DEN EUROPÆISKE CENTRALBANKS FORORDNING (EU) Nr. 469/2014
af 16. april 2014
om ændring af forordning (EF) nr. 2157/1999 om Den Europæiske Centralbanks beføjelser til at pålægge sanktioner (ECB/1999/4)
(ECB/2014/18)
STYRELSESRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE CENTRALBANK HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 132, stk. 3,
under henvisning til statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, særlig artikel 34.3 og 19.1,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 2532/98 af 23. november 1998 om Den Europæiske Centralbanks beføjelser til at pålægge sanktioner (1), navnlig artikel 6, stk. 2, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Den Europæiske Centralbank (ECB) har anvendt Den Europæiske Centralbanks forordning (EF) nr. 2157/1999 (ECB/1999/4) (2) til at pålægge sanktioner inden for sine forskellige kompetenceområder, herunder navnlig i forbindelse med gennemførelsen af Unionens monetære politik, betalingssystemernes funktion og indsamlingen af statistisk information.
(2)
I henhold til Rådets forordning (EU) nr. 1024/2013 (3) er ECB berettiget til at pålægge de kreditinstitutter, som den fører tilsyn med, administrative økonomiske bøder, når disse institutter ikke overholder et krav i umiddelbart gældende EU-ret, og sanktioner, når de ikke overholder ECB-forordninger eller -afgørelser.
(3)
ECB har vedtaget forordning (EU) nr. YYY/2014 (ECB/2014/17) (4), der yderligere specificerer procedurerne for ECB's, de kompetente nationale myndigheders og de udpegede nationale myndigheders udførelse af deres tilsynsopgaver i henhold til forordning (EU) nr. 1024/2013. Forordning (EU) nr. YYY/2014 (ECB/2014/17) indeholder bestemmelser om procedurerne for ECB's og de kompetente nationale myndigheders pålæggelse af administrative sanktioner på det tilsynsmæssige område.
(4)
ECB har vedtaget henstilling ECB/2014/19 (5) for at fastsætte en sammenhængende ordning for ECB's pålæggelse af sanktioner i forbindelse med udførelsen af sine tilsynsopgaver i henhold til forordning (EU) nr. 1024/2013 og forordning (EU) nr. YYY/2014 (ECB/2014/17).
(5)
Forordning (EF) nr. 2157/1999 bør præciseres således, at den kun finder anvendelse, når ECB pålægger sanktioner i forbindelse med udførelsen af sine ikke-tilsynsmæssige centralbankopgaver, mens forordning (EU) nr. YYY/2014 (ECB/2014/17) finder anvendelse, når ECB pålægger administrative sanktioner i forbindelse med udførelsen af sine tilsynsopgaver.
(6)
ECB bør tage hensyn til alvorligheden af den påtænkte sanktion, når de proceduremæssige regler, der finder anvendelse ved indledningen og gennemførelsen af overtrædelsesproceduren i forordning (EF) nr. 2532/98, specificeres yderligere.
(7)
Forordning (EF) nr. 2157/1999 bør derfor ændres i overensstemmelse hermed -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Ændringer
Forordning (EF) nr. 2457/1999 ændres således:
1.
En ny artikel 1a indsættes efter artikel 1:
»Artikel 1a
Anvendelsesområde
Denne forordning finder kun anvendelse på de sanktioner, som ECB kan pålægge i forbindelse med udførelsen af sine ikke-tilsynsmæssige centralbankopgaver. Den finder ikke anvendelse på de administrative sanktioner, som ECB kan pålægge i forbindelse med udførelsen af sine tilsynsopgaver.«
2.
En ny artikel 1b indsættes efter artikel 1a:
»Artikel 1b
Uafhængig undersøgelsesenhed
1. For at kunne træffe beslutning om, hvorvidt der skal indledes en overtrædelsesprocedure i henhold til artikel 2, og om beføjelserne i artikel 3 skal udøves, opretter ECB en intern uafhængig undersøgelsesenhed (herefter »undersøgelsesenhed«) bestående af efterforskere, som udfører deres undersøgelsesfunktioner uafhængigt af Direktionen og Styrelsesrådet, og som ikke deltager i Direktionens og Styrelsesrådets drøftelser.
2. Hvis ECB finder, at der er grund til at formode at en eller flere overtrædelser finder eller har fundet sted, henvises sagen til Direktionen.
3. Hvis Direktionen finder, at den relevante sanktion vil overskride tærsklen i artikel 10, stk. 1, finder den forenklede procedure i artikel 10 ikke anvendelse, og Direktionen henviser sagen til undersøgelsesenheden. Undersøgelsesenheden træffer beslutning om, hvorvidt der skal indledes en overtrædelsesprocedure.
4. Alle henvisninger til ECB i artikel 2-4, artikel 5, stk. 1-3, og artikel 6 skal læses som en henvisning til ECB's undersøgelsesenhed, eller hvor den forenklede procedure i henhold til artikel 10 finder anvendelse, til Direktionen.
5. Henvisningerne i denne artikel berører ikke den kompetente nationale centralbanks kompetence til at indlede en overtrædelsesprocedure og til at foretage en undersøgelse i henhold til denne forordning.«
3.
Artikel 2, stk. 1, erstattes af følgende:
»1. Der kan kun indledes én overtrædelsesprocedure mod det samme foretagende baseret på de samme faktiske omstændigheder. Derfor kan hverken ECB eller den kompetente nationale centralbank træffe beslutning om, hvorvidt der skal indledes en overtrædelsesprocedure, før de har informeret og konsulteret hinanden.«
4.
Artikel 2, stk. 3, erstattes af følgende:
»3. Det er tilladt ECB eller, alt efter omstændighederne, den kompetente nationale centralbank efter anmodning at bistå og samarbejde med den anden part ved gennemførelsen af en overtrædelsesprocedure og navnlig at fremsende alle de oplysninger, der måtte anses for relevante.«
5.
En ny artikel 7a indsættes efter artikel 7:
»Artikel 7a
Fremlæggelse af et forslag for Direktionen
1. Hvis undersøgelsesenheden eller, alt efter omstændighederne, den kompetente nationale centralbank, efter at overtrædelsesproceduren er afsluttet, er af den opfattelse, at det pågældende foretagende bør pålægges en sanktion, skal den fremlægge et forslag for Direktionen, der fastslår, at det pågældende foretagende har begået en overtrædelse og specificerer størrelsen af den sanktion, der påtænkes pålagt.
2. Den undersøgende enhed eller, alt efter omstændighederne, den kompetente nationale centralbank baserer udelukkende sit forslag på de faktiske omstændigheder og påklagede forhold, som det pågældende foretagende har haft mulighed for at fremsætte bemærkninger om.
3. Hvis Direktionen finder, at det dossier, som undersøgelsesenheden eller, alt efter omstændighederne, den kompetente nationale centralbank har fremlagt, er ufuldstændigt, kan den tilbagevise dossiet til undersøgelsesenheden eller den kompetente nationale centralbank vedlagt en begrundet anmodning om yderligere oplysninger.
4. Hvis Direktionen på grundlag af et fuldstændigt dossier er enig med undersøgelsesenhedens eller, alt efter omstændighederne, den kompetente nationale centralbanks forslag om at pålægge det pågældende foretagende en sanktion, vedtager den en afgørelse i overensstemmelse med det forslag, som undersøgelsesenheden eller den kompetente nationale centralbank har fremlagt.
5. Hvis Direktionen på grundlag af et fuldstændigt dossier finder, at de faktiske omstændigheder, der er beskrevet i undersøgelsesenhedens eller, alt efter omstændighederne, den kompetente nationale centralbanks forslag ikke synes at udgøre tilstrækkeligt bevis for en overtrædelse, kan Direktionen vedtage en afgørelse om at lukke sagen.
6. Hvis Direktionen på grundlag af et fuldstændigt dossier er enig i, at det pågældende foretagende i henhold til undersøgelsesenhedens eller, alt efter omstændighederne, den kompetente nationale centralbanks forslag har begået en overtrædelse, men uenig i den foreslåede sanktion, vedtager den en afgørelse, der specificerer en passende sanktion.
7. Hvis Direktionen på grundlag af et fuldstændigt dossier ikke er enig i undersøgelsesenhedens eller, alt efter omstændighederne, den kompetente nationale centralbanks forslag, men konkluderer, at det pågældende foretagende har begået en anden overtrædelse, eller at der er et andet faktuelt grundlag for undersøgelsesenhedens eller, alt efter omstændighederne, den kompetente nationale centralbanks forslag, underretter den skriftligt det pågældende foretagende herom og om de påklagede forhold.
8. Direktionen vedtager en afgørelse, der fastslår, hvorvidt det pågældende foretagende har begået en overtrædelse eller ej, og specificerer sanktionen, såfremt en sådan skal pålægges. Afgørelser vedtaget af Direktionen baserer sig udelukkende på faktiske omstændigheder og påklagede forhold, som det pågældende foretagende har haft mulighed for at fremsætte bemærkninger om.«
Artikel 2
Afsluttende bestemmelser
Denne forordning træder i kraft dagen efter dens offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i medlemsstaterne i henhold til traktaterne.
Udfærdiget i Frankfurt am Main, den .
UREDBA (EU) br. 469/2014 EUROPSKE SREDIŠNJE BANKE
od 16. travnja 2014.
o izmjeni Uredbe (EZ) br. 2157/1999 o ovlastima Europske središnje banke za izricanje sankcija (ESB/1999/4)
(ESB/2014/18)
UPRAVNO VIJEĆE EUROPSKE SREDIŠNJE BANKE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 132. stavak 3.,
uzimajući u obzir Statut Europskog sustava središnjih banaka i Europske središnje banke, a posebno njegov članak 34. stavak 3. i članak 19. stavak 1.,
uzimajući u obzir Uredbu Vijeća (EZ) br. 2532/98 od 23. studenoga 1998. o ovlastima Europske središnje banke za izricanje sankcija (1), a posebno njezin članak 6. stavak 2.,
budući da:
(1)
Europska središnja banka (ESB) primijenila je Uredbu (EZ) br. 2157/1999 Europske središnje banke (ESB/1999/4) (2) za izricanje sankcija u svojim raznim područjima nadležnosti, uključujući naročito provođenje monetarne politike Unije, funkcioniranje platnih sustava i prikupljanje statističkih podataka.
(2)
Uredba Vijeća (EU) br. 1024/2013 (3) ovlašćuje ESB da izriče administrativne novčane kazne i sankcije kreditnim institucijama koje nadzire kada te institucije prekrše zahtjev prema izravno primjenjivom pravu Unije, te da izriče sankcije u slučaju povrede uredbi ili odluka ESB-a.
(3)
ESB je donio Uredbu (EU) br. YYY/2014 Europske središnje banke (ESB/2014/17) (4) radi pobližeg određivanja postupaka kojima se uređuje izvršavanje nadzornih zadaća od strane ESB-a, nacionalnih nadležnih tijela i nacionalnih imenovanih tijela u skladu s Uredbom (EU) br. 1024/2013. Uredba (EU) br. YYY/2014 (ESB/2014/17) sadrži odredbe o postupku za izricanje administrativnih kazni od strane ESB-a i nacionalnih nadležnih tijela u području nadzora.
(4)
Radi uspostavljanja dosljednog sustava za izricanje sankcija od strane ESB-a u izvršavanju njegovih nadzornih zadaća u skladu s Uredbom (EU) br. 1024/2013 i Uredbom (EU) br. YYY/2014 (ESB/2014/17), ESB je donio Preporuku ESB/2014/19 (5).
(5)
Uredbu (EZ) br. 2157/1999 potrebno je pojasniti u smislu da se primjenjuje samo na izricanje sankcija od strane ESB-a u izvršavanje njegovih zadaća središnje banke koje nisu nadzorne zadaće, dok se Uredba (EU) br. YYY/2014 (ESB/2014/17) primjenjuje na izricanje administrativnih kazni od strane ESB-a kod izvršavanja njegovih nadzornih zadaća.
(6)
Prilikom pobližeg određivanja postupovnih pravila koja se primjenjuju na pokretanje i provođenje postupka radi utvrđivanja povrede utvrđenog Uredbom (EZ) br. 2532/98, ESB bi trebao uzeti u obzir stupanj ozbiljnosti predviđene sankcije.
(7)
Uredbu (EZ) br. 2157/1999 potrebno je stoga izmijeniti na odgovarajući način,
DONIJELO JE OVU UREDBU:
Članak 1.
Izmjene
Uredba (EZ) br. 2157/1999 mijenja se kako slijedi:
1.
Nakon članka 1. umeće se novi članak 1.a:
„Članak 1.a
Opseg
Ova se Uredba primjenjuje samo na sankcije koje ESB može izreći u izvršavanju svojih zadaća središnje banke koje nisu nadzorne zadaće. Ova se Uredba ne primjenjuje na administrativne kazne koje ESB može izreći u izvršavanju svojih nadzornih zadaća.”
2.
Nakon članka 1.a umeće se novi članak 1.b:
„Članak 1.b
Neovisna istražna jedinica
1. Za potrebe donošenja odluke o pokretanju postupka radi utvrđivanja povrede u skladu s člankom 2. i izvršavanju ovlasti utvrđenih u članku 3., ESB osniva internu neovisnu istražnu jedinicu (dalje u tekstu ‚istražna jedinica’) koja se sastoji od službenika nadležnih za istragu koji obavljaju svoje istražne funkcije neovisno o Izvršnom odboru i Upravnom vijeću i ne sudjeluju u raspravama Izvršnog odbora i Upravnog vijeća.
2. Kada ESB ima razloga sumnjati da je počinjena jedna ili više povreda ili da je u tijeku počinjenje jedne ili više povreda, predmet se upućuje Izvršnom odboru.
3. Kada Izvršni odbor smatra da primjenjiva sankcija može prijeći prag utvrđen u članku 10. stavku 1., pojednostavnjeni postupak utvrđen u članku 10. se ne primjenjuje, a Izvršni odbor upućuje predmet istražnoj jedinici. Istražna jedinica donosi odluku o tome da li pokrenuti postupak radi utvrđivanja povrede ili ne.
4. Bilo kakvo upućivanje na ESB u člancima 2. do 4., članku 5. stavcima 1. do 3. i članku 6. smatrat će se upućivanjem na istražnu jedinicu ESB-a, ili upućivanjem na Izvršni odbor kada se primjenjuje pojednostavnjeni postupak sukladno članku 10.
5. Odredbe ovog članka ne dovode u pitanje nadležnost nadležne nacionalne središnje banke za pokretanje postupka radi utvrđivanja povrede i provođenje istrage u skladu s ovom Uredbom.”
3.
U članku 2., stavak 1. zamjenjuje se sljedećim:
„1. Protiv istog poduzetnika ne smije se, na temelju istih činjenica, pokrenuti više od jednog postupka radi utvrđivanja povrede. U tu svrhu, ESB ili nadležna nacionalna središnja banka ne smije donijeti nikakvu odluku o pokretanju postupka radi utvrđivanja povrede sve dok se nisu međusobno obavijestili i savjetovali o tome.”
4.
U članku 2., stavak 3. zamjenjuje se sljedećim:
„3. ESB ili nadležna nacionalna središnja banka, ovisno o slučaju, ovlašteni su na zahtjev pružati si međusobno pomoć i surađivati u provođenju postupka radi utvrđivanja povrede, a posebno prenositi sve informacije koje se mogu smatrati značajnim.”
5.
Nakon članka 7. umeće se novi članak 7.a:
„Članak 7.a
Podnošenje prijedloga Izvršnom odboru
1. Ako istražna jedinica ili, ovisno o slučaju, nadležna nacionalna središnja banka, nakon okončanja postupka radi utvrđivanja povrede, smatra da je potrebno izricanje sankcije dotičnom poduzetniku, tada podnosi prijedlog Izvršnom odboru, u kojem utvrđuje da je dotični poduzetnik počinio povredu, te određuje iznos sankcije koja se treba izreći.
2. Istražna jedinica ili, ovisno o slučaju, nadležna nacionalna središnja banka, temelji svoj prijedlog samo na činjenicama i prigovorima o kojima se dotični poduzetnik imao mogućnost očitovati.
3. Ako Izvršni odbor smatra da je spis koji je dostavila izvještajna jedinica ili, ovisno o slučaju, nadležna nacionalna središnja banka, nepotpun, može vratiti spis istražnoj jedinici ili nacionalnoj središnjoj banci, zajedno s obrazloženim zahtjevom za dodatnim informacijama.
4. Ako je Izvršni odbor, na temelju potpunog spisa, suglasan s prijedlogom istražne jedinice ili ovisno o slučaju, nadležne nacionalne središnje banke, za izricanje sankcije dotičnom poduzetniku, donosi odluku u skladu s prijedlogom koji je podnijela istražna jedinica ili nadležna nacionalna središnja banka.
5. Ako Izvršni odbor, na temelju potpunog spisa, smatra da činjenice opisane u prijedlogu istražne jedinice ili, ovisno o slučaju, nadležne nacionalne središnje banke, ne predstavljaju dostatan dokaz o povredi, Izvršni odbor može donijeti odluku kojom okončava postupak.
6. Ako je Izvršni odbor, na temelju potpunog spisa, suglasan da je dotični poduzetnik počinio povredu, kako je utvrđeno u prijedlogu istražne jedinice ili, ovisno o slučaju, nadležne nacionalne središnje banke, ali nije suglasan s predloženom sankcijom, tada donosi odluku kojom određuje sankciju koju smatra primjerenom.
7. Ako Izvršni odbor, na temelju potpunog spisa, nije suglasan s prijedlogom istražne jedinice ili, ovisno o slučaju, nadležne nacionalne središnje banke, nego zaključi da je počinjena drugačija povreda od strane dotičnog poduzetnika, ili da postoji drugačija činjenična osnova za prijedlog istražne jedinice ili, ovisno o slučaju, nadležne nacionalne središnje banke, obavještava dotičnog poduzetnika u pisanom obliku o svojem nalazu i o prigovorima protiv dotičnog poduzetnika.
8. Izvršni odbor donosi odluku kojom utvrđuje je li dotični poduzetnik počinio povredu te određuje sankciju koja se treba izreći, ako je potrebno. Odluke koje donosi Izvršni odbor utemeljene su samo na činjenicama i prigovorima o kojima se dotični poduzetnik imao mogućnost očitovati.”
Članak 2.
Završne odredbe
Ova Uredba stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u državama članicama u skladu s Ugovorima.
Sastavljeno u .