EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 608/2013
af 12. juni 2013
om toldmyndighedernes håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1383/2003
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 207,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
efter den almindelige lovgivningsprocedure (1), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Rådet anmodede i sin resolution af 25. september 2008 om en global europæisk plan for bekæmpelse af varemærkeforfalskning og piratkopiering om, at Rådets forordning (EF) nr. 1383/2003 af 22. juli 2003 om toldmyndighedernes indgriben over for varer, der mistænkes for at krænke visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og om de foranstaltninger, som skal træffes over for varer, der krænker sådanne rettigheder (2), bliver revideret.
(2)
Markedsføringen af varer, som krænker intellektuelle ejendomsrettigheder, skader i høj grad rettighedshavere, brugere og producentsammenslutninger samt lovlydige fabrikanter og handlende. Sådan markedsføring kan også vildlede forbrugerne og kan i nogle tilfælde være til fare for deres sundhed og sikkerhed. Sådanne varer bør i videst muligt omfang holdes ude af Unionens marked, og der bør træffes foranstaltninger til at imødegå sådan ulovlig markedsføring uden at hæmme den lovlige handel.
(3)
Ved revisionen af forordning (EF) nr. 1383/2003 viste det sig i lyset af den økonomiske, handelsmæssige og retlige udvikling, at visse forbedringer af lovgivningsrammen er nødvendige for at styrke toldmyndighedernes håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder og for at skabe passende retssikkerhed.
(4)
Toldmyndighederne bør have beføjelser til at håndhæve intellektuelle ejendomsrettigheder vedrørende varer, som i overensstemmelse med EU-toldforskrifterne kan underkastes toldtilsyn eller toldkontrol, og til at gennemføre passende kontrol af sådanne varer med henblik på at forhindre transaktioner, der er i strid med lovgivningen om intellektuelle ejendomsrettigheder. Håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder ved grænsen, hvor varerne er eller skulle have været under toldtilsyn eller toldkontrol, er en effektiv måde at yde hurtig og effektiv retlig beskyttelse til rettighedshaveren såvel som brugerne og producentsammenslutningerne. Hvis frigivelsen af varer suspenderes, eller varer tilbageholdes af toldmyndighederne ved grænsen, bør der kun kræves én retlig procedure, hvorimod der bør kræves flere særskilte procedurer for samme håndhævelse for varer, som bliver fundet på markedet, og som er blevet splittet op og leveret til detailhandlere. Der bør gøres undtagelse for varer, der er overgået til fri omsætning under ordningen for anvendelse til særlige formål, da sådanne varer forbliver under toldtilsyn, selv om de er overgået til fri omsætning. Denne forordning bør ikke finde anvendelse på varer, der medbringes af passagerer i deres personlige bagage, forudsat at disse varer er til deres egen personlige brug, og der ikke er tegn på, at der er tale om erhvervsmæssig handel.
(5)
Forordning (EF) nr. 1383/2003 dækker ikke visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og visse krænkelser er udelukket fra dens anvendelsesområde. For at styrke håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder bør indgriben fra toldmyndighedernes side udvides til at omfatte andre typer af krænkelser, som ikke er dækket af forordning (EF) nr. 1383/2003. Denne forordning bør derfor ud over de rettigheder, der allerede er dækket af forordning (EF) nr. 1383/2003, også omfatte handelsnavne, i det omfang de er beskyttet som eksklusive ejendomsrettigheder ifølge national ret, halvlederprodukters topografier og brugsmodeller og anordninger, som primært er designet, produceret eller tilpasset med henblik på at muliggøre eller lette omgåelsen af teknologiske foranstaltninger.
(6)
Krænkelser som følge af såkaldt ulovlig parallelhandel og overskridelser (»overruns«) er udelukket fra anvendelsesområdet for forordning (EF) nr. 1383/2003. Varer, der er udsat for ulovlig parallelhandel, dvs. varer, der er blevet fremstillet med rettighedshaverens samtykke, men er markedsført for første gang i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde uden dennes samtykke, og overruns, dvs. varer, der er blevet fremstillet af en person, der er behørigt bemyndiget af rettighedshaveren til at fremstille en vis mængde varer, men som er fremstillet i større mængder end aftalt mellem den pågældende person og rettighedshaveren, fremstilles som ægte varer, hvorfor det ikke er hensigtsmæssigt, at toldmyndighederne fokuserer deres indsats på disse varer. Ulovlig parallelhandel og overruns bør derfor også være udelukket fra denne forordnings anvendelsesområde.
(7)
Medlemsstaterne bør i samarbejde med Kommissionen sikre passende uddannelse af toldembedsmændene for at sikre korrekt gennemførelse af denne forordning.
(8)
Når denne forordning er fuldstændig gennemført, vil den bidrage yderligere til et indre marked, der sikrer rettighedshaverne en mere effektiv beskyttelse, fremmer kreativitet og innovation og giver forbrugerne pålidelige kvalitetsprodukter, hvilket igen bør styrke de grænseoverskridende transaktioner mellem forbrugere, virksomheder og handlende.
(9)
Medlemsstaterne har stadig mere begrænsede ressourcer til rådighed på toldområdet. Derfor bør fremme af risikostyringsteknologier og -strategier med henblik på at maksimere udnyttelsen af de ressourcer, som toldmyndighederne har til rådighed, støttes.
(10)
Denne forordning indeholder udelukkende procedureregler for toldmyndighederne. Den fastsætter således ikke kriterier for at fastslå, om der foreligger en krænkelse af en intellektuel ejendomsrettighed.
(11)
Ifølge »WTO-erklæringen om TRIPS-aftalen og folkesundhed«, der blev vedtaget på WTO-ministerkonferencen i Doha den 14. november 2001, kan og bør aftalen om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder (TRIPS-aftalen) fortolkes og implementeres på en måde, som støtter WTO-medlemmernes ret til at beskytte folkesundheden og især til at fremme adgangen til lægemidler for alle. I overensstemmelse med Unionens internationale forpligtelser og dens politik med hensyn til udviklingssamarbejde, når der er tale om lægemidler, hvor passagen gennem Unionens toldområde med eller uden omladning, oplagring, deling af ladningen eller skift af transportmiddel kun er en del af en fuld rejse, som begynder og afsluttes uden for Unionens område, bør toldmyndighederne derfor, når de vurderer, om der er risiko for krænkelse af intellektuelle ejendomsrettigheder, tage hensyn til, om der er en væsentlig sandsynlighed for, at sådanne lægemidler omdirigeres til markedet i Unionen.
(12)
Denne forordning bør ikke berøre bestemmelserne om retternes kompetence, især bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (3).
(13)
Personer, brugere, organisationer eller producentsammenslutninger, som er i stand til at indlede retlige procedurer i deres eget navn i forbindelse med en mulig krænkelse af en intellektuel ejendomsrettighed, bør have ret til at indgive en anmodning.
(14)
For at sikre, at intellektuelle ejendomsrettigheder bliver håndhævet i hele Unionen, er det hensigtsmæssigt at give personer eller enheder, der ønsker håndhævelse af rettigheder på EU-plan, tilladelse til at indgive en anmodning til toldmyndighederne i en enkelt medlemsstat. Sådanne ansøgere bør kunne anmode om, at disse myndigheder træffer afgørelse om, at indgriben foretages for at håndhæve de intellektuelle ejendomsrettigheder i deres egen medlemsstat og i enhver anden medlemsstat.
(15)
For at sikre en hurtig håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder bør det fastsættes, at toldmyndighederne, hvis de på grundlag af rimelige indikationer har mistanke om, at varer, som er under deres tilsyn, krænker intellektuelle ejendomsrettigheder, kan suspendere frigivelsen af varerne eller tilbageholde dem enten på eget initiativ eller efter anmodning, således at en person eller en enhed, der har ret til at indgive en anmodning, kan indlede en procedure for at få fastslået, om der er sket en krænkelse af en intellektuel ejendomsrettighed.
(16)
Ifølge forordning (EF) nr. 1383/2003 kan medlemsstaterne fastlægge en procedure, som tillader tilintetgørelse af visse varer, uden at der skal indledes en procedure for at fastslå, om der har fundet en krænkelse sted af en intellektuel ejendomsrettighed. Som det anerkendes i Europa-Parlamentets beslutning af 18. december 2008 om betydningen af varemærkeforfalskning for den internationale handel (4), har denne procedure vist sig at være meget effektiv i de medlemsstater, hvor den har været tilgængelig. Proceduren bør derfor gøres obligatorisk for alle krænkelser af intellektuelle ejendomsrettigheder, og den bør anvendes, når klarereren eller ihændehaveren af varerne har givet samtykke til tilintetgørelsen. Desuden bør proceduren sikre, at toldmyndighederne kan antage, at klarereren eller ihændehaveren af varerne har givet samtykke til tilintetgørelsen af varerne, hvis vedkommende ikke udtrykkeligt har modsat sig tilintetgørelsen inden for den fastsatte frist.
(17)
For at reducere den administrative byrde og omkostningerne mest muligt bør der indføres en specifik procedure for småforsendelser af varemærkeforfalskede og piratkopierede varer, hvorved disse varer kan tilintetgøres uden udtrykkeligt samtykke fra ansøgeren i hvert tilfælde. Der bør imidlertid stilles krav om en generel anmodning indgivet af ansøgeren i anmodningen for at anvende denne procedure. Desuden bør toldmyndighederne have mulighed for at kræve, at ansøgeren dækker omkostningerne i forbindelse med anvendelsen af denne procedure.
(18)
Med henblik på bedre retssikkerhed er det hensigtsmæssigt at ændre tidsfristerne for, hvor længe varers frigivelse kan suspenderes, eller varer kan tilbageholdes, når der er mistanke om krænkelse af en intellektuel ejendomsrettighed, og de omstændigheder, under hvilke toldmyndighederne skal videregive oplysninger om tilbageholdte varer til berørte personer og enheder, som fastsat i forordning (EF) nr. 1383/2003.
(19)
I betragtning af den midlertidige og præventive karakter af de foranstaltninger, som toldmyndighederne træffer i forbindelse med gennemførelsen af nærværende forordning, og de modstridende interesser hos de parter, der berøres af foranstaltningerne, bør nogle af aspekterne i procedurerne tilpasses for at sikre en smidig anvendelse af forordningen og samtidig en respekt for de berørte parters rettigheder. Med hensyn til de forskellige meddelelser, som er omhandlet i denne forordning, bør toldmyndighederne således underrette den relevante person på grundlag af dokumenterne vedrørende toldbehandlingen eller af den situation, som varerne befinder sig i. Eftersom proceduren for tilintetgørelse af varer indebærer, at både klarereren eller ihændehaveren af varerne og indehaveren af afgørelsen skal meddele deres eventuelle indsigelser mod tilintetgørelsen sideløbende, bør det endvidere sikres, at indehaveren af afgørelsen levnes mulighed for at reagere på en eventuel indsigelse mod tilintetgørelse fra klarererens eller ihændehaveren af varernes side. Det bør derfor sikres, at klarereren eller ihændehaveren af varerne underrettes om suspensionen af varernes frigivelse eller om deres tilbageholdelse inden eller samme dag som indehaveren af afgørelsen.
(20)
Toldmyndighederne og Kommissionen opfordres til at samarbejde med Det Europæiske Observationscenter for Krænkelser af Intellektuelle Ejendomsrettigheder inden for rammerne af deres respektive beføjelser.
(21)
Med henblik på at udrydde international handel med varer, der krænker intellektuelle ejendomsrettigheder, skal WTO-medlemmerne i henhold til TRIPS-aftalen fremme udvekslingen mellem toldmyndighederne af oplysninger om denne form for handel. Det bør følgelig være muligt for Kommissionen og medlemsstaternes toldmyndigheder at udveksle oplysninger om mistanker om krænkelser af intellektuelle ejendomsrettigheder med de relevante myndigheder i tredjelande, herunder om varer, som er i transit gennem Unionens område, og som har oprindelse i eller bestemmelsessted inden for disse tredjelande.
(22)
Af effektivitetshensyn bør bestemmelserne i Rådets forordning (EF) nr. 515/97 af 13. marts 1997 om gensidig bistand mellem medlemsstaternes administrative myndigheder og om samarbejde mellem disse og Kommissionen med henblik på at sikre den rette anvendelse af told- og landbrugsbestemmelserne (5) finde anvendelse.
(23)
Toldmyndighedernes ansvar bør være fastlagt i medlemsstaternes lovgivning, men toldmyndighedernes imødekommelse af en anmodning bør ikke give indehaveren af afgørelsen ret til erstatning i tilfælde af, at varer, der mistænkes for at krænke en intellektuel ejendomsrettighed, ikke bliver afsløret af toldmyndighederne og bliver frigivet, eller der ikke bliver gjort noget for at tilbageholde dem.
(24)
Eftersom toldmyndighederne griber ind efter anmodning, er det hensigtsmæssigt at fastsætte, at indehaveren af afgørelsen bør godtgøre alle de omkostninger, som opstår for toldmyndighederne, når de griber ind for at håndhæve vedkommendes intellektuelle ejendomsrettigheder. Det bør dog ikke forhindre indehaveren af afgørelsen i at søge erstatning fra rettighedskrænkeren eller andre personer, som måtte være ansvarlige i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvor varerne blev fundet. Sådanne personer kan i givet fald også omfatte mellemmænd. Hvis der opstår omkostninger og skader for andre personer end toldmyndighederne som følge af indgriben fra toldmyndighederne, når varernes frigivelse suspenderes, eller varerne tilbageholdes på grundlag af en klage fra en tredjepart vedrørende intellektuel ejendomsret, bør dette reguleres ved den særlovgivning, der gælder i hvert enkelt tilfælde.
(25)
Med denne forordning indføres mulighed for, at toldmyndighederne kan tillade, at varer, der skal tilintetgøres, under toldtilsyn flyttes mellem forskellige steder inden for Unionens toldområde. Toldmyndighederne kan desuden beslutte at lade disse varer overgå til fri omsætning med henblik på yderligere genanvendelse eller bortskaffelse uden for handelen, herunder med henblik på oplysning, undervisning og uddannelse.
(26)
Toldmyndighedernes håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder indebærer udveksling af data om afgørelser vedrørende anmodninger. Denne behandling af data dækker også personoplysninger og bør foregå i overensstemmelse med EU-retten, jf. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (6) og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18. december 2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger (7).
(27)
Udvekslingen af oplysninger om afgørelser vedrørende anmodninger og toldmyndigheders indgriben bør foregå via en central elektronisk database. Den enhed, der kontrollerer og forvalter denne database, og de enheder, der har til opgave at sikre sikkerheden i forbindelse med behandlingen af de data, der findes i databasen, bør defineres. Indførelse af eventuel interoperabilitet eller udveksling bør først og fremmest overholde princippet om formålsbegrænsning, nemlig at data skal anvendes til det formål, som databasen er blevet oprettet til, og at der ikke bør tillades nogen anden udveksling eller sammenkobling til andet end dette formål.
(28)
For at sikre at definitionen af småforsendelser kan tilpasses, hvis den viser sig at være upraktisk, og under hensyntagen til behovet for at sikre, at proceduren virker effektivt, eller i givet fald for at undgå omgåelse af proceduren med hensyn til sammensætningen af forsendelser, bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, for så vidt angår ændring af ikkevæsentlige elementer i definitionen af småforsendelser, nemlig de i den pågældende definition fastsatte specifikke mængder. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet.
(29)
For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af bestemmelserne om fastlæggelse af enkelthederne i de praktiske ordninger for udveksling af oplysninger med tredjelande og bestemmelserne om blanketterne til anmodningen og til anmodning om forlængelse af den periode, inden for hvilken toldmyndighederne skal gribe ind, bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser, navnlig til at fastlægge enkelthederne i de praktiske ordninger og til at fastlægge standardblanketter. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser (8). Selv om genstanden for de bestemmelser i denne forordning, som skal gennemføres, falder ind under anvendelsesområdet for den fælles handelspolitik på grund af gennemførelsesretsakternes art og indvirkning, bør rådgivningsproceduren anvendes i forbindelse med vedtagelsen af standardblanketterne, eftersom alle detaljer om, hvilke oplysninger blanketterne skal indeholde, følger direkte af nærværende forordnings ordlyd. Disse gennemførelsesretsakter fastlægger derfor kun blankettens format og struktur og har ingen yderligere konsekvenser for Unionens fælles handelspolitik.
(30)
Forordning (EF) nr. 1383/2003 bør ophæves.
(31)
Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse blev hørt i overensstemmelse med artikel 28, stk. 2, i forordning (EF) nr. 45/2001 og afgav udtalelse den 12. oktober 2011 (9) -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
GENSTAND, ANVENDELSESOMRÅDE OG DEFINITIONER
Artikel 1
Genstand og anvendelsesområde
1. I denne forordning fastsættes betingelserne og procedurerne for toldmyndighedernes indgriben, når varer, der mistænkes for at krænke en intellektuel ejendomsrettighed, er eller burde have været genstand for toldtilsyn eller toldkontrol inden for Unionens toldområde i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (10), navnlig varer i følgende situationer:
a)
når de er angivet til overgang til fri omsætning, udførsel eller genudførsel
b)
når de føres ind i eller forlader Unionens toldområde
c)
når de er henført under en suspensionsprocedure eller anbragt i en frizone eller på et frilager.
2. For de varer, der er genstand for toldtilsyn eller toldkontrol, og med forbehold af artikel 17 og 18, gennemfører toldmyndighederne passende toldkontrol og træffer proportionale identifikationsforanstaltninger i henhold til artikel 13, stk. 1, og artikel 72 i forordning (EØF) nr. 2913/92 i overensstemmelse med kriterierne for risikoanalyse med henblik på at forhindre handlinger, der er i strid med den lovgivning om intellektuelle ejendomsrettigheder, der finder anvendelse på Unionens område, og med henblik på at samarbejde med tredjelande om håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder.
3. Denne forordning finder ikke anvendelse på varer, som er overgået til fri omsætning under ordningen for anvendelse til særlige formål.
4. Denne forordning finder ikke anvendelse på varer uden erhvervsmæssig karakter, som medbringes i rejsendes personlige bagage.
5. Denne forordning finder ikke anvendelse på varer, der er blevet fremstillet med rettighedshaverens samtykke, eller på varer, som er blevet fremstillet af en person, som er behørigt bemyndiget af rettighedshaveren til at fremstille en vis mængde varer, i større mængder end aftalt mellem vedkommende og rettighedshaveren.
6. Denne forordning berører ikke national lovgivning eller EU-lovgivning om intellektuel ejendomsret eller medlemsstaternes love om strafferetspleje.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
1)
»intellektuel ejendomsrettighed«
a)
et varemærke
b)
et design
c)
en ophavsret eller enhver beslægtet rettighed i henhold til national lovgivning eller EU-lovgivning
d)
en geografisk betegnelse
e)
et patent i henhold til den nationale lovgivning eller EU-lovgivningen
f)
et supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 469/2009 af 6. maj 2009 om det supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler (11)
g)
et supplerende beskyttelsescertifikat for plantebeskyttelsesmidler i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1610/96 af 23. juli 1996 om indførelse af et supplerende beskyttelsescertifikat for plantebeskyttelsesmidler (12)
h)
en EF-sortsbeskyttelse i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 af 27. juli 1994 om EF-sortsbeskyttelse (13)
i)
en sortsbeskyttelse i henhold til den nationale lovgivning
j)
et halvlederprodukts topografi i henhold til den nationale lovgivning eller EU-lovgivningen
k)
en brugsmodel, i det omfang den er beskyttet som en intellektuel ejendomsrettighed i henhold til den nationale lovgivning eller EU-lovgivningen
l)
et handelsnavn, i det omfang det er beskyttet som en intellektuel ejendomsrettighed i henhold til den nationale lovgivning eller EU-lovgivningen
2)
»marque«
a)
et EF-varemærke i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker (14)
b)
et varemærke, som er registreret i en medlemsstat eller, for så vidt angår Belgien, Luxembourg eller Nederlandene, hos Benelux-kontoret for intellektuel ejendomsret
c)
et varemærke, som er genstand for en international registrering, og som har virkning i en medlemsstat eller i Unionen
3)
»design«:
a)
et EF-design i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 af 12. december 2001 om EF-design (15)
b)
et design, som er registreret i en medlemsstat eller, for så vidt angår Belgien, Luxembourg eller Nederlandene, hos Benelux-kontoret for intellektuel ejendomsret
c)
et design, som er genstand for en international registrering, og som har virkning i en medlemsstat eller i Unionen
4)
»geografisk betegnelse«:
a)
en geografisk betegnelse eller en oprindelsesbetegnelse for landbrugsprodukter og fødevarer i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 af 21. november 2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer (16)
b)
en oprindelsesbetegnelse eller en geografisk betegnelse for vin i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22. oktober 2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen) (17)
c)
en geografisk betegnelse for aromatiserede vinbaserede drikkevarer i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 1601/91 af 10. juni 1991 om almindelige regler for definition, betegnelse og præsentation af aromatiserede vine, aromatiserede vinbaserede drikkevarer og aromatiserede cocktails af vinprodukter (18)
d)
en geografisk betegnelse for spiritus i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 110/2008 af 15. januar 2008 om definition, betegnelse, præsentation og mærkning af samt beskyttelse af geografiske betegnelser for spiritus (19)
e)
en geografisk betegnelse for produkter, der ikke er omfattet af litra a)-d), i det omfang den er fastlagt som en eksklusiv intellektuel ejendomsrettighed i henhold til den nationale lovgivning eller EU-lovgivningen
f)
en geografisk betegnelse i henhold til aftaler mellem Unionen og tredjelande og som sådan anført i disse aftaler
5)
»varemærkeforfalskede varer«:
a)
varer, som er genstand for en handling, der krænker et varemærke i den medlemsstat, hvor de findes, og som uden tilladelse er forsynet med et mærke, der er identisk med, eller som ikke umiddelbart kan skelnes fra et gyldigt registreret varemærke for varer af samme type
b)
varer, som er genstand for en handling, der krænker en geografisk betegnelse i den medlemsstat, hvor de findes, og som er forsynet med eller beskrives ved et navn eller udtryk, der er beskyttet med hensyn til den pågældende geografiske betegnelse
c)
enhver emballage, etiket, selvklæbende mærke, brochure, betjeningsvejledning, garantidokument eller andet tilsvarende element, selv om det foreligger separat, som er genstand for en handling, der krænker et varemærke eller en geografisk betegnelse, som omfatter et tegn, navn eller udtryk, der er identisk med, eller som ikke umiddelbart kan skelnes fra et gyldigt registreret varemærke eller en beskyttet geografisk betegnelse, og som kan anvendes for den samme type varer som den, for hvilken varemærket eller den geografiske betegnelse er blevet registreret
6)
»piratkopierede varer«: varer, som er genstand for en handling, der krænker en ophavsret eller hermed beslægtet rettighed eller et design i den medlemsstat, hvor disse varer findes, og som er eller indeholder kopier, der er fremstillet uden samtykke fra indehaveren af en ophavsret eller hermed beslægtet rettighed eller et design eller fra en person, der er bemyndiget af den pågældende indehaver i fremstillingslandet
7)
»varer, der mistænkes for at krænke en intellektuel ejendomsrettighed«: varer, for hvilke der er rimelige indikationer på, at der i den medlemsstat, hvor disse varer findes, umiddelbart er tale om:
a)
varer, som er genstand for en handling, der krænker en intellektuel ejendomsrettighed i den pågældende medlemsstat
b)
anordninger, produkter eller komponenter, som primært er udviklet, produceret eller tilpasset med henblik på at muliggøre eller lette omgåelsen af teknologier, anordninger eller komponenter, der under deres normale funktion forhindrer eller begrænser handlinger i forbindelse med værker, som der ikke er givet tilladelse til af indehaveren af en ophavsret eller nogen hermed beslægtet rettighed, og som vedrører en handling, der krænker disse rettigheder i den pågældende medlemsstat
c)
enhver form eller skabelon, der er specielt udviklet eller tilpasset til fremstilling af varer, der krænker en intellektuel ejendomsrettighed, såfremt sådanne forme eller skabeloner vedrører en handling, der krænker en intellektuel ejendomsrettighed i den pågældende medlemsstat
8)
»rettighedshaver«: indehaveren af en intellektuel ejendomsrettighed
9)
»anmodning«: en anmodning til den kompetente toldafdeling om, at toldmyndighederne skal gribe ind for så vidt angår varer, der er mistænkt for at krænke en intellektuel ejendomsrettighed
10)
»national anmodning«: en anmodning til toldmyndighederne i en medlemsstat om at gribe ind i den pågældende medlemsstat
11)
»EU-anmodning«: en anmodning, der er indgivet i en medlemsstat, og hvor toldmyndighederne i den pågældende medlemsstat og i en eller flere andre medlemsstater anmodes om at gribe ind i deres respektive medlemsstater
12)
»ansøger«: den person eller enhed, i hvis navn en anmodning indgives
13)
»indehaveren af afgørelsen«: indehaveren af en afgørelse, der imødekommer en anmodning
14)
»ihændehaveren af varerne«: den person, som ejer de varer, der mistænkes for at krænke en intellektuel ejendomsrettighed, eller som har en tilsvarende ret til at disponere over sådanne varer, eller som har fysisk kontrol over dem
15)
»déclarant« klarereren som defineret i artikel 4, nr. 18), i forordning (EØF) nr. 2913/92
16)
»tilintetgørelse«: fysisk tilintetgørelse, genanvendelse eller bortskaffelse af varer uden for handelen på en sådan måde, at det undgås, at indehaveren af afgørelsen lider skade
17)
»Unionens toldområde«: Fællesskabets toldområde som defineret i artikel 3 i forordning (EØF) nr. 2913/92
18)
»frigivelse af varer«: frigivelsen af varer som defineret i artikel 4, nr. 20), i forordning (EØF) nr. 2913/92
19)
»småforsendelse«: en postforsendelse eller kurerforsendelse, der:
a)
indeholder tre eller færre genstande
eller
b)
har en bruttovægt på mindre end to kilogram.
I litra a) forstås ved »genstande« varer som klassificeret i henhold til den kombinerede nomenklatur i overensstemmelse med bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og Den Fælles Toldtarif (20), hvis uemballeret, eller en pakke af disse varer beregnet til detailsalg til den endelige forbruger.
I forbindelse med denne definition betragtes særskilte varer, der hører ind under den samme kombinerede nomenklaturkode, som forskellige genstande, og varer, der præsenteres som sæt, der er klassificeret under én kombineret nomenklaturkode, betragtes som én genstand.
20)
»letfordærvelig vare«: varer, som toldmyndighederne finder vil blive forringet af at blive opbevaret i op til 20 dage efter deres suspension af frigivelsen eller tilbageholdelse
21)
»eksklusiv licens«: en licens (generel eller begrænset), der bemyndiger licenshaveren til under udelukkelse af alle andre personer, inklusive licensgiveren, at anvende en intellektuel ejendomsrettighed på den måde, som tillades i licensen.
KAPITEL II
ANMODNINGER
AFDELING 1
Indgivelse af anmodninger
Artikel 3
Ret til at indgive en anmodning
De følgende personer og enheder har, i den udstrækning de har ret til at indlede en procedure for at fastslå, om en intellektuel ejendomsrettighed er blevet krænket, i den eller de medlemsstater, hvor toldmyndighederne anmodes om at gribe ind, ret til at indgive:
1)
en national anmodning eller en EU-anmodning:
a)
rettighedshavere
b)
organisationer til kollektiv forvaltning af intellektuelle ejendomsrettigheder som omhandlet i artikel 4, stk. 1, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder (21)
c)
faglige interesseorganisationer som omhandlet i artikel 4, stk. 1, litra d), i direktiv 2004/48/EF
d)
sammenslutninger i betydningen i artikel 3, nr. 2), og artikel 49, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1151/2012, producentorganisationer i betydningen i artikel 118e i forordning (EF) nr. 1234/2007 eller tilsvarende sammenslutninger af producenter, der er fastsat i EU-lovgivningen om geografiske betegnelser, og som repræsenterer producenter af varer med en geografisk betegnelse, eller repræsentanter for sådanne sammenslutninger, især forordning (EØF) nr. 1601/91 og (EF) nr. 110/2008, og operatører, der har ret til at benytte en geografisk betegnelse, samt tilsynsorganer eller myndigheder med ansvar for en sådan geografisk betegnelse
2)
en national anmodning:
a)
personer eller enheder, der har tilladelse til at benytte intellektuelle ejendomsrettigheder, og som har fået formel tilladelse af rettighedshaveren til at indlede en procedure for at fastslå, om en intellektuel ejendomsrettighed er blevet krænket
b)
producentsammenslutninger, der er omhandlet i medlemsstaternes lovgivning om geografiske betegnelser, og som repræsenterer producenter af produkter med en geografisk betegnelse, eller repræsentanter for sådanne sammenslutninger og operatører, der har ret til at benytte en geografisk betegnelse, samt tilsynsorganer eller myndigheder med ansvar for en sådan geografisk betegnelse
3)
en EU-anmodning: indehaverne af eksklusivlicenser, som dækker hele området af to eller flere medlemsstater, hvis disse licenshavere har fået formel tilladelse af rettighedshaveren i de pågældende medlemsstater til at indlede en procedure for at fastslå, om en intellektuel ejendomsrettighed er blevet krænket.
Artikel 4
Intellektuelle ejendomsrettigheder, som er omfattet af EU-anmodninger
Der kan kun indgives en EU-anmodning for så vidt angår intellektuelle ejendomsrettigheder, der på grundlag af EU-lovgivning har virkning i hele Unionen.
Artikel 5
Indgivelse af anmodninger
1. Hver medlemsstat udpeger den toldafdeling, som skal have kompetence til at modtage og behandle anmodninger (»den kompetente toldafdeling«). Medlemsstaten underretter Kommissionen herom, og Kommissionen offentliggør en liste over kompetente toldafdelinger, som er udpeget af medlemsstaterne.
2. Anmodninger skal indgives til den kompetente toldafdeling. Til anmodningen benyttes den blanket, der er omhandlet i artikel 6, og den skal indeholde de deri krævede oplysninger.
3. Indgives en anmodning efter toldmyndighedernes meddelelse om suspension af frigivelsen eller tilbageholdelse af varerne i henhold til artikel 18, stk. 3, skal denne anmodning opfylde følgende:
a)
den indgives til den kompetente toldafdeling senest fire arbejdsdage efter meddelelsen om suspension af frigivelsen eller tilbageholdelse af varerne
b)
det er en national anmodning
c)
den indeholder de i artikel 6, stk. 3, omhandlede oplysninger. Ansøgeren kan dog undlade at indføre de oplysninger, der er omhandlet i litra g), h) og i) i nævnte stykke.
4. Med undtagelse af de omstændigheder, der henvises til i artikel 3, nr. 3, kan der kun indgives én national anmodning og én EU-anmodning pr. medlemsstat for den samme intellektuelle ejendomsrettighed, der er beskyttet i den pågældende medlemsstat. Under de omstændigheder, der henvises til i artikel 3, nr. 3, er mere end én EU-anmodning tilladt.
5. Hvis en EU-anmodning imødekommes for en medlemsstat, som allerede er dækket af en anden EU-anmodning, som er imødekommet for den samme ansøger og for den samme intellektuelle ejendomsrettighed, griber toldmyndighederne i den pågældende medlemsstat ind på grundlag af den EU-anmodning, der først er imødekommet. De underretter den kompetente toldafdeling i den medlemsstat, hvor enhver efterfølgende EU-anmodning blev imødekommet, som ændrer eller tilbagekalder afgørelsen om at imødekomme den efterfølgende EU-anmodning.
6. Hvis der er edb-systemer til rådighed til modtagelse og behandling af anmodninger, skal anmodningerne såvel som bilagene indgives ved hjælp af elektroniske databehandlingsteknikker. Medlemsstaterne og Kommissionen skal udvikle, opretholde og anvende sådanne systemer i overensstemmelse med den flerårige strategiske plan, der er omhandlet i artikel 8, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 70/2008/EF af 15. januar 2008 om papirløse rammer for told og handel (22).
Artikel 6
Anmodningsblanket
1. Kommissionen fastlægger en anmodningsblanket ved hjælp af gennemførelsesretsakter. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter rådgivningsproceduren i artikel 34, stk. 2.
2. Anmodningsblanketten skal angive de oplysninger, der skal gives til den registrerede i henhold til forordning (EF) nr. 45/2001 og de nationale love til gennemførelse af direktiv 95/46/EF.
3. Kommissionen sikrer, at følgende oplysninger kræves af ansøgeren i anmodningsblanketten:
a)
oplysninger vedrørende ansøgeren
b)
ansøgerens status i henhold til artikel 3
c)
dokumentation, som over for den kompetente toldafdeling godtgør, at ansøgeren har ret til at indgive anmodningen
d)
hvis ansøgeren indgiver sin anmodning via en repræsentant, detaljer om den person, der repræsenterer vedkommende, og bevis for dennes beføjelser til at handle som repræsentant, i overensstemmelse med lovgivningen i den medlemsstat, hvor anmodningen indgives
e)
den eller de intellektuelle ejendomsrettigheder, som skal håndhæves
f)
i tilfælde af en EU-anmodning, de medlemsstater, hvor der anmodes om toldmyndighedernes indgriben
g)
specifikke, tekniske data om de autentiske varer, herunder mærkning som f.eks. stregkoder, og i givet fald billeder
h)
oplysninger, som er nødvendige, for at toldmyndighederne uden besvær kan identificere de pågældende varer
i)
oplysninger, der er relevante for toldmyndighedernes analyse og vurdering af risikoen for krænkelse af den eller de berørte intellektuelle ejendomsrettigheder, f.eks. oplysninger om de autoriserede distributører
j)
hvorvidt oplysninger, der er indsendt i overensstemmelse med nærværende stykkes litra g), h), eller i), skal markeres til begrænset brug i overensstemmelse med artikel 31, stk. 5
k)
oplysninger på en repræsentant, der er udpeget af ansøgeren til at være ansvarlig for retlige og tekniske anliggender
l)
et tilsagn fra ansøgeren om at underrette den kompetente toldafdeling om alle de situationer, der er fastsat i artikel 15
m)
et tilsagn fra ansøgeren om at fremsende og opdatere alle oplysninger, der er relevante for toldmyndighedernes analyse og vurdering af risikoen for krænkelse af den eller de berørte intellektuelle ejendomsrettigheder
n)
et tilsagn fra ansøgeren om at påtage sig ansvaret på de i artikel 28 fastlagte betingelser
o)
et tilsagn fra ansøgeren om at påtage sig de i artikel 29 omhandlede omkostninger på de i nævnte artikel fastlagte betingelser
p)
ansøgerens indforståelse med, at de af ham indleverede data kan blive behandlet af Kommissionen og af medlemsstaterne
q)
hvorvidt ansøgeren anmoder om anvendelse af den procedure, der er omhandlet i artikel 26, og, hvis toldmyndighederne kræver det, indvilliger i at afholde omkostningerne til tilintetgørelsen af varerne i henhold til denne procedure.
AFDELING 2
Afgørelser vedrørende anmodninger
Artikel 7
Behandling af ufuldstændige anmodninger
1. Hvis den kompetente toldafdeling ved modtagelsen af en anmodning ikke mener, at anmodningen indeholder alle de i artikel 6, stk. 3, omhandlede oplysninger, anmoder den kompetente toldafdeling ansøgeren om at indsende de manglende oplysninger senest ti arbejdsdage efter fremsættelse af begæringen.
I så fald suspenderes den i artikel 9, stk. 1, omhandlede tidsfrist, indtil de relevante oplysninger er modtaget.
2. Hvis ansøgeren ikke leverer de manglende oplysninger inden for den i stk. 1, første afsnit, omhandlede frist, giver den kompetente toldafdeling afslag på anmodningen.
Artikel 8
Gebyrer
Der kræves ikke noget gebyr af ansøgeren til dækning af de administrationsomkostninger, som behandlingen af anmodningen giver anledning til.
Artikel 9
Underretning om afgørelser vedrørende imødekommelse eller afslag på anmodninger
1. Den kompetente toldafdeling underretter ansøgeren om sin afgørelse om at imødekomme eller give afslag på anmodningen senest 30 arbejdsdage efter modtagelsen af anmodningen. I tilfælde af afslag skal den kompetente toldafdeling begrunde afslaget og fremsende oplysninger om klageproceduren.
2. Hvis ansøgeren er blevet underrettet om suspensionen af frigivelsen eller tilbageholdelsen af varerne af toldmyndighederne før indgivelsen af en anmodning, underretter den kompetente toldafdeling ansøgeren om sin afgørelse om at imødekomme eller give afslag på anmodningen senest to arbejdsdage efter modtagelsen af anmodningen.
Artikel 10
Afgørelser vedrørende anmodninger
1. En afgørelse om imødekommelse af en national anmodning og enhver afgørelse, der tilbagekalder eller ændrer denne, får virkning i den medlemsstat, hvor den nationale anmodning er indgivet, dagen efter, at afgørelsen er truffet.
En afgørelse om forlængelse af den periode, inden for hvilken toldmyndighederne skal gribe ind, får virkning i den medlemsstat, hvor den nationale anmodning er indgivet, dagen efter udløbet af den periode, der skal forlænges.
2. En afgørelse om imødekommelse af en EU-anmodning og enhver afgørelse, der tilbagekalder eller ændrer denne, får virkning som følger:
a)
i den medlemsstat, hvor anmodningen er indgivet, dagen efter, at afgørelsen er truffet
b)
i alle andre medlemsstater, hvor der anmodes om indgriben fra toldmyndighedernes side, dagen efter den dato, hvor toldmyndighederne bliver underrettet i henhold til artikel 14, stk. 2, forudsat at indehaveren af afgørelsen har opfyldt sine forpligtelser i henhold til artikel 29, stk. 3, for så vidt angår oversættelsesomkostningerne.
En afgørelse om forlængelse af den periode, inden for hvilken toldmyndighederne skal gribe ind, får virkning i den medlemsstat, hvor EU-anmodningen er indgivet, og i alle andre medlemsstater, hvor der anmodes om toldmyndighedernes indgriben, dagen efter udløbet af den periode, der skal forlænges.
Artikel 11
Periode, inden for hvilken toldmyndighederne skal gribe ind
1. Imødekommes anmodningen, fastsætter den kompetente toldafdeling den periode, inden for hvilken toldmyndighederne skal gribe ind.
Perioden starter den dag, hvor afgørelsen om imødekommelse af anmodningen får virkning i henhold til artikel 10, og må ikke overstige et år fra dagen efter datoen for, at afgørelsen er truffet.
2. Hvis en anmodning, som er indgivet efter toldmyndighedernes meddelelse om suspension af frigivelsen eller tilbageholdelse af varerne i henhold til artikel 18, stk. 3, ikke indeholder oplysningerne i artikel 6, stk. 3, litra g), h) eller i), imødekommes den kun for suspensionen af frigivelsen eller tilbageholdelsen af disse varer, medmindre disse oplysninger stilles til rådighed inden ti arbejdsdage efter meddelelsen om suspension af frigivelsen eller tilbageholdelsen af varerne.
3. Hvis en intellektuel ejendomsrettighed ophører med at have virkning, eller hvis ansøgeren af andre grunde ophører med at have ret til at indgive en anmodning, griber toldmyndighederne ikke ind. Afgørelsen om imødekommelse af anmodningen bliver tilbagekaldt eller ændret tilsvarende af den kompetente toldafdeling, som traf afgørelsen.
Artikel 12
Forlængelse af den periode, inden for hvilken toldmyndighederne skal gribe ind
1. Ved udløbet af den periode, inden for hvilken toldmyndighederne skal gribe ind, kan den kompetente toldafdeling, som traf den oprindelige afgørelse, efter ansøgning fra indehaveren af afgørelsen forlænge perioden, forudsat at denne person har indfriet al gæld til toldmyndighederne i henhold til denne forordning.
2. Hvis ansøgningen om forlængelse af den periode, inden for hvilken toldmyndighederne skal gribe ind, modtages af den kompetente toldafdeling mindre end 30 arbejdsdage inden udløbet af den periode, der skal forlænges, kan den give afslag på den pågældende ansøgning.
3. Den kompetente toldafdeling underretter indehaveren af afgørelsen om sin afgørelse om forlængelse senest 30 arbejdsdage efter modtagelsen af den i stk. 1 omhandlede ansøgning. Den kompetente toldafdeling fastsætter perioden, inden for hvilken toldmyndighederne skal gribe ind.
4. Den forlængede periode, inden for hvilken toldmyndighederne skal gribe ind, løber fra dagen efter udløbet af den foregående periode og må ikke overstige ét år.
5. Hvis en intellektuel ejendomsrettighed ophører med at have virkning, eller hvis ansøgeren af andre grunde ophører med at have ret til at indgive en anmodning, griber toldmyndighederne ikke ind. Afgørelsen om imødekommelse af forlængelsen bliver tilbagekaldt eller ændret tilsvarende af den kompetente toldafdeling, som traf afgørelsen.
6. Der kræves ikke noget gebyr af indehaveren af afgørelsen til dækning af de administrationsomkostninger, som behandlingen af ansøgningen om forlængelse giver anledning til.
7. Kommissionen fastlægger en blanket til ansøgning om forlængelse ved hjælp af gennemførelsesretsakter. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter rådgivningsproceduren i artikel 34, stk. 2.
Artikel 13
Ændring af afgørelsen med hensyn til intellektuelle ejendomsrettigheder
Den kompetente toldafdeling, som vedtog afgørelsen om imødekommelse af anmodningen, kan efter anmodning fra indehaveren af denne afgørelse ændre listen over intellektuelle ejendomsrettigheder i denne afgørelse.
Når en ny intellektuel ejendomsrettighed tilføjes, skal anmodningen indeholde de oplysninger, der er omhandlet i artikel 6, stk. 3, litra c), e), g), h) og i).
I tilfælde af en afgørelse om imødekommelse af en EU-anmodning er enhver ændring, som består i tilføjelse af intellektuelle ejendomsrettigheder, begrænset til at omfatte de intellektuelle ejendomsrettigheder, der er omhandlet i artikel 4.
Artikel 14
Den kompetente toldafdelings underretningsforpligtelser
1. Den kompetente toldafdeling, som en national anmodning er indgivet til, fremsender følgende afgørelser til toldstederne i dens medlemsstat straks efter vedtagelsen heraf:
a)
afgørelser om imødekommelse af anmodningen
b)
afgørelser om tilbagekaldelse af afgørelser om imødekommelse af anmodningen
c)
afgørelser om ændring af afgørelser om imødekommelse af anmodningen
d)
afgørelser om forlængelse af den periode, inden for hvilken toldmyndighederne skal gribe ind.
2. Den kompetente toldafdeling, som en EU-anmodning er indgivet til, fremsender følgende afgørelser til den kompetente toldafdeling i den eller de medlemsstater, som er angivet i EU-anmodningen, straks efter vedtagelsen heraf:
a)
afgørelser om imødekommelse af anmodningen
b)
afgørelser om tilbagekaldelse af afgørelser om imødekommelse af anmodningen
c)
afgørelser om ændring af afgørelser om imødekommelse af anmodningen
d)
afgørelser om forlængelse af den periode, inden for hvilken toldmyndighederne skal gribe ind.
Den kompetente toldafdeling i den eller de medlemsstater, der er angivet i EU-anmodningen, fremsender straks efter modtagelsen disse afgørelser til deres toldsteder.
3. Den kompetente toldafdeling i den eller de medlemsstater, der er angivet i EU-anmodningen, kan anmode den kompetente toldafdeling, som traf afgørelsen om imødekommelse af anmodningen, om at give dem yderligere oplysninger, som anses for nødvendige for at gennemføre den afgørelse.
4. Den kompetente toldafdeling fremsender sin afgørelse om suspension af toldmyndighedernes indgriben i henhold til artikel 16, stk. 1, litra b), og artikel 16, stk. 2, til toldstederne i dens medlemsstat straks efter, at afgørelsen er truffet.
Artikel 15
Underretningsforpligtelser for indehaveren af afgørelsen
Indehaveren af afgørelsen underretter straks den kompetente toldafdeling, som imødekom anmodningen, om følgende:
a)
en intellektuel ejendomsrettighed, som er omfattet af anmodningen, ophører med at have virkning
b)
indehaveren af afgørelsen ophører af andre grunde med at have ret til at indgive anmodningen
c)
ændringer af de i artikel 6, stk. 3, omhandlede oplysninger.
Artikel 16
Manglende opfyldelse af forpligtelser for indehaveren af afgørelsen
1. Hvis indehaveren af afgørelsen benytter de oplysninger, som toldmyndighederne har givet, til andre formål end dem, der er angivet i artikel 21, kan den kompetente toldafdeling i den medlemsstat, hvor oplysningerne blev givet eller misbrugt:
a)
tilbagekalde enhver afgørelse, den har truffet om imødekommelse af en national anmodning, over for den pågældende indehaver af afgørelsen, og nægte at forlænge den periode, inden for hvilken toldmyndighederne skal gribe ind
b)
på sit område i den periode, hvor toldmyndighederne skal gribe ind, suspendere afgørelser om imødekommelse af en EU-anmodning over for den pågældende indehaver af afgørelsen.
2. Den kompetente toldafdeling kan beslutte at suspendere toldmyndighedernes indgriben indtil udløbet af den periode, inden for hvilken disse toldmyndigheder skal gribe ind, hvis indehaveren af afgørelsen:
a)
ikke opfylder underretningsforpligtelserne fastsat i artikel 15
b)
ikke opfylder de i artikel 19, stk. 3, fastsatte forpligtelser vedrørende tilbagelevering af prøver
c)
ikke opfylder de i artikel 29, stk. 1 og 3, fastsatte forpligtelser vedrørende omkostninger og oversættelse
d)
uden gyldig grund ikke indleder en procedure som fastsat i artikel 23, stk. 3, eller artikel 26, stk. 9.
I tilfælde af en EU-anmodning får afgørelsen om suspension af indgriben fra toldmyndighedernes side kun virkning i den medlemsstat, hvor en sådan afgørelse er truffet.
KAPITEL III
INDGRIBEN FRA TOLDMYNDIGHEDERNES SIDE
AFDELING 1
Suspension af frigivelsen eller tilbageholdelse af varer, der mistænkes for at krænke en intellektuel ejendomsrettighed
Artikel 17
Suspension af frigivelsen eller tilbageholdelse af varer efter imødekommelse af en anmodning
1. Identificerer toldmyndighederne varer, der mistænkes for at krænke en intellektuel ejendomsrettighed, der er omfattet af en afgørelse om imødekommelse af en anmodning, suspenderer de frigivelsen af varerne eller tilbageholder dem.
2. Inden toldmyndighederne suspenderer frigivelsen af varerne eller tilbageholder dem, kan de anmode indehaveren af afgørelsen om at give dem alle relevante oplysninger om varerne. Toldmyndighederne kan også give indehaveren af afgørelsen oplysninger om den faktiske eller anslåede mængde varer, deres faktiske eller anslåede art og billeder heraf, hvor det er relevant.
3. Toldmyndighederne underretter klarereren eller ihændehaveren af varerne om suspensionen af varernes frigivelse eller tilbageholdelsen af varerne inden for én arbejdsdag fra den pågældende suspension eller tilbageholdelse.
Hvis toldmyndighederne vælger at underrette ihændehaveren af varerne, og to eller flere personer anses for at være ihændehaveren af varerne, er toldmyndighederne ikke forpligtet til at underrette mere end én af disse personer.
Toldmyndighederne underretter indehaveren af afgørelsen om suspensionen af varernes frigivelse eller tilbageholdelsen af varerne samme dag som eller straks efter, at klarereren eller ihændehaveren af varerne underrettes.
Underretningerne skal indeholde oplysninger om proceduren fastsat i artikel 23.
4. Toldmyndighederne underretter indehaveren af afgørelsen og klarereren eller ihændehaveren af varerne om den faktiske eller anslåede mængde og den faktiske eller anslåede art af de varer, herunder foreliggende billeder heraf, hvor det er relevant, hvis frigivelse er blevet suspenderet, eller som er blevet tilbageholdt. Toldmyndighederne underretter endvidere på anmodning indehaveren af afgørelsen, når det er til rådighed for dem, om navne og adresser på modtageren, afsenderen og klarereren eller ihændehaveren af varerne, om toldproceduren og om oprindelsen af, herkomst for og bestemmelsesstedet for de varer, hvis frigivelse er blevet suspenderet, eller som er blevet tilbageholdt.
Artikel 18
Suspension af frigivelsen eller tilbageholdelse af varer inden imødekommelse af en anmodning
1. Hvis toldmyndighederne identificerer varer, der mistænkes for at krænke en intellektuel ejendomsrettighed, og som ikke er omfattet af en afgørelse om imødekommelse af en anmodning, kan de, undtagen for så vidt angår letfordærvelige varer, suspendere frigivelsen af disse varer eller tilbageholde dem.
2. Inden toldmyndighederne suspenderer frigivelsen af de varer, der mistænkes for at krænke en intellektuel ejendomsrettighed, eller tilbageholder dem, kan de uden at videregive andre oplysninger end oplysninger om den faktiske eller anslåede mængde varer, deres faktiske eller anslåede art og billeder heraf, hvor det er relevant, anmode enhver person eller enhed, der eventuelt har ret til at indgive en anmodning vedrørende en påstået krænkelse af de intellektuelle ejendomsrettigheder, om at give dem alle relevante oplysninger.
3. Toldmyndighederne underretter klarereren eller ihændehaveren af varerne om suspensionen af varernes frigivelse eller deres tilbageholdelse inden for én arbejdsdag fra den pågældende suspension eller tilbageholdelse.
Hvis toldmyndighederne vælger at underrette ihændehaveren af varerne, og to eller flere personer anses for at være ihændehaveren af varerne, er toldmyndighederne ikke forpligtet til at underrette mere end én af disse personer.
Toldmyndighederne underretter personer eller enheder, der har ret til at indgive en anmodning vedrørende den påståede krænkelse af de intellektuelle ejendomsrettigheder, om suspensionen af frigivelsen eller tilbageholdelsen af varerne samme dag som eller straks efter, at klarereren eller ihændehaveren af varerne underrettes.
Toldmyndighederne kan konsultere de kompetente offentlige myndigheder med henblik på at identificere de personer og enheder, der har ret til at indgive en anmodning.
Underretningerne skal indeholde oplysninger om proceduren fastsat i artikel 23.
4. Toldmyndighederne tillader frigivelse af varerne eller ophører med at tilbageholde dem straks efter gennemførelsen af alle toldformaliteter i følgende tilfælde:
a)
hvis de ikke inden for én arbejdsdag efter suspensionen af frigivelsen eller tilbageholdelsen af varerne har identificeret nogen person eller enhed, der har ret til at indgive en anmodning vedrørende den påståede krænkelse af intellektuelle ejendomsrettigheder
b)
hvis de ikke har modtaget en anmodning i henhold til artikel 5, stk. 3, eller hvis de har givet afslag på en sådan anmodning.
5. Hvis en anmodning er blevet imødekommet, underretter toldmyndighederne på anmodning indehaveren af afgørelsen, og når det er til rådighed for dem, om navne og adresser på modtageren, afsenderen og klarereren eller ihændehaveren af varerne, om toldproceduren og om oprindelsen af, herkomst for og bestemmelsesstedet for de varer, hvis frigivelse er blevet suspenderet, eller som er blevet tilbageholdt.
Artikel 19
Besigtigelse og stikprøver af varer, hvis frigivelse er blevet suspenderet, eller som er blevet tilbageholdt
1. Toldmyndighederne giver indehaveren af afgørelsen og klarereren eller ihændehaveren af varerne lejlighed til at besigtige de varer, hvis frigivelse er blevet suspenderet, eller som er blevet tilbageholdt.
2. Toldmyndighederne kan udtage prøver, som er repræsentative for varerne. De kan give eller tilsende indehaveren af afgørelsen sådanne prøver efter anmodning fra vedkommende og udelukkende i analyseøjemed og med det formål at lette den videre behandling i forbindelse med varemærkeforfalskede og piratkopierede varer. Enhver analyse af disse prøver foregår udelukkende under ansvar af indehaveren af afgørelsen.
3. Medmindre omstændighederne ikke tillader det, tilbagesender indehaveren af afgørelsen de i stk. 2 omhandlede prøver til toldmyndighederne, når analysen er afsluttet, og senest før varerne frigives eller tilbageholdelsen af dem ophører.
Artikel 20
Betingelser for oplagring
Betingelserne for oplagring af varer under en suspension af frigivelsen eller tilbageholdelsen fastsættes af toldmyndighederne.
Artikel 21
Tilladt brug af visse oplysninger for indehaveren af afgørelsen
Har indehaveren af afgørelsen modtaget de i artikel 17, stk. 4, artikel 18, stk. 5, artikel 19 eller artikel 26, stk. 8, omhandlede oplysninger, kan vedkommende kun offentliggøre eller bruge disse oplysninger til følgende formål:
a)
at indlede en procedure for at fastslå, om en intellektuel ejendomsrettighed er blevet krænket, og under en sådan procedure
b)
i forbindelse med en strafferetlig efterforskning angående en krænkelse af en intellektuel ejendomsrettighed, der er iværksat af de offentlige myndigheder i den medlemsstat, hvor varerne er fundet
c)
at indlede en strafferetlig forfølgning og under en sådan forfølgning
d)
at søge erstatning fra rettighedskrænkeren eller andre personer
e)
at aftale med klarereren eller ihændehaveren af varerne, at varerne tilintetgøres i overensstemmelse med artikel 23, stk. 1
f)
at aftale med klarereren eller ihændehaveren af varerne om størrelsen af den i artikel 24, stk. 2, litra a), omhandlede sikkerhed.
Artikel 22
Udveksling af oplysninger og data mellem toldmyndigheder
1. Med forbehold af gældende bestemmelser om databeskyttelse i Unionen og med henblik på at bidrage til at udrydde international handel med varer, der krænker intellektuelle ejendomsrettigheder, kan Kommissionen og medlemsstaternes toldmyndigheder udveksle visse data og oplysninger, som de har til rådighed, med relevante myndigheder i tredjelande i henhold til de praktiske ordninger, der er omhandlet i stk. 3.
2. De data og oplysninger, der er omhandlet i stk. 1, udveksles med henblik på hurtig og effektiv håndhævelse over for forsendelser af varer, der krænker en intellektuel ejendomsrettighed. Sådanne data og oplysninger kan vedrøre beslaglæggelser, tendenser og generelle risikooplysninger, herunder om varer, der er i transit gennem Unionens område, og som har oprindelse i eller bestemmelsessted inden for de pågældende tredjelandes område. Sådanne data og oplysninger kan om nødvendigt omfatte følgende:
a)
varernes art og mængde
b)
den intellektuelle ejendomsrettighed, der mistænkes for at blive krænket
c)
varernes oprindelse, herkomst og bestemmelsessted
d)
Oplysninger vedrørende transportmidlets bevægelser, særlig:
i)
fartøjets navn eller transportmidlets indregistreringsnummer
ii)
referencenumre for fragtbrevet eller andet transportdokument
iii)
antal containere
iv)
lastens vægt
v)
varebeskrivelse og/eller varenomenklatur
vi)
reservationsnummer
vii)
forseglingsnummer
viii)
første lastningssted
ix)
endeligt losningssted
x)
omladningssteder
xi)
datoen for forventet ankomst til det endelige losningssted
e)
Oplysninger vedrørende containeres bevægelser, særlig:
i)
containernummer
ii)
containerlastens status
iii)
dato for bevægelserne
iv)
type bevægelse (lastet, losset, omladet, indgang, udgang osv.)
v)
fartøjets navn eller transportmidlets indregistreringsnummer
vi)
rejsens nummer
vii)
sted
viii)
fragtbrev eller andet transportdokument.
3. Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter, der fastlægger enkelthederne i de praktiske ordninger, der er nødvendige i forbindelse med den udveksling af data og oplysninger, der er omhandlet i nærværende artikels stk. 1 og 2. Disse gennemførelsesretsakter vedtages i overensstemmelse med undersøgelsesproceduren i artikel 34, stk. 3.
AFDELING 2
Tilintetgørelse af varer, indledning af procedure og tidlig frigivelse af varer
Artikel 23
Tilintetgørelse af varer og indledning af procedure
1. Varer, der mistænkes for at krænke en intellektuel ejendomsrettighed, kan tilintetgøres under toldkontrol, uden at det er nødvendigt at fastslå, om en intellektuel ejendomsrettighed er blevet krænket ifølge loven i den medlemsstat, hvor varerne er blevet fundet, hvis følgende betingelser alle er opfyldt:
a)
indehaveren af afgørelsen har inden for en frist på ti arbejdsdage eller i tilfælde af letfordærvelige varer tre arbejdsdage efter meddelelsen om suspension af frigivelsen eller tilbageholdelse af varerne skriftligt over for toldmyndighederne bekræftet, at en intellektuel ejendomsrettighed efter hans opfattelse er blevet krænket
b)
indehaveren af afgørelsen har inden for en frist på ti arbejdsdage eller i tilfælde af letfordærvelige varer tre arbejdsdage efter meddelelsen om suspension af frigivelsen eller tilbageholdelse af varerne skriftligt over for toldmyndighederne bekræftet sit samtykke til, at varerne tilintetgøres
c)
klarereren eller ihændehaveren af varerne har inden for en frist på ti arbejdsdage eller i tilfælde af letfordærvelige varer tre arbejdsdage efter meddelelsen om suspension af frigivelsen eller tilbageholdelse af varerne skriftligt over for toldmyndighederne bekræftet sit samtykke til, at varerne tilintetgøres. Hvis klarereren eller ihændehaveren af varerne inden for disse frister ikke har bekræftet sit samtykke til tilintetgørelsen eller ikke har gjort indsigelse herimod over for toldmyndighederne, kan toldmyndighederne antage, at klarereren eller ihændehaveren af varerne har givet sit samtykke til tilintetgørelsen af disse varer.
Toldmyndighederne tillader frigivelse af varerne eller ophører med at tilbageholde dem straks efter gennemførelsen af alle toldformaliteter, hvis de inden for de i første afsnit, litra a) og b), nævnte perioder fra indehaveren af afgørelsen ikke har modtaget både en skriftlig bekræftelse på, at en intellektuel ejendomsrettighed efter hans opfattelse er blevet krænket, og hans samtykke til tilintetgørelse, medmindre de pågældende myndigheder er blevet behørigt underrettet om, at der er indledt en procedure for at fastslå, om en intellektuel ejendomsrettighed er blevet krænket.
2. Tilintetgørelsen af varerne gennemføres under toldkontrol på ansvar af indehaveren af afgørelsen, medmindre andet er fastsat i den nationale lovgivning i den medlemsstat, hvor varerne bliver tilintetgjort. De kompetente myndigheder kan udtage prøver inden tilintetgørelsen. Prøver, der er udtaget inden tilintetgørelse, kan anvendes til uddannelsesmæssige formål.
3. Hvis klarereren eller ihændehaveren af varerne ikke skriftligt har bekræftet sit samtykke til tilintetgørelsen, og hvis det ikke kan antages, at klarereren eller ihændehaveren af varerne har givet sit samtykke til tilintetgørelsen i overensstemmelse med stk. 1, første afsnit, litra c), inden for de perioder, der er omhandlet deri, underretter toldmyndighederne straks indehaveren af afgørelsen herom. Indehaveren af afgørelsen indleder inden for en frist på ti arbejdsdage eller i tilfælde af letfordærvelige varer tre arbejdsdage efter meddelelsen om suspension af frigivelsen eller tilbageholdelse af varerne en procedure for at fastslå, om en relevant intellektuel ejendomsrettighed er blevet krænket.
4. Undtagen i tilfælde af letfordærvelige varer kan toldmyndighederne i særlige tilfælde forlænge den i stk. 3 omhandlede periode med op til ti arbejdsdage efter en behørigt begrundet anmodning fra indehaveren af afgørelsen.
5. Toldmyndighederne tillader frigivelse af varerne eller ophører med at tilbageholde dem straks efter gennemførelsen af alle toldformaliteter, hvis de ikke inden for de i stk. 3 og 4 omhandlede perioder og i overensstemmelse med stk. 3 er blevet behørigt underrettet om, at der er indledt en procedure for at fastslå, om en intellektuel ejendomsrettighed er blevet krænket.
Artikel 24
Tidlig frigivelse af varer
1. Når toldmyndighederne er blevet underrettet om, at der er indledt en procedure for at fastslå, om et design, et patent, en brugsmodel, et halvlederprodukts topografi eller en plantesortsrettighed er blevet krænket, kan klarereren eller ihændehaveren af varerne ansøge toldmyndighederne om at frigive varerne eller ophøre med at tilbageholde dem, inden de pågældende procedurer afsluttes.
2. Toldmyndighederne frigiver først varerne eller ophører med at tilbageholde dem, når alle følgende betingelser er opfyldt:
a)
klarereren eller ihændehaveren af varerne har stillet en sikkerhed, der er på et beløb, der er tilstrækkeligt til at beskytte interesserne for indehaveren af afgørelsen
b)
den myndighed, der har kompetence til at fastslå, om en intellektuel ejendomsrettighed er blevet krænket, har ikke tilladt retsbevarende foranstaltninger
c)
alle toldformaliteter er opfyldt.
3. Sikkerhedsstillelsen, jf. stk. 2, litra a), er ikke til hinder for, at indehaveren af afgørelsen indbringer sagen for andre instanser.
Artikel 25
Varer til tilintetgørelse
1. Varer, der skal tilintetgøres efter artikel 23 eller 26, må ikke:
a)
overgå til fri omsætning, medmindre toldmyndighederne, med samtykke fra indehaveren af afgørelsen, beslutter, at dette er nødvendigt, i tilfælde af, at varerne skal genanvendes eller bortskaffes uden for handelen, herunder med henblik på oplysning, undervisning og uddannelse. Betingelserne for, hvornår varerne kan overgå til fri omsætning, fastsættes af toldmyndighederne
b)
bringes ud af Unionens toldområde
c)
udføres
d)
genudføres
e)
henføres under en suspensionsprocedure
f)
anbringes i frizone eller på frilager.
2. Toldmyndighederne kan tillade, at de i stk. 1 omhandlede varer flyttes under toldtilsyn mellem forskellige steder inden for Unionens toldområde med henblik på tilintetgørelse under toldkontrol.
Artikel 26
Procedure for tilintetgørelse af varer i småforsendelser
1. Denne artikel finder anvendelse på varer, hvor alle følgende betingelser er opfyldt:
a)
varerne mistænkes for at være varemærkeforfalskede eller piratkopierede
b)
varerne er ikke letfordærvelige
c)
varerne er omfattet af en afgørelse om imødekommelse af en anmodning
d)
indehaveren af afgørelsen har i anmodningen anmodet om anvendelse af den i nærværende artikel fastsatte procedure
e)
varerne transporteres i småforsendelser.
2. Såfremt den i denne artikel omhandlede procedure anvendes, finder artikel 17, stk. 3 og 4, og artikel 19, stk. 2 og 3, ikke anvendelse.
3. Toldmyndighederne underretter klarereren eller ihændehaveren af varerne om suspensionen af varernes frigivelse eller deres tilbageholdelse inden for én arbejdsdag fra suspensionen af frigivelsen eller tilbageholdelsen af varerne. Meddelelsen om suspension af frigivelsen eller tilbageholdelse af varerne indeholder følgende oplysninger:
a)
at toldmyndighederne har til hensigt at tilintetgøre varerne
b)
de rettigheder, som klarereren eller ihændehaveren af varerne har i henhold til stk. 4, 5 og 6.
4. Klarereren eller ihændehaveren af varerne skal have lejlighed til at fremsætte sine synspunkter inden for ti arbejdsdage efter meddelelsen om suspension af frigivelsen eller tilbageholdelse af varerne.
5. De pågældende varer kan tilintetgøres, hvis klarereren eller ihændehaveren af varerne inden for ti arbejdsdage, efter at meddelelsen om suspension af, frigivelsen eller tilbageholdelse af varerne over for toldmyndighederne har bekræftet sit samtykke til tilintetgørelsen af varerne.
6. Hvis klarereren eller ihændehaveren af varerne ikke har bekræftet sit samtykke til tilintetgørelsen af varerne eller ikke har gjort indsigelse herimod over for toldmyndighederne inden for den frist, der er omhandlet i stk. 5, kan toldmyndighederne antage, at klarereren eller ihændehaveren af varerne har givet sit samtykke til tilintetgørelsen af dem.
7. Tilintetgørelsen foregår under toldkontrol. Toldmyndighederne giver efter anmodning, og hvis det er hensigtsmæssigt, indehaveren af afgørelsen oplysninger om den faktiske eller anslåede mængde tilintetgjorte varer og deres art.
8. Hvis klarereren eller ihændehaveren af varerne ikke har bekræftet sit samtykke til tilintetgørelsen af varerne, og hvis det ikke kan antages, at klarereren eller ihændehaveren af varerne har bekræftet sådant samtykke i overensstemmelse med stk. 6, underretter toldmyndighederne straks indehaveren af afgørelsen herom og om mængden af varer og deres art, herunder i givet fald billeder heraf. Toldmyndighederne underretter endvidere på anmodning, og når disse foreligger, indehaveren af afgørelsen om navne og adresser på modtageren, afsenderen og klarereren eller ihændehaveren af varerne, hvis disse er kendte, om toldproceduren og om oprindelsen af, herkomst for og bestemmelsesstedet for de varer, hvis frigivelse er blevet suspenderet, eller som er blevet tilbageholdt.
9. Toldmyndighederne tillader frigivelse af varerne eller ophører med at tilbageholde dem straks efter gennemførelsen af alle toldformaliteter, hvis de ikke senest ti arbejdsdage efter den i stk. 8 omhandlede underretning er blevet informeret af indehaveren af afgørelsen om, at der er indledt en procedure for at fastslå, om en intellektuel ejendomsrettighed er blevet krænket.
10. Kommissionen gives beføjelse til at vedtage delegerede retsakter i henhold til artikel 35 vedrørende kvantitative ændringer af definitionen af småforsendelser, hvis definitionen viser sig at være upraktisk under hensyntagen til behovet for at sikre, at den i denne artikel fastsatte procedure virker effektivt, eller hvis dette er nødvendigt for at undgå omgåelse af proceduren med hensyn til sammensætningen af forsendelser.
KAPITEL IV
ANSVAR, OMKOSTNINGER OG SANKTIONER
Artikel 27
Toldmyndighedernes ansvar
Med forbehold af national lovgivning giver afgørelsen om imødekommelse af en anmodning ikke indehaveren af denne afgørelse ret til erstatning i tilfælde af, at varer, der mistænkes for at krænke en intellektuel ejendomsrettighed, ikke bliver afsløret af et toldsted og bliver frigivet, eller at der ikke bliver gjort noget for at tilbageholde dem.
Artikel 28
Ansvar for indehaveren af afgørelsen
Hvis en procedure, der er behørigt indledt i henhold til denne forordning, bliver indstillet på grund af en handling eller undladelse fra indehaveren af afgørelsen, hvis prøver, der er udtaget i medfør af artikel 19, stk. 2, enten ikke tilbagesendes eller beskadiges og er blevet ubrugelige på grund af en handling eller undladelse fra indehaveren af afgørelsen, eller hvis det senere fastslås, at de pågældende varer ikke krænker en intellektuel ejendomsrettighed, er indehaveren af afgørelsen ansvarlig over for enhver ihændehaver af varerne eller klarerer, som har lidt skade i den henseende, i overensstemmelse med den gældende særlovgivning.
Artikel 29
Omkostninger
1. På toldmyndighedernes forlangende betaler indehaveren af afgørelsen de omkostninger, der opstår for toldmyndighederne eller andre parter, der handler på vegne af toldmyndighederne, fra tilbageholdelsen eller suspensionen af frigivelsen af varerne, herunder oplagring og håndtering af varerne, i overensstemmelse med artikel 17, stk. 1, og artikel 18, stk. 1, samt artikel 19, stk. 2 og 3, og ved anvendelse af korrigerende foranstaltninger såsom tilintetgørelse af varer i henhold til artikel 23 og 26.
Indehaveren af en afgørelse, der har fået meddelelse om suspension af frigivelsen eller tilbageholdelse af varer, underrettes efter anmodning af toldmyndighederne om, hvor og hvordan disse varer oplagres, og om de anslåede omkostninger til oplagring, der er omhandlet i dette stykke. Oplysningerne om de anslåede omkostninger kan udtrykkes i form af tid, produkt, volumen, vægt eller ydelse afhængigt af oplagringens omstændigheder og varernes art.
2. Denne artikel berører ikke retten for indehaveren af afgørelsen til at søge erstatning fra rettighedskrænkeren eller andre personer i henhold til gældende lovgivning.
3. Indehaveren af en afgørelse om imødekommelse af en EU-anmodning sørger for og betaler for oversættelse, som måtte kræves af den kompetente toldafdeling eller de toldmyndigheder, der skal gribe ind over for varer, som mistænkes for at krænke en intellektuel ejendomsrettighed.
Artikel 30
Sanktioner
Medlemsstaterne sikrer, at indehaverne af afgørelser opfylder de i denne forordning fastsatte forpligtelser, herunder om nødvendigt ved at fastsætte bestemmelser om sanktioner. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.
Medlemsstaterne giver straks Kommissionen meddelelse om disse bestemmelser og om eventuelle senere ændringer af betydning for bestemmelserne.
KAPITEL V
UDVEKSLING AF OPLYSNINGER
Artikel 31
Udveksling af data om afgørelser vedrørende anmodninger og tilbageholdelser mellem medlemsstaterne og Kommissionen
1. De kompetente toldafdelinger underretter straks Kommissionen om følgende:
a)
afgørelser om imødekommelse af anmodninger, herunder anmodningen og dens bilag
b)
afgørelser om forlængelse af den periode, inden for hvilken toldmyndighederne skal gribe ind, eller afgørelser om tilbagekaldelse af afgørelsen om imødekommelse af anmodningen eller om ændring heraf
c)
suspension af en afgørelse om imødekommelse af anmodningen.
2. Når frigivelsen af varerne suspenderes eller varerne tilbageholdes, sender toldmyndighederne Kommissionen alle relevante oplysninger, undtagen personoplysninger, herunder oplysninger om varernes mængde og art, værdi, intellektuelle ejendomsrettigheder, toldprocedurer, oprindelses-, herkomst- og bestemmelsesland samt transportruter og transportmidler, jf. dog artikel 24, litra g), i forordning (EF) nr. 515/97.
3. Fremsendelsen af de i nærværende artikels stk. 1 og 2 omhandlede oplysninger og al udveksling af data om afgørelser vedrørende anmodninger som omhandlet i artikel 14 mellem medlemsstaternes toldmyndigheder foregår via en central database i Kommissionen. Oplysningerne og dataene lagres i denne database.
4. Med henblik på at sikre behandling af de i nærværende artikels stk. 1-3 omhandlede oplysninger skal den i stk. 3 omhandlede centrale database oprettes i elektronisk form. Den centrale database skal indeholde de oplysninger, herunder personoplysninger, der er omhandlet i artikel 6, stk. 3, artikel 14 og nærværende artikel.
5. Medlemsstaternes toldmyndigheder og Kommissionen skal have adgang til oplysningerne i den centrale database i det omfang, dette er nødvendigt for opfyldelsen af deres retlige ansvar ved anvendelsen af denne forordning. Adgang til oplysninger, der er markeret til begrænset brug i henhold til artikel 6, stk. 3, er begrænset til toldmyndighederne i de medlemsstater, hvor der anmodes om indgriben. Efter begrundet anmodning fra Kommissionen kan toldmyndighederne i medlemsstaterne give Kommissionen adgang til sådanne oplysninger, hvis dette er strengt nødvendigt med henblik på anvendelsen af denne forordning.
6. Toldmyndighederne indfører de oplysninger, der er indgivet i forbindelse med anmodninger til den kompetente toldafdeling, i databasen. De toldmyndigheder, som har indført oplysningerne i den centrale database ændrer, supplerer, retter eller sletter om nødvendigt disse oplysninger. Hver toldmyndighed, som har indført oplysninger i den centrale database, er ansvarlig for rigtigheden, tilstrækkeligheden og relevansen af de pågældende oplysninger.
7. Kommissionen opretter og vedligeholder passende tekniske og organisatoriske ordninger med henblik på en pålidelig og sikker drift af databasen. Toldmyndighederne i hver enkelt medlemsstat opretter og vedligeholder passende tekniske og organisatoriske ordninger for at sikre fortrolighed og sikkerhed i forbindelse med toldmyndighedernes behandlingsprocedurer og med hensyn til de terminaler til den centrale database, der er placeret på den pågældende medlemsstats område.
Artikel 32
Oprettelse af en central database
Kommissionen skal oprette den i artikel 31 omhandlede centrale database. Databasen skal være operationel hurtigst muligt og senest den 1. januar 2015.
Artikel 33
Databeskyttelsesbestemmelser
1. Behandlingen af personoplysninger i Kommissionens centrale database foregår i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 45/2001 og under tilsyn af Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse.
2. Behandlingen af personoplysninger hos de kompetente myndigheder i medlemsstaterne foregår i overensstemmelse med direktiv 95/46/EF og under tilsyn af den i artikel 28 i nævnte direktiv omhandlede offentlige, uafhængige myndighed i medlemsstaten.
3. Personoplysninger indsamles og anvendes udelukkende med henblik på de i denne forordning omhandlede formål. De indsamlede personoplysninger skal være korrekte og ajourførte.
4. Hver toldmyndighed, som har indført personoplysninger i den centrale database, skal kontrollere behandlingen af de pågældende oplysninger.
5. Den registrerede har ret til adgang til de personoplysninger vedrørende den pågældende, der behandles i den centrale database, og om nødvendigt til at berigtige, slette eller blokere personoplysninger i henhold til forordning (EF) nr. 45/2001 eller de nationale love til gennemførelse af direktiv 95/46/EF.
6. Alle anmodninger om udøvelse af retten til adgang, berigtigelse, sletning eller blokering fremsendes til og behandles af toldmyndighederne. Har den registrerede indgivet en begæring om udøvelse af denne ret til Kommissionen, fremsender Kommissionen begæringen til de berørte toldmyndigheder.
7. Personoplysninger opbevares ikke længere end seks måneder efter tilbagekaldelsen af afgørelsen om imødekommelse af anmodningen eller udløbet af den periode, inden for hvilken toldmyndighederne skal gribe ind.
8. Når indehaveren af afgørelsen har indledt en procedure i henhold til artikel 23, stk. 3, eller artikel 26, stk. 9, og har underrettet toldmyndighederne om indledningen af en sådan procedure, skal personoplysningerne opbevares i seks måneder, efter at det ved denne procedure er blevet endeligt fastslået, om en intellektuel ejendomsrettighed er blevet krænket.
KAPITEL VI
UDVALG, DELEGATION OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 34
Udvalgsprocedure
1. Kommissionen bistås af Toldkodeksudvalget, der er nedsat ved artikel 247a og 248a i forordning (EØF) nr. 2913/92. Dette udvalg er et udvalg i betydningen i forordning (EU) nr. 182/2011.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 4 i forordning (EU) nr. 182/2011.
3. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 i forordning (EU) nr. 182/2011.
Artikel 35
Udøvelse af de delegerede beføjelser
1. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter tillægges Kommissionen på de i denne artikel fastlagte betingelser.
2. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter, jf. artikel 26, stk. 10, tillægges Kommissionen for en ubegrænset periode fra den 19. juli 2013.
3. Den i artikel 26, stk. 10, omhandlede delegation af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet. En afgørelse om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning dagen efter offentliggørelsen af afgørelsen i Den Europæiske Unions Tidende eller på et senere tidspunkt, der angives i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af de delegerede retsakter, der allerede er i kraft.
4. Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, giver den samtidigt Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom.
5. En delegeret retsakt vedtaget i henhold til artikel 26, stk. 10, træder kun i kraft, hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af den pågældende retsakt til Europa-Parlamentet eller Rådet, eller hvis Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af denne frist begge har informeret Kommissionen om, at de ikke agter at gøre indsigelse. Fristen forlænges med to måneder på Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ.
Artikel 36
Gensidig administrativ bistand
Bestemmelserne i forordning (EF) nr. 515/97 finder tilsvarende anvendelse i nærværende forordning.
Artikel 37
Rapportering
Senest den 31. december 2016 forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om gennemførelsen af denne forordning. Om nødvendigt ledsages rapporten af passende henstillinger.
Rapporten skal omhandle alle relevante tilfælde vedrørende lægemidler i transit gennem Unionens toldområde i henhold til denne forordning, herunder en vurdering af dens mulige indvirkning på Unionens forpligtelser med hensyn til adgang til lægemidler ifølge erklæringen om TRIPS-aftalen og folkesundhed, der blev vedtaget på WTO-ministerkonferencen i Doha den 14. november 2001, og de foranstaltninger, der er truffet med henblik på at afhjælpe en eventuel situation, der skaber negative virkninger i henseende hertil.
Artikel 38
Ophævelse
Forordning (EF) nr. 1383/2003 ophæves med virkning fra den 1. januar 2014.
Henvisninger til den ophævede forordning betragtes som henvisninger til nærværende forordning og læses i overensstemmelse med sammenligningstabellen i bilaget.
Artikel 39
Overgangsbestemmelser
Anmodninger, som er imødekommet i henhold til forordning (EF) nr. 1383/2003, forbliver gyldige i den periode, der er angivet i afgørelsen om imødekommelse af anmodningen, og inden for hvilken toldmyndighederne skal gribe ind, og bliver ikke forlænget.
Artikel 40
Ikrafttrædelse og anvendelse
1. Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
2. Den finder anvendelse fra den 1. januar 2014 med undtagelse af
a)
artikel 12, stk. 7, og artikel 22, stk. 3, som finder anvendelse fra den 19. juli 2013
b)
artikel 31, stk. 1 og 3-7 og artikel 33, som finder anvendelse fra den dato, hvor den i artikel 32 omhandlede database er oprettet. Kommissionen offentliggør den pågældende dato.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Strasbourg, den 12. juni 2013.
32013R0608
L 181/15
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
12.06.2013.
UREDBA (EU) br. 608/2013 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 12. lipnja 2013.
o carinskoj provedbi prava intelektualnog vlasništva i stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 1383/2003
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 207.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
djelujući u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (1),
budući da:
(1)
Vijeće je zatražilo, u svojoj Rezoluciji od 25. rujna 2008. o cjelovitom europskom planu za sprečavanje krivotvorenja i piratstva, da se preispita Uredba Vijeća (EZ) br. 1383/2003 od 22. srpnja 2003. o carinskom postupanju u vezi s robom za koju postoji sumnja da povređuje određena prava intelektualnog vlasništva i o mjerama koje se poduzimaju u vezi s robom za koju je utvrđeno da povređuje spomenuta prava (2).
(2)
Oglašavanje robe koja povređuje prava intelektualnog vlasništva uzrokuje značajnu štetu nositeljima prava, korisnicima ili skupinama proizvođača te proizvođačima i trgovcima koji se pridržavaju zakona. Takvo bi oglašavanje također moglo dovesti u zabludu i u nekim slučajevima ugroziti zdravlje i sigurnost potrošača. Potrebno je, koliko je to moguće, spriječiti unos takve robe na tržište Unije te donijeti mjere za borbu protiv takvog nezakonitog oglašavanja, bez ometanja zakonite trgovine.
(3)
Preispitivanje Uredbe (EZ) br. 1383/2003 pokazalo je da su, s obzirom na gospodarski, komercijalni i pravni razvoj, potrebna određena poboljšanja pravnog okvira zbog jačanja provedbe prava intelektualnog vlasništva koju provode carinska tijela, kao i zbog osiguranja odgovarajuće pravne sigurnosti.
(4)
Carinska tijela trebala bi biti nadležna za provedbu prava intelektualnog vlasništva u vezi s robom koja, u skladu s carinskim zakonodavstvom Unije, podliježe carinskom nadzoru ili carinskoj kontroli, te za provedbu odgovarajućih kontrola takve robe s ciljem sprečavanja postupaka koji predstavljaju povredu zakona o pravima intelektualnog vlasništva. Provođenje prava intelektualnog vlasništva na granici, bez obzira je li roba pod carinskim nadzorom ili carinskom kontrolom ili bi to trebala biti, učinkovit je način da se brzo i djelotvorno osigura pravna zaštita nositeljima prava, kao i korisnicima i skupinama proizvođača. Ako je puštanje robe obustavljeno ili su carinska tijela zadržala robu na granici, zahtijeva se samo jedan pravni postupak, budući da bi nekoliko zasebnih postupaka trebalo zahtijevati za istu razinu provedbe za robu koja se nalazi na tržištu, koja je razdvojena i dostavljena trgovcima na malo. Trebalo bi napraviti iznimku za robu puštenu u slobodan promet na temelju režima uporabe u posebne svrhe jer takva roba ostaje pod carinskim nadzorom čak i ako je puštena u slobodan promet. Ova se Uredba ne bi trebala primjenjivati na robu koju putnici nose u svojoj osobnoj prtljazi pod uvjetom da je navedena roba za njihovu osobnu uporabu i da nema naznaka da se radi o trgovačkom prometu.
(5)
Uredba (EZ) br. 1383/2003 ne pokriva određena prava intelektualnog vlasništva i određene povrede isključene su iz područja njezine primjene. Kako bi se ojačala provedba prava intelektualnog vlasništva, carinska intervencija trebala bi se proširiti na ostale vrste povreda koje nisu obuhvaćene Uredbom (EZ) br. 1383/2003. Ova bi Uredba stoga trebala, pored prava koja su već obuhvaćena Uredbom (EZ) br. 1383/2003, također uključivati trgovačke nazive ako su na temelju nacionalnog prava zaštićeni kao isključiva prava vlasništva, topografije poluvodičkih proizvoda te korisne modele i uređaje koji su prvenstveno dizajnirani, proizvedeni ili prilagođeni za potrebe omogućivanja ili olakšavanja izbjegavanja tehnoloških mjera.
(6)
Povrede koje proizlaze iz takozvane nezakonite paralelne trgovine i prekoračenja isključene su iz područja primjene Uredbe (EZ) br. 1383/2003. Roba koja podliježe nezakonitoj paralelnoj trgovini, odnosno roba koja je bila proizvedena uz suglasnost nositelja prava, ali je prvi put stavljena na tržište u Europski gospodarski prostor bez njegovog pristanka, te prekoračenja, odnosno roba koju proizvodi osoba koju je nositelj prava propisno ovlastio za proizvodnju određene količine robe, u većim količinama od količina dogovorenih između te osobe i nositelja prava, proizvedena je kao izvorna roba te stoga nije primjereno da carinska tijela svoje napore usmjere na takvu robu. Nezakonita paralelna trgovina i prekoračenja trebala bi stoga također biti isključena iz područja primjene ove Uredbe.
(7)
Države članice bi trebale, u suradnji s Komisijom, osigurati primjereno osposobljavanje za carinske službenike kako bi se osigurala pravilna provedba ove Uredbe.
(8)
Ova će Uredba, ako je u cijelosti provedena, dodatno doprinijeti unutarnjem tržištu koje nositeljima prava osigurava učinkovitiju zaštitu, povećava kreativnost i inovativnost te potrošačima nudi pouzdane i visokokvalitetne proizvode, što bi zauzvrat trebalo ojačati prekogranične transakcije između potrošača, poduzeća i trgovaca.
(9)
Države članice suočavaju se sa sve ograničenijim sredstvima u području carine. Stoga bi trebalo podržati promociju tehnologija za upravljanje rizikom i strategija za optimalno korištenje resursa koji su na raspolaganju carinskim tijelima.
(10)
Ova Uredba sadrži samo pravila postupanja za carinska tijela. Prema tome, ovom se Uredbom ne utvrđuju nikakvi kriteriji za utvrđivanje postojanja povrede prava intelektualnog vlasništva.
(11)
U skladu s „Deklaracijom o Sporazumu o TRIPS-u i javnom zdravlju” donesenom na Ministarskoj konferenciji WTO-a u Dohi 14. studenoga 2001., Sporazum o trgovinskim aspektima prava intelektualnog vlasništva (Sporazum o TRIPS-u) može se i treba tumačiti i provoditi tako da podupire prava članica WTO-a da zaštite javno zdravlje, posebno da promiču pristup lijekovima za sve. Zbog toga, u skladu s međunarodnim obvezama Unije i njezinom politikom razvojne suradnje, u pogledu lijekova, čiji je prolazak preko carinskog područja Unije, s pretovarom, skladištenjem, podjelom tereta, ili promjenama načina prijevoza ili prijevoznog sredstva ili bez njih, samo dio cjelokupnog putovanja koje započinje i završava izvan područja Unije, carinska bi tijela pri ocjeni rizika povrede prava intelektualnog vlasništva trebala uzeti u obzir svaku značajnu vjerojatnost preusmjeravanja takvih lijekova na tržište Unije.
(12)
Ova Uredba ne bi trebala utjecati na odredbe o nadležnosti sudova, posebno na one iz Uredbe (EU) br. 1215/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2012. o nadležnosti, priznavanju i izvršenju presuda u građanskim i trgovačkim stvarima (3).
(13)
Osobe, korisnici, tijela ili skupine proizvođača koje su u mogućnosti pokrenuti pravne postupke u vlastito ime u vezi s mogućom povredom prava intelektualnog vlasništva, trebale bi imati pravo na podnošenje zahtjeva.
(14)
Kako bi se osiguralo da se prava intelektualnog vlasništva provode diljem Unije, prikladno je osobama ili subjektima koji traže provedbu prava na razini Unije dozvoliti da podnesu zahtjev carinskim tijelima jedne države članice. Takvi podnositelji zahtjeva bi trebali moći zatražiti da ta tijela odluče da se poduzmu mjere za provedbu prava intelektualnog vlasništva i u njihovoj državi članici i u bilo kojoj drugoj državi članici.
(15)
Kako bi se osigurala brza provedba prava intelektualnog vlasništva trebalo bi propisati da, ako carinska tijela sumnjaju, na temelju opravdanih naznaka, da roba pod njihovim nadzorom povređuje prava intelektualnog vlasništva, mogu obustaviti puštanje robe ili zadržati robu ili na njihovu vlastitu inicijativu ili na zahtjev, kako bi osobi ili subjektu koji ima pravo na podnošenje zahtjeva omogućila pokretanje postupaka za utvrđivanje je li pravo intelektualnog vlasništva bilo povrijeđeno.
(16)
Uredbom (EZ) br. 1383/2003 država članicama omogućeno je da propišu postupak kojim se dopušta uništenje određene robe bez da postoji obveza pokretanja postupaka za utvrđivanje je li pravo intelektualnog vlasništva bilo povrijeđeno. Kako je priznato u Rezoluciji Europskog parlamenta od 18. prosinca 2008. o utjecaju krivotvorenja na međunarodnu trgovinu (4), takav se postupak pokazao vrlo uspješnim u državama članicama u kojima je bio na raspolaganju. Stoga postupak treba biti obvezan za sve povrede prava intelektualnog vlasništva i trebao bi se primjenjivati kada je deklarant ili posjednik robe suglasan s uništenjem. Nadalje, postupak bi trebao propisivati da carinska tijela mogu smatrati da je deklarant ili posjednik robe bio suglasan s uništenjem robe ako se u propisanom roku nije izričito usprotivio uništenju.
(17)
Kako bi se što više smanjili administrativni teret i troškovi, trebao bi se uvesti poseban postupak za male pošiljke krivotvorene ili piratske robe, kojim bi se omogućilo da se takva roba uništi bez izričite suglasnosti podnositelja zahtjeva u svakom slučaju. Međutim, podnositelj zahtjeva bi trebao u svom općem zahtjevu zatražiti da se taj postupak primijeni. Nadalje, carinska tijela trebala bi imati mogućnost zahtijevati da podnositelj zahtjeva pokrije troškove nastale primjenom tog postupka.
(18)
Zbog dodatne pravne sigurnosti, primjereno je promijeniti rokove za obustavljanje puštanja ili zadržavanje robe za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva i uvjete pod kojima carinska tijela prenose informacije o zadržanoj robi osobama ili subjektima, kako je propisano u Uredbi (EZ) br. 1383/2003.
(19)
Uzimajući u obzir privremenu i preventivnu narav mjera koje su carinska tijela donijela pri primjeni ove Uredbe te suprotstavljene interese stranaka na koje su mjere utjecale, neke bi aspekte postupaka trebalo prilagoditi kako bi se osigurala nesmetana primjena ove Uredbe, pri poštivanju prava dotičnih stranaka. Stoga, s obzirom na različite obavijesti predviđene ovom Uredbom, carinska tijela trebala bi obavijestiti odgovarajuću osobu, na temelju dokumenta o carinskom postupanju ili o situaciji u koju je roba stavljena. Nadalje, budući da postupak za uništenje robe podrazumijeva da i deklarant ili posjednik robe i nositelj odobrenja trebaju usporedno dostaviti svoje moguće prigovore na uništenje, trebalo bi osigurati da se nositelju odobrenja pruži mogućnost reakcije na mogući prigovor deklaranta ili posjednika robe na uništenje. Stoga bi trebalo osigurati da se deklaranta ili posjednika robe obavijesti o obustavljanju puštanja robe ili njezinom zadržavanju prije, ili na isti dan kao i nositelja odobrenja.
(20)
Carinska tijela i Komisija potiču se na suradnju s Europskom promatračnicom za povrede prava intelektualnog vlasništva u okviru svojih odgovarajućih nadležnosti.
(21)
S ciljem uklanjanja međunarodne trgovine robom koja povređuje prava intelektualnog vlasništva, Sporazum o TRIPS-u propisuje da članice WTO-a moraju promicati razmjenu informacija o takvoj trgovini između carinskih tijela. U skladu s tim, trebalo bi biti moguće da Komisija i carinska tijela država članica razmjenjuju informacije o sumnji u povrede prava intelektualnog vlasništva s odgovarajućim tijelima trećih zemalja, pa tako i u pogledu robe koja je u provozu kroz područje Unije te je namijenjena navedenim trećim zemljama ili iz njih potječe.
(22)
Radi učinkovitosti,trebale bi se primjenjivati odredbe Uredbe Vijeća (EZ) br. 515/97 od 13. ožujka 1997. o uzajamnoj pomoći upravnih tijela država članica i o suradnji potonjih s Komisijom radi osiguravanja pravilne primjene propisa o carinskim i poljoprivrednim pitanjima (5).
(23)
Odgovornost carinskih tijela trebala bi biti uređena zakonodavstvom država članica, iako kad carinska tijela odobre zahtjev to ne bi trebalo nositelju odobrenja dati pravo na naknadu u slučaju da carinska tijela nisu otkrila robu za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva te u slučaju da je puštena ili da nije poduzeta nijedna mjera za njezino zadržavanje.
(24)
S obzirom da carinska tijela poduzimaju mjere na zahtjev, primjereno je propisati da bi nositelj odobrenja trebao nadoknaditi sve troškove koji su carinskim tijelima nastali pri poduzimanju mjera za provedbu njegovog prava intelektualnog vlasništva. Neovisno o tome, to ne bi trebalo sprečavati nositelja odobrenja da traži naknadu od počinitelja povrede ili ostalih osoba koje bi se mogle smatrati odgovornima u skladu sa zakonodavstvom države članice u kojoj je roba nađena. Takve bi osobe mogle uključivati posrednike, gdje je primjenjivo. Troškovi i šteta nastale osobama koje nisu carinska tijela kao posljedica carinskog postupanja, ako je puštanje robe obustavljeno ili je roba zadržana na temelju tvrdnje treće stranke na temelju intelektualnog vlasništva, trebali bi biti uređeni posebnim zakonodavstvom koje se primjenjuje u svakom pojedinačnom slučaju.
(25)
Ovom se Uredbom uvodi mogućnost da carinska tijela dozvole da se roba koja će biti uništena pod carinskim nadzorom kreće između različitih mjesta unutar carinskog područja Unije. Carinska tijela mogu nadalje odlučiti pustiti takvu robu u slobodan promet s ciljem daljnjeg recikliranja ili uklanjanja robe izvan komercijalnih kanala uključujući za potrebe podizanja svijesti, osposobljavanja i izobrazbe.
(26)
Carinska provedba prava intelektualnog vlasništva podrazumijeva razmjenu podataka o odlukama koje se odnose na zahtjeve. Takva obrada podataka također obuhvaća osobne podatke i trebali bi se provoditi u skladu sa zakonom Unije, kako je utvrđeno u Direktivi 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom prijenosu takvih podataka (6) i Uredbi (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom kretanju takvih podataka (7).
(27)
Razmjena informacija u vezi s odlukama o zahtjevima i carinskim postupanjima trebala bi se odvijati putem središnje elektroničke baze podataka. Trebalo bi odrediti subjekt koji će kontrolirati i upravljati tom bazom podataka i subjekte zadužene za osiguranje sigurnosti obrade podataka sadržanih u bazi podataka. Uvođenje bilo koje vrste mogućeg međudjelovanja ili razmjene trebalo bi prije svega poštovati načelo ograničenja radi svrhe, odnosno te bi podatke trebalo upotrebljavati za potrebe za koje je baza podataka bila uspostavljena, i ne bi smjela biti dopuštena daljnja razmjena ili međupovezanost osim za te potrebe.
(28)
Kako bi se osiguralo da se definicija malih pošiljaka može prilagoditi ako se pokaže da nije praktična, uzimajući u obzir potrebu da se osigura učinkovito djelovanje postupka, ili da se prema potrebi spriječi svako izbjegavanje tog postupka u pogledu sastava pošiljaka, ovlast za donošenje akata u skladu s člankom 290. Ugovora o funkcioniranju Europske unije trebalo bi prenijeti na Komisiju u vezi s izmjenom nebitnih elemenata definicije malih pošiljaka, odnosno specifičnih količina utvrđenih u toj definiciji. Od posebne je važnosti da Komisija obavi odgovarajuća savjetovanja tijekom pripremnih radnji, uključujući na stručnoj razini. Prilikom izrade i sastavljanja delegiranih akata Komisija bi trebala osigurati istovremenu, pravodobnu i odgovarajuću dostavu relevantnih dokumenata Europskom parlamentu i Vijeću.
(29)
Kako bi se osigurali jedinstveni uvjeti za primjenu odredaba koje se tiču definicije elemenata praktičnih rješenja u vezi s razmjenom podataka s trećim zemljama i odredbama o obrascima za podnošenje zahtjeva i obrascu kojim se zahtijeva produženje razdoblja tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere, provedbene ovlasti trebalo bi prenijeti na Komisiju, odnosno za definiranje navedenih elemenata praktičnih rješenja i utvrđivanje standardnih obrazaca. Te bi ovlasti trebalo izvršavati u skladu s Uredbom (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o utvrđivanju pravila i općih načela u vezi s mehanizmima nadzora država članica nad izvršavanjem provedbenih ovlasti Komisije (8). Za utvrđivanje standardnih obrazaca, iako predmet odredaba ove Uredbe koju bi trebalo provesti potpada pod područje primjene zajedničke trgovinske politike, s obzirom na narav i učinke tih provedbenih akata, za njihovo donošenje trebao bi se primjenjivati savjetodavni postupak zato što svi detalji o tome koje informacije se uključuju u obrasce slijedi izravno iz teksta ove Uredbe. Tim će se provedbenim aktima stoga utvrditi samo oblik i struktura obrasca te neće imati daljnjih implikacija za zajedničku trgovinsku politiku Unije.
(30)
Uredbu (EZ) br. 1383/2003 trebalo bi staviti izvan snage.
(31)
U skladu s člankom 28. stavkom 2. Uredbe (EZ) br. 45/2001 izvršeno je savjetovanje s Europskim nadzornikom zaštite podataka koji je 12. listopada 2011. donio mišljenje (9),
DONIJELI SU OVU UREDBU:
POGLAVLJE I.
PREDMET, PODRUČJE PRIMJENE I DEFINICIJE
Članak 1.
Predmet i područje primjene
1. Ovom se Uredbom utvrđuju uvjeti i postupci za djelovanje carinskih tijela ako roba za koju postoji sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva podliježe ili bi trebala podlijegati carinskom nadzoru ili carinskoj kontroli unutar carinskog područja Unije, u skladu s Uredbom Vijeća (EEZ) br. 2913/92 od 12. listopada 1992. o Carinskom zakoniku Zajednice (10), posebno roba u sljedećim situacijama:
(a)
kada se prijavljuje radi puštanja u slobodan promet, izvoz ili ponovni izvoz;
(b)
kada ulazi ili napušta carinsko područje Unije;
(c)
kada se stavlja u postupak s odgodom ili u slobodnu zonu ili slobodno skladište.
2. U pogledu robe koja podliježe carinskom nadzoru ili carinskoj kontroli te ne dovodeći u pitanje članke 17. i 18. carinska tijela provode odgovarajuće carinske kontrole i poduzimaju razmjerne mjere za prepoznavanje kako je propisano člankom 13. stavkom 1. i člankom 72. Uredbe (EEZ) br. 2913/92, u skladu s kriterijima analize rizika s ciljem sprečavanja djela koja predstavljaju povredu prava intelektualnog vlasništva koje se primjenjuje na području Unije te radi suradnje s trećim zemljama na području provedbe prava intelektualnog vlasništva.
3. Ova se Uredba ne primjenjuje na robu koja je puštena u slobodan promet na temelju režima uporabe u posebne svrhe.
4. Ova se Uredba ne primjenjuje na robu nekomercijalne naravi koja se nalazi u osobnoj prtljazi putnika.
5. Ova se Uredba ne primjenjuje na robu koja je proizvedena uz suglasnost nositelja prava ili na robu koju je osoba, koju je nositelj prava propisno ovlastio da proizvede određenu količinu robe, proizvela u većim količinama od količina dogovorenih između te osobe i nositelja prava.
6. Ova Uredba ne utječe na nacionalno pravo ili pravo Unije u području intelektualnog vlasništva ili na zakonodavstvo država članica u vezi s kaznenim postupcima.
Članak 2.
Definicije
Za potrebe ove Uredbe:
1.
„Pravo intelektualnog vlasništva” znači:
(a)
žig;
(b)
dizajn;
(c)
autorsko pravo ili neko srodno pravo kako je propisano nacionalnim pravom ili pravom Unije;
(d)
oznaka zemljopisnog podrijetla;
(e)
patent kako je propisano nacionalnim pravom ili pravom Unije;
(f)
svjedodžba o dodatnoj zaštiti za lijekove kako je propisano Uredbom (EZ) br. 469/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 6. svibnja 2009. o svjedodžbi o dodatnoj zaštiti za lijekove (11);
(g)
svjedodžba o dodatnoj zaštiti za sredstva za zaštitu bilja kako je propisano Uredbom (EZ) br. 1610/96 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. srpnja 1996. o uvođenju svjedodžbe o dodatnoj zaštiti za sredstva za zaštitu bilja (12);
(h)
oplemenjivačko pravo na biljnu sortu Zajednice kako je propisano Uredbom Vijeća (EZ) br. 2100/94 od 27. srpnja 1994. o oplemenjivačkim pravima na biljnu sortu Zajednice (13);
(i)
oplemenjivačko pravo na biljnu sortu kako je propisano nacionalnim pravom;
(j)
topografija poluvodičkih proizvoda kako je propisano nacionalnim pravom ili pravom Unije;
(k)
korisni model ako je zaštićen kao pravo intelektualnog vlasništva nacionalnim pravom ili pravom Unije;
(l)
trgovački naziv ako je zaštićen kao isključivo pravo intelektualnog vlasništva nacionalnim pravom ili pravom Unije.
2.
„Žig”znači:
(a)
žig Zajednice kako je propisano Uredbom Vijeća (EZ) br. 207/2009 od 26. veljače 2009. o žigu Zajednice (14);
(b)
žig registriran u državi članici ili, u slučaju Belgije, Luksemburga ili Nizozemske, u Uredu Beneluksa za intelektualno vlasništvo;
(c)
žig registriran na temelju međunarodnih dogovora koji vrijede u državi članici ili u Uniji.
3.
„Dizajn” znači:
(a)
dizajn Zajednice kako je propisano Uredbom Vijeća (EZ) br. 6/2002 od 12. prosinca 2001. o dizajnu Zajednice (15);
(b)
dizajn registriran u državi članici ili, u slučaju Belgije, Luksemburga ili Nizozemske, u Uredu Beneluksa za intelektualno vlasništvo;
(c)
dizajn registriran na temelju međunarodnih dogovora koji vrijede u državi članici ili u Uniji.
4.
„Oznaka zemljopisnog podrijetla” znači:
(a)
zaštićena oznaka zemljopisnog podrijetla ili oznaka izvornosti za poljoprivredne i prehrambene proizvode kako je propisano Uredbom (EU) br. 1151/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. studenoga 2012. o sustavima kvalitete za poljoprivredne i prehrambene proizvode (16);
(b)
oznaka zemljopisnog podrijetla ili oznaka izvornosti za vino kako je propisano Uredbom Vijeća (EZ) br. 1234/2007 od 22. listopada 2007. o uspostavljanju zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta i o posebnim odredbama za određene poljoprivredne proizvode (Jedinstvena uredba o ZOT-u) (17);
(c)
oznaka zemljopisnog podrijetla za aromatizirana pića koja se temelje na proizvodima na bazi vina kako je propisano Uredbom Vijeća (EEZ) br. 1601/91 od 10. lipnja 1991. o utvrđivanju općih pravila o određivanju, opisivanju i prezentiranju aromatiziranih vina, aromatiziranih pića na bazi vina i aromatiziranih koktela na bazi vina (18);
(d)
oznaka zemljopisnog podrijetla jakih alkoholnih pića kako je propisano Uredbom (EZ) br. 110/2008 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. siječnja 2008. o definiciji, opisivanju, prezentiranju, označavanju i zaštiti oznaka zemljopisnog podrijetla jakih alkoholnih pića (19);
(e)
oznaka zemljopisnog podrijetla za proizvode koji ne potpadaju pod točke (a) do (d) ako se nacionalnim pravom ili pravom Unije utvrdi kao isključivo pravo intelektualnog vlasništva;
(f)
oznaka zemljopisnog podrijetla kako je propisano sporazumima između Unije i trećih zemalja te je kao takva navedena u tim sporazumima.
5.
„Krivotvorena roba” znači:
(a)
roba koja je predmet djela kojim se povređuje žig u državi članici u kojoj je pronađena i koja je bez odobrenja obilježena znakom koji je istovjetan žigu valjano registriranom za istu vrstu robe, ili koji se u bitnim obilježjima ne može razlikovati od takvog žiga;
(b)
roba koja je predmet djela kojim se povređuje oznaka zemljopisnog podrijetla u državi članici u kojoj je pronađena i koja nosi ili je opisana nazivom ili izrazom koji je zaštićen u smislu te oznake zemljopisnog podrijetla;
(c)
svako pakiranje, etiketa, naljepnica, brošura, upute za uporabu, jamstveni list ili drugi sličan predmet, čak i ako je podnesen odvojeno, koji je predmet djela kojim se povređuje žig ili oznaka zemljopisnog podrijetla, koji sadrži znak, naziv ili izraz koji je jednak valjano registriranom žigu ili zaštićenoj oznaci zemljopisnog podrijetla, ili koji se u bitnim obilježjima ne može razlikovati od takvog žiga ili oznake zemljopisnog podrijetla, te koji se može upotrijebiti za istu vrstu robe za koju je bio registriran žig ili oznaka zemljopisnog podrijetla.
6.
„Piratska roba” znači roba koja je predmet djela kojim se povređuje autorsko pravo ili srodno pravo ili dizajn u državi članici u kojoj je roba pronađena i koja je izrađena, ili sadrži primjerke koji su izrađeni, bez odobrenja nositelja autorskog prava ili srodnih prava ili dizajna, ili osobe koju je ovlastio nositelj prava u zemlji proizvođača.
7.
„Roba za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva” znači roba za koju postoje opravdane naznake da je, u državi članici u kojoj se ta roba nalazi, prima facie:
(a)
roba koja je predmet djela kojim se povređuje pravo intelektualnog vlasništva u toj državi članici;
(b)
uređaji, proizvodi ili sastavni dijelovi koji su prvenstveno dizajnirani, izrađeni ili prilagođeni za potrebe omogućavanja ili olakšavanja izbjegavanja svake tehnologije, uređaja ili sastavnog dijela koji, u svom uobičajenom djelovanju, sprečava ili ograničava radnje, u odnosu na djela koja nije odobrio nositelj bilo kojeg autorskog prava ili autorskom pravu srodnog prava i koje se odnosi na djelo kojim se povređuju navedena prava u toj državi članici;
(c)
bilo koji kalup ili matrica koji je posebno dizajniran ili prilagođen za izradu robe kojom se povređuje pravo intelektualnog vlasništva, ako se takvi kalupi ili matrice odnose na djelo kojim se povređuje pravo intelektualnog vlasništva u toj državi članici.
8.
„Nositelj prava” znači nositelj prava intelektualnog vlasništva.
9.
„Zahtjev” znači zahtjev podnesen nadležnom carinskom odjelu da carinska tijela poduzmu mjere u vezi s robom za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva.
10.
„Nacionalni zahtjev” znači zahtjev kojim se od carinskih tijela države članice zahtijeva da poduzmu mjere u toj državi članici.
11.
„Zahtjev Unije” znači zahtjev podnesen u jednoj državi članici i kojim se od carinskih tijela te države članice i jedne ili više drugih država članica zahtijeva da poduzmu mjere u svojoj odgovarajućoj državi članici.
12.
„Podnositelj zahtjeva” znači osoba ili subjekt u čije ime je zahtjev podnesen.
13.
„Nositelj odobrenja” znači nositelj odluke kojom se zahtjev odobrava.
14.
„Posjednik robe” znači osoba koja je vlasnik robe za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva ili koja ima slično pravo raspolaganja ili fizičke kontrole nad takvom robom.
15.
„Deklarant” znači deklarant kako je utvrđeno u točki (18) članka 4. Uredbe (EEZ) br. 2913/92.
16.
„Uništenje” znači fizičko uništenje, recikliranje ili uklanjanje robe izvan komercijalnih kanala, na takav način da spriječi štetu nositelju odobrenja.
17.
„Carinsko područje Unije” znači carinsko područje Zajednice kako je utvrđeno u članku 3. Uredbe (EEZ) br. 2913/92.
18.
„Puštanje robe” znači puštanje robe kako je utvrđeno u točki (20) članka 4. Uredbe (EEZ) br. 2913/92.
19.
„Mala pošiljka” znači poštanska pošiljka ili pošiljka brze pošte koja:
(a)
sadrži tri jedinice ili manje;
ili
(b)
ima bruto težinu manju od dva kilograma.
Za potrebe točke (a) „jedinice” znači roba kako je razvrstana u kombiniranu nomenklaturu u skladu s Prilogom I. Uredbi Vijeća (EEZ) br. 2658/87 od 23. srpnja 1987. o tarifnoj i statističkoj nomenklaturi i o Zajedničkoj carinskoj tarifi (20) ako nije pakirana, ili paket takve robe namijenjen za maloprodaju krajnjem potrošaču.
Za potrebe ove definicije, odvojena roba koja je obuhvaćena istom oznakom kombinirane nomenklature smatra se različitim jedinicama, a roba predstavljena kao kompleti razvrstana u jednu oznaku kombinirane nomenklature smatra se jednom jedinicom.
20.
„Pokvarljiva roba” znači roba za koju carinska tijela smatraju da se kvari time što se čuva do 20 dana od datuma obustave puštanja odnosno zadržavanja.
21.
„Isključiva licencija” znači licencija (opća ili ograničena) koja ovlašćuje nositelja licencije da isključi sve ostale osobe, uključujući osobu koja dodjeljuje licenciju, da koristi pravo intelektualnog vlasništva na način odobren licencijom.
POGLAVLJE II.
ZAHTJEVI
ODJELJAK 1.
Podnošenje zahtjeva
Članak 3.
Pravo na podnošenje zahtjeva
Sljedeće osobe i subjekti, u mjeri u kojoj imaju pravo započeti postupke, kako bi se utvrdilo je li povrijeđeno pravo intelektualnog vlasništva, u državi članici ili državama članicama u kojima se od carinskih tijela zahtijeva postupanje, imaju pravo podnijeti:
1.
Nacionalni zahtjev ili zahtjev Unije:
(a)
nositelji prava;
(b)
tijela za kolektivno ostvarivanje prava intelektualnog vlasništva kako je navedeno u točki (c) članka 4. stavka 1. Direktive 2004/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o provedbi prava intelektualnog vlasništva (21);
(c)
profesionalne organizacije za zaštitu prava kako je navedeno u točki (d) članka 4. stavka 1. Direktive 2004/48/EZ;
(d)
skupine u smislu točke (2) članka 3. i članka 49. stavka 1. Uredbe (EU) br. 1151/2012, skupine proizvođača u smislu članka 118.e Uredbe (EZ) br. 1234/2007 ili slične skupine proizvođača propisane pravom Unije koje uređuje oznake zemljopisnog podrijetla koje predstavljaju proizvođače proizvoda s oznakom zemljopisnog podrijetla ili predstavnici takvih skupina, posebno Uredbe (EEZ) br. 1601/91 i (EZ) br. 110/2008, i gospodarski subjekti koji imaju pravo na korištenje oznake zemljopisnog podrijetla, kao i inspekcijska tijela ili vlasti nadležne za takvu oznaku zemljopisnog podrijetla.
2.
Nacionalni zahtjev:
(a)
osobe ili subjekti ovlašteni za korištenje prava intelektualnog vlasništva, koje su nositelji prava službeno ovlastili za pokretanje postupaka kako bi se utvrdilo je li povrijeđeno pravo intelektualnog vlasništva;
(b)
skupine proizvođača propisane zakonodavstvom država članica koje uređuje oznake zemljopisnog podrijetla koje predstavljaju proizvođače proizvoda s oznakom zemljopisnog podrijetla ili predstavnici takvih skupina i gospodarski subjekti koji imaju pravo na korištenje oznake zemljopisnog podrijetla, kao i inspekcijska tijela ili vlasti nadležne za takvu oznaku oznaka zemljopisnog podrijetla.
3.
Zahtjev Unije: nositelji isključivih licencija koje pokrivaju čitavo državno područje dviju ili više država članica, ako je te nositelje licencije u tim državama članicama nositelj prava službeno ovlastio za pokretanje postupaka kako bi se utvrdilo je li povrijeđeno pravo intelektualnog vlasništva.
Članak 4.
Prava intelektualnog vlasništva na koje se odnose zahtjevi Unije
Zahtjev Unije može se podnijeti samo u vezi s pravima intelektualnog vlasništva koja se temelje na pravu Unije koje proizvodi učinke u čitavoj Uniji.
Članak 5.
Podnošenje zahtjeva
1. Svaka država članica imenuje carinski odjel nadležan za zaprimanje i obradu zahtjeva („nadležni carinski odjel”). Država članica o tome na odgovarajući način obavješćuje Komisiju i Komisija objavljuje popis nadležnih carinskih odjela koje su imenovale države članice.
2. Zahtjevi se podnose nadležnom carinskom odjelu. Zahtjevi se ispunjavaju na obrascu iz članka 6. i sadrže zahtijevane informacije iz navedenog članka.
3. Ako se zahtjev podnese na temelju obavijesti carinskih tijela o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe u skladu s člankom 18. stavkom 3., taj zahtjev mora ispunjavati sljedeće:
(a)
podnesen je nadležnom carinskom odjelu u roku od četiri radna dana od obavješćivanja o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe;
(b)
to je nacionalni zahtjev;
(c)
sadrži informacije iz članka 6. stavka 3. Podnositelj zahtjeva može, međutim, izostaviti informacije navedene u točkama (g), (h) ili (i) tog stavka.
4. Osim u okolnostima iz točke (3) članka 3., samo jedan nacionalni zahtjev i jedan zahtjev Unije može se podnijeti po državi članici za isto pravo intelektualnog vlasništva zaštićeno u toj državi članici. U okolnostima iz točke (3) članka 3., dopušta se više od jednog zahtjeva Unije.
5. Ako je zahtjev Unije odobren za državu članicu koja je već obuhvaćena drugim zahtjevom Unije koji je odobren istom podnositelju zahtjeva i za isto pravo intelektualnog vlasništva, carinska tijela te države članice poduzimaju mjere na temelju prvog odobrenog zahtjeva Unije. Ona obavješćuju nadležni carinski odjel države članice ako je odobren neki naknadni zahtjev Unije koji mijenja ili opoziva odluku kojom se odobrava taj naknadni zahtjev Unije.
6. Ako su dostupni računalni sustavi za potrebe primanja i obrade zahtjeva, zahtjevi kao i prilozi podnose se koristeći tehnike elektroničke obrade podataka. Države članice i Komisija razvijaju, održavaju i koriste takve sustave u skladu s višegodišnjim strateškim planom iz članka 8. stavka 2. Odluke br. 70/2008/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. siječnja 2008. o okruženju bez papira za carinu i trgovinu (22).
Članak 6.
Obrazac zahtjeva
1. Komisija utvrđuje obrazac zahtjeva putem provedbenih akata. Ti provedbeni akti donose se u skladu sa savjetodavnim postupkom iz članka 34. stavka 2.
2. Obrazac zahtjeva navodi informacije koje se moraju pružiti osobi na koju se podaci odnose, u skladu s Uredbom (EZ) br. 45/2001 i nacionalnim zakonima za provedbu Direktive 95/46/EZ.
3. Komisija osigurava da se na obrascu zahtjeva od podnositelja zahtjeva zatraže sljedeće informacije:
(a)
detalji o podnositelju zahtjeva;
(b)
status, u smislu članka 3., podnositelja zahtjeva;
(c)
dokumenti koji pružaju dokaze na temelju kojih će se nadležni carinski odjel uvjeriti da podnositelj zahtjeva ima pravo podnijeti zahtjev;
(d)
ako podnositelj zahtjeva podnese zahtjev putem zastupnika, podaci o osobi koja ga zastupa i dokaz da je ta osoba ovlaštena da postupa kao zastupnik, u skladu sa zakonodavstvom države članice u kojoj je zahtjev podnesen;
(e)
pravo intelektualnog vlasništva ili prava koja je potrebno provesti;
(f)
u slučaju zahtjeva Unije, države članice u kojima se zahtijeva carinsko postupanje;
(g)
posebni i tehnički podaci o izvornoj robi, uključujući oznake kao što je bar-kod i prema potrebi slike;
(h)
informacije potrebne da se carinskim tijelima omogući da lako prepoznaju dotičnu robu;
(i)
informacije važne carinskim tijelima pri analizi i ocjeni rizika od povređivanja prava intelektualnog vlasništva ili dotičnih prava intelektualnog vlasništva, kao što su ovlašteni distributeri;
(j)
treba li informacije pružene u skladu s točkom (g), (h) ili (i) ovog stavka označiti za ograničeno postupanje u skladu s člankom 31. stavkom 5.;
(k)
podaci svakog zastupnika kojeg podnositelj zahtjeva imenuje za preuzimanje brige o pravnim i tehničkim pitanjima;
(l)
obvezivanje podnositelja zahtjeva da nadležni carinski odjel obavijesti o svim situacijama iz članka 15.;
(m)
obvezivanje podnositelja zahtjeva da proslijedi i ažurira sve informacije važne za carinska tijela pri analizi i ocjeni rizika od povrede dotičnog (dotičnih) prava intelektualnog vlasništva;
(n)
obvezivanje podnositelja zahtjeva da preuzme odgovornost pod uvjetima iz članka 28.;
(o)
obvezivanje podnositelja zahtjeva da snosi troškove iz članka 29. pod uvjetima iz navedenog članka;
(p)
suglasnost podnositelja zahtjeva da podatke koje je pružio mogu obraditi Komisija i države članice;
(q)
zahtijeva li podnositelj zahtjeva uporabu postupka iz članka 26. i, ako to zahtijevaju carinska tijela, slaže se da će pokriti troškove vezane uz uništenje robe prema tom postupku.
ODJELJAK 2.
Odluke o zahtjevima
Članak 7.
Obrada nepotpunih zahtjeva
1. Ako, po primitku zahtjeva, nadležni carinski odjel smatra da zahtjev ne sadrži sve informacije propisane člankom 6. stavkom 3., nadležni carinski odjel od podnositelja zahtjeva zahtijeva da informacije koje nedostaju dostavi u roku od 10 radnih dana od obavijesti o zahtjevu.
U takvim se slučajevima rok iz članka 9. stavka 1. obustavlja sve dok se ne prime odgovarajuće informacije.
2. Ako podnositelj zahtjeva ne pruži informacije koje nedostaju u roku iz prvog podstavka stavka 1., nadležni carinski odjel odbija zahtjev.
Članak 8.
Pristojbe
Podnositelju zahtjeva ne zaračunava se pristojba za pokrivanje administrativnih troškova nastalih pri obradi zahtjeva.
Članak 9.
Obavijest o odlukama o odobrenju ili odbijanju zahtjeva
1. Nadležni carinski odjel obavješćuje podnositelja zahtjeva o svojoj odluci o odobrenju ili odbijanju zahtjeva u roku od 30 radnih dana od primitka zahtjeva. U slučaju odbijanja, nadležni carinski odjel navodi razloge za svoju odluku i uključuje informacije o žalbenom postupku.
2. Ako su carinska tijela obavijestila podnositelja zahtjeva o obustavi puštanja ili o zadržavanju robe prije podnošenja zahtjeva, nadležni carinski odjel obavješćuje podnositelja zahtjeva o svojoj odluci o odobrenju ili odbijanju zahtjeva u roku od dva radna dana od primitka zahtjeva.
Članak 10.
Odluke o zahtjevima
1. Odluka o odobrenju nacionalnog zahtjeva i svaka odluka o njegovom opozivu ili izmjeni proizvodi učinke u državi članici u kojoj je nacionalni zahtjev bio podnesen od dana poslije datuma donošenja.
Odluka kojom se produžuje razdoblje tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere proizvodi učinke u državi članici u kojoj je nacionalni zahtjev bio podnesen na dan poslije datuma isteka razdoblja koje se produžuje.
2. Odluka kojom se odobrava zahtjev Unije i svaka odluka o njegovom opozivu ili izmjeni proizvodi učinke kako slijedi:
(a)
u državi članici u kojoj je zahtjev bio podnesen na dan poslije datuma donošenja;
(b)
u svim ostalim državama članicama u kojima se zahtijeva postupanje carinskih tijela, na dan poslije datuma kada su carinska tijela obaviještena u skladu s člankom 14. stavkom 2., pod uvjetom da je nositelj odobrenja ispunio svoje obveze na temelju članka 29. stavka 3. u pogledu troškova prijevoda.
Odluka kojom se produžuje razdoblje tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere proizvodi učinke u državi članici u kojoj je zahtjev Unije bio podnesen i u svim ostalim državama članicama u kojima se zahtijeva postupanje carinskih tijela na dan poslije datuma isteka razdoblja koje se produžuje.
Članak 11.
Razdoblje tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere
1. Prilikom odobravanja zahtjeva, nadležni carinski odjel navodi rok tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere.
Taj rok započinje na dan kada odluka kojom se odobrava zahtjev proizvodi učinke, sukladno članku 10., i ne smije biti dulji od jedne godine od dana poslije datuma donošenja.
2. Ako zahtjev podnesen nakon obavijesti carinskih tijela o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe u skladu s člankom 18. stavkom 3. ne sadrži informacije navedene u točki (g), (h) ili (i) članka 6. stavka 3., odobrava se samo za obustavljanje puštanja ili zadržavanje navedene robe, osim ako se te informacije pruže u roku od 10 radnih dana nakon obavijesti o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe.
3. Ako pravo intelektualnog vlasništva više nije na snazi ili ako podnositelj zahtjeva iz drugih razloga više nema pravo na podnošenje zahtjeva, carinska tijela ne poduzimaju nikakve mjere. Nadležni carinski odjel koji je odobrio odluku kojom se odobrava zahtjev, tu odluku na odgovarajući način opoziva ili mijenja.
Članak 12.
Produženje razdoblja tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere
1. Po isteku razdoblja tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere, nadležni carinski odjel koji je donio prvobitnu odluku može, na zahtjev nositelja odobrenja, a nakon što nositelj odobrenja podmiri sve obveze carinskim tijelima propisane na temelju ove Uredbe, produžiti navedeni rok.
2. Ako je nadležni carinski odjel zahtjev za produženje razdoblja tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere primio manje od 30 radnih dana prije isteka roka kojeg treba produžiti, može odbaciti taj zahtjev.
3. Nadležni carinski odjel o svojoj odluci o produženju obavješćuje nositelja odobrenja u roku od 30 radnih dana od primitka zahtjeva iz stavka 1. Nadležni carinski odjel navodi rok tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere.
4. Produženi rok tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere traje od dana poslije datuma isteka prethodnog roka i ne smije biti dulji od jedne godine.
5. Ako pravo intelektualnog vlasništva više nije na snazi ili ako podnositelj zahtjeva iz drugih razloga više nema pravo na podnošenje zahtjeva, carinska tijela ne poduzimaju mjere. Nadležni carinski odjel koji je odobrio odluku kojom se odobrava produženje, tu odluku na odgovarajući način opoziva ili mijenja.
6. Nositelju odobrenja ne zaračunava se pristojba za pokrivanje administrativnih troškova nastalih pri obradi zahtjeva za produženje.
7. Komisija utvrđuje obrazac za produženje putem provedbenih akata. Ti provedbeni akti donose se u skladu sa savjetodavnim postupkom iz članka 34. stavka 2.
Članak 13.
Izmjena odluke u vezi s pravima intelektualnog vlasništva
Nadležni carinski odjel koji je donio odluku kojom se odobrava zahtjev može, na zahtjev nositelja toga odobrenja, izmijeniti popis prava intelektualnog vlasništva u tom odobrenju.
Ako se doda novo pravo intelektualnog vlasništva, zahtjev sadrži informacije iz točaka (c), (e), (g), (h) i (i) članka 6. stavka 3.
U slučaju odluke kojom se odobrava zahtjev Unije, svaka izmjena koja se sastoji od dodavanja prava intelektualnog vlasništva ograničena je na prava intelektualnog vlasništva obuhvaćena člankom 4.
Članak 14.
Obveze nadležnog carinskog odjela u vezi s obavješćivanjem
1. Nadležni carinski odjel kojem je nacionalni zahtjev podnesen prosljeđuje sljedeće odluke carinskim uredima svoje države članice, odmah nakon njihovog donošenja:
(a)
odluke kojima se odobrava zahtjev;
(b)
odluke o opozivu odluka kojima se odobrava zahtjev;
(c)
odluke o izmjeni odluka kojima se odobrava zahtjev;
(d)
odluke o produženju razdoblja tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere.
2. Nadležni carinski odjel kojem je zahtjev Unije bio podnesen prosljeđuje sljedeće odluke nadležnom carinskom odjelu države članice ili državama članicama navedenim u zahtjevu Unije, odmah nakon njihovog donošenja:
(a)
odluke kojima se odobrava zahtjev;
(b)
odluke o opozivu odluka kojima se odobrava zahtjev;
(c)
odluke o izmjeni odluka kojima se odobrava zahtjev;
(d)
odluke o produženju razdoblja tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere.
Nadležni carinski odjel države članice ili države članice navedene u zahtjevu Unije takve odluke, odmah nakon primitka prosljeđuje svojim carinskim uredima.
3. Nadležni carinski odjel države članice ili država članica navedenih u zahtjevu Unije može zatražiti od nadležnog carinskog odjela koji je donio odluku kojom se odobrava zahtjev da mu pruži dodatne informacije koje se smatraju potrebnim za provedbu te odluke.
4. Nadležni carinski odjel svoju odluku o obustavi postupanja carinskih tijela na temelju točke (b) članka 16. stavka 1. i članka 16. stavka 2. prosljeđuje carinskim uredima svoje države članice odmah nakon njezinog donošenja.
Članak 15.
Obveze nositelja odobrenja u vezi s obavješćivanjem
Nositelj odobrenja odmah obavješćuje nadležni carinski odjel koji je odobrio zahtjev o sljedećem:
(a)
pravo intelektualnog vlasništva obuhvaćeno zahtjevom više nije na snazi;
(b)
nositelj odobrenja iz drugih razloga više nema pravo na podnošenje zahtjeva;
(c)
o promjenama informacija iz članka 6. stavka 3.
Članak 16.
Neispunjavanje obveza nositelja odobrenja
1. Ako nositelj odobrenja upotrebljava informacije koje su dostavila carinska tijela za druge potrebe od onih propisanih člankom 21., nadležni carinski odjel države članice u kojoj su informacije dostavljene ili korištene na način suprotan pravilima može:
(a)
opozvati svaku odluku koju je donio a kojom se nositelju odobrenja odobrava nacionalni zahtjev te odbiti produžiti razdoblje tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere;
(b)
obustaviti na svom državnom području, tijekom razdoblja u kojem carinska tijela moraju poduzimati mjere, svaku odluku kojom se tom nositelju odobrenja odobrava zahtjev Unije.
2. Nadležni carinski odjel može odlučiti obustaviti postupanja carinskih tijela do isteka razdoblja tijekom kojeg navedena tijela moraju poduzimati mjere, ako nositelj odobrenja:
(a)
ne ispuni obveze obavješćivanja navedene u članku 15.;
(b)
ne ispuni obvezu o vraćanju uzoraka navedenih u članku 19. stavku 3.;
(c)
ne ispuni obveze o troškovima i prijevodu navedenim u članku 29. stavcima 1. i 3.;
(d)
bez valjanog razloga ne pokreće postupke kako je propisano člankom 23. stavkom 3. ili člankom 26. stavkom 9.
U slučaju zahtjeva Unije, odluka da se obustave postupanja carinskih tijela ima učinak samo u državi članici u kojoj je takva odluka donesena.
POGLAVLJE III.
POSTUPANJE CARINSKIH TIJELA
ODJELJAK 1.
Obustavljanje puštanja ili zadržavanje robe za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva
Članak 17.
Obustavljanje puštanja ili zadržavanje robe nakon odobravanja zahtjeva
1. Ako carinska tijela prepoznaju robu za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva, obuhvaćenu odlukom kojom se odobrava zahtjev, obustavljaju puštanje robe ili je zadržavaju.
2. Prije obustavljanja puštanja ili zadržavanja robe, carinska tijela mogu tražiti od nositelja odobrenja da im pruži sve odgovarajuće informacije u vezi s robom. Carinska tijela također mogu nositelju odobrenja pružiti informacije o stvarnoj ili procijenjenoj količini robe, njezinoj stvarnoj ili pretpostavljenoj naravi i, prema potrebi, slike te robe.
3. Carinska tijela obavješćuju deklaranta ili posjednika robe o obustavljanju puštanja robe ili zadržavanju robe u roku od jednog radnog dana od navedenog obustavljanja ili zadržavanja.
Ako carinska tijela odluče obavijestiti posjednika robe i smatra se da su dvije ili više osoba posjednici robe, carinska tijela nisu obvezna obavijestiti više od jedne od tih osoba.
Carinska tijela obavješćuju nositelja odobrenja o obustavljanju puštanja robe ili o zadržavanju robe istog dana, ili odmah nakon što je obaviješten deklarant ili posjednik robe.
Obavijesti uključuju informacije o postupku iz članka 23.
4. Carinska tijela obavješćuju nositelja odobrenja i deklaranta ili posjednika robe o stvarnoj ili procijenjenoj količini i stvarnoj ili pretpostavljenoj naravi robe, uključujući njezine dostupne slike, prema potrebi, čije je puštanje bilo obustavljeno ili koja je bila zadržana. Carinska tijela također, na zahtjev i ako su im dostupni, obavješćuju nositelja odobrenja o imenima i adresama primatelja, pošiljatelja i deklaranta ili posjednika robe, o carinskom postupku i o podrijetlu, polazištu i odredištu robe čije je puštanje bilo obustavljeno ili koja je bila zadržana.
Članak 18.
Obustavljanje puštanja ili zadržavanje robe prije odobravanja zahtjeva
1. Ako carinska tijela prepoznaju robu za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva, koja nije obuhvaćena odlukom kojom se odobrava zahtjev, mogu, osim u slučaju pokvarljive robe, obustaviti puštanje robe ili je zadržati.
2. Prije obustavljanja puštanja ili zadržavanja robe za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva, carinska tijela mogu, bez otkrivanja ikakvih informacija osim stvarne ili procijenjene količine robe, njihove stvarne ili pretpostavljene naravi i njihovih slika, prema potrebi, zatražiti od bilo koje osobe ili subjekta koji može imati pravo na podnošenje zahtjeva o navodnom povređivanju prava intelektualnog vlasništva da im pruži sve odgovarajuće informacije.
3. Carinska tijela obavješćuju deklaranta ili posjednika robe o obustavljanju puštanja robe ili zadržavanju robe u roku od jednog radnog dana od navedenog obustavljanja ili zadržavanja.
Ako carinska tijela odluče obavijestiti posjednika robe i smatra se da su dvije ili više osoba posjednik robe, carinska tijela nisu obvezna obavijestiti više od jedne od tih osoba.
Carinska tijela obavješćuju osobe ili subjekte koji imaju pravo na podnošenje zahtjeva o navodnom povređivanju prava intelektualnog vlasništva o obustavljanju puštanja robe ili zadržavanju robe istog dana, ili odmah nakon što je obaviješten deklarant ili posjednik robe.
Carinska tijela se mogu savjetovati s nadležnim javnim tijelima kako bi prepoznali osobe ili subjekte koji imaju pravo na podnošenje zahtjeva.
Obavijesti uključuju informacije o postupku iz članka 23.
4. Carinska tijela odobravaju puštanje robe ili okončavaju zadržavanje odmah nakon ispunjenja svih carinskih formalnosti u sljedećim slučajevima:
(a)
ako nisu prepoznala nijednu osobu ili subjekt koji ima pravo na podnošenje zahtjeva o navodnom povređivanju prava intelektualnog vlasništva u roku od jednog radnog dana od obustavljanja ili zadržavanja robe;
(b)
ako nisu primila zahtjev u skladu s člankom 5. stavkom 3. ili ako su odbila takav zahtjev.
5. Ako je zahtjev odobren, carinska tijela - na zahtjev i ako su im dostupni - nositelja odobrenja obavješćuju o imenima i adresama primatelja, pošiljatelja i deklaranta ili posjednika robe, o carinskom postupku i o podrijetlu, polazištu ili odredištu robe čije je puštanje bilo obustavljeno ili koja je bila zadržana.
Članak 19.
Pregled i uzorkovanje robe čije je puštanje bilo obustavljeno ili koja je bila zadržana
1. Carinska tijela daju nositelju odobrenja i deklarantu ili posjedniku robe mogućnost da pregledaju robu čije je puštanje bilo obustavljeno ili koja je bila zadržana.
2. Carinska tijela mogu uzeti uzorke koji su reprezentativni za robu. Ona mogu osigurati ili poslati takve uzorke nositelju odobrenja, na zahtjev nositelja i strogo za potrebe analize i za olakšavanje naknadnog postupka u vezi s krivotvorenom i piratskom robom. Sve analize tih uzoraka vrše se pod isključivom odgovornošću nositelja odobrenja.
3. Nositelj odobrenja, osim ako to okolnosti ne dopuštaju, carinskim tijelima vraća uzorke iz stavka 2. po završetku analize, a najkasnije prije nego što je roba puštena ili prije nego što je njezino zadržavanje završilo.
Članak 20.
Uvjeti skladištenja
Carinska tijela određuju uvjete skladištenja robe tijekom razdoblja obustavljanja puštanja ili zadržavanja.
Članak 21.
Dopuštena uporaba određenih informacija nositelju odobrenja
Ako je nositelj odobrenja primio informacije iz članka 17. stavka 4., članka 18. stavka 5., članka 19. ili članka 26. stavka 8., može otkriti ili upotrijebiti te informacije samo za sljedeće potrebe:
(a)
za pokretanje postupaka za utvrđivanje je li povrijeđeno pravo intelektualnog vlasništva i vođenje takvih postupaka;
(b)
u vezi s kaznenim istragama vezanim uz povređivanje prava intelektualnog vlasništva i koje provode javna tijela u državi članici u kojoj je roba pronađena;
(c)
za pokretanje kaznenih postupaka i vođenje takvih postupaka;
(d)
za traženje naknade štete od počinitelja povrede ili drugih osoba;
(e)
za dogovor s deklarantom ili posjednikom robe da se roba uništi u skladu s člankom 23. stavkom 1.;
(f)
za dogovor s deklarantom ili posjednikom robe o iznosu jamstva navedenog u točki (a) članka 24. stavka 2.
Članak 22.
Razmjena informacija i podataka između carinskih tijela
1. Ne dovodeći u pitanje važeće odredbe o zaštiti podataka u Uniji i za potrebe doprinošenja uklanjanju međunarodne trgovine robom kojom se povređuju prava intelektualnog vlasništva, Komisija i carinska tijela država članica mogu razmjenjivati određene podatke i informacije koje su im dostupne s odgovarajućim tijelima u trećim zemljama u skladu s praktičnim rješenjima iz stavka 3.
2. Podaci i informacije iz stavka 1. razmjenjuju se kako bi se omogućilo brzo i učinkovito djelovanje prema pošiljkama robe kojom se povređuje pravo intelektualnog vlasništva. Takvi podaci i informacije mogu se odnositi na informacije o zapljenama, trendovima i općem riziku, uključujući o robi koja je u provozu kroz područje Unije i koja je podrijetlom iz ili je namijenjena za državno područje dotičnih trećih zemalja. Takvi podaci i informacije mogu uključivati, prema potrebi, sljedeće:
(a)
vrstu i količinu robe;
(b)
sumnju u povredu prava intelektualnog vlasništva;
(c)
podrijetlo, polazište i odredište robe;
(d)
informacije o kretanju prijevoznih sredstava, posebno:
i.
ime broda ili registracijski broj prijevoznog sredstva;
ii.
referentne brojeve teretnice ili druge prijevozne isprave;
iii.
broj kontejnera;
iv.
težinu tereta;
v.
opis i/ili šifre robe;
vi.
broj rezervacije;
vii.
broj plombe;
viii.
mjesto prvog utovara;
ix.
mjesto konačnog istovara;
x.
mjesta prekrcaja;
xi.
očekivani datum dolaska na mjesto konačnog istovara;
(e)
informacije o kretanju kontejnera, posebno:
i.
broj kontejnera;
ii.
status utovara kontejnera;
iii.
datum kretanja;
iv.
način kretanja (utovaren, istovaren, prekrcan, unesen, iznesen itd.);
v.
ime broda ili registracijski broj prijevoznog sredstva;
vi.
broj putovanja;
vii.
mjesto;
viii.
teretnicu ili drugu prijevoznu ispravu.
3. Komisija donosi provedbene akte kojima se utvrđuju elementi potrebnih praktičnih rješenja u vezi s razmjenom podataka i informacija iz stavaka 1. i 2. ovog članka. Ti provedbeni akti donose se u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 34. stavka 3.
ODJELJAK 2.
Uništenje robe, pokretanje postupaka i rano puštanje robe
Članak 23.
Uništenje robe i pokretanje postupaka
1. Roba za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva može se uništiti pod carinskim nadzorom, bez obveze da se utvrdi je li pravo intelektualnog vlasništva bilo povrijeđeno prema pravu države članice u kojoj je roba pronađena, ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
nositelj odobrenja carinskim je tijelima pisanim putem potvrdio da je po njegovom uvjerenju povrijeđeno pravo intelektualnog vlasništva, i to u roku od 10 radnih dana, ili tri radna dana u slučaju pokvarljive robe, od obavijesti o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe;
(b)
nositelj odobrenja carinskim je tijelima pisanim putem potvrdio svoju suglasnost za uništenje robe, i to u roku od 10 radnih dana, ili tri radna dana u slučaju pokvarljive robe, od obavijesti o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe;
(c)
deklarant ili posjednik robe carinskim je tijelima pisanim putem potvrdio svoju suglasnost za uništenje robe, i to u roku od 10 radnih dana, ili tri radna dana u slučaju pokvarljive robe, od obavijesti o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe. Ako deklarant ili posjednik robe nije potvrdio svoju suglasnost za uništenje robe, niti je carinska tijela obavijestio o svom prigovoru na uništenje robe u navedenim rokovima, carinska tijela mogu smatrati da je deklarant ili posjednik robe potvrdio svoju suglasnost za uništenje te robe.
Carinska tijela odobravaju puštanje robe ili okončavaju njezino zadržavanje odmah nakon dovršenja svih carinskih formalnosti ako u rokovima iz točaka (a) i (b) prvog podstavka nisu primili pisanu potvrdu od nositelja odobrenja da je, po njegovom uvjerenju, pravo intelektualnog vlasništva povrijeđeno te njegovu suglasnost za uništenje, osim ako su navedena tijela bila na odgovarajući način obaviještena o pokretanju postupaka za utvrđivanje je li pravo intelektualnog vlasništva bilo povrijeđeno.
2. Uništenje robe obavlja se pod carinskim nadzorom i pod odgovornošću nositelja odobrenja, osim ako je drukčije određeno u nacionalnom pravu države članice u kojoj se roba uništava. Nadležna tijela mogu uzeti uzorke prije uništenja robe. Uzorci uzeti prije uništenja mogu se upotrijebiti u obrazovne svrhe.
3. Ako deklarant ili posjednik robe nije potvrdio svoju suglasnost za uništenje u pisanom obliku i ako se za deklaranta ili posjednika robe ne smatra da je potvrdio svoju suglasnost za uništenje, u skladu s točkom (c) prvog podstavka stavka 1., u rokovima iz navedene točke, carinska tijela o tome odmah obavješćuju nositelja odobrenja. Nositelj odobrenja u roku od 10 radnih dana, ili tri radna dana u slučaju pokvarljive robe, od obavijesti o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe, pokreće postupke za utvrđivanje je li pravo intelektualnog vlasništva bilo povrijeđeno.
4. Osim u slučaju pokvarljive robe, carinska tijela mogu produžiti rok iz stavka 3. za još najviše 10 radnih dana na temelju propisno opravdanog zahtjeva nositelja odobrenja u odgovarajućim slučajevima.
5. Carinska tijela odobravaju puštanje robe ili okončavaju njezino zadržavanje odmah nakon dovršenja svih carinskih formalnosti ako u rokovima iz stavaka 3. i 4. nisu obaviješteni na odgovarajući način, u skladu sa stavkom 3., o pokretanju postupaka za utvrđivanje je li pravo intelektualnog vlasništva bilo povrijeđeno.
Članak 24.
Rano puštanje robe
1. Ako su carinska tijela bila obaviještena o pokretanju postupaka za utvrđivanje jesu li dizajn, patent, korisni model, topografija poluvodičkih proizvoda ili biljne sorte bili povrijeđeni, deklarant ili posjednik robe može zatražiti od carinskih tijela da puste robu ili okončanju njezino zadržavanje prije završetka navedenih postupaka.
2. Carinska tijela puštaju robu ili okončavaju njezino zadržavanje samo ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
deklarant ili posjednik robe pružio je jamstvo čiji je iznos dovoljno velik da zaštiti interese nositelja odobrenja;
(b)
tijelo nadležno za utvrđivanje je li pravo intelektualnog vlasništva bilo povrijeđeno nije odobrilo privremenu mjeru;
(c)
sve carinske formalnosti su dovršene.
3. Pružanje jamstva iz točke (a) stavka 2. ne utječe na ostala pravna sredstava koja su na raspolaganju nositelju odobrenja.
Članak 25.
Roba za uništenje
1. Roba koja se uništava na temelju članka 23. ili 26. ne smije biti:
(a)
puštena u slobodan promet, osim ako carinska tijela, uz suglasnost nositelja odobrenja, odluče da je to potrebno kako bi se robu recikliralo ili odstranilo izvan komercijalnih kanala, uključujući za podizanje svijesti, osposobljavanje i izobrazbu. Carinska tijela utvrđuju uvjete pod kojima se roba može pustiti u slobodan promet;
(b)
iznesena s carinskog područja Unije;
(c)
izvezena;
(d)
ponovno izvezena;
(e)
stavljena u postupak s odgodom;
(f)
stavljena u slobodnu zonu ili slobodno skladište.
2. Carinska tijela mogu dopustiti da se roba iz stavka 1. kreće pod carinskim nadzorom između različitih mjesta unutar carinskog područja Unije s ciljem njezinog uništenja pod carinskim nadzorom.
Članak 26.
Postupak za uništenje robe u malim pošiljkama
1. Ovaj se članak primjenjuje na robu ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
postoji sumnja da je roba krivotvorena ili piratska roba;
(b)
roba nije pokvarljiva roba;
(c)
roba je obuhvaćena odlukom kojom se odobrava zahtjev;
(d)
nositelj odobrenja zatražio je uporabu postupka iz ovog članka u zahtjevu;
(e)
roba se prevozi u malim pošiljkama.
2. Kada se primjenjuje postupak iz ovog članka, članak 17. stavci 3. i 4. i članak 19. stavci 2. i 3. ne primjenjuju se.
3. Carinska tijela obavješćuju deklaranta ili posjednika robe o obustavljanju puštanja robe ili njezinom zadržavanju u roku od jednog radnog dana od obustavljanja puštanja ili od zadržavanja robe. Obavijest o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe uključuje sljedeće informacije:
(a)
da carinska tijela namjeravaju uništiti robu;
(b)
prava deklaranta ili posjednika robe na temelju stavaka 4., 5. i 6.
4. Deklarant ili posjednik robe ima mogućnost izraziti svoje stajalište u roku od 10 radnih dana od obavijesti o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe.
5. Dotična roba može se uništiti ako je u roku od 10 radnih dana od obavijesti o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe deklarant ili posjednik robe carinskim tijelima potvrdio svoju suglasnost za uništenje robe.
6. Ako deklarant ili posjednik robe carinskim tijelima nije potvrdio svoju suglasnost za uništenje robe niti ih obavijestio o svom protivljenju uništenju u roku iz stavka 5., carinska tijela mogu smatrati da je deklarant ili posjednik robe potvrdio svoju suglasnost za uništenje robe.
7. Uništenje se obavlja pod carinskim nadzorom. Carinska tijela, na zahtjev i prema potrebi, nositelju odobrenja pružaju informacije o stvarnoj ili procijenjenoj količini uništene robe te njihovoj naravi.
8. Ako deklarant ili posjednik robe nije potvrdio svoju suglasnost za uništenje robe i ako se za deklaranta ili posjednika robe ne smatra da je potvrdio takvu suglasnost, u skladu sa stavkom 6., carinska tijela o tome odmah obavješćuju nositelja odobrenja te o količini robe i njihovoj naravi, uključujući slike robe, prema potrebi. Carinska tijela također, na zahtjev i ako su im na raspolaganju, obavješćuju nositelja odobrenja o imenima i adresama primatelja, pošiljatelja i deklaranta ili posjednika robe, o carinskom postupku i o podrijetlu, polazištu i odredištu robe čije je puštanje bilo obustavljeno ili koja je bila zadržana.
9. Carinska tijela odobravaju puštanje robe ili okončavaju njezino zadržavanje odmah nakon dovršenja svih carinskih formalnosti ako od nositelja odobrenja nisu primili informacije o pokretanju postupaka za utvrđivanje je li pravo intelektualnog vlasništva bilo povrijeđeno u roku od 10 radnih dana od obavijesti iz stavka 8.
10. Komisija je ovlaštena donositi delegirane akte u skladu s člankom 35. o izmjeni količina u definiciji malih pošiljaka u slučaju da definicije nisu praktične s obzirom na potrebu da se osigura učinkovita provedba postupka iz ovog članka, ili prema potrebi kako bi se spriječilo izbjegavanje ovog postupka u pogledu sastava pošiljaka.
POGLAVLJE IV.
ODGOVORNOST, TROŠKOVI I SANKCIJE
Članak 27.
Odgovornost carinskih tijela
Ne dovodeći u pitanje nacionalno pravo, odluka kojom se odobrava zahtjev ne daje nositelju toga odobrenja pravo na naknadu u slučaju da carinski ured nije otkrio robu za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva te koja je puštena, ili nije poduzeta nikakva mjera da se tu robu zadrži.
Članak 28.
Odgovornost nositelja odobrenja
Ako je postupak koji je na odgovarajući način započet u skladu s ovom Uredbom obustavljen zbog djela ili propusta nositelja odobrenja, ako uzorci uzeti sukladno članku 19. stavku 2. ili nisu vraćeni ili su oštećeni i neupotrebljivi zbog djela ili propusta nositelja odobrenja, ili ako je naknadno ustanovljeno da dotična roba ne povređuje pravo intelektualnog vlasništva, nositelj odobrenja odgovoran je prema svakom posjedniku robe ili deklarantu koji je pretrpio štetu u tom pogledu, u skladu s posebnim primjenjivim zakonodavstvom.
Članak 29.
Troškovi
1. Ako to carinska tijela zahtijevaju, nositelj odobrenja nadoknađuje troškove carinskih tijela ili ostalih stranaka koje djeluju u ime carinskih tijela, od trenutka zadržavanja ili obustavljanja puštanja robe, uključujući skladištenje i rukovanje robom, u skladu s člankom 17. stavkom 1., člankom 18. stavkom 1. i člankom. 19. stavcima 2. i 3., te kad se koriste korektivne mjere kao što je uništenje robe u skladu s člancima 23. i 26.
Nositelj odobrenja koji je obaviješten o obustavljanju puštanja ili o zadržavanju robe, na zahtjev, dobiva informacije od carinskih tijela o tome gdje i kako je navedena roba uskladištena i o procijenjenim troškovima skladištenja iz ovog stavka. Informacije o procijenjenim troškovima mogu se izraziti u smislu vremena, proizvoda, količine, težine ili usluge, ovisno o okolnostima skladištenja i naravi robe.
2. Ovaj članak ne dovodi u pitanje pravo nositelja odobrenja da traži naknadu od počinitelja povrede ili ostalih osoba u skladu s primjenjivim zakonodavstvom.
3. Nositelj odobrenja kojim se odobrava zahtjev Unije osigurava i plaća mogući prijevod koji zahtijeva nadležni carinski odjel ili carinska tijela koja moraju poduzimati mjere u vezi s robom za koju se sumnja da povređuje pravo intelektualnog vlasništva.
Članak 30.
Sankcije
Države članice osiguravaju da nositelji odobrenja ispunjavaju obveze iz ove Uredbe, uključujući, prema potrebi, utvrđivanje odredaba o uspostavi sankcija. Propisane sankcije moraju biti učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće.
Države članice o navedenim odredbama i svim naknadnim izmjenama koje na njih utječu obavješćuju Komisiju bez odgode.
POGLAVLJE V.
RAZMJENA INFORMACIJA
Članak 31.
Razmjena podataka o odlukama koje se odnose na zahtjeve i zadržavanja između država članica i Komisije
1. Nadležni carinski odjeli bez odgode Komisiju obavješćuju o sljedećem:
(a)
odlukama kojima se odobravaju zahtjevi, uključujući zahtjev i njegove priloge;
(b)
odlukama o produženju razdoblja tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere ili odluke o opozivu odluke kojom se odobrava zahtjev ili njezinoj izmjeni;
(c)
obustavljanju odluke kojom se odobrava zahtjev.
2. Ne dovodeći u pitanje točku (g) članka 24. Uredbe (EZ) br. 515/97, ako je puštanje robe obustavljeno ili je roba zadržana, carinska tijela prosljeđuju Komisiji sve odgovarajuće informacije osim osobnih podataka, uključujući informacije o količini i vrsti robe, vrijednosti, pravima intelektualnog vlasništva, carinskim postupcima, državama podrijetla, polazišta i odredišta te prijevoznim putovima i sredstvima.
3. Prosljeđivanje informacija iz stavaka 1. i 2. ovog članka i sve promjene podataka o odlukama u vezi sa zahtjevima iz članka 14. između carinskih tijela država članica odvija se putem središnje baza podataka Komisije. Informacije i podaci pohranjuju se u tu bazu podataka.
4. Za potrebe osiguranja obrade informacija iz stavaka 1. do 3. ovog članka, središnja baza podataka iz stavka 3. uspostavlja se u elektronskom obliku. Središnja baza podataka sadrži informacije, uključujući osobne podatke, iz članka 6. stavka 3., članka 14. i ovog članka.
5. Carinska tijela država članica i Komisija imaju pristup informacijama sadržanim u središnjoj bazi podataka kad je primjereno za ispunjavanje njihovih pravnih obveza pri primjeni ove Uredbe. Pristup informacijama označenim za ograničeno rukovanje u skladu s člankom 6. stavkom 3. ograničen je na carinska tijela država članica u kojima se zahtijeva postupanje. Na utemeljen zahtjev Komisije, carinska tijela država članica mogu dati pristup takvim informacijama Komisiji ako je to nužno potrebno za primjenu ove Uredbe.
6. Carinska tijela u središnju bazu podataka unose informacije vezane uz zahtjeve podnesene nadležnom carinskom odjelu. Carinska tijela koja su unijela informacije u središnju bazu podataka, prema potrebi, izmjenjuju, dopunjuju, ispravljaju ili brišu takve informacije. Svako carinsko tijelo koje je unijelo informacije u središnju bazu podataka odgovorno je za točnost, prikladnost i relevantnost tih informacija.
7. Komisija uspostavlja i održava odgovarajuće tehničke i organizacijske aranžmane za pouzdano i sigurno djelovanje središnje baze podataka. Carinska tijela svake države članice uspostavljaju i održavaju odgovarajuće tehničke i organizacijske aranžmane kako bi osigurala povjerljivost i sigurnost obrade vezano uz postupke obrade koje obavljaju njihova carinska tijela i vezano uz terminale središnje baze podataka koji se nalaze na teritoriju navedene države članice.
Članak 32.
Uspostava središnje baze podataka
Komisija uspostavlja središnju bazu podataka iz članka 31. Ta baza podataka počinje s radom što je moguće prije, a najkasnije 1. siječnja 2015.
Članak 33.
Odredbe o zaštiti podataka
1. Obrada osobnih podataka u središnjoj bazi podataka Komisije vrši se u skladu s Uredbom (EZ) br. 45/2001 te pod nadzorom Europskog nadzornika za zaštitu podataka.
2. Obrada osobnih podataka u nadležnim tijelima država članica vrši se u skladu s Direktivom 95/46/EZ te pod nadzorom javnog neovisnog tijela države članice iz članka 28. navedene Direktive.
3. Osobni podaci prikupljaju se i upotrebljavaju isključivo za potrebe ove Uredbe. Tako prikupljeni osobni podaci točni su i ažuriraju se.
4. Svako carinsko tijelo koje je unijelo osobne podatke u središnju bazu podataka je kontrolor u vezi s obradom tih podataka.
5. Osoba na koju se podaci odnose ima pravo pristupa svojim osobnim podacima koji se obrađuju u središnjoj bazi podataka i, prema potrebi, pravo ispravljanja, brisanja ili blokiranja osobnih podataka u skladu s Uredbom (EZ) br. 45/2001 ili nacionalnim zakonima kojima se provodi Direktiva 95/46/EZ.
6. Svi zahtjevi za ostvarivanje prava pristupa, ispravljanja, brisanja ili blokiranja predaju se carinskim tijelima koja ih i obrađuju. Ako je osoba na koju se podaci odnose Komisiji podnijela zahtjev za ostvarivanje prava, Komisija taj zahtjev prosljeđuje dotičnim carinskim tijelima.
7. Osobni podaci ne drže se dulje od šest mjeseci od datuma kada je odgovarajuća odluka kojom se odobrava zahtjev bila opozvana ili je isteklo odgovarajuće razdoblje tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere.
8. Ako je nositelj odobrenja pokrenuo postupke u skladu s člankom 23. stavkom 3. ili člankom 26. stavkom 9. te je obavijestio carinska tijela o pokretanju takvih postupaka, osobni podaci se čuvaju šest mjeseci nakon što je postupcima konačno utvrđeno je li pravo intelektualnog vlasništva bilo povrijeđeno.
POGLAVLJE VI.
ODBOR, DELEGIRANJE I ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 34.
Postupak odbora
1. Komisiji pomaže Odbor za Carinski zakonik osnovan člancima 247.a i 248.a Uredbe (EEZ) br. 2913/92. Taj odbor je odbor u smislu Uredbe (EU) br. 182/2011.
2. Prilikom upućivanja na ovaj stavak primjenjuje se članak 4. Uredbe (EU) br. 182/2011.
3. Prilikom upućivanja na ovaj stavak primjenjuje se članak 5. Uredbe (EU) br. 182/2011.
Članak 35.
Provedba delegiranih ovlasti
1. Ovlast donošenja delegiranih akata daje se Komisiji u skladu s uvjetima iz ovog članka.
2. Ovlast donošenja delegiranih akata iz članka 26. stavka 10. daje se Komisiji na neodređeno razdoblje od 19. srpnja 2013.
3. Europski parlament ili Vijeće mogu ukinuti prijenos ovlasti iz članka 26. stavka 10. u bilo kojem trenutku. Odlukom o ukidanju prestaje prijenos ovlasti iz te odluke. Ona stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave odluke u Službenom listu Europske unije ili na kasniji datum naveden u odluci. Ona ne utječe na valjanost delegiranih akata koji su već na snazi.
4. Čim donese delegirani akt, Komisija istodobno obavješćuje Europski parlament i Vijeće.
5. Delegirani akt donesen u skladu s člankom 26. stavkom 10. stupa na snagu samo ako ni Europski parlament ni Vijeće nisu izrazili prigovor u roku od dva mjeseca od prijave tog akta Europskom parlamentu i Vijeću ili ako su, prije isteka tog roka, Europski parlament i Vijeće obavijestili Komisiju da neće imati prigovora. To se razdoblje produžuje za dva mjeseca na inicijativu Europskog parlamenta ili Vijeća.
Članak 36.
Međusobna administrativna pomoć
Odredbe Uredbe (EZ) br. 515/97 primjenjuju se mutatis mutandis na ovu Uredbu.
Članak 37.
Izvješćivanje
Do 31. prosinca 2016., Komisija Europskom parlamentu i Vijeću podnosi izvješće o provedbi ove Uredbe. Ako je potrebno, uz to se izvješće navode odgovarajuće preporuke.
U tom se izvješću navode svi odgovarajući incidenti u vezi s lijekovima u provozu kroz carinsko područje Unije do kojih bi moglo doći na temelju ove Uredbe, uključujući ocjenu njezinog mogućeg utjecaja na obveze Unije u pogledu pristupa lijekovima u okviru „Deklaracije o Sporazumu o TRIPS-u i javnom zdravlju” donesene na Ministarskoj konferenciji WTO-a u Dohi 14. studenoga 2001., te mjere poduzete za rješavanje svake situacije koja štetno utječe u tom pogledu.
Članak 38.
Stavljanje izvan snage
Uredba (EZ) br. 1383/2003 stavlja se izvan snage s učinkom od 1. siječnja 2014.
Upućivanja na Uredbu stavljenu izvan snage tumače se kao upućivanja na ovu Uredbu i čitaju se u skladu s korelacijskom tablicom iz Priloga.
Članak 39.
Prijelazne odredbe
Zahtjevi odobreni u skladu s Uredbom (EZ) br. 1383/2003 ostaju važeći za razdoblje navedeno u odluci o odobrenju zahtjeva tijekom kojeg carinska tijela moraju poduzimati mjere i ne može se produžiti.
Članak 40.
Stupanje na snagu i primjena
1. Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
2. Primjenjuje se od 1. siječnja 2014., izuzev:
(a)
članka 6., članka 12. stavka 7. i članka 22. stavka 3. koji se primjenjuju od 19. srpnja 2013.;
(b)
članka 31. stavka 1. i stavaka 3. do 7. te članka 33. koji se primjenjuju od datuma kada je uvedena središnja baza podataka iz članka 32. Komisija objavljuje taj datum.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 12. lipnja 2013.