsentlig betydning for håndhævelsen eller videreudviklingen af Unionens retspraksis i forbindelse med statsstøtte.
(20)
Af hensyn til gennemsigtigheden og retssikkerheden bør oplysninger om Kommissionens afgørelser offentliggøres. Det er således hensigtsmæssigt at offentliggøre afgørelser om at pålægge bøder eller tvangsbøder, da de berører de pågældende kilders interesser. Når Kommissionen offentliggør sine afgørelser, bør den overholde reglerne om tavshedspligt, herunder beskyttelse af alle fortrolige oplysninger og personoplysninger, jf. artikel 339 i TEUF.
(21)
Kommissionen bør i tæt samarbejde med Det Rådgivende Udvalg for Statsstøtte kunne vedtage gennemførelsesbestemmelser, der fastlægger de nærmere regler om form, indhold og andre kriterier vedrørende klager, der indgives i henhold til forordning (EF) nr. 659/1999.
(22)
Forordning (EF) nr. 659/1999 bør derfor ændres i overensstemmelse hermed -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
I forordning (EF) nr. 659/1999 foretages følgende ændringer:
1)
Titlen på forordningen affattes således:
»RÅDETS FORORDNING (EF) Nr. 659/1999 AF 22. MARTS 1999 OM FASTLÆGGELSE AF REGLER FOR ANVENDELSEN AF ARTIKEL 108 I TRAKTATEN OM DEN EUROPÆISKE UNIONS FUNKTIONSMÅDE«.
2)
Overskriften til artikel 5 affattes således:
»Begæring om oplysninger fremsat til den anmeldende medlemsstat«.
3)
Følgende artikler indsættes:
»Artikel 6a
Begæring om oplysninger fremsat til andre kilder
1. Efter indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure, jf. artikel 6, og navnlig i forbindelse med teknisk komplicerede sager, der kræver en grundig vurdering, kan Kommissionen, hvis de oplysninger, som den pågældende medlemsstat har afgivet under den foreløbige undersøgelse, ikke er tilstrækkelige, afkræve en anden medlemsstat, en virksomhed eller en sammenslutning af virksomheder alle de markedsoplysninger, der er nødvendige for, at Kommissionen kan afslutte sin vurdering af den pågældende foranstaltning, idet den tager behørigt hensyn til proportionalitetsprincippet, navnlig for små og mellemstore virksomheder.
2. Kommissionen må kun begære oplysninger:
a)
der vedrører formelle undersøgelser, som Kommissionen har betegnet som ineffektive til dato, og
b)
der vedrører støttemodtagerne, såfremt den pågældende medlemsstat giver sit samtykke til begæringen.
3. Virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder, der afgiver oplysninger efter en begæring fra Kommissionen om markedsoplysninger i henhold til stk. 6 og 7, skal afgive deres svar samtidigt til Kommissionen og den pågældende medlemsstat, for så vidt de forelagte dokumenter ikke indeholder oplysninger, der er fortrolige i forhold til den pågældende medlemsstat.
Kommissionen styrer og overvåger videregivelsen af oplysninger mellem de berørte medlemsstater, virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder og kontrollerer den påståede fortrolige karakter af de videregivne oplysninger.
4. Kommissionen må kun begære oplysninger, som medlemsstaten, virksomheden eller sammenslutningen af virksomheder eller en medlemsstat, som er berørt af begæringen, er i besiddelse af.
5. Medlemsstaterne afgiver oplysningerne på grundlag af en simpel begæring og inden for en af Kommissionen fastsat frist, der normalt ikke bør overstige en måned. Hvis en medlemsstat ikke afgiver de ønskede oplysninger inden udløbet af fristen, eller hvis oplysningerne er ufuldstændige, sender Kommissionen en rykkerskrivelse.
6. Kommissionen kan ved simpel begæring anmode en virksomhed eller en sammenslutning af virksomheder om at afgive oplysninger. Når Kommissionen sender en simpel begæring om oplysninger til en virksomhed eller en sammenslutning af virksomheder, anfører den retsgrundlaget og formålet med begæringen, præciserer, hvilke oplysninger der kræves, og fastsætter en rimelig frist, inden for hvilken oplysningerne skal afgives. Den henviser desuden til de bøder, der er omhandlet i artikel 6b, stk. 1, og som pålægges ved afgivelse af urigtige eller vildledende oplysninger.
7. Kommissionen kan ved afgørelse afkræve en virksomhed eller en sammenslutning af virksomheder oplysninger. Når Kommissionen ved afgørelse pålægger en virksomhed eller en sammenslutning af virksomheder at afgive oplysninger, anfører den retsgrundlaget og formålet med begæringen, og præciserer, hvilke oplysninger der kræves, og fastsætter en rimelig frist, inden for hvilken oplysningerne skal afgives. Den henviser desuden til de bøder, der er omhandlet i artikel 6b, stk. 1, og henviser til eller pålægger de tvangsbøder, der er omhandlet i artikel 6b, stk. 2, alt efter hvad der er relevant. Den henviser derudover til den ret, som virksomheden eller sammenslutningen af virksomheder har til at få afgørelsen prøvet ved Den Europæiske Unions Domstol.
8. Ved fremsættelse af en begæring i henhold til stk. 1 eller 6 eller vedtagelse af en afgørelse i henhold til stk. 7 skal Kommissionen endvidere samtidigt give den pågældende medlemsstat en kopi heraf. Kommissionen angiver de kriterier, der er lagt til grund for udvælgelsen af modtagerne af begæringen eller afgørelsen.
9. Virksomhedernes indehavere eller disses repræsentanter eller, hvis der er tale om juridiske personer eller selskaber eller foreninger uden status som juridisk person, de personer, der ifølge lov eller vedtægt har beføjelse til at repræsentere dem, afgiver de ønskede oplysninger på deres vegne. Behørigt befuldmægtigede personer kan afgive de ønskede oplysninger på deres klienters vegne. Sidstnævnte bærer det fulde ansvar, såfremt de afgivne oplysninger er urigtige, ufuldstændige eller vildledende.
Artikel 6b
Bøder og tvangsbøder
1. Kommissionen kan, hvis det skønnes nødvendigt og rimeligt, ved afgørelse pålægge virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder bøder på op til 1 % af den samlede omsætning i det foregående regnskabsår, hvis de forsætligt eller ved grov uagtsomhed:
a)
afgiver urigtige eller vildledende oplysninger som svar på en begæring fremsat i henhold til artikel 6a, stk. 6
b)
afgiver urigtige, ufuldstændige eller vildledende oplysninger som svar på en afgørelse vedtaget i henhold til artikel 6a, stk. 7, eller ikke afgiver oplysningerne inden for den fastsatte frist.
2. Kommissionen kan ved afgørelse pålægge virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder tvangsbøder, såfremt en virksomhed eller en sammenslutning af virksomheder ikke afgiver fuldstændige og rigtige oplysninger som begæret af Kommissionen ved en afgørelse vedtaget i henhold til artikel 6a, stk. 7.
Tvangsbøderne må ikke overstige 5 % af den pågældende virksomheds eller sammenslutnings gennemsnitlige daglige omsætning i det foregående regnskabsår for hver arbejdsdag, fristen overskrides, beregnet fra det tidspunkt, der er fastsat i afgørelsen, indtil den afgiver fuldstændige og rigtige oplysninger som begæret af Kommissionen.
3. Ved fastsættelsen af bødens eller tvangsbødens størrelse tages der hensyn til overtrædelsens art, grovhed og varighed under behørig hensyntagen til proportionalitets- og rimelighedsprincippet, navnlig for små og mellemstore virksomheder.
4. Når virksomhederne eller sammenslutningerne af virksomheder har efterkommet den forpligtelse, til hvis opfyldelse tvangsbøden er pålagt, kan Kommissionen fastsætte tvangsbødens endelige størrelse til et mindre beløb end det, den oprindelige afgørelse om at pålægge tvangsbøder ville føre til. Kommissionen kan også give afkald på en tvangsbøde.
5. Inden Kommissionen vedtager en afgørelse i henhold til stk. 1 eller 2, fastsætter den en sidste frist på to uger for modtagelsen af de manglende markedsoplysninger fra de pågældende virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder og giver også dem mulighed for at fremsætte bemærkninger.
6. Den Europæiske Unions Domstol har fuld prøvelsesret, jf. artikel 261 i TEUF, vedrørende de bøder eller tvangsbøder, som Kommissionen pålægger. Den kan ophæve, nedsætte eller forhøje den pålagte bøde eller tvangsbøde.«
4)
I artikel 7 indsættes som stk. 8, 9 og 10:
»8. Inden Kommissionen vedtager en afgørelse i henhold til stk. 2-5, giver den den pågældende medlemsstat mulighed for inden for en frist, der normalt ikke må overstige en måned, at fremsætte bemærkninger til de oplysninger, som Kommissionen har modtaget, og som er blevet givet til den pågældende medlemsstat i medfør af artikel 6a, stk. 3.
9. Kommissionen må i en afgørelse vedtaget i henhold til stk. 2-5 ikke anvende fortrolige oplysninger fra respondenter, som ikke kan aggregeres eller på anden måde anonymiseres, medmindre den har fået deres tilladelse til at videregive oplysningerne til den pågældende medlemsstat. Kommissionen kan vedtage en begrundet afgørelse, som meddeles den pågældende virksomhed eller sammenslutning af virksomheder, og hvori den fastslår, at de oplysninger, som respondenten har markeret som fortrolige, ikke er undergivet beskyttelse, og fastsætter en frist, ved hvis udløb oplysningerne offentliggøres. Fristen skal være mindst en måned.
10. Kommissionen tager behørigt hensyn til virksomhedernes legitime interesse i at beskytte deres forretningshemmeligheder og andre fortrolige oplysninger. En virksomhed eller en sammenslutning af virksomheder, som afgiver oplysninger i henhold til artikel 6a, og som ikke er begunstiget af den pågældende statsstøtteforanstaltning, kan under henvisning til risikoen for skade kræve, at dens identitet ikke meddeles den pågældende medlemsstat.«
5)
I artikel 10 affattes stk. 1 og 2 således:
»1. Kommissionen kan på eget initiativ undersøge oplysninger om påstået ulovlig støtte fra enhver kilde, jf. dog artikel 20.
Kommissionen undersøger straks enhver klage, som indgives af en interesseret part i henhold til artikel 20, stk. 2, og sikrer, at den pågældende medlemsstat holdes fuldt og regelmæssigt underrettet om undersøgelsens forløb og resultater.
2. Om nødvendigt fremsætter Kommissionen en begæring om oplysninger over for den pågældende medlemsstat. Artikel 2, stk. 2, og artikel 5, stk. 1 og 2, finder tilsvarende anvendelse.
Efter indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure kan Kommissionen også begære oplysninger af en anden medlemsstat, en virksomhed eller en sammenslutning af virksomheder i overensstemmelse med artikel 6a og 6b, der finder tilsvarende anvendelse.«
6)
Efter artikel 14 indsættes følgende kapiteloverskrift:
»KAPITEL IIIA
FORÆLDELSESFRISTER«.
7)
Overskriften til artikel 15 affattes således:
»Forældelsesfrist for krav om tilbagebetaling af støtte«.
8)
Følgende artikler indsættes:
»Artikel 15a
Forældelsesfrist for pålæg af bøder og tvangsbøder
1. De beføjelser, som Kommissionen har i henhold til artikel 6b, forældes efter tre år.
2. Den i stk. 1 fastsatte frist regnes fra den dag, hvor den i artikel 6b omhandlede overtrædelse fandt sted. Ved vedvarende eller gentagne overtrædelser regnes fristen dog først fra den dag, hvor overtrædelsen er ophørt.
3. Enhver foranstaltning, som Kommissionen træffer med henblik på undersøgelsen eller proceduren i forbindelse med en i artikel 6b omhandlet overtrædelse, afbryder forældelsesfristen for pålæggelse af bøder eller tvangsbøder med virkning fra det tidspunkt, hvor foranstaltningen blev meddelt den pågældende virksomhed eller sammenslutning af virksomheder.
4. Forældelsesfristen løber på ny efter hver afbrydelse. Forældelsesfristen udløber dog senest den dag, hvor der er forløbet en periode på seks år, uden at Kommissionen har pålagt en bøde eller tvangsbøde. Denne periode forlænges med den tid, hvor forældelsesfristen har været suspenderet i henhold til stk. 5.
5. Forældelsesfristen for pålæggelse af bøder eller tvangsbøder suspenderes, så længe Kommissionens afgørelse verserer for Den Europæiske Unions Domstol.
Artikel 15b
Forældelsesfrister for tvangsfuldbyrdelse af bøder og tvangsbøder
1. Kommissionens beføjelse til at tvangsfuldbyrde afgørelser, der er vedtaget i henhold til artikel 6b, forældes efter fem år.
2. Den i stk. 1 fastsatte forældelsesfrist regnes fra den dag, hvor den i henhold til artikel 6b vedtagne afgørelse bliver endelig.
3. Den i stk. 1 omhandlede forældelsesfrist afbrydes ved:
a)
meddelelse af en afgørelse om ændring af bødens eller tvangsbødens oprindelige størrelse eller om afvisning af en anmodning om en sådan ændring
b)
ethvert skridt, der tages af en medlemsstat på Kommissionens anmodning eller af Kommissionen med henblik på tvangsinddrivelse af bøden eller tvangsbøden.
4. Forældelsesfristen løber på ny efter hver afbrydelse.
5. Den i stk. 1 fastsatte forældelsesfrist suspenderes, så længe
a)
respondenten indrømmes betalingshenstand
b)
tvangsinddrivelsen er suspenderet i henhold til en afgørelse fra Den Europæiske Unions Domstol.«
9)
Artikel 16 affattes således:
»Artikel 16
Misbrug af støtte
I tilfælde af misbrug af støtte kan Kommissionen indlede den formelle undersøgelsesprocedure efter artikel 4, stk. 4, jf. dog artikel 23. Artikel 6, 6a, 6b, 7, 9 og 10, artikel 11, stk. 1, og artikel 12-15 finder tilsvarende anvendelse.«
10)
Artikel 20, stk. 2, affattes således:
»2. Alle interesserede parter kan indgive en klage for at underrette Kommissionen om påstået ulovlig støtte eller om påstået misbrug af støtte. Den interesserede part skal i den forbindelse behørigt udfylde en formular, som er fastlagt i en gennemførelsesbestemmelse, jf. artikel 27, og skal angive obligatoriske oplysninger, der anmodes om deri.
Hvis Kommissionen vurderer, at den interesserede part ikke har overholdt den obligatoriske klageformular, eller at de faktiske og retlige omstændigheder, som den interesserede part beskriver, ikke giver et tilstrækkeligt grundlag til efter en indledende undersøgelse at kunne påvise, at der foreligger ulovlig støtte eller misbrug af støtte, underretter Kommissionen den interesserede part herom og opfordrer den til at fremsætte bemærkninger inden for en fastsat frist, der normalt ikke må overstige en måned. Hvis den interesserede part ikke har fremsat sine bemærkninger inden for den fastsatte frist, anses klagen for at være trukket tilbage. Kommissionen underretter den pågældende medlemsstat, når en klage anses for at være trukket tilbage.
Kommissionen sender klageren en kopi af enhver afgørelse i en sag, der vedrører klagens indhold.«
11)
Efter artikel 20 indsættes følgende kapitel:
»KAPITEL VIA
UNDERSØGELSER AF ERHVERVSSEKTORER OG STØTTEINSTRUMENTER
Artikel 20a
Undersøgelser af erhvervssektorer og støtteinstrumenter
1. Hvis der ud fra de tilgængelige oplysninger er en begrundet mistanke om, at statsstøtteforanstaltninger rettet til en bestemt sektor eller baseret på et bestemt støtteinstrument kan begrænse eller fordreje konkurrencen væsentligt på det indre marked i flere medlemsstater, eller at eksisterende støtteforanstaltninger rettet til en bestemt sektor i flere medlemsstater ikke eller ikke længere er forenelige med det indre marked, kan Kommissionen undersøge denne erhvervssektor eller brugen af det pågældende støtteinstrument i forskellige medlemsstater. I forbindelse med undersøgelsen kan Kommissionen anmode medlemsstaterne og/eller de pågældende virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder om at afgive de nødvendige oplysninger med henblik på anvendelsen af artikel 107 og 108 i TEUF, idet den tager behørigt hensyn til proportionalitetsprincippet.
Kommissionen begrunder undersøgelsen og valget af modtagerne i alle anmodninger om oplysninger i henhold til denne artikel.
Kommissionen offentliggør en rapport om resultaterne af sin undersøgelse af bestemte erhvervssektorer eller bestemte støtteinstrumenter i forskellige medlemsstater og opfordrer medlemsstaterne og enhver berørt virksomhed eller sammenslutning af virksomheder til at fremsætte bemærkninger.
2. Oplysninger, der indhentes fra sektorundersøgelser, kan benyttes inden for rammerne af denne forordnings procedurer.
3. Artikel 5, 6a og 6b finder tilsvarende anvendelse.«
12)
Efter artikel 23 indsættes følgende kapitel:
»KAPITEL VIIA
SAMARBEJDE MED NATIONALE DOMSTOLE
Artikel 23a
Samarbejde med nationale domstole
1. Med henblik på anvendelsen af artikel 107, stk. 1, og artikel 108 i TEUF kan medlemsstaternes domstole anmode Kommissionen om oplysninger, som den har til sin rådighed, eller om en udtalelse om spørgsmål vedrørende statsstøttereglernes anvendelse.
2. Hvis hensynet til den konsekvente anvendelse af artikel 107, stk. 1, eller artikel 108 i TEUF kræver det, kan Kommissionen på eget initiativ fremsætte skriftlige bemærkninger til medlemsstaternes domstole, der har ansvar for anvendelse af statsstøttereglerne. Med tilladelse fra den pågældende domstol kan den også fremsætte mundtlige bemærkninger.
Kommissionen underretter den pågældende medlemsstat om sin hensigt om at fremsætte bemærkninger, inden den fremsætter dem formelt.
Udelukkende med henblik på udarbejdelsen af sine bemærkninger kan Kommissionen anmode medlemsstatens relevante domstol om at tilsende den de dokumenter, som domstolen har til sin rådighed, og som er nødvendige med henblik på Kommissionens vurdering af spørgsmålet.«
13)
Artikel 25 affattes således:
»Artikel 25
Afgørelsers adressater
1. Afgørelserne vedtaget i henhold til artikel 6a, stk. 7, artikel 6b, stk. 1 og 2, og artikel 7, stk. 9, rettes til den pågældende virksomhed eller sammenslutning af virksomheder. Kommissionen meddeler straks afgørelsen til adressaten, og giver adressaten mulighed for at meddele Kommissionen, hvilke oplysninger den anser for at være undergivet tavshedspligt.
2. Alle andre afgørelser vedtaget af Kommissionen i henhold til kapitel II, III, IV, V og VII rettes til den pågældende medlemsstat. Kommissionen meddeler straks disse afgørelser til den pågældende medlemsstat og giver denne medlemsstat mulighed for at meddele Kommissionen, hvilke oplysninger den anser for at være undergivet tavshedspligt.«
14)
I artikel 26 indsættes som stk. 2a:
»2a. Kommissionen offentliggør de afgørelser, som den vedtager i henhold til artikel 6b, stk. 1 og 2, i Den Europæiske Unions Tidende.«
15)
Artikel 27 affattes således:
»Artikel 27
Gennemførelsesbestemmelser
Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage gennemførelsesbestemmelser efter proceduren i artikel 29 vedrørende:
a)
form, indhold og andre enkeltheder i forbindelser med anmeldelser
b)
form, indhold og andre enkeltheder i forbindelser med årlige rapporter
c)
form, indhold og andre enkeltheder i forbindelser med klager indgivet i henhold til artikel 10, stk. 1, og artikel 20, stk. 2
d)
enkeltheder om frister og beregning af frister og
e)
den i artikel 14, stk. 2, omhandlede rentesats.«
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 22. juli 2013.
UREDBA VIJEĆA (EU) br. 734/2013
od 22. srpnja 2013.
o izmjeni Uredbe (EZ) br. 659/1999 o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu članka 93. Ugovora o EZ-u
(Tekst značajan za EGP)
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 109.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta,
budući da:
(1)
U kontekstu detaljne modernizacije pravila o državnim potporama kako bi se doprinijelo provedbi strategije Europa 2020. za rast (1) i konsolidaciji proračuna, članak 107. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) trebao bi se primjenjivati učinkovito i ujednačeno diljem Unije. Uredbom (EZ) 659/1999 (2) kodificirana je i ojačana prijašnja praksa Komisije za povećanje pravne sigurnosti i potporu razvoju politike državnih potpora u transparentnom okruženju. Međutim, s obzirom na iskustvo stečeno primjenom navedene Uredbe i nedavne nove događaje kao što su proširenje Unije te gospodarska i financijska kriza, određeni aspekti Uredbe (EZ) br. 659/1999 trebali bi se izmijeniti kako bi se Komisiji omogućila veća učinkovitost.
(2)
Kako bi se procijenila spojivost s unutarnjim tržištem svih prijavljenih ili nezakonitih državnih potpora za koje Komisija ima isključivu nadležnost na temelju članka 108. UFEU-a, primjereno je osigurati da Komisija, u svrhu provođenja pravila o državnim potporama, ima ovlasti zatražiti sve potrebne tržišne podatke od bilo koje države članice, poduzetnika ili udruženja poduzetnika kad god sumnja u spojivost dotične mjere potpore te je stoga pokrenula postupak formalne istrage. Komisija bi se osobito trebala koristiti tim ovlastima u slučajevima koji zahtijevaju složeno dubinsko ocjenjivanje. Pri odlučivanju o korištenju tim ovlastima, Komisija bi trebala voditi računa o trajanju preliminarne istrage.
(3)
Radi ocjenjivanja spojivosti mjere potpore nakon pokretanja formalnog istražnog postupka, osobito u pogledu tehnički složenih slučajeva koji podliježu dubinskom ocjenjivanju, Komisija bi trebala moći, jednostavnim zahtjevom ili odlukom, zatražiti od bilo koje države članice, poduzetnika ili udruženja poduzetnika da joj dostavi sve tržišne podatke potrebne za ocjenjivanje ako podaci koje je dotična država članica dostavila tijekom preliminarne istrage nisu dostatni, vodeći računa o načelu proporcionalnosti, osobito u odnosu na male i srednje poduzetnike.
(4)
S obzirom na poseban odnos između korisnika potpora i dotične države članice, Komisija bi trebala moći zatražiti podatke od korisnika potpore samo u dogovoru s dotičnom državom članicom. Dostavljanje podataka od strane korisnika odnosne mjere potpore ne predstavlja pravnu osnovu za bilateralne pregovore između Komisije i dotičnog korisnika.
(5)
Komisija bi trebala odabrati primatelje zahtjeva za dostavljanje podataka na temelju objektivnih kriterija, prilagođenih svakom pojedinom slučaju, pritom osiguravajući da je, prilikom slanja zahtjeva uzorku poduzetnika ili udruženja poduzetnika, uzorak primatelja reprezentativan za svaku kategoriju. Traženi podaci bi prvenstveno trebali obuhvaćati činjenične podatke o trgovačkom društvu i tržišne podatke te analizu funkcioniranja tržišta utemeljenu na činjenicama.
(6)
Komisija bi, kao pokretač postupka, trebala biti odgovorna kako za potvrđivanje prijenosa podataka od strane države članice, poduzetnikaili udruženja poduzetnika ili treće države kao i navodne tajnosti podataka koji se otkrivaju.
(7)
Komisija bi trebala moći osigurati ispunjenje zahtjeva za dostavljanje podataka poslanih bilo kojem poduzetniku ili udruženju poduzetnika, prema potrebi, proporcionalnim novčanim kaznama i periodičnim penalima. Prilikom određivanja iznosa novčanih kazni i periodičnih penala, Komisija bi trebala voditi računa o načelima proporcionalnosti i primjerenosti, osobito s obzirom na male i srednje poduzetnike. Prava strana od kojih se traži da dostave podatke trebala bi se štititi pružanjem mogućnosti za objavljivanje njihovih stajališta prije donošenja bilo kakve odluke o izricanju novčanih kazni ili periodičnih penala. Sud Europske unije trebao bi imati neograničenu nadležnost u odnosu na navedene novčane kazne i periodične penale u skladu s člankom 261. UFEU-a.
(8)
Vodeći računa o načelima proporcionalnosti i primjerenosti, Komisija bi trebala moći umanjiti periodične penale ili ih u potpunosti ukinuti kada primatelji zahtjeva dostave zatražene podatke, čak i nakon isteka roka.
(9)
Novčane kazne i periodični penali ne primjenjuju se na države članice s obzirom na to da je njihova dužnost iskreno surađivati s Komisijom u skladu s člankom 4. Ugovora o Europskoj uniji (UEU) te dostaviti Komisiji sve podatke potrebne za obavljanje njezinih dužnosti na temelju Uredbe (EZ) br. 659/1999.
(10)
Kako bi se zaštitila prava na obranu dotične države članice, trebali bi joj se dostaviti primjerci zahtjeva za dostavljanje podataka poslanih drugim državama članicama, poduzetnicima, udruženjima poduzetnika, te bi joj se trebalo omogućiti očitovanje o zaprimljenim primjedbama. Trebalo bi joj također priopćiti nazive poduzetnika i udruženja poduzetnika od kojih su zatraženi podaci, ako ti subjekti nisu iskazali opravdani interes za zaštitu njihova identiteta.
(11)
Komisija bi trebala voditi računa o opravdanim interesima poduzetnika za zaštitu njihovih poslovnih tajni. Ona ni u jednoj odluci ne bi trebala moći koristiti povjerljive podatke koje su dostavili primatelji zahtjeva za dostavljanje podataka, koji se ne mogu objediniti ili na drugi način učiniti anonimnima, osim ako je prethodno dobila njihovu suglasnost za otkrivanje tih podataka dotičnoj državi članici.
(12)
U slučajevima u kojima se ne čini da su takvi podaci koji su označeni kao povjerljivi obuhvaćeni obvezama čuvanja poslovne tajne, primjereno je uspostaviti mehanizam kojim Komisija može odlučiti u kojoj se mjeri ti podaci smiju otkriti. U svakoj takvoj odluci o odbijanju tvrdnje o povjerljivosti podataka trebalo bi naznačiti razdoblje na kraju kojeg će se podaci otkriti kako bi primatelj zahtjeva za objavljivanje podataka mogao iskoristiti svaku dostupnu sudsku zaštitu, uključujući privremenu mjeru.
(13)
Na vlastitu inicijativu Komisija bi trebala moći ispitati podatke koji se, bez obzira na njihov izvor, odnose na nezakonite potpore kako bi osigurala usklađenost s člankom 108. UFEU-a, a posebno s obvezama izvješćivanja i klauzulom o mirovanju iz članka 108. stavka 3. UFEU-a i ocijenila spojivost potpore s unutarnjim tržištem. U tom su kontekstu pritužbe bitan izvor informacija za otkrivanje povreda pravilâ Unije o državnim potporama.
(14)
Kako bi se poboljšala kvaliteta pritužbi podnesenih Komisiji te kako bi se istodobno povećala transparentnost i pravna sigurnost, primjereno je odrediti uvjete koje bi pritužba trebala ispunjavati da bi Komisija dobila podatke o navodnom slučaju nezakonite potpore i da bi se pokrenulo preliminarno ispitivanje. Podneske koji ne ispunjavaju trebalo bi tretirati kao opće tržišne podatke i ne bi nužno trebali dovoditi do ex officio istragâ.
(15)
Od podnositelja pritužbi trebalo bi se zahtijevati da dokažu da su zainteresirane strane u smislu članka 108. stavka 2. UFEU-a i članka 1. točke (h) Uredbe (EZ) br. 659/99. Od njih bi se također trebalo zahtijevati da dostave određene podatke u obliku za koji bi Komisija trebala imati ovlasti definirati ga u provedbenoj odredbi. Da se potencijalni podnositelji pritužbi ne bi obeshrabrili, ta provedbena odredba trebala bi uzeti u obzir da zahtjevi postavljeni zainteresiranim stranama za podnošenje pritužbe ne bi trebali biti preteški.
(16)
Radi pravne sigurnosti primjereno je utvrditi rokove zastare za izricanje i izvršenje novčanih kazni i periodičnih penala.
(17)
Kako bi se osiguralo da Komisija dosljedno rješava slična pitanja na čitavom unutarnjem tržištu, primjereno je dopuniti postojeće ovlasti Komisije uvođenjem posebne pravne osnove za pokretanje istraga gospodarskih sektora ili određenih instrumenata potpore u nekoliko država članica. Radi proporcionalnosti i s obzirom na veliko administrativno opterećenje koje takve istrage podrazumijevaju, sektorske bi se istrage trebale provoditi samo kada dostupni podaci potkrepljuju osnovanu sumnju da bi mjere državne potpore u određenom sektoru mogle značajno ograničiti ili narušiti tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu u nekoliko država članica ili da postojeće mjere potpore u određenom sektoru u nekoliko država članica nisu ili su prestale biti spojive s unutarnjim tržištem. Takve bi istrage Komisiji omogućile učinkovito i transparentno rješavanje pitanja horizontalnih državnih potpora te ex ante pregled dotičnog sektora.
(18)
Jedinstvena primjena pravilâ o državnim potporama također zahtijeva da se utvrde oblici suradnje između sudova država članica i Komisije. Ta suradnja važna je za sve sudove država članica koji primjenjuju članak 107. stavak 1. i članak 108. UFEU-a,. Posebno, nacionalnim bi sudovima trebalo omogućiti da od Komisije zatraže podatke ili mišljenje o točkama koje se odnose na primjenu pravila o državnim potporama. Komisija bi također trebala moći dostaviti pismena ili usmena očitovanja sudovima od kojih se zahtijeva primjena članka 107. stavka 1. ili članka 108. UFEU-a. Kada tako pomaže nacionalnim sudovima, Komisija bi trebala djelovati u skladu sa svojom dužnošću obrane javnog interesa.
(19)
Ta očitovanja i mišljenja Komisije ne bi trebala dovoditi u pitanje članak 267. UFEU-a i ne bi trebala biti pravno obvezujuća za nacionalne sudove. Ona bi se trebala dostavljati sukladno nacionalnim postupovnim propisima i praksi, uključujući i one propise koji se odnose na zaštitu prava strana, uz potpuno poštovanje neovisnosti nacionalnih sudova. Očitovanja koja Komisija podnosi na vlastitu inicijativu trebala bi biti ograničena na slučajeve koji su važni za dosljednu primjenu članka 107. stavka 1. ili članka 108. UFEU-a, posebno na slučajeve koji su značajni za izvršavanje ili daljnji razvoj sudske prakse Unije u odnosu na državne potpore.
(20)
U interesu transparentnosti i pravne sigurnosti podaci o odlukama Komisije trebali bi biti javni. Stoga je primjereno objaviti odluke o izricanju novčanih kazni ili periodičnih penala, s obzirom da one utječu na interese dotičnih izvora. Prilikom objavljivanja svojih odluka Komisija bi trebala poštovati pravila o čuvanju poslovne tajne, uključujući zaštitu svih povjerljivih podataka i osobnih podataka, u skladu s člankom 339. UFEU-a.
(21)
Komisija bi, u tijesnoj vezi sa Savjetodavnim odborom za državne potpore, trebala moći usvojiti provedbene odredbe kojima se utvrđuju detaljna pravila u vezi s oblikom, sadržajem i ostalim kriterijima za pritužbe podnesene u skladu s Uredbom (EZ) br. 659/1999.
(22)
Uredbu (EZ) br. 659/1999 bi, stoga, trebalo na odgovarajući način izmijeniti,
DONIJELO JE OVU UREDBU:
Članak 1.
Uredba (EZ) br. 659/1999 mijenja se kako slijedi:
(1)
Naziv Uredbe zamjenjuje se sljedećim:
„UREDBA VIJEĆA (EZ) br. 659/1999 OD 22. OŽUJKA 1999. O UTVRĐIVANJU DETALJNIH PRAVILA ZA PRIMJENU ČLANKA 108. UGOVORA O FUNKCIONIRANJU EUROPSKE UNIJE”
(2)
Naslov članka 5. zamjenjuje se sljedećim:
„Zahtjev za dostavljanje podataka upućen državi članici koja podnosi prijavu”;
(3)
Umeću se sljedeći članci:
„Članak 6.a
Zahtjev za dostavljanje podataka upućen ostalim izvorima
1. Nakon pokretanja formalnog istražnog postupka predviđenog u članku 6., osobito u pogledu tehnički složenih slučajeva koji podliježu dubinskom ocjenjivanju, Komisija može, ako podaci koje je dotična država članica dostavila tijekom preliminarne istrage nisu dostatni od druge države članice, poduzetnika ili udruženja poduzetnika zatražiti sve tržišne podatke koji su Komisiji potrebni za dovršetak ocjene mjere o kojoj se radi vodeći računa o načelu proporcionalnosti, osobito u odnosu na male i srednje poduzetnike.
2. Komisija može zatražiti podatke samo u sljedećim slučajevima:
(a)
ako su ograničeni na formalne istražne postupke za koje je Komisija utvrdila da su dosad bili neučinkoviti, i
(b)
ako se radi o korisnicima potpore, ako dotična država članica pristane ispuniti zahtjev.
3. Poduzetnici ili udruženja poduzetnika koji dostavljaju podatke na zahtjev Komisije za dostavljanje tržišnih podataka na temelju stavaka 6. i 7. istodobno dostavljaju svoj odgovor Komisiji i dotičnim državama članicama ako dostavljeni dokumenti ne obuhvaćaju podatke koji su povjerljivi u odnosu na tu državu članicu.
Komisija usmjerava i prati prijenos podataka između dotičnih država članica, poduzetnika ili udruženja poduzetnika i potvrđuje navodnu povjerljivost prenesenih podataka.
4. Komisija zahtijeva samo podatke kojima raspolažu država članica, poduzetnik ili udruženje poduzetnika na koje se odnosi zahtjev.
5. Države članice dostavljaju podatke na temelju jednostavnog zahtjeva i u roku kojeg odredi Komisija koji, u pravilu, ne bi trebao biti dulji od mjesec dana. U slučaju kada država članica ne dostavi tražene podatke u tom roku ili ako dostavi nepotpune podatke, Komisija šalje podsjetnik.
6. Od poduzetnika ili udruženja poduzetnika Komisija može, putem jednostavnog zahtjeva, zahtijevati dostavljanje podataka. Ako Komisija šalje jednostavan zahtjev poduzetniku ili udruženju poduzetnika, tada navodi pravnu osnovu i svrhu zahtjeva te podatke koje traži i određuje razmjeran rok do kojeg podaci trebaju biti dostavljeni. Ona također upućuje na novčane kazne predviđene u članku 6.b stavku 1. u slučaju dostave netočnih ili obmanjujućih podataka.
7. Od poduzetnika ili udruženja poduzetnika Komisija može, putem odluke, zahtijevati dostavljanje podataka. Ako Komisija, putem odluke, zahtijeva od poduzetnika ili udruženja poduzetnika dostavljanje podataka, ona navodi pravnu osnovu, svrhu zahtjeva te podatke koje traži i određuje razmjeran rok u kojem podaci trebaju biti dostavljeni. Ona također navodi novčane kazne predviđene u članku 6.b stavku 1. te, prema potrebi, navodi ili izriče periodične penale predviđene u članku 6.b stavku 2. Osim toga, ona upućuje na pravo poduzetnika ili udruženja poduzetnika da zatraže od Suda Europske unije preispitivanje odluke.
8. Prilikom izdavanja zahtjeva temeljem stavaka 1. ili 6. ili donošenja odluke temeljem stavka 7., Komisija istodobno dotičnoj državi članici dostavlja njihov primjerak. Komisija navodi kriterije uz pomoć kojih je odabrala primatelje zahtjeva ili odluke.
9. Vlasnici poduzetnika ili njihovi predstavnici ili, u slučaju pravnih osoba, trgovačka društva ili udruženja bez pravne osobnosti, osobe ovlaštene da ih zastupaju na temelju zakona ili njihovih statuta, dostavljaju u njihovo ime tražene ili potrebne podatke u. Propisno ovlaštene osobe mogu dostavljati podatke u ime njihovih stranaka. Potonji se svejedno smatraju u potpunosti odgovornima u slučaju da su dostavljeni podaci netočni, nepotpuni ili obmanjujući.
Članak 6.b
Novčane kazne i periodični penali
1. Ako to smatra potrebnim i proporcionalnim, Komisija može poduzetnicima ili udruženjima poduzetnika odlukom izreći novčane kazne koje ne prelaze 1 % njihovog ukupnog prihoda ostvarenog u prethodnoj poslovnoj godini kada oni namjerno ili krajnjom nepažnjom:
(a)
dostave netočne ili obmanjujuće podatke u odgovoru na zahtjev podnesen u skladu s člankom 6.a stavkom 6.;
(b)
dostave netočne, nepotpune ili obmanjujuće podatke u odgovoru na odluku donesenu na temelju članka 6.a stavka 7. ili ne dostave podatke u predviđenom roku.
2. Komisija može odlukom izreći poduzetnicima ili udruženjima poduzetnika periodične penale ako isti ne dostave potpune i točne podatke koje je Komisija zatražila odlukom donesenom na temelju članka 6.a stavka 7.
Periodični penali ne prelaze 5 % vrijednosti prosječnog dnevnog prometa dotičnog poduzetnika ili udruženja u prethodnoj poslovnoj godini za svaki radni rad zakašnjenja, računajući od dana utvrđenog u odluci, dok ne dostave potpune i točne podatke kako je zahtijevano ili zatraženo od strane Komisije.
3. Prilikom utvrđivanja iznosa novčane kazne ili periodičnog penala u obzir se uzima priroda, ozbiljnost i trajanje povrede propisa, vodeći računa o načelima proporcionalnosti i primjerenosti, osobito u odnosu na male i srednje poduzetnike.
4. Kada poduzetnici ili udruženja poduzetnika ispune obvezu čije je neizvršavanje predstavljalo temelj za plaćanje periodičnog penala, Komisija može smanjiti konačan iznos periodičnog penala u usporedbi s onim koji je prvobitno bio utvrđen u odluci o izricanju periodičnih penala. Komisija, također, može ukinuti periodične penale.
5. Prije donošenja bilo kakve odluke u skladu sa stavcima 1. iili 2. Komisija određuje krajnji rok od dva tjedna unutar kojeg dotični poduzetnici ili udruženja poduzetnika dostavljaju tržišne podatke koji nedostaju te im također pruža mogućnost davanja mišljenja.
6. Sud Europske unije ima neograničenu nadležnost u smislu članka 261. UFEU-a u pogledu preispitivanja novčanih kazni ili periodičnih penala koje je izrekla Komisija. On može poništiti, smanjiti ili povećati izrečenu novčanu kaznu ili periodični penal.”
(4)
U članku 7. dodaju se sljedeći stavci:
„8. Prije donošenja bilo kakve odluke u skladu sa stavcima od 2. do 5. Komisija dotičnoj državi članici, u roku koji u pravilu ne smije biti dulji od mjesec dana, daje mogućnost iskazivanja stajališta o podacima koje je primila Komisija i koji su dotičnoj državi članici dostavljeni u skladu s člankom 6a stavkom 3.
9. Komisija se ni u jednoj odluci donesenoj u skladu sa stavcima od 2. do 5. ne smije koristiti povjerljivim podacima koje su dostavili primatelji zahtjeva za dostavljanje podataka i koji se ne mogu objediniti ili na neki drugi način anonimizirati, osim ako je dobila suglasnost primatelja za otkrivanje tih podataka dotičnoj državi članici. Komisija može donijeti obrazloženu odluku, koja se priopćava dotičnom poduzetniku ili udruženju poduzetnika, kojom se utvrđuje da podaci koje dostavlja primatelj zahtjeva za dostavljanje podataka i koji su označeni kao povjerljivi nisu zaštićeni i kojom se određuje datum nakon kojeg se ti podaci objavljuju. To razdoblje traje najmanje mjesec dana.
10. Komisija vodi računa o opravdanim interesima poduzetnika da štite svoje poslovne tajne i ostale povjerljive podatke. Poduzetnik ili udruženje poduzetnika koji dostavljaju podatke u skladu s člankom 6a i koji nisu korisnici mjere državne potpore o kojoj je riječ mogu zatražiti, zbog potencijalne štete, da se podaci o njihovu identitetu uskrate dotičnoj državi članici.”
(5)
U članku 10. stavci 1. i 2. zamjenjuju se sljedećim:
„1. Ne dovodeći u pitanje članak 20., Komisija na vlastitu inicijativu može ispitati podatke o navodno nezakonitoj potpori iz bilo kojeg izvora.
Komisija bez odgađanja ispituje svaku pritužbu koju je podnijela zainteresirana strana u skladu s člankom 20. stavkom 2. i osigurava potpuno i redovito obavješćivanje dotične države članice o napretku i ishodima ispitivanja.
2. Prema potrebi, Komisija zahtijeva podatke od dotične države članice. U tom slučaju, članak 2. stavak 2. i članak 5. stavci 1. i 2. primjenjuju se mutatis mutandis.
Nakon pokretanja formalnog istražnog postupka Komisija također može zahtijevati podatke od druge države članice, poduzetnika ili udruženja poduzetnika u skladu s člankom 6.a i 6.b, koji se primjenjuju mutatis mutandis.”
(6)
Nakon članka 14. umeće se sljedeći naslov poglavlja:
„POGLAVLJE III.a
ROKOVI ZASTARE”
(7)
Naslov članka 15. zamjenjuje se sljedećim:
„Rok zastare za povrat potpore”
(8)
Umeću se sljedeći članci:
„Članak 15.a
Rok zastare za izricanje novčanih kazni i periodičnih penala
1. Ovlasti dodijeljene Komisiji temeljem članka 6.b podliježu roku zastare od tri godine.
2. Rok iz stavka 1. počinje teći od dana počinjenja povrede iz članka 6.b. Međutim, u slučaju kontinuiranih ili ponovljenih povredâ, rok zastare počinje teći od dana kada je prestala povreda.
3. Svaka radnja koju poduzme Komisija s ciljem istrage ili vođenja postupaka u vezi s povredom iz članka 6.b prekida rok zastare za izricanje novčanih kazni ili periodičnih penala, s učinkom od dana kada su dotični poduzetnik ili udruženje poduzetnika obaviješteni o toj radnji.
4. Nakon svakog prekida rok zastare se počinje računati iznova. Međutim, rok zastare istječe najkasnije onog dana kada protekne rok od šest godina u kojem Komisija nije izrekla novčanu kaznu ili periodični penal. Taj se rok produžuje za vrijeme prekida roka zastare u skladu sa stavkom 5.
5. Rok zastare za izricanje novčanih kazni ili periodičnih penala prekida se sve dok je odluka Komisije predmet postupka koji se vodi pred Sudom Europske unije.
Članak 15.b
Rok zastare za izvršenje novčanih kazni i penala
1. Ovlasti Komisije za izvršenje odluka donesenih sukladno članku 6.b podliježu roku zastare od pet godina.
2. Rok iz stavka 1. počinje teći od dana kada odluka donesena u skladu s člankom 6.b postane pravomoćna.
3. Rok zastare iz stavka 1. prekida se:
(a)
zaprimanjem odluke kojom se mijenja prvobitno utvrđen iznos novčane kazne ili periodičnog penala ili odbijanjem zahtjeva za promjenu tih iznosâ;
(b)
svakom radnjom države članice, na zahtjev Komisije, ili Komisije kojoj je namjera izvršiti plaćanje novčane kazne ili periodičnog penala.
4. Nakon svakog prekida, rok zastare počinje se računati iznova.
5. Rok zastare iz stavka 1. za izvršenje novčanih kazni ili periodičnih penala prekida se sve dok:
(a)
primatelju zahtjeva za objavljivanje podataka traje rok za plaćanje;
(b)
je izvršenje plaćanja prekinuto sukladno odluci Suda Europske unije.”
(9)
Članak 16. zamjenjuje se sljedećim:
„Članak 16.
Zloporaba potpore
Ne dovodeći u pitanje članak 23., Komisija može, u slučajevima zloporabe potpore, pokrenuti formalni istražni postupak u skladu s člankom 4. stavkom 4. U tom slučaju članci 6., 6.a, 6.b, 7., 9. i 10., članak 11. stavak 1. i članci od 12. do 15. primjenjuju se mutatis mutandis.”
(10)
U članku 20., stavak 2. zamjenjuje se sljedećim:
„2. Svaka zainteresirana strana može podnijeti pritužbu kojom obavještava Komisiju o svakom navodnom slučaju nezakonite potpore ili o svakom navodnom slučaju zloporabe potpore. U tom smislu, zainteresirana strana propisno ispunjava obrazac koji je određen u provedbenoj odredbi iz članka 27. i navodi sve obvezne podatke koji se u njemu zahtijevaju.
Ako Komisija smatra da se zainteresirana strana ne pridržava obveznih dijelova obrasca za pritužbu ili da činjenice ili pravna pitanja koje je iznijela zainteresirana strana ne predstavljaju dostatne razloge na temelju kojih bi se u prima facie ispitivanju moglo utvrditi postojanje nezakonite potpore ili zlouporabe potpore, o tome obavještava zainteresiranu stranu i poziva je da dostavi primjedbe unutar propisanog razdoblja koje u pravilu ne smije biti dulje od mjesec dana. Ako zainteresirana strana ne iskaže svoja stajališta u propisanom roku, pritužba se smatra povučenom. Komisija obavješćuje dotičnu državu članicu ako se pritužba smatra povučenom.
Komisija podnositelju pritužbe šalje primjerak odluke o slučaju koji se odnosi na predmet pritužbe.”
(11)
Nakon članka 20. umeće se sljedeće poglavlje:
„POGLAVLJE VI.a
ISTRAGE GOSPODARSKIH SEKTORA I INSTRUMENATA POTPORE
Članak 20.a
Istrage gospodarskih sektora i instrumenata potpore
1. Kada dostupni podaci potkrepljuju osnovanu sumnju da bi mjere državne potpore u određenom sektoru ili utemeljene na određenom instrumentu potpore mogle značajno ograničiti ili narušiti tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu u nekoliko država članica ili da postojeće mjere potpore u određenom sektoru u nekoliko država članica nisu ili su prestale biti spojive s unutarnjim tržištem, Komisija može provesti istragu u nekoliko različitih država članica određenog sektora gospodarstva ili korištenja dotičnog instrumenta potpore. Tijekom tog istraživanja Komisija može od dotičnih država članica i/ili poduzetnika ili udruženja poduzetnika zatražiti da dostave potrebne podatke za primjenu članaka 107. i 108. UFEU-a, vodeći računa o načelu proporcionalnosti.
Komisija navodi razloge za pokretanje istraživanja i za izbor primatelja u svim zahtjevima za dostavljanje podataka poslanim na temelju ovog članka.
Komisija objavljuje izvješće o rezultatima svojeg istraživanja određenih gospodarskih sektora ili instrumenata potpore u raznim državama članicama i poziva dotične države članice te sve poduzetnike ili udruženja poduzetnika da dostave svoje primjedbe.
2. Podaci dobiveni na temelju sektorskih istraživanja mogu se koristiti u okviru postupaka u skladu s ovom Uredbom.
3. Članci 5., 6.a i 6.b primjenjuju se mutatis mutandis.”
(12)
Nakon članka 23. umeće se sljedeće poglavlje:
„POGLAVLJE VII.a
SURADNJA S NACIONALNIM SUDOVIMA
Članak 23.a
Suradnja s nacionalnim sudovima
1. Za primjenu članka 107. stavka 1. i članka 108. UFEU-a, sudovi država članica mogu zatražiti od Komisije da im dostavi podatke kojima raspolaže ili svoje mišljenje o pitanjima primjene pravila o državnim potporama.
2. Ako je potrebno za dosljednu primjenu članka 107. stavka 1. ili članka 108. UFEU-a, Komisija može, na vlastitu inicijativu, podnijeti pismena očitovanja sudovima država članica koji su odgovorni za primjenu pravila o državnim potporama. Ona može, uz dopuštenje dotičnog suda, dati i usmena očitovanja.
Komisija obavješćuje dotičnu državu članicu o svojoj namjeri podnošenja očitovanjâ prije nego što to formalno i učini.
Isključivo u svrhu pripreme svojih očitovanja, Komisija može zatražiti od nadležnog suda države članice da joj dostavi dokumente koji su mu na raspolaganju i koji su potrebni za Komisijinu ocjenu predmeta.”
(13)
Članak 25. zamjenjuje se sljedećim:
„Članak 25.
Primatelj odlukâ
1. Odluke donesene u skladu s člankom 6.a stavkom 7., člankom 6.b stavcima 1. i 2. i člankom 7. stavkom 9. upućuju se dotičnom poduzetniku ili udruženju poduzetnika. Komisija dostavlja odluke primatelju bez odlaganja i pruža mu mogućnost da Komisiji priopći koji su podaci, prema njegovu mišljenju, obuhvaćeni obvezom čuvanja poslovne tajne.
2. Sve druge odluke Komisije donesene u skladu s poglavljima II., III., IV., V. i VII. upućuju se dotičnoj državi članici. Komisija ih dotičnoj državi članici dostavlja bez odlaganja te daje toj državi članici mogućnost da Komisiji priopći koji su podaci, prema njezinu mišljenju, obuhvaćeni obvezom čuvanja poslovne tajne.”
(14)
U članak 26. umeće se sljedeći stavak:
„2.a. Komisija u Službenom listu Europske unije objavljuje odluke koje donosi u skladu s člankom 6.b stavcima 1. i 2”.
(15)
Članak 27. zamjenjuje se sljedećim:
„Članak 27.
Provedbene odredbe
Komisija je, djelujući u skladu s postupkom utvrđenim u članku 29., ovlaštena usvajati provedbene odredbe u vezi s:
(a)
oblikom, sadržajem i drugim pojedinostima prijave;
(b)
oblikom, sadržajem i drugim pojedinostima godišnjih izvješća;
(c)
oblikom, sadržajem i drugim pojedinostima pritužbi podnesenih u skladu s člankom 10. stavkom 1. i člankom 20. stavkom 2.;
(d)
pojedinostima rokova i njihova određivanja;
(e)
kamatnom stopom iz članka 14. stavka 2.”
Članak 2.
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 22. srpnja 2013.