KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 908/2014
af 6. august 2014
om gennemførelsesbestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 for så vidt angår betalingsorganer og andre organer, økonomisk forvaltning, regnskabsafslutning, regler om kontroller, sikkerhedsstillelse og åbenhed
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 af 17. december 2013 om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 352/78, (EF) nr. 165/94, (EF) nr. 2799/98, (EF) nr. 814/2000, (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 485/2008 (1), særlig artikel 8, stk. 2, artikel 9, stk. 2, artikel 23, artikel 36, stk. 6, artikel 46, stk. 5 og 6, artikel 50, stk. 2, artikel 53, stk. 1, artikel 57, stk. 2, artikel 62, stk. 2, artikel 66, stk. 4, artikel 88, artikel 104 og artikel 114, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I forordning (EU) nr. 1306/2013 fastlægges de grundlæggende regler om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik, herunder akkreditering af betalingsorganer og koordineringsorganer, økonomisk forvaltning og regnskabsafslutningsprocedurer, kontrolsystemer og sanktioner, bl.a. kontrol af transaktionerne, sikkerhedsstillelse og åbenhed. For at sikre, at den nye retlige ramme, der etableres ved nævnte forordning, fungerer smidigt og finder ensartet anvendelse, har Kommissionen fået beføjelse til at vedtage visse regler for disse områder. De nye regler skal erstatte de relevante bestemmelser i Kommissionens forordning (EF) nr. 601/94 (2), (EF) nr. 4/2004 (3), (EF) nr. 883/2006 (4), (EF) nr. 884/2006 (5), (EF) nr. 885/2006 (6), (EF) nr. 259/2008 (7) og gennemførelsesforordning (EU) nr. 282/2012 (8). Forordning (EF) nr. 883/2006, (EF) nr. 884/2006, (EF) nr. 885/2006 og gennemførelsesforordning (EU) nr. 282/2012 blev ophævet ved Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 907/2014 (9). Af hensyn til klarheden og retssikkerheden bør forordning (EF) nr. 601/94, (EF) nr. 4/2004 og (EF) nr. 259/2008 ophæves ved nærværende forordning.
(2)
Medlemsstaterne bør kun godkende betalingsorganer, hvis de opfylder visse minimumskriterier, der fastsættes på EU-plan som omhandlet i artikel 1, stk. 2, i delegeret forordning (EU) nr. 907/2014. Disse »godkendelseskriterier« er fastlagt i bilag I til delegeret forordning (EU) nr. 907/2014. Der bør fastsættes regler for procedurer for udstedelse, undersøgelse og tilbagetrækning af godkendelse af betalingsorganer og koordineringsorganer.
(3)
Medlemsstaterne bør føre konstant tilsyn med deres betalingsorganer. De bør oprette et system til informationsudveksling for at underrette de kompetente myndigheder om mistanke om tilfælde af manglende overholdelse. Der bør fastlægges en procedure for medlemsstaternes behandling af sådanne tilfælde, herunder en forpligtelse til at udarbejde en plan for afhjælpning af eventuelle påpegede mangler inden for en frist, der skal fastlægges. Udgifter, der er afholdt af betalingsorganer, hvis godkendelse fastholdes af medlemsstaten, selv om de ikke har indført en sådan plan inden for den fastsatte frist, bør Kommissionen have mulighed for at forfølge i tilfælde af manglende overholdelse ved den efterprøvende regnskabsafslutning, der er omhandlet i artikel 52 i forordning (EU) nr. 1306/2013.
(4)
I henhold til artikel 7, stk. 3, første afsnit, litra b), i forordning (EU) nr. 1306/2013 skal de ansvarlige for de godkendte betalingsorganer udarbejde forvaltningserklæringer om regnskabernes fuldstændighed, nøjagtighed og pålidelighed og de interne kontrolsystemers korrekte funktionsmåde samt om de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed. Der bør fastsættes regler for form og indhold af disse forvaltningserklæringer.
(5)
Der bør fastlægges regler for funktionsmåden i koordineringsorganerne, jf. artikel 7, stk. 4, i forordning (EU) nr. 1306/2013, samt certificeringsorganernes opgaver, jf. artikel 9 i samme forordning. For desuden at sikre, at de attester og rapporter, der skal udarbejdes af certificeringsorganerne, er til støtte for Kommissionen ved regnskabsafslutningen, bør deres indhold specificeres.
(6)
For at sikre god forvaltning af de bevillinger, der er opført på EU's budget til Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (i det følgende benævnt »fondene«), bør betalingsorganerne føre separate regnskaber for udbetalinger fra og indtægter til de to fonde. Med henblik herpå bør betalingsorganerne i deres regnskab for hver fond særskilt anføre de udgifter og indtægter, der er afholdt eller oppebåret i henhold til artikel 4, stk. 1, og artikel 5 og 43 i forordning (EU) nr. 1306/2013, således at udgifterne og indtægterne kan sættes i relation til de midler, betalingsorganerne har fået stillet til rådighed over EU's budget.
(7)
Den fælles landbrugspolitik finansieres i euro, samtidig med at medlemsstater, som ikke har indført euroen, kan foretage betalinger i deres nationale valuta. For at alle udgifter og indtægter kan blive konsolideret, bør det derfor bestemmes, at de pågældende betalingsorganer kan anmelde udgifter og indtægter både i euro og i den valuta, som de er afholdt eller oppebåret i.
(8)
De udgifter, der som led i ELFUL medfinansieres over EU's budget og medlemsstaternes budgetter for at støtte udviklingen af landdistrikterne, er baseret på programmer, som er opdelt efter foranstaltninger, specifik bidragssats og fokusområde. I overensstemmelse med princippet om sund økonomisk forvaltning bør disse udgifter overvåges og bogføres på dette grundlag, så alle posteringer kan identificeres ud fra program, foranstaltning, specifikke bidragssatser og fokusområder. Dermed sikres, at det kan kontrolleres, om der er overensstemmelse mellem afholdte udgifter og de bevilgede finansielle midler. Det bør i den forbindelse præciseres, hvilke elementer betalingsorganerne skal tage hensyn til. Navnlig bør betalingsorganerne tydeligt og særskilt angive de offentlige midlers og EU-midlernes oprindelse i bogføringen i forbindelse med de udførte finansieringer. Desuden bør de beløb, der skal inddrives hos modtagerne, og de inddrevne beløb anføres med henvisning til de oprindelige posteringer.
(9)
Medlemsstaterne mobiliserer de nødvendige midler til EGFL-udgifterne som nævnt i artikel 4, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1306/2013, før Kommissionen finansierer disse udgifter i form af godtgørelser af de afholdte udgifter. Alternativt modtager medlemsstaterne et forskud til dækning af ELFUL-udgifterne, som senere bliver reguleret ved den årlige regnskabsafslutning, jf. artikel 51 i forordning (EU) nr. 1306/2013. For at sikre sund forvaltning af pengestrømmene bør medlemsstaterne i forbindelse med disse månedlige godtgørelser indsamle de oplysninger, som er nødvendige for at påvise fuldstændigheden, nøjagtigheden og pålideligheden af de afholdte udgifter, og holde dem til rådighed for Kommissionen, efterhånden som udgifterne afholdes og indtægterne anvendes, eller sende dem til Kommissionen med regelmæssige mellemrum. Oplysningerne bør sendes til Kommissionen af medlemsstaterne med sådanne mellemrum, som passer til den måde, hver af fondene forvaltes på. Fremsendelse af oplysninger med disse mellemrum skal ske uden at tilsidesætte medlemsstaternes pligt til at indsamle oplysninger og stille dem til rådighed for Kommissionen for at muliggøre en passende overvågning af udgiftsudviklingen.
(10)
Betalingsorganernes almindelige forpligtelser til at føre regnskaber vedrører de data, som kræves til forvaltning og kontrol af EU's midler. Disse forpligtelser omfatter dog ikke krav i forbindelse med godtgørelse af udgifter og de oplysninger, som skal sendes til Kommissionen for at opnå denne godtgørelse. Det bør derfor præciseres, hvilke oplysninger og data om de udgifter, som skal finansieres af fondene, der skal sendes til Kommissionen med regelmæssige mellemrum. Kommissionen bør direkte og så effektivt som muligt kunne anvende de oplysninger, som medlemsstaterne sender den, til forvaltning af fondenes regnskaber og de dertil knyttede betalinger. I dette øjemed bør al udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen foregå elektronisk.
(11)
Ifølge artikel 102, stk. 1, første afsnit, litra c), i forordning (EU) nr. 1306/2013 skal udgiftsanmeldelser, der også har gyldighed som betalingsanmodninger, og som vedrører foranstaltninger i forbindelse med tiltag, der finansieres af fondene, sendes til Kommissionen ledsaget af de krævede oplysninger. For at medlemsstaterne og betalingsorganerne skal kunne udfærdige disse udgiftsanmeldelser efter harmoniserede regler, og for at Kommissionen skal kunne tage betalingsanmodningerne i betragtning, bør det fastsættes, på hvilke betingelser udgifterne kan finansieres over henholdsvis EGFL's og ELFUL's budget. Disse betingelser bør indeholde de nærmere regler for bogføring af indtægter og udgifter, navnlig formålsbestemte indtægter og eventuelle korrektioner, og for den faktiske anmeldelse af dem.
(12)
Når de samlede forudgående forpligtelser, der kan tillades ifølge artikel 170, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 (10), på grundlag af udgiftsanmeldelserne fra medlemsstaterne inden for rammerne af EGFL overskrider 75 % af bevillingerne i det igangværende regnskabsår, har Kommissionen pligt til at nedsætte disse beløb. I overensstemmelse med princippet om sund økonomisk forvaltning bør denne nedsættelse fordeles proportionalt mellem alle medlemsstater på grundlag af de udgiftsanmeldelser, de har sendt. For at fordele de disponible bevillinger ligeligt mellem medlemsstaterne bør det i så fald fastsættes, at de månedlige betalinger inden for rammerne af EGFL nedsættes med en procentdel pr. kapitel af de udgiftsanmeldelser, som hver medlemsstat har fremsendt, og at det restbeløb, der ikke blev udnyttet i en måned, genfordeles ved Kommissionens senere beslutninger om månedlige betalinger.
(13)
Efter at have truffet beslutning om de månedlige betalinger stiller Kommissionen de finansielle midler til rådighed for medlemsstaterne, der skal til for at dække de udgifter, som skal finansieres af fondene, i overensstemmelse med praktiske bestemmelser og på betingelser, som skal fastsættes på grundlag af de oplysninger, som medlemsstaterne sender Kommissionen, og de informationssystemer, som Kommissionen indfører.
(14)
Det er en betingelse for godtgørelse af de udgifter til interventionsforanstaltninger, som betalingsorganerne har afholdt, at disse i deres udgiftsanmeldelser angiver de værdier og beløb, de har bogført i måneden efter den måned, som udgifterne til den offentlige oplagring vedrører. For at sikre, at godtgørelsesproceduren forløber smidigt, er det nødvendigt at specificere, hvordan disse oplysninger, der er nødvendige af hensyn til beregning af omkostninger og udgifter, skal anmeldes til Kommissionen.
(15)
I overensstemmelse med artikel 3, stk. 3, i delegeret forordning (EU) nr. 907/2014 skal regnskabet med offentlige interventionslagre gøre det muligt at verificere såvel de udbetalte EU-midler som status for interventionslagrene. Det bør med henblik herpå fastsættes, at betalingsorganerne særskilt fører et lagerregnskab og finansregnskaber, som indeholder de elementer, der er nødvendige til overvågning af lagrene og forvaltning af finansieringen af de udgifter og indtægter, som offentlige interventionsforanstaltninger medfører.
(16)
Med hensyn til offentlige interventionslagre er betalingsorganernes bogføring af de elementer, der vedrører mængder, værdier og visse gennemsnit, obligatorisk. Men under visse omstændigheder bør bestemte operationer og udgifter ikke bogføres eller bogføres efter bestemte regler. For at sikre ligebehandling og beskytte Unionens finansielle interesser bør sådanne omstændigheder specificeres, herunder de eventuelle ordninger, der måtte være for bogføring af operationer og udgifter.
(17)
Den dato, hvor de forskellige udgifts- og indtægtselementer, der knytter sig til interventionsforanstaltningerne i form af offentlig oplagring, bogføres, afhænger af arten af de tiltag, de vedrører, og kan fastlægges inden for rammerne af retsforskrifterne for den relevante landbrugssektor. Det er i den sammenhæng nødvendigt at fastsætte en generel regel for de forskellige elementer, der skal bogføres den dato, hvor den materielle operation, som følger af interventionsforanstaltningen, og de særtilfælde, der skal tages i betragtning, finder sted.
(18)
Medlemsstaterne bør af hensyn til en sund økonomisk forvaltning forelægge Kommissionen et overslag over de beløb, som ELFUL mangler at finansiere i løbet af et regnskabsår for landbruget, og skøn over finansieringsanmodningerne for det følgende kalenderår. For at Kommissionen skal kunne opfylde sine forpligtelser, bør den have tilsendt de nødvendige oplysninger i tilstrækkelig god tid og i hvert fald to gange om året senest den 31. januar og 31. august.
(19)
I overensstemmelse med artikel 36, stk. 6, i forordning (EU) nr. 1306/2013 skal der fastsættes frister for udarbejdelse af udgiftsanmeldelser for de foranstaltninger, der gennemføres under ELFUL. På grund af de særlige bogføringsregler, der gælder for ELFUL, udbetalingen af forfinansiering og finansieringen af foranstaltninger pr. kalenderår bør udgifterne anmeldes med en hyppighed, der er afpasset efter disse særlige omstændigheder.
(20)
Udvekslingen af oplysninger og dokumenter mellem medlemsstaterne og Kommissionen foregår normalt elektronisk eller i digital form, og det samme gælder, når medlemsstaterne sender Kommissionen oplysninger eller stiller oplysninger til rådighed for den. For at forbedre informationsudvekslingen i forbindelse med fondene og udvide brugen heraf blev der oprettet informationssystemer i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 883/2006. Sådanne systemer bør fortsat bruges og indføres i videre omfang, når medlemsstaterne er blevet underrettet via Komitéen for Landbrugsfondene.
(21)
Det er nødvendigt at foretage hyppige tilpasninger af disse informationssystemers databehandling og af den form og det indhold, som de dokumenter, der skal indsendes i henhold til forordning (EU) nr. 1306/2013, skal have, for at følge med udviklingen i de gældende retsforskrifter eller forvaltningskravene. Der bør også fastlægges ensartede regler for præsentationen af de relevante dokumenter, som medlemsstaterne skal indsende. For at nå disse mål og forenkle procedurerne, og for at informationssystemerne hurtigt kan blive operationelle, bør dokumenternes form og indhold fastsættes på grundlag af standardiserede forlæg og protokoller, og det bør fastsættes, at Kommissionen tilpasser og ajourfører dem efter at have underrettet Komitéen for Landbrugsfondene.
(22)
I henhold til artikel 58 i forordning (EU) nr. 1306/2013 er medlemsstaterne via deres betalingsorganer ansvarlige for forvaltningen og kontrollen af, at udgifter, der afholdes i henhold til fondene, er lovlige. Dataene om finansielle transaktioner bør derfor meddeles eller indlæses i informationssystemerne og ajourføres under betalingsorganernes ansvar af betalingsorganerne selv eller de organer, som har fået overdraget denne opgave, eventuelt via det godkendte koordineringsorgan.
(23)
I forbindelse med visse dokumenter og erklæringer, der er omhandlet i artikel 102, stk. 1, første afsnit, i forordning (EU) nr. 1306/2013 eller de af Kommissionens retsakter, der er vedtaget i henhold til denne artikel, kræves der en underskrift fra en bemyndiget person eller godkendelse fra en person i et eller flere af den pågældende procedures led. De informationssystemer, der bruges til at sende disse dokumenter, bør i de tilfælde gøre det muligt entydigt at identificere hver enkelt person og frembyde rimelige garantier for, at dokumenternes indhold ikke kan ændres, også for procedurens forskellige led. Dette gælder især udgiftsanmeldelserne og forvaltningserklæringen, der vedlægges årsregnskaberne, jf. artikel 102, stk. 1, første afsnit, litra c), nr. iii), i forordning (EU) nr. 1306/2013, og de dokumenter, der sendes elektronisk som led i disse procedurer.
(24)
I henhold til artikel 58, stk. 1, litra e), i forordning (EU) nr. 1306/2013 er medlemsstaterne via deres betalingsorganer ansvarlige for inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb inklusive renter. For at sikre en effektiv og korrekt anvendelse af disse bestemmelser bør der fastlægges harmoniserede regler for renter, som påhviler inddrivelsen af uretmæssigt udbetalte beløb. Uden at det berører artikel 54, stk. 3, første afsnit, litra a) og b), i forordning (EU) nr. 1306/2013, kan medlemsstaterne opfylde deres forpligtelse til at inddrive uretmæssigt udbetalte beløb på forskellige måder. Uden at dette berører eventuelle andre håndhævelsesforanstaltninger i den nationale lovgivning, vil en omkostningseffektiv metode til inddrivelse af gæld være at modregne eventuelle udestående beløb i fremtidige betalinger til debitor, så snart gælden er blevet fastslået i overensstemmelse med den nationale lovgivning. Det bør derfor være obligatorisk for medlemsstaterne at anvende denne gældsinddrivelsesmetode, og der bør fastlægges fælles betingelser for anvendelsen af den.
(25)
Der bør fastsættes detaljerede bestemmelser om såvel den procedure for afslutning af regnskaber, der er fastsat i artikel 51 i forordning (EU) nr. 1306/2013, som den efterprøvende regnskabsafslutning, der er fastsat i artikel 52 i samme forordning, herunder en ordning, hvorved de beløb, der bliver resultatet, alt efter omstændighederne fratrækkes eller tillægges en af de efterfølgende betalinger til medlemsstaterne fra Kommissionen.
(26)
For at tage hensyn til regnskabsafslutningsproceduren i henhold til artikel 51 i forordning (EU) nr. 1306/2013 er det nødvendigt at fastlægge indholdet af betalingsorganernes årsregnskaber og en dato for de pågældende regnskabers og andre relevante dokumenters fremsendelse til Kommissionen. Den periode, hvor betalingsorganerne skal holde bilagene vedrørende samtlige udgifter og formålsbestemte indtægter til rådighed for Kommissionen, bør også klarlægges. Desuden bør det slås fast, at Kommissionen fastlægger form og indhold af de regnskabsoplysninger, som betalingsorganerne skal fremsende.
(27)
For at sikre, at regnskabsafslutningsproceduren i normale sager afsluttes inden for en rimelig frist, bør der fastlægges bestemte tidsperioder for de forskellige stadier af proceduren, som skal overholdes af Kommissionen og medlemsstaterne. Samtidig bør det dog være muligt for Kommissionen at forlænge disse tidsperioder, når det er nødvendigt set i lyset af, hvor kompleks den behandlede sag er. Den efterprøvende regnskabsafslutning skal give medlemsstaterne ret til kontradiktion og en korrekt vurdering af de oplysninger, der er nødvendige for en vurdering af de relevante risici for fondene.
(28)
I overensstemmelse med artikel 59, stk. 5, i forordning (EU) nr. 1306/2013 har medlemsstaterne pligt til at sikre det minimum af kontroller på stedet, der er nødvendige for at sikre en effektiv risikostyring. Imidlertid har medlemsstaterne tilladelse til på eget ansvar at nedsætte dette minimum af kontroller på stedet, når det er konstateret, at forvaltnings- og kontrolsystemerne fungerer korrekt, og fejlprocenten fortsat ligger på et acceptabelt niveau. Mens de nødvendige minimumsgrænser for kontroller på stedet er fastlagt i sektorlovgivningen for landbrug, bør der fastsættes ensartet horisontal lovgivning om muligheden for at sænke minimumsgrænsen for kontroller på stedet, som skal finde anvendelse på alle foranstaltninger, der finansieres af fondene, sammen med betingelserne herfor. Ud over denne horisontale lovgivning kan der i sektorlovgivningen for landbrug fastsættes yderligere regler.
(29)
Der bør endvidere fastsættes detaljerede regler for medlemsstaternes udførelse af kontrollen af transaktioner som anført i artikel 80 i forordning (EU) nr. 1306/2013, navnlig udvælgelsen af virksomheder, antal kontroller og tidsplanen for kontrollerne.
(30)
I overensstemmelse med kapitel III i afsnit V af forordning (EU) nr. 1306/2013 om kontrol af transaktioner skal medlemsstaterne sende Kommissionen en række meddelelser. Da standardiseringen af form og indhold af disse meddelelser letter brugen af dem og sikrer en ensartet tilgang, bør der fastlægges detaljerede regler for deres form og indhold. Desuden bør der fastlægges regler for opbevaring af forretningspapirer, for fælles aktioner vedrørende gensidig bistand som nævnt i artikel 83 i forordning (EU) nr. 1306/2013 samt for de særlige tjenester, der nævnes i artikel 85 i samme forordning.
(31)
I delegeret forordning (EU) nr. 907/2014 er der fastlagt regler som supplement til de retlige rammer for sikkerhedsstillelser, navnlig for så vidt angår kravet om at stille en sikkerhed, betingelserne, der gælder for sikkerhedsstillelser, samt regler for, hvordan man stiller, frigiver og fortaber en sikkerhed. For at sikre ensartet anvendelse af disse regler bør der vedtages bestemmelser om form og procedurer for, hvordan man stiller og frigiver en sikkerhed, samt for informationsudveksling og de meddelelser, der er påkrævet i den forbindelse.
(32)
I overensstemmelse med afsnit VII, kapitel IV, i forordning (EU) nr. 1306/2013 om åbenhed har medlemsstaterne pligt til årligt at offentliggøre modtagerne af støtte fra fondene og bl.a. de støttebeløb, som hver modtager har fået udbetalt i henhold til hver af disse fonde. Til det formål og i overensstemmelse med artikel 111 i forordning (EU) nr. 1306/2013 bør denne offentliggørelses form fastlægges. Offentliggørelsen bør ikke være mere vidtgående, end det er nødvendigt, for at de pågældende målsætninger om åbenhed kan opfyldes.
(33)
Offentliggørelsen bør være i overensstemmelse med de oplysninger, som betalingsorganerne har i deres regnskaber og registre, og omhandle betalinger, der er modtaget det foregående regnskabsår. Oplysningerne bør præsenteres for offentligheden på en klar, harmoniseret og søgbar måde inden den 31. maj.
(34)
I henhold til artikel 111, stk. 1, første afsnit, litra c), i forordning (EU) nr. 1306/2013 skal de betalingsbeløb, som hver støttemodtager har fået for hver foranstaltning, som er finansieret af fondene, offentliggøres. Men for at sikre overholdelsen af pligten i artikel 112 i samme forordning er det også nødvendigt at fastsætte en tærskelværdi for, hvornår navnet på en støttemodtager ikke offentliggøres.
(35)
I overensstemmelse med artikel 111, stk. 1, første afsnit, litra b), i forordning (EU) nr. 1306/2013 skal offentliggørelsen af modtagerne af støtte fra fondene vise den kommune, hvor støttemodtageren har hjemsted eller er registreret. Denne information bør også stilles til rådighed for støttemodtagere, som er fysiske personer, og hvis navne ikke skal offentliggøres ifølge artikel 112 i forordningen. Hvis offentliggørelsen imidlertid på grund af det begrænsede antal støttemodtagere, der har hjemsted eller er registreret i en given kommune, ville gøre det muligt at identificere en støttemodtager, som er en fysisk person, bør der fastlægges bestemmelser om, hvordan man undgår uforholdsmæssige og unødige krænkelser af privatlivets fred.
(36)
Oplysningerne bør offentliggøres på internettet i form af et søgeværktøj, som kan sikre, at den brede offentlighed vil være i stand til at holde sig underrettet. Søgeværktøjet bør gøre det muligt at søge på grundlag af visse kriterier, og resultaterne af søgningen bør præsenteres i en let tilgængelig form.
(37)
For at de gældende databeskyttelseskrav kan opfyldes, bør modtagerne af fondsmidler underrettes om offentliggørelsen af deres data, inden offentliggørelsen finder sted. Informationen bør gives til støttemodtagerne gennem støtteansøgningsformularerne, eller når der indhentes data. Hvad angår udgifter afholdt i regnskabsårene 2014 og 2015, bør modtagerne, såfremt der ikke findes tilgængelig information om støttemodtagerne på tidspunktet for indhentningen af personoplysninger, stadig holdes underrettet inden for en rimelig tidsfrist, inden offentliggørelse faktisk finder sted.
(38)
For at lette offentlighedens adgang til de offentliggjorte data bør medlemsstaterne oprette netsteder med information om modtagerne af støtte fra fondene og de tærskler, som er nævnt i artikel 112 i forordning (EU) nr. 1306/2013. På grund af de forskellige organisatoriske strukturer i medlemsstaterne bør disse bestemme, hvilket organ der skal have ansvaret for at etablere og vedligeholde netstedet og offentliggøre dataene. Kommissionen bør etablere et netsted, der indeholder links til medlemsstaternes netsteder.
(39)
Artikel 10 i denne forordning finder anvendelse på udgifter afholdt og formålsbestemte indtægter modtaget af medlemsstaterne fra den 16. oktober 2014 for at sikre kontinuitet i rapporteringen inden for samme regnskabsår.
(40)
For at sikre en sammenhængende behandling af de igangværende regnskabsafslutningsprocedurer er de i artikel 34, stk. 3 og 4, i denne forordning fastsatte tidsperioder ikke gældende for de procedurer, hvor den i artikel 11, stk. 1, i forordning (EF) nr. 885/2006 omtalte meddelelse er sendt før den 1. januar 2015.
(41)
Eftersom kapitel IV i afsnit VII i forordning (EU) nr. 1306/2013 om åbenhed finder anvendelse på betalinger foretaget i regnskabsåret 2014 og frem, bør de relevante bestemmelser i denne forordning gælde for disse betalinger.
(42)
Med henblik på at give medlemsstaterne tilstrækkelig tid til gennemførelsen bør de fremsendte oplysninger i overensstemmelse med kolonne V1 og V2 i bilag II forelægges fra regnskabsåret 2016.
(43)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Komitéen for Landbrugsfondene -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
BETALINGSORGANER OG ANDRE ORGANER
Artikel 1
Procedure for godkendelse af betalingsorganer
1. Medlemsstaterne udpeger en myndighed på ministerielt plan til at være ansvarlig for:
a)
udstedelse, undersøgelse og tilbagetrækning af godkendelse af betalingsorganer
b)
udførelse af de opgaver, der overlades den kompetente myndighed under dette kapitel.
2. Den kompetente myndighed træffer en formel afgørelse om udstedelse eller - efter undersøgelse - om tilbagetrækning af godkendelsen af betalingsorganet på grundlag af en undersøgelse af godkendelseskriterierne jf. artikel 1, stk. 2, i delegeret forordning (EU) nr. 907/2014 (»godkendelseskriterierne«). Den kompetente myndighed informerer straks Kommissionen om godkendelser og tilbagetrækninger af godkendelser.
3. Den kompetente myndighed udpeger et revisionsorgan til at foretage en undersøgelse før en godkendelse udstedes (forundersøgelse før godkendelse). Revisionsorganet skal være en revisionsmyndighed eller et andet offentligt eller privat organ eller en organisatorisk enhed hos en myndighed med de fornødne kompetencer og kvalifikationer og tilstrækkelig kapacitet til at foretage revisionsopgaver. Revisionsorganet skal være uafhængigt af det betalingsorgan, der skal godkendes.
Undersøgelsen (forundersøgelse inden godkendelse), som revisionsorganet udfører, omfatter navnlig:
a)
procedurer og systemer til anvisning og gennemførelse af betalinger
b)
opgavefordeling og den interne og eksterne kontrols tilstrækkelighed i forbindelse med transaktioner, som finansieres af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (i det følgende benævnt »fondene«)
c)
hvorvidt disse procedurer og systemer kan sikre Unionens budget, herunder risikobaserede foranstaltninger mod svig
d)
informationssystemernes sikkerhed
e)
regnskabsførelse.
Revisionsorganet udarbejder en rapport over det udførte revisionsarbejde, resultaterne af dette arbejde og sin vurdering af, om betalingsorganet opfylder godkendelseskriterierne. Rapporten forelægges den kompetente myndighed, som herefter udsteder godkendelsen, hvoraf det fremgår, at betalingsorganet opfylder godkendelseskriterierne.
4. Hvis den kompetente myndighed ikke mener, at betalingsorganet opfylder godkendelseskriterierne, meddeler den betalingsorganet, hvilke betingelser det skal opfylde for at opnå godkendelse.
Indtil de eventuelle nødvendige ændringer er foretaget for at opfylde sådanne specifikke kriterier, kan godkendelsen gives foreløbigt for en periode, der fastsættes under hensyn til, hvor alvorlige de konstaterede problemer er, dog højst 12 måneder. I behørigt begrundede tilfælde og efter anmodning fra den berørte medlemsstat kan Kommissionen forlænge denne periode.
5. De oplysninger, der er fastsat i artikel 102, stk. 1, første afsnit, litra a), i forordning (EU) nr. 1306/2013, meddeles straks efter, at betalingsorganet er godkendt for første gang, og under alle omstændigheder før nogen udgifter, som afholdes af det, debiteres fondene. Oplysningerne ledsages af erklæringer og dokumenter vedrørende:
a)
de opgaver, betalingsorganet har fået tildelt
b)
ansvarsfordelingen mellem betalingsorganets afdelinger
c)
betalingsorganets forbindelser med andre offentlige eller private organer, der er ansvarlige for gennemførelsen af alle foranstaltninger, i forbindelse med hvilke de udgifter, som er afholdt af betalingsorganet, debiteres fondene
d)
procedurerne for modtagelse, kontrol og fastsættelse af ansøgninger fra støttemodtagere og for anvisning og betaling af samt regnskabsaflæggelse for udgifter
e)
bestemmelserne om informationssystemers sikkerhed
f)
rapporten om den forundersøgelse før godkendelse, som er foretaget af det i stk. 3 nævnte revisionsorgan.
6. Kommissionen underretter Komitéen for Landbrugsfondene om, hvilke betalingsorganer der er godkendt i hver medlemsstat.
Artikel 2
Fornyet undersøgelse af godkendelse
1. Den kompetente myndighed overvåger bestandig de betalingsorganer, som den har ansvaret for, bl.a. på grundlag af de attester og rapporter, som certificeringsorganet udarbejder i henhold artikel 9 i forordning (EU) nr. 1306/2013, og følger op på alle konstaterede mangler.
Hvert tredje år sender den kompetente myndighed en skriftlig rapport til Kommissionen om tilsynet med betalingsorganerne og overvågningen af deres aktiviteter. Rapporten skal indeholde en gennemgang af betalingsorganernes løbende overholdelse af godkendelseskriterierne sammen med et sammendrag af de foranstaltninger, der er truffet for at afhjælpe manglerne. Den kompetente myndighed bekræfter, om det betalingsorgan, som den er ansvarlig for, fortsat opfylder godkendelseskriterierne.
2. Medlemsstaterne indfører et system, som sikrer, at alle oplysninger, som tyder på, at et betalingsorgan ikke opfylder godkendelseskriterierne, straks meddeles den kompetente myndighed.
3. Når den kompetente myndighed har fastslået, at et godkendt betalingsorgan ikke længere opfylder et eller flere af godkendelseskriterierne på en sådan måde, at det vil kunne hindre varetagelsen af de opgaver, der er fastlagt i artikel 1, stk. 1, i delegeret forordning (EU) nr. 907/2014, tager den kompetente myndighed uden ophør betalingsorganets godkendelse op til fornyet undersøgelse. Den udarbejder en plan over foranstaltninger og frister med henblik på at afhjælpe de konstaterede mangler inden for en periode, der skal fastlægges på grundlag af problemets omfang, og som ikke må overstige 12 måneder fra den dato, hvor godkendelsen tages op til fornyet undersøgelse. I behørigt begrundede tilfælde kan Kommissionen efter anmodning fra den pågældende medlemsstat forlænge denne periode.
4. Den kompetente myndighed informerer Kommissionen om sin beslutning om at tage et betalingsorgans godkendelse op til fornyet undersøgelse, om den plan, der er udarbejdet i henhold til stk. 3, og sidenhen om de fremskridt, der gøres med gennemførelsen af denne plan.
5. Hvis godkendelsen trækkes tilbage, godkender den kompetente myndighed straks et andet betalingsorgan, som opfylder de kriterier, der er angivet i artikel 7, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1306/2013, for at sikre, at betalingerne til modtagerne ikke afbrydes.
6. Finder Kommissionen, at den kompetente myndighed ikke har opfyldt sin forpligtelse til at udarbejde en afhjælpningsplan i henhold til stk. 3, eller at betalingsorganet fortsat er godkendt uden at have gennemført en sådan plan fuldt ud i løbet af den fastsatte periode, anmoder Kommissionen den kompetente myndighed om at trække godkendelsen af betalingsorganet tilbage, medmindre de nødvendige ændringer foretages inden en frist, som Kommissionen fastsætter på grundlag af problemets omfang. I en sådan situation kan Kommissionen beslutte at søge at afhjælpe de resterende mangler ved anvendelse af den efterprøvende regnskabsafslutningsprocedure, jf. artikel 52 i forordning (EU) nr. 1306/2013.
Artikel 3
Forvaltningserklæring
1. Den forvaltningserklæring, der er omhandlet i artikel 7, stk. 3, første afsnit, litra b), i forordning (EU) nr. 1306/2013, udarbejdes så betids, at certificeringsorganet kan afgive den udtalelse, der er omhandlet i artikel 9, stk. 1, i samme forordning.
Forvaltningserklæringen udformes som fastsat i bilag I til nærværende forordning og kan behæftes med forbehold, som fastlægger omfanget af den potentielle økonomiske virkning. Hvis der er taget forbehold, skal erklæringen indeholde en afhjælpende handlingsplan og en nøjagtig tidsplan for gennemførelsen deraf.
2. Forvaltningserklæringen baseres på et effektivt tilsyn med det indførte forvaltnings- og kontrolsystem gennem hele året.
Artikel 4
Koordineringsorgan
1. Det koordineringsorgan, der er omhandlet i artikel 7, stk. 4, i forordning (EU) nr. 1306/2013, fungerer som Kommissionens eneste kontaktorgan for den pågældende medlemsstat i alle spørgsmål af relevans for fondene, hvad angår:
a)
formidling af informationer og retningslinjer om betalingsorganernes funktion og drift til disse betalingsorganer og organer, der er ansvarlige for gennemførelsen af sådanne retningslinjer, samt arbejdet til fremme af en harmoniseret anvendelse deraf
b)
fremsendelse til Kommissionen af de oplysninger, der er omhandlet i artikel 7 og 102 i forordning (EU) nr. 1306/2013
c)
arbejdet med at holde alle de regnskabsoplysninger, der kræves til statistiske formål og kontrolformål, til rådighed for Kommissionen.
2. Et betalingsorgan kan fungere som koordineringsorgan, hvis de to arbejdsopgaver holdes adskilt.
3. I udøvelsen af sine opgaver kan koordineringsorganet efter nationale procedurer lade sig bistå af andre administrative organer eller tjenester, især organer eller tjenester med regnskabsmæssig eller teknisk ekspertise.
4. Fortroligheden, integriteten og disponibiliteten af alle elektroniske data, som koordineringsorganet er i besiddelse af, sikres ved foranstaltninger, der for det enkelte koordineringsorgan er tilpasset den administrative struktur og de personalemæssige og teknologiske forhold. Den finansielle og teknologiske indsats skal stå i et rimeligt forhold til de faktiske risici.
5. De meddelelser, der er fastsat i artikel 102, stk. 1, første afsnit, litra a), i forordning (EU) nr. 1306/2013, fremsendes, straks efter at koordineringsorganet er godkendt for første gang, og under alle omstændigheder før nogle udgifter, som det er ansvarligt for, debiteres fondene. De ledsages af godkendelsesdokumentet for organet og oplysninger om de betingelser vedrørende administration, regnskaber og intern kontrol, der knytter sig til organets virke.
Artikel 5
Godkendelse
1. Den kompetente myndighed udpeger det certificeringsorgan, der er omhandlet i artikel 9 i forordning (EU) nr. 1306/2013.
2. Certificeringsorganet tilrettelægger sit arbejde på en resultatorienteret og effektiv måde og udfører sine kontroller inden for en passende tidsramme, idet det tager hensyn til arten af transaktioner og tidsforbruget herved i det pågældende regnskabsår.
3. Den udtalelse, som certificeringsorganet skal udarbejde i overensstemmelse med artikel 9, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1306/2013, skal udarbejdes årligt.
Udtalelsen baseres på det revisionsarbejde, der skal udføres i henhold til artikel 6 og 7 i nærværende forordning.
4. Certificeringsorganet udarbejder en rapport om sine resultater. Rapporten skal omfatte de opgaver, der er delegeret. Rapporten skal for den periode, som den omfatter, oplyse,
a)
om betalingsorganet opfyldte godkendelseskriterierne
b)
om betalingsorganets procedurer var af en sådan karakter, at der er rimelig vished for, at de udgifter, der debiteres fondene, blev afholdt i overensstemmelse med EU's regler, hvorved det sikres, at de underliggende transaktioner var lovlige og formelt rigtige, og at eventuelle henstillinger med henblik på forbedringer blev blevet fulgt op
c)
om de årsregnskaber, som er omhandlet i artikel 29 i nærværende forordning, var i overensstemmelse med betalingsorganets bøger og fortegnelser
d)
om oversigterne over udgifter og interventionstransaktioner var en retvisende, fuldstændig og nøjagtig fortegnelse over de transaktioner, der debiteres fondene
e)
om Unionens finansielle interesser var forsvarligt beskyttet, hvad angår udbetalte forskud, modtagne sikkerhedsstillelser, interventionslagre og beløb, der skal opkræves.
Rapporten skal indeholde oplysninger om revisionspersonalets antal og kvalifikationer, det udførte arbejde, antallet af undersøgte transaktioner, det pålideligheds- og korrekthedsniveau, der er opnået, eventuelle konstaterede svagheder, de fremsatte henstillinger om forbedring og det arbejde, der er udført såvel i certificeringsorganet som i andre revisionsorganer i og uden for betalingsorganet, og som helt eller delvis har dannet grundlag for den vished om de rapporterede transaktioner, som certificeringsorganet har opnået.
Artikel 6
Revisionsprincipper
1. Godkendelsesrevisionen udføres i overensstemmelse med internationalt godkendte revisionsstandarder.
2. Certificeringsorganet udarbejder en revisionsstrategi indeholdende anvendelsesområde, tidsplan og retning for godkendelsesrevisionen, revisionsmetoderne og metodologi for stikprøvekontrol. Der udarbejdes en revisionsplan for hvert revideret regnskabsår baseret på den anslåede revisionsrisiko. Certificeringsorganet fremsender revisionsstrategien og revisionsplanen til Kommissionen på dennes anmodning.
3. Det rimelige niveau af revisionssikkerhed, der skal opnås som resultat af revisionsarbejdet, sikres gennem vurderingen af kontrolsystemet, herunder efterprøvning af overholdelse og detaljeret efterprøvning af udgifterne, i form af kontrol af oplysninger og analyseprocedurer.
4. Kommissionen fastlægger retningslinjer, som bl.a. omfatter:
a)
yderligere præcisering og vejledning vedrørende den godkendelsesrevision, som skal foretages
b)
fastsættelse af det rimelige niveau af revisionssikkerhed, der skal opnås som resultat af revisionsarbejdet.
Artikel 7
Revisionsmetoder
1. De revisionsmetoder, der er relevante for godkendelsesrevisionen, defineres i den revisionsstrategi, som er fastsat i artikel 6, stk. 2.
2. For at nå målene for revisionen og muliggøre afgivelse af den udtalelse, der er fastlagt i artikel 9, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1306/2013, skal der i revisionsarbejdet indgå systemrevision, detaljeret efterprøvning og kontrol af afstemninger af finansielle erklæringer og forvaltningserklæringer.
3. Detaljeret efterprøvning af udgifterne omfatter kontrol af de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed hos de endelige støttemodtagere. Certificeringsorganet kan i den forbindelse ledsage betalingsorganet, når dette udfører sekundære kontroller på stedet. Certificeringsorganet må ikke ledsage betalingsorganet på dettes første kontroller på stedet med undtagelse af situationer, hvor det ville være fysisk umuligt at foretage en fornyet kontrol af den oprindelige kontrol udført af betalingsorganet. For så vidt angår detaljeret efterprøvning, kan certificeringsorganerne anvende en integreret fremgangsmåde til stikprøvekontrol.
4. Kommissionen opstiller yderligere betingelser for og vejledning i udformning af revisionsprocedurer, integration af stikprøvekontrol, planlægning og udførelse af fornyet kontrol på stedet af transaktioner ved hjælp af de i artikel 6, stk. 4, fastlagte retningslinjer.
KAPITEL II
ØKONOMISK FORVALTNING AF FONDENE
AFDELING 1
Almindelige bestemmelser
Artikel 8
Betalingsorganernes regnskab
1. Hvert betalingsorgan fører et regnskab, der udelukkende omfatter udgifter og indtægter som omhandlet i artikel 4, stk. 1, artikel 5 og artikel 43 i forordning (EU) nr. 1306/2013 og anvendelsen af de finansielle midler, det har fået stillet til rådighed til betaling af de tilsvarende udgifter. I dette regnskab skal der kunne skelnes mellem finansielle oplysninger for EGFL og ELFUL, og der skal kunne fremlægges separate finansielle oplysninger for hver af dem.
2. Betalingsorganerne i de medlemsstater, der ikke har indført euroen, fører et regnskab, hvor beløbene er udtrykt i den valuta, som udgifter er afholdt i og indtægter oppebåret i. For at alle deres udgifter og indtægter kan blive konsolideret, skal de dog kunne udlevere de tilsvarende beløb i national valuta og i euro.
3. For så vidt angår ELFUL, fører hvert betalingsorgan, der er udpeget til et program for udvikling af landdistrikterne, et regnskab, så alle posteringer kan identificeres for hvert program og hver foranstaltning. Regnskabet skal især indeholde følgende:
a)
de offentlige udgifter og EU's bidrag til hver foranstaltning
b)
de beløb, der skal inddrives hos modtagerne på grund af uregelmæssigheder eller forsømmelighed
c)
de beløb, der er inddrevet med angivelse af den oprindelige postering.
AFDELING 2
EGFL-regnskaber
Artikel 9
Oplysninger, som medlemsstaterne skal stille til rådighed
Medlemsstaterne indsamler oplysninger om de samlede udgifter og formålsbestemte indtægter, der er afholdt eller oppebåret hver uge, og stiller dem til rådighed for Kommissionen på følgende betingelser:
a)
senest den tredje arbejdsdag i hver uge oplysninger om de samlede udgifter og formålsbestemte indtægter, der er afholdt eller oppebåret siden månedens begyndelse til slutningen af den foregående uge
b)
senest den tredje arbejdsdag i måneden, når ugen strækker sig over to måneder, oplysninger om de samlede udgifter og formålsbestemte indtægter, der er afholdt eller oppebåret i den foregående måned.
Artikel 10
Oplysninger, som medlemsstaterne skal indsende
1. I henhold til artikel 102, stk. 1, første afsnit, litra c), nr. i) og ii), i forordning (EU) nr. 1306/2013 sender medlemsstaterne Kommissionen følgende oplysninger og dokumenter elektronisk på betingelserne i artikel 11 og 12 i nærværende forordning:
a)
senest den tredje arbejdsdag i hver måned oplysninger om de samlede udgifter og formålsbestemte indtægter, der er afholdt eller oppebåret i den foregående måned, på grundlag af det forlæg, som Kommissionen stiller til rådighed for medlemsstaterne gennem informationssystemerne, og alle oplysninger, der kan forklare mærkbare afvigelser mellem de overslag, der er udarbejdet i henhold til stk. 2, litra a), nr. iii), i denne artikel, og de udgifter og formålsbestemte indtægter, der er afholdt eller oppebåret
b)
senest den 12. i hver måned den udgiftsanmeldelse, der er nævnt i artikel 18, stk. 3, i forordning (EU) nr. 1306/2013. Meddelelsen om udgifter og formålsbestemte indtægter, der er afholdt eller oppebåret fra den 1. til den 15. oktober, indsendes dog senest den 27. oktober.
2. Den i stk. 1, litra b), nævnte udgiftsanmeldelse består af:
a)
en opgørelse, som hvert betalingsorgan har udarbejdet på grundlag af det forlæg, som Kommissionen stiller til rådighed for medlemsstaterne gennem informationssystemerne, over data opdelt efter kontoplanen for EU's budget efter udgifts- og indtægtstype og en mere detaljeret kontoplan, der stilles til rådighed for medlemsstaterne, og som omfatter:
i)
de udgifter og formålsbestemte indtægter, der er afholdt eller oppebåret i løbet af den foregående måned
ii)
de samlede udgifter og formålsbestemte indtægter, der er afholdt eller oppebåret fra regnskabsårets begyndelse til udgangen af den foregående måned
iii)
overslagene over udgifter og formålsbestemte indtægter, som afhængigt af det enkelte tilfælde:
-
alene vedrører den igangværende måned og de to følgende måneder
-
vedrører den igangværende måned, de to følgende måneder og perioden indtil udgangen af regnskabsåret
iv)
yderligere data om nødvendigt
b)
en sammenfattende oversigt, som medlemsstaten har udarbejdet på grundlag af det forlæg, som Kommissionen stiller til rådighed for medlemsstaterne gennem informationssystemerne, over de data, der omhandles i litra a), for alle dens betalingsorganer
c)
regnskaber over udgifterne til og indtægterne fra offentlig intervention, jf. artikel 19, stk. 2.
3. Alle finansielle oplysninger, der kræves i henhold til denne artikel, meddeles i euro.
Artikel 11
Almindelige bestemmelser for anmeldelse af udgifter og formålsbestemte indtægter
1. De udgifter og formålsbestemte indtægter, som betalingsorganerne anmelder for en måned, skal svare til de betalinger og inkasseringer, der reelt har fundet sted i den måned, jf. dog de særlige bestemmelser for anmeldelser af udgifter og indtægter i forbindelse med offentlig oplagring i artikel 12.
Disse udgifter og indtægter bogføres på EGFL-budgettet for et regnskabsår N.
Dog gælder følgende:
a)
Udgifter, der kan betales, før bestemmelsen om, at de skal afholdes helt eller delvis af EGFL, tages i anvendelse, kan kun anmeldes:
-
for den måned, hvor nævnte bestemmelse blev taget i anvendelse
eller
-
for måneden, efter at nævnte bestemmelse blev taget i anvendelse.
b)
De formålsbestemte indtægter, som medlemsstaten skylder Kommissionen, skal anmeldes for den måned, hvor fristen for betaling af de tilsvarende beløb ifølge EU's retsforskrifter udløber.
c)
De korrektioner, som Kommissionen træffer beslutning om i forbindelse med regnskabsafslutningen og den efterprøvende regnskabsafslutning, bliver af Kommissionen direkte fratrukket eller lagt til de månedlige betalinger, jf. artikel 33, stk. 2, eller artikel 34, stk. 8. Medlemsstaterne anfører dog korrektionerne i anmeldelsen for den måned, som korrektionerne foretages for.
2. Udgifterne og de formålsbestemte indtægter tages i betragtning den dato, hvor betalingsorganets konto er blevet debiteret eller krediteret. For betalinger kan den dato, hvor det pågældende organ har udstedt og sendt betalingsanvisningen til et pengeinstitut eller modtageren, dog tages i betragtning. Hvert enkelt betalingsorgan skal anvende den samme metode i hele regnskabsåret.
3. De udgifter og formålsbestemte indtægter, der anmeldes i henhold til stk. 1, kan indbefatte korrektioner af beløb, der er anmeldt for tidligere måneder i det samme regnskabsår.
Hvis korrektionerne af de formålsbestemte indtægter hos et betalingsorgan fører til, at der anmeldes negative formålsbestemte indtægter for en budgetpost, overføres de overskydende korrektioner til den følgende måned. De reguleres eventuelt ved regnskabsafslutningen for det pågældende år.
4. Betalingsordrer, der ikke er blevet udført, og betalinger, der er debiteret kontoen og derefter atter krediteret, fratrækkes udgifterne for den måned, hvor betalingsorganet får meddelelse om, at betalingen ikke er blevet foretaget eller er blevet annulleret.
5. Er betalinger, som skal erlægges af EGFL, belastet af fordringer, anses de med henblik på anvendelsen af stk. 1 for at være fuldt ud foretaget:
a)
på datoen for udbetalingen af det beløb, der endnu skyldes til støttemodtageren, hvis fordringen er mindre end den fastsatte udgift
b)
på modregningsdatoen, hvis udgiften er mindre end eller lig med fordringen.
6. De samlede data om udgifter og formålsbestemte indtægter, der kan konteres et bestemt regnskabsår, og som skal sendes til Kommissionen senest den 27. oktober, kan kun korrigeres i forbindelse med det årsregnskab, der skal forelægges Kommissionen i henhold til artikel 102, stk. 1, første afsnit, litra c), nr. iii), i forordning (EU) nr. 1306/2013.
Artikel 12
Særlige bestemmelser for anmeldelse af udgifter til offentlig oplagring
1. Til udarbejdelse af anmeldelsen af udgifter til offentlig oplagring tages de foranstaltninger i betragtning, som er bogført ved udgangen af en given måned i betalingsorganets regnskab, og som har fundet sted fra begyndelsen af det bogføringsår, der er defineret i artikel 3, stk. 3, første afsnit, litra a), i delegeret forordning (EU) nr. 907/2014, til udgangen af den nævnte måned.
2. Denne udgiftsanmeldelse omfatter de værdier og beløb, som er fastsat i henhold til artikel 17 og 18 i nærværende forordning og artikel 4 i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 906/2014 (11), og som betalingsorganerne har bogført i løbet af den måned, der følger efter den måned, som foranstaltningerne vedrører.
Dog gælder følgende:
a)
Værdier og beløb vedrørende foranstaltninger, der er gennemført i september, bogfører betalingsorganerne senest den 15. oktober.
b)
De samlede nedskrivninger, jf. artikel 3, stk. 1, litra e), i delegeret forordning (EU) nr. 906/2014, bogføres på den dato, som er fastsat i beslutningen herom.
Artikel 13
Kommissionens betalingsbeslutning
1. På grundlag af de data, der indsendes i henhold til artikel 10, stk. 1, litra b), i nærværende forordning, træffer Kommissionen beslutning om og foretager de månedlige betalinger i henhold til artikel 18, stk. 3, i forordning (EU) nr. 1306/2013, idet der dog kan foretages korrektioner ved senere beslutninger, jf. artikel 51 og 52 i forordning (EU) nr. 1306/2013 og under hensyntagen til nedsættelser og suspensioner i henhold til artikel 41 i nævnte forordning.
2. Hvis de samlede udgifter, som medlemsstaterne har anmeldt for det følgende regnskabsår, overstiger tre fjerdedele af det løbende regnskabsårs samlede bevillinger, indgås de forudgående forpligtelser, der omhandles i artikel 170, stk. 3, i forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012, og de tilsvarende månedlige betalinger erlægges, proportionalt med udgiftsanmeldelserne indtil 75 % af det løbende regnskabsårs bevillinger. Kommissionen genfordeler det restbeløb, medlemsstaterne ikke har fået godtgjort, ved beslutningerne om senere godtgørelser.
Artikel 14
Tilrådighedsstillelse af midler for medlemsstaterne
1. Når Kommissionen har truffet beslutning om de månedlige betalinger, stiller den inden for rammerne af budgetbevillingerne de finansielle midler til rådighed for medlemsstaterne, der skal til for at dække de udgifter, som skal finansieres af EGFL, med fradrag af det beløb, som svarer til de formålsbestemte indtægter, på den konto, som hver medlemsstat har åbnet.
Hvis fratrækningen af de formålsbestemte indtægter i de udbetalinger, som Kommissionen skal foretage, resulterer i et negativt beløb for en medlemsstat, overføres de overskydende negative beløb til de følgende måneder.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen betegnelse og nummer på den konto, som er nævnt i stk. 1, i det format, som Kommissionen har stillet til deres rådighed.
Artikel 15
Fremsendelse af oplysninger i forbindelse med offentlig intervention
1. Betalingsorganerne fremsender til Kommissionen:
a)
efter anmodning fra Kommissionen de dokumenter og oplysninger, der er omhandlet i artikel 3, stk. 7, i delegeret forordning (EU) nr. 907/2014 og de supplerende nationale administrative bestemmelser, der er vedtaget med henblik på anvendelse og forvaltning af interventionsforanstaltningerne
b)
på den dag, som er bestemt i artikel 10, stk. 1, litra b), i nærværende forordning, oplysningerne om offentlig oplagring på grundlag af det forlæg, som Kommissionen stiller til rådighed for medlemsstaterne gennem informationssystemerne.
2. De relevante informationssystemer, der er nævnt i artikel 24, anvendes til at foretage anmeldelser og informationsudveksling og udarbejde dokumenter vedrørende udgifter til offentlig intervention.
Artikel 16
Indholdet i de regnskaber over offentlig oplagring, som betalingsorganerne skal føre
1. Lagerregnskaberne, der omhandles i artikel 3, stk. 3, første afsnit, litra a), i delegeret forordning (EU) nr. 907/2014, indeholder følgende kategorier af elementer vist særskilt:
a)
konstaterede produktmængder ved indlagring og udlagring med eller uden fysisk flytning
b)
mængder, der er anvendt til gratis uddeling i henhold til Den Europæiske Fond for Bistand til de Socialt Dårligst Stillede og bogført i henhold til artikel 4, stk. 3, i delegeret forordning (EU) nr. 906/2014, med særskilt angivelse af mængder, der overføres til en anden medlemsstat
c)
mængder, der er gjort til genstand for prøveudtagning, med særskilt angivelse af prøveudtagninger foretaget af køberne
d)
mængder, der efter besigtigelse som led i den årlige beholdningsopgørelse eller i forbindelse med kontrol efter interventionsovertagelsen ikke længere kan ompakkes, og som gøres til genstand for underhåndssalg
e)
mængder, der mangler af identificerbare eller ikke-identificerbare årsager, herunder mankoer svarende til lovlige tolerancer
f)
forringede mængder
g)
overskudsmængder
h)
mankoer, der overskrider tolerancerne
i)
indlagrede mængder, som viser sig ikke at opfylde betingelserne, og hvis overtagelse derfor afvises
j)
oplagrede nettomængder ved udgangen af hver måned eller ved bogføringsårets udgang, som overføres til den følgende måned eller det følgende bogføringsår.
2. Regnskaberne, der omhandles i artikel 3, stk. 3, første afsnit, litra a), i delegeret forordning (EU) nr. 907/2014, indeholder følgende:
a)
værdien af de mængder, der er omhandlet i stk. 1, litra a), i denne artikel, med særskilt angivelse af værdien af de købte mængder og de solgte mængder
b)
den regnskabsmæssige værdi af de mængder, der er anvendt eller overtaget i henhold til den ordning for gratis uddeling, der er omhandlet i stk. 1, litra b), i denne artikel
c)
de finansieringsomkostninger, der er omhandlet i artikel 3, stk. 1, litra a), i delegeret forordning (EU) nr. 906/2014
d)
de udgifter til fysiske foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 3, stk. 1, litra b) og c), i delegeret forordning (EU) nr. 906/2014
e)
beløb som følge af nedskrivninger, der er omhandlet i artikel 3, stk. 1, litra e), i delegeret forordning (EU) nr. 906/2014
f)
beløb, der er opkrævet eller inddrevet hos sælgere, købere og oplagringsvirksomheder, med undtagelse af de beløb, der er omhandlet i artikel 20, stk. 2, i nærværende forordning
g)
beløb hidrørende fra underhåndssalg foretaget efter den årlige beholdningsopgørelse eller efter kontrollen, når produkterne er overtaget på interventionslagrene
h)
tab og gevinster i forbindelse med udlagring af produkter under hensyn til de i litra e) i dette stykke omhandlede nedskrivninger
i)
andre debet- og kreditelementer, bl.a. svarende til de mængder, der er omhandlet i stk. 1, litra c)-g), i denne artikel
j)
den gennemsnitlige regnskabsmæssige værdi, alt efter omstændighederne udtrykt i ton eller hektoliter.
Artikel 17
Bogføring af offentlig intervention
1. De elementer, der er omhandlet i artikel 16, bogføres med de mængder, værdier, beløb og gennemsnit, som betalingsorganerne rent faktisk har konstateret, eller med værdier og beløb beregnet på grundlag af de faste beløb, som Kommissionen har fastsat.
2. De konstateringer og beregninger, der er omhandlet i stk. 1, foretages med forbehold af, at følgende regler efterleves:
a)
Udlagringsomkostninger for mængder, hvor der er konstateret mangler eller forringelser i henhold til reglerne i bilag VI og VII til delegeret forordning (EU) nr. 906/2014, medregnes kun med de mængder, der rent faktisk er solgt og udlagret.
b)
Mængder, der er registreret som mankoer ved en overførsel mellem medlemsstater, betragtes ikke som indlagrede i bestemmelsesmedlemsstaten, og der indrømmes ingen faste indlagringsomkostninger.
c)
Ved transport eller overførsel medregnes de ind- og udlagringsomkostninger, der fastsættes som et fast beløb med henblik herpå, medmindre de pågældende omkostninger ifølge EU-reglerne anses for at udgøre en integrerende del af transportomkostningerne.
d)
Medmindre EU-reglerne indeholder særlige bestemmelser, medregnes beløb hidrørende fra salg af forringede produkter og eventuelle andre beløb, som er modtaget i den sammenhæng, ikke i EGFL's regnskab.
e)
Eventuelt fastlagte overskudsmængder bogføres med et negativt beløb under mankoerne i lageropgørelsen og -bevægelserne. Disse mængder medregnes ved fastlæggelsen af de mængder, der overstiger tolerancen.
f)
Andre stikprøver end dem, der tages af køberne, bogføres i overensstemmelse med punkt 2, litra a), i bilag VII til delegeret forordning (EU) nr. 906/2014.
3. Korrektioner, som Kommissionen foretager vedrørende de elementer, der er omhandlet i artikel 16, for det igangværende bogføringsår, meddeles Komitéen for Landbrugsfondene. De kan meddeles medlemsstaterne i forbindelse med en beslutning om månedlig betaling eller, dersom en sådan ikke træffes, beslutningen om regnskabsafslutning. Betalingsorganerne bogfører dem på de betingelser, der er fastsat i nævnte beslutning.
Artikel 18
Datoer for bogføring af indtægter og udgifter og varebevægelser vedrørende offentlig intervention
1. De forskellige udgifts- og indtægtsposter bogføres den dato, hvorpå den fysiske foranstaltning i henhold til den offentlige intervention finder sted, og ved anvendelse af den valutakurs, der er omhandlet i artikel 3, stk. 2, i delegeret forordning (EU) nr. 906/2014.
Dog anvendes følgende datoer i nedenstående tilfælde:
a)
datoen for modtagelsen af modtagne eller inddrevne beløb, jf. artikel 16, stk. 2, litra f) og g), i nærværende forordning
b)
datoen for den faktiske betaling af omkostningerne ved materielle operationer, når disse omkostninger ikke er dækket af faste beløb.
2. De forskellige elementer, der vedrører fysisk flytning af produkterne og forvaltning af lagrene, bogføres på den dato, hvor den materielle operation som følge af interventionsforanstaltningen finder sted.
Dog anvendes følgende datoer i nedenstående tilfælde:
a)
datoen for betalingsorganets overtagelse af varer i overensstemmelse med artikel 31, stk. 2, og artikel 33 i Kommissionens forordning (EU) nr. 1272/2009 (12) vedrørende mængder, der overtages til offentlig oplagring uden ændring af oplagringssted
b)
datoen for konstateringen af de faktiske omstændigheder, for så vidt angår mankoer eller forringede mængder og overskudsmængder
c)
datoen for den faktiske udlagring af produkterne, for så vidt angår underhåndssalg af produkter, som det ikke længere er muligt at ompakke efter besigtigelse som led i den årlige beholdningsopgørelse eller i forbindelse med kontrol efter interventionsovertagelsen, og som forbliver på lageret
d)
den sidste dag i regnskabsåret for eventuelle tab, der overstiger den tolerance, der er omhandlet i artikel 4, stk. 2, i delegeret forordning (EU) nr. 907/2014.
Artikel 19
Beløb finansieret i henhold til offentlig intervention
1. Det beløb, der skal finansieres i henhold til interventionsforanstaltningerne, der er nævnt i artikel 2 i delegeret forordning (EU) nr. 906/2014, bestemmes på grundlag af de regnskaber, der er udarbejdet og ført af betalingsorganerne i overensstemmelse med artikel 3, stk. 3, første afsnit, litra a), i delegeret forordning (EU) nr. 907/2014, og hvor de forskellige indtægts- og udgiftsposter, som er nævnt i artikel 16 i nærværende forordning, er henholdsvis krediteret og debiteret, idet der tages hensyn i nødvendigt omfang til de udgiftsbeløb, der er fastsat i sektorlovgivningen for landbrug.
2. Betalingsorganerne, og hvis nødvendigt koordineringsorganerne, sørger for hver måned og hvert år til Kommissionen på grundlag af de forlæg, som Kommissionen stiller til rådighed for medlemsstaterne gennem informationssystemerne, elektronisk at overføre de oplysninger, der er nødvendige i forbindelse med finansieringen af offentlige oplagringsudgifter, og de regnskaber, der viser udgifter og indtægter vedrørende offentlig oplagring i form af tabeller (P-STO-tabeller), inden den dag, der er fastsat i artikel 10, stk. 1, litra b), og inden den dato, der er fastsat i artikel 30, stk. 2.
Artikel 20
Anmeldelser af udgifter og indtægter vedrørende offentlig intervention
1. EGFL-finansieringen i henhold til de interventionsforanstaltninger, der er nævnt i artikel 2 i delegeret forordning (EU) nr. 906/2014, skal være lig med udgiften, som er beregnet på grundlag af oplysninger fra betalingsorganet, efter fradrag af eventuelle indtægter, der er genereret af interventionsforanstaltningerne, valideret af det informationssystem, som Kommissionen har oprettet, og medtaget af betalingsorganet i dettes udgiftsanmeldelse, som er udarbejdet i overensstemmelse med artikel 12 i denne forordning.
2. Beløb, der er inddrevet i henhold til artikel 54 i forordning (EU) nr. 1306/2013, og beløb modtaget eller inddrevet fra sælgere, købere og oplagringsvirksomheder, som opfylder de kriterier, der er fastlagt i artikel 43 i samme forordning, skal anmeldes til EGFL-budgettet i henhold til de betingelser, som er fastlagt i artikel 10, stk. 2, litra a), i nærværende forordning.
AFDELING 3
ELFUL-regnskaber
Artikel 21
Prognose for finansieringsbehov
For hvert program for udvikling af landdistrikterne som nævnt i artikel 6 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1305/2013 (13) og i overensstemmelse med artikel 102, stk. 1), første afsnit, litra c), nr. ii), i forordning (EU) nr. 1306/2013 sender medlemsstaterne to gange årligt, dvs. senest den 31. januar og den 31. august, Kommissionen deres overslag over de beløb, der skal finansieres af ELFUL for det igangværende regnskabsår. Desuden sender medlemsstaterne et ajourført overslag over deres finansieringsbehov for det følgende regnskabsår.
Disse overslag og de ajourførte overslag sendes ved hjælp af strukturerede data gennem informationssystemet SFC2014 som fastsat i kapitel I i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 184/2014 (14).
Artikel 22
Udgiftsanmeldelser
1. Betalingsorganerne anmelder udgifter for hvert program for udvikling af landdistrikterne som nævnt i artikel 6 i forordning (EU) nr. 1305/2013.
For hver foranstaltning til udvikling af landdistrikterne specificerer betalingsorganerne i en udgiftsanmeldelse følgende:
a)
de refusionsberettigede offentlige udgifter, hvortil betalingsorganet reelt har betalt den tilsvarende støtte fra ELFUL i hver af den referenceperiode, der er angivet i stk. 2 i denne artikel
b)
de yderligere oplysninger om finansielle instrumenter, der omhandles i del II, afsnit IV, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (15)
c)
de yderligere oplysninger om forskud udbetalt til støttemodtagere som omhandlet i artikel 75, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1306/2013
d)
det inddrevne beløb i den igangværende periode jf. stk. 2 i denne artikel.
2. Når Kommissionen har godkendt programmerne for udvikling af landdistrikterne, sender medlemsstaterne i henhold til artikel 102, stk. 1, første afsnit, litra c), nr. i), i forordning (EU) nr. 1306/2013 Kommissionen deres udgiftsanmeldelser inden følgende frister:
a)
senest den 30. april for udgifter for perioden fra den 1. januar til den 31. marts
b)
senest den 31. juli for udgifter for perioden fra den 1. april til den 30. juni
c)
senest den 10. november for udgifter for perioden fra den 1. juli til den 15. oktober
d)
senest den 31. januar for udgifter for perioden fra den 16. oktober til den 31. december.
Alle udgifter betalt af betalingsorganerne til støttemodtagerne i overensstemmelse med artikel 65, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1303/2013 forud for godkendelsen af et program for udvikling af landdistrikterne jf. artikel 6 i forordning (EU) nr. 1305/2013 afholdes dog på medlemsstaternes ansvar og anmeldes til Kommissionen i den første udgiftsanmeldelse efter vedtagelsen af dette program. Samme regel finder tilsvarende anvendelse, hvis der er foretaget en ændring af et program for udvikling af landdistrikterne jf. artikel 11 i forordning (EU) nr. 1305/2013.
3. Betalingsorganerne skal foretage udgiftsanmeldelserne i form af strukturerede data for programmerne for udvikling af landdistrikterne i informationssystemet SFC2014 som fastsat i kapitel I i gennemførelsesforordning (EU) nr. 184/2014.
4. I tilfælde, hvor Kommissionen kræver yderligere overvågning pga. manglende eller uklare oplysninger eller som følge af en uenighed, divergerende fortolkninger eller uoverensstemmelser om en udgiftsanmeldelse for en referenceperiode, som bl.a. skyldes manglende indsendelse af de oplysninger, der kræves i henhold til forordning (EU) nr. 1305/2013 og de retsakter fra Kommissionen, der er vedtaget i medfør af nævnte forordning, eller som følge af alvorlige tegn på, at udgifterne i en udgiftsanmeldelse kan være påvirket af uregelmæssigheder, eller at forvaltnings- og kontrolsystemet for udvikling af landdistrikter kan fungere mangelfuldt, skal medlemsstaten, efter anmodning fra Kommissionen, indgive yderligere oplysninger inden for en frist, som fastsættes i nævnte anmodning, alt efter hvor alvorligt problemet er.
Den betalingsfrist, der er fastsat for mellemliggende betalinger i artikel 36, stk. 5, i forordning (EU) nr. 1306/2013, kan afbrydes for hele eller en del af det beløb, som der anmodes om betaling af, fra det tidspunkt, anmodningen om oplysninger sendes, indtil de ønskede oplysninger modtages, dog ikke senere end den maksimale periode, der er fastlagt i artikel 83, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1303/2013.
Hvis den pågældende medlemsstat undlader at besvare anmodningen om yderligere oplysninger inden for den frist, som blev fastsat i anmodningen, eller hvis svaret anses for utilfredsstillende eller antyder, at der er tale om manglende overholdelse af de gældende regler eller om misbrug af EU-midler, kan Kommissionen suspendere eller nedsætte betalinger i overensstemmelse med artikel 41 i forordning (EU) nr. 1306/2013.
5. De udgifter, der anmeldes for en periode, kan indbefatte korrektioner af beløb, der er anmeldt for tidligere anmeldelsesperioder i det samme regnskabsår for landbruget.
Korrektion af udgifter og formålsbestemte indtægter, der kan konteres det regnskabsår, som ikke er anført i udgiftsanmeldelserne nævnt i stk. 2, litra a), b) og c), og som skal sendes til Kommissionen, kan kun foretages i forbindelse med det årsregnskab, der skal forelægges Kommissionen i henhold til artikel 102, stk. 1, første afsnit, litra c), nr. iii), i forordning (EU) nr. 1306/2013.
Artikel 23
Beregning af det beløb, der skal betales
1. EU's bidrag, der skal betales til dækning af de refusionsberettigede offentlige udgifter, beregnes for hver foranstaltning og hver referenceperiode på grundlag af finansieringsplanen, der er omhandlet i artikel 8, stk. 1, litra h), i forordning (EU) nr. 1305/2013, som var i kraft den første dag af den pågældende periode. Beregningen omfatter de korrektioner af EU's bidrag, som er anmeldt i udgiftsanmeldelsen for den pågældende periode.
2. Overstiger de samlede EU-bidrag, der er udbetalt til programmet for udvikling af landdistrikter, det samlede beløb, der er programmeret til en foranstaltning til udvikling af landdistrikter, begrænses det beløb, der skal betales, til det beløb, som er programmeret for den pågældende foranstaltning, jf. dog loftet i artikel 34, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1306/2013. Ethvert EU-bidrag, der udelukkes som følge heraf, kan udbetales senere på betingelse af, at medlemsstaten har forelagt en tilpasset finansieringsplan, som Kommissionen har godkendt.
3. Kommissionen indbetaler EU-bidraget på den konto eller de konti, som hver medlemsstat har åbnet, hvis der er budgetmidler til rådighed.
Medlemsstaterne meddeler Kommissionen kontobetegnelse og -nummer i det format, som Kommissionen har stillet til deres rådighed.
AFDELING 4
Fælles bestemmelser for EGFL og ELFUL
Artikel 24
Elektronisk udveksling af oplysninger og dokumenter
1. Kommissionen definerer informationssystemer, så der elektronisk kan udveksles dokumenter og oplysninger mellem den og medlemsstaterne som led i den fremsendelse og indhentning af oplysninger, som skal finde sted i henhold til artikel 102 i forordning (EU) nr. 1306/2013 og de fornødne gennemførelsesbestemmelser hertil. Den underretter medlemsstaterne om de almindelige betingelser for indførelsen af disse systemer i Komitéen for Landbrugsfondene.
2. Informationssystemerne nævnt i stk. 1 kan især bruges til at behandle følgende:
a)
de data, der er nødvendige for de finansielle transaktioner, navnlig dem, der vedrører betalingsorganernes måneds- og årsregnskaber, udgifts- og indtægtsanmeldelser og fremsendelsen af de oplysninger og dokumenter, som er nævnt i artikel 3 i delegeret forordning (EU) nr. 907/2014 og artikel 10, 11, 14, 15, 19, 20, 23 og 29 i nærværende forordning
b)
dokumenter af fælles interesse, som gør det muligt at overvåge måneds- og årsregnskaber og få indblik i de oplysninger og dokumenter, som betalingsorganerne skal stille til rådighed for Kommissionen
c)
EU-bestemmelser og retningslinjer fra Kommissionen til de myndigheder, der i henhold til forordning (EU) nr. 1306/2013 er godkendt og udpeget til at forestå finansieringen af den fælles landbrugspolitik, og retningslinjer for harmoniseret anvendelse af de pågældende retsforskrifter.
3. Formen og indholdet af de dokumenter, der omhandles i artikel 10, 19, 20 og 23 samt artikel 30, stk. 1, litra a), b) og d), fastlægges ved hjælp af forlæg, som stilles til rådighed af Kommissionen for medlemsstaterne gennem informationssystemer.
Kommissionen tilpasser og ajourfører forlæggene efter at have informeret Komitéen for Landbrugsfondene herom.
4. De informationssystemer, der er nævnt i stk. 1, kan indeholde de værktøjer, der er nødvendige for, at Kommissionen kan registrere data og forvalte regnskaberne for fondene, og de værktøjer, der er nødvendige for beregning af de faste udgifter eller de udgifter, som kræver anvendelse af ensartede metoder, navnlig i forbindelse med finansielle omkostninger og nedskrivninger.
5. Dataene om de finansielle transaktioner meddeles, indlæses og ajourføres i de informationssystemer, der er omhandlet i stk. 1, under betalingsorganernes ansvar af betalingsorganerne selv eller af organer, som får denne opgave overdraget, eventuelt via de godkendte koordineringsorganer, jf. artikel 7, stk. 4, i forordning (EU) nr. 1306/2013.
6. Hvis der i forbindelse med et dokument eller en procedure, der er omhandlet i forordning (EU) nr. 1306/2013 eller i de retsakter, som Kommissionen har vedtaget i medfør heraf, kræves en underskrift fra en bemyndiget person eller godkendelse fra en person i et eller flere af procedurens led, skal de informationssystemer, der bruges til at sende sådanne dokumenter, gøre det muligt entydigt at identificere hver enkelt person og frembyde rimelige garantier for, at dokumenternes indhold ikke kan ændres, også for procedurens forskellige led, i overensstemmelse med EU-retsforskrifterne. Hvad angår de udgiftsanmeldelser og den forvaltningserklæring, der vedlægges årsregnskaberne, jf. artikel 102, stk. 1, første afsnit, litra c), nr. i) og iii), i forordning (EU) nr. 1306/2013, skal de dokumenter, som sendes elektronisk, også opbevares i deres originale form af betalingsorganerne eller også de koordineringsorganer, som er godkendt i henhold til artikel 7, stk. 2 og 4, i samme forordning.
7. Elektroniske og digitale dokumenter skal opbevares i hele den periode, som er fastsat i artikel 32 i nærværende forordning.
8. I tilfælde af eventuelle funktionsfejl i et informationssystem eller en ustabil forbindelse kan medlemsstaten med Kommissionens forudgående godkendelse sende dokumenterne i en anden form, som Kommissionen fastsætter betingelserne for.
Artikel 25
Suspendering af betalingen i tilfælde af sen indsendelse
I de gennemførelsesretsakter, hvori der fastlægges månedlige udbetalinger jf. artikel 18, stk. 3, i forordning (EU) nr. 1306/2013 eller mellemliggende betalinger jf. artikel 36 i samme forordning, tages der hensyn til den suspendering af betalinger, der er fastsat i henhold til artikel 42 i samme forordning.
Artikel 26
Erhvervelse af satellitbilleder
1. Med henblik på artikel 21 i forordning (EU) nr. 1306/2013 skal hver medlemsstat informere Kommissionen inden 1. november hvert år:
a)
om den ønsker, at Kommissionen erhverver de satellitbilleder, der er nødvendige for dens kontrolprogram og/eller dens kvalitetskontrol af systemet til identifikation af parceller
b)
om det område, der skal kontrolleres, og antallet af planlagte kontrolområder.
2. Medlemsstater, der anmoder Kommissionen om at optage satellitbillederne, skal i samarbejde med Kommissionen og inden 15. januar efter meddelelsen af de i stk. 1 nævnte oplysninger færdiggøre de områder, der skal dækkes, og tidsplanen for optagelse af disse billeder.
3. Kommissionen skal gratis stille de satellitbilleder, den har erhvervet, til rådighed for medlemsstaternes befuldmægtigede repræsentanter. Disse repræsentanter skal overholde de ophavsretlige regler, der er fastsat i kontrakterne med leverandørerne, og returnere billederne efter endt arbejde.
4. Hvis det samlede antal anmodninger, som medlemsstaterne modtager, overstiger det budget, som er til rådighed for anvendelse af artikel 21 i forordning (EU) nr. 1306/2013, træffer Kommissionen afgørelse om at begrænse det antal satellitbilleder, der skal leveres, idet den bestræber sig på at udnytte de tilgængelige ressourcer så effektivt som muligt.
KAPITEL III
REGNSKABSAFSLUTNING
AFDELING 1
Inddrivelse af gæld
Artikel 27
Renter på inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb
1. Medmindre andet er angivet i sektorlovgivningen om landbruget, beregnes renten på de uretmæssigt udbetalte beløb, der skal inddrives som følge af uregelmæssigheder eller forsømmeligheder, for perioden mellem udløbet af den betalingsfrist, der er oplyst til støttemodtageren i opkrævningen, og datoen for tilbagebetalingen eller fradraget. Betalingsfristen må ikke være mere end 60 dage efter opkrævningen.
2. Den rentesats, der anvendes, må under ingen omstændigheder være lavere end den rentesats, der er fastsat ved national lov i forbindelse med inddrivelse af sammenlignelige uretmæssigt udbetalte beløb eller fordringer.
Artikel 28
Inddrivelse ved modregning
Uanset eventuelle andre nationale håndhævelsesforanstaltninger modregner medlemsstaterne en eventuel udestående gæld for en modtager, der er fastslået i overensstemmelse med den nationale lovgivning, i en eventuel fremtidig betaling, som skal foretages af det betalingsorgan, der er ansvarlig for inddrivelsen af gæld fra den samme modtager.
AFDELING 2
Afslutning
Artikel 29
Årsregnskabernes indhold
De årsregnskaber, der er omhandlet i artikel 102, stk. 1, første afsnit, litra c), nr. iii), i forordning (EU) nr. 1306/2013, omfatter:
a)
de formålsbestemte indtægter, der er omhandlet i artikel 43 i samme forordning
b)
udgifterne for EGFL efter fradrag af eventuelle uretmæssigt udbetalte beløb, der endnu ikke er inddrevet ved udgangen af regnskabsåret, bortset fra de beløb, der er omhandlet i litra f) i denne artikel, herunder eventuelle påløbne renter, opdelt på konti og underkonti på EU-budgettet
c)
udgifterne for ELFUL angivet i program, foranstaltning og specifik bidragssats. Den årlige udgiftsoversigt skal også indeholde oplysninger om de inddrevne beløb. Når et program er afsluttet, vil eventuelle uretmæssigt udbetalte beløb, der endnu ikke er inddrevet, bortset fra de beløb, der er omhandlet i litra f) i denne artikel, herunder eventuelle påløbne renter, blive fratrukket udgifterne for det pågældende regnskabsår
d)
en tabel over forskelle, fordelt på konti og underkonti eller for ELFUL's vedkommende på program, foranstaltning, specifik bidragssats og fokusområde, mellem de udgifter og de formålsbestemte indtægter, der er anmeldt i årsregnskabet, og dem, der er anført for samme periode i de dokumenter, der er omhandlet i artikel 10, stk. 1, litra b), i denne forordning hvad angår EGFL, og forordningens artikel 22, stk. 2, for ELFUL's vedkommende, ledsaget af en redegørelse for hver forskel
e)
særskilt de finansielle byrder, der påhviler henholdsvis den berørte medlemsstat og EU i overensstemmelse med artikel 54, stk. 2, første afsnit, og artikel 54, stk. 3, i forordning (EU) nr. 1306/2013
f)
tabellen over uretmæssigt udbetalte beløb, der stadig skal inddrives ved regnskabsårets udgang, og som skyldes uregelmæssigheder som defineret i artikel 1, stk. 2, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 (16), herunder eventuelle sanktioner, som er fastsat i unionsreglerne for de enkelte sektorer, og påløbne renter, efter det forlæg, der er fastsat i bilag II til denne forordning
g)
et uddrag fra debitorbogholderiet af de beløb, der skal inddrives og krediteres enten EGFL eller ELFUL, bortset fra de beløb, der er omhandlet i litra b), c) og f) i denne artikel, herunder eventuelle sanktioner og påløbne renter, efter det forlæg, der er fastsat i bilag III til denne forordning
h)
en oversigt over interventionerne og en liste over lagerbeholdninger og oplagringssteder ved regnskabsårets afslutning
i)
bekræftelse af, at udgifter, formålsbestemte indtægter og oplysninger om alle lagerbevægelser på interventionslagre opbevares i betalingsorganets registre og regnskaber
j)
ultimosaldoen ved regnskabsårets afslutning for uudnyttede/uafsluttede kumulerede forskud udbetalt af medlemsstaterne til støttemodtagerne, fordelt for EGFL's vedkommende på foranstaltning og for ELFUL's vedkommende på program med angivelse af de finansielle instrumenter for hvert program. Angående de finansielle instrumenter vedrører ultimosaldoen beløb, som Kommissionen har udbetalt, og som hverken er blevet anvendt af medlemsstaterne til udbetaling til de endelige modtagere eller forpligtet til garantikontrakter i overensstemmelse med artikel 42, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1303/2013.
Artikel 30
Videregivelse af oplysninger
1. Med henblik på den regnskabsafslutning, der er omhandlet i artikel 51 i forordning (EU) nr. 1306/2013, tilsender medlemsstaterne Kommissionen:
a)
de konti, der indgår i årsregnskabet, og som er omhandlet i artikel 29 i denne forordning
b)
udtalelsen og rapporterne, som er udarbejdet af det eller de certificeringsorganer, der er omhandlet i artikel 5, stk. 3 og 4, i nærværende forordning
c)
en komplet registrering af alle de regnskabsoplysninger, der er nødvendige til statistik- og kontrolformål
d)
forvaltningserklæringen, jf. denne forordnings artikel 3.
2. De dokumenter og regnskabsoplysninger, der er omhandlet i stk. 1, fremsendes til Kommissionen senest den 15. februar i året efter udgangen af det regnskabsår, som de vedrører. De dokumenter, der er omhandlet i stk. 1, litra a), b) og d), fremsendes i ét eksemplar sammen med en elektronisk kopi i den form og på de betingelser, der er fastsat af Kommissionen i henhold til artikel 24.
3. Efter anmodning fra Kommissionen eller på en medlemsstats initiativ kan der fremsendes yderligere oplysninger til Kommissionen om regnskabsafslutning inden for en frist, der fastsættes af Kommissionen under hensyn til omfanget af det arbejde, det kræver at fremskaffe de pågældende oplysninger. Hvis sådanne oplysninger ikke foreligger, kan Kommissionen foretage regnskabsafslutningen på grundlag af de foreliggende oplysninger.
4. I behørigt begrundede tilfælde kan Kommissionen godtage en anmodning om senere fremlæggelse af oplysninger, hvis den pågældende anmodning fremsættes før udløbet af fremlæggelsesfristen.
Artikel 31
Regnskabsoplysningernes form og indhold
1. Formen og indholdet af de regnskabsoplysninger, der er omhandlet i artikel 30, stk. 1, litra c), og den måde, hvorpå de skal fremsendes til Kommissionen, fastlægges i overensstemmelse med Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 991/2013 (17).
2. Kommissionen anvender udelukkende regnskabsoplysningerne til følgende formål:
a)
udførelse af dens opgaver i sammenhæng med regnskabsafslutningen i henhold til forordning (EU) nr. 1306/2013
b)
overvågning af udviklingen og udarbejdelse af prognoser i landbrugssektoren.
Der sikres Revisionsretten og Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) adgang til disse oplysninger med henblik på udførelsen af deres opgaver.
3. Personoplysninger, der indgår i de indsamlede regnskabsoplysninger, behandles kun med henblik på formålene i stk. 2. Særlig hvis Kommissionen anvender regnskabsoplysninger til det i stk. 2, første afsnit, litra b), omhandlede formål, skal den gøre disse data anonyme og udelukkende behandle dem i sammenfattet form.
4. Alle spørgsmål om behandling af personoplysninger rettes til Kommissionen som omhandlet i bilag IV.
5. Kommissionen påser, at regnskabsoplysningerne holdes fortrolige og sikre.
Artikel 32
Opbevaring af regnskabsoplysninger
1. De bilag, der tjener som dokumentation for de finansierede udgifter og de formålsbestemte indtægter, der skal oppebæres af EGFL, skal holdes til rådighed for Kommissionen i mindst tre år efter det år, hvor Kommissionen afslutter regnskaberne for det pågældende regnskabsår i henhold til artikel 51 i forordning (EU) nr. 1306/2013.
2. De bilag, der tjener som dokumentation for de finansierede udgifter og de formålsbestemte indtægter, der skal oppebæres af ELFUL, skal holdes til rådighed for Kommissionen i mindst tre år efter det år, hvor betalingsorganets endelige betaling har fundet sted.
3. I tilfælde af uregelmæssigheder eller forsømmelighed skal de i stk. 1 og 2 omhandlede bilag holdes til rådighed for Kommissionen i mindst tre år efter det år, hvor beløbene er inddrevet fuldt ud hos modtageren og krediteret fondene, eller hvor de finansielle konsekvenser af den manglende inddrivelse er fastlagt i henhold til artikel 54, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1306/2013.
4. I tilfælde af en efterprøvende regnskabsafslutning i henhold til artikel 52 i forordning (EU) nr. 1306/2013 skal de i stk. 1 og 2 omhandlede bilag holdes til rådighed for Kommissionen i mindst et år efter det år, hvor den pågældende procedure er afsluttet, eller, dersom en overensstemmelsesbeslutning er genstand for en retslig procedure ved EU-Domstolen, i mindst et år efter det år, hvor den pågældende procedure er afsluttet.
5. De i stk. 1-4 omhandlede bilag holdes til rådighed for Kommissionen i papirudgave, i elektronisk form og/eller i begge former.
Bilag må kun opbevares udelukkende i elektronisk form, hvis det i henhold til den berørte medlemsstats lovgivning er tilladt at anvende elektroniske dokumenter som dokumentation for underliggende transaktioner i forbindelse med domstolsprøvelser.
Hvis dokumenterne kun opbevares i elektronisk form, skal det pågældende system overholde afdeling 3.B) i bilag I til delegeret forordning (EU) nr. 907/2014.
Artikel 33
Finansiel regnskabsafslutning
1. I Kommissionens beslutning om regnskabsafslutning, der er omhandlet i artikel 51 i forordning (EU) nr. 1306/2013, fastsættes de udgifter, der er afholdt i hver enkelt medlemsstat i det pågældende regnskabsår, og som skal anerkendes som berettigede til at blive debiteret fondene, på grundlag af de regnskaber, der er omhandlet i artikel 29 i denne forordning, og eventuelle nedsættelser og suspensioner i henhold til artikel 41 i forordning (EU) nr. 1306/2013.
I beslutningen fastsættes også de beløb, der skal debiteres EU og den berørte medlemsstat i henhold til artikel 54, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1306/2013.
For ELFUL omfatter det beløb, der fastsættes i beslutningen om regnskabsafslutning, de midler, der er genanvendelige ved omfordeling af den pågældende medlemsstat i henhold til artikel 56, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1306/2013.
2. For EGFL fastsættes det beløb, der som følge af beslutningen om regnskabsafslutning skal tilbagebetales af eller udbetales til den enkelte medlemsstat, ved, at de månedlige betalinger, der er foretaget for det pågældende regnskabsår, fratrækkes de udgifter, der er anerkendt for samme år i henhold til stk. 1. Kommissionen trækker dette beløb fra eller lægger det til den månedlige betaling vedrørende de udgifter, der er afholdt i den anden måned efter beslutningen om regnskabsafslutning.
For ELFUL fastsættes det beløb, der som følge af beslutningen om regnskabsafslutning skal tilbagebetales af eller udbetales til den enkelte medlemsstat, ved, at de mellemliggende betalinger, der er foretaget for det pågældende regnskabsår, fratrækkes de udgifter, der er anerkendt for samme år i henhold til stk. 1.
Kommissionen trækker dette beløb fra eller lægger det til den første betaling, som medlemsstaten har indgivet udgiftsanmeldelsen for, efter at beslutningen i henhold til artikel 51 i forordning (EU) nr. 1306/2013 er truffet.
3. Senest den 30. april i året efter regnskabsårets afslutning giver Kommissionen den pågældende medlemsstat meddelelse om resultaterne af sin kontrol af de indsendte oplysninger sammen med eventuelle forslag til ændringer.
4. Hvis Kommissionen af årsager, der må tilskrives den pågældende medlemsstat, ikke er i stand til at afslutte medlemsstatens regnskab inden den 31. maj i det følgende år, underretter Kommissionen denne medlemsstat om de supplerende undersøgelser, som den har til hensigt at foretage i henhold til artikel 47 i forordning (EU) nr. 1306/2013.
5. Bestemmelserne i stk. 1-4 finder tilsvarende anvendelse på formålsbestemte indtægter i henhold til artikel 43 i forordning (EU) nr. 1306/2013.
Artikel 34
Efterprøvende regnskabsafslutning
1. For at kunne fastslå, hvilke beløb der skal udelukkes fra EU-finansieringen, når det konstateres, at udgifterne ikke er afholdt i overensstemmelse med EU-reglerne, anvender Kommissionen sine egne resultater og tager hensyn til de oplysninger, som medlemsstaterne stiller til rådighed for den, forudsat at disse oplysninger fremsendes inden de frister, som Kommissionen fastsætter for den efterprøvende regnskabsafslutningsprocedure, der gennemføres i henhold til artikel 52 i forordning (EU) nr. 1306/2013 og i overensstemmelse med denne artikel.
2. Når Kommissionen som følge af en undersøgelse finder, at udgifterne ikke er afholdt i overensstemmelse med EU-reglerne, meddeler den den pågældende medlemsstat sine resultater og angiver de korrigerende foranstaltninger, der skal træffes for at sikre, at reglerne fremover overholdes, sammen med den foreløbige grad af finansiel korrektion, som den i den fase af proceduren finder passende i forhold til sine resultater. Kommissionen meddeler også et tidspunkt for et bilateralt møde inden fire måneder efter udløbet af den svarfrist, som medlemsstaten får. Meddelelsen skal indeholde en henvisning til denne artikel.
Medlemsstaten afgiver svar inden for to måneder efter modtagelsen af meddelelsen. I sit svar har medlemsstaten navnlig lejlighed til:
a)
at dokumentere over for Kommissionen, at det reelle omfang af den manglende overholdelse eller risikoen for fondene er mindre end angivet af Kommissionen
b)
at oplyse Kommissionen om, hvilke korrigerende foranstaltninger den har truffet for at efterleve EU-reglerne, og datoen for den konkrete iværksættelse af disse.
I behørigt begrundede tilfælde kan Kommissionen efter en begrundet anmodning fra medlemsstaten give tilladelse til en forlængelse på højst to måneder. Anmodningen rettes til Kommissionen inden udløbet af denne periode.
Hvis medlemsstaten mener, at et bilateralt møde ikke er påkrævet, informerer den Kommissionen herom i sit svar på ovennævnte meddelelse.
3. På det bilaterale møde søger de to parter at nå til enighed om de foranstaltninger, der skal træffes, og vurderingen af overtrædelsens omfang og den økonomiske skade, der er påført EU-budgettet.
Kommissionen udarbejder referatet inden 30 arbejdsdage efter det bilaterale møde og sender det til medlemsstaten. Medlemsstaten kan inden 15 arbejdsdage efter modtagelse af referatet sende sine bemærkninger til Kommissionen.
Kommissionen meddeler inden seks måneder efter at have sendt referatet af det bilaterale møde formelt medlemsstaten sine konklusioner på grundlag af de oplysninger, som den har modtaget som led i proceduren for efterprøvende regnskabsafslutning. Denne meddelelse skal indeholde en evaluering af de udgifter, der skal udelukkes fra EU-finansiering i henhold til artikel 52 i forordning (EU) nr. 1306/2013 og artikel 12 i delegeret forordning (EU) nr. 907/2014. Meddelelsen skal indeholde en henvisning til artikel 40, stk. 1, i nærværende forordning.
4. Hvis medlemsstaten har anvendt den forligsprocedure, der er omhandlet i artikel 40, meddeler Kommissionen den sine konklusioner senest seks måneder efter:
a)
modtagelsen af rapporten fra forligsorganet eller
b)
modtagelsen af yderligere information fra medlemsstaten inden fristen nævnt i artikel 40, stk. 3, andet afsnit, såfremt betingelserne i stk. 6 i denne artikel er opfyldt.
5. For at kunne anvende proceduren i stk. 3 og 4 inden de respektive frister skal Kommissionen have adgang til alle de oplysninger, der er relevante på det pågældende stadium af proceduren. Når Kommissionen finder, at den mangler oplysninger, kan den når som helst inden for fristerne jf. stk. 3 og 4:
a)
udbede sig yderligere oplysninger fra medlemsstaten i en meddelelse, som medlemsstaten skal besvare inden to måneder efter modtagelsen heraf, og/eller
b)
informere medlemsstaten om, at den har til hensigt at foretage et ekstra kontrolbesøg for at gennemføre de nødvendige kontroller.
De i stk. 3 og 4 angivne frister beregnes i så fald på ny enten fra Kommissionens modtagelse af de yderligere oplysninger, den har anmodet om, eller fra den sidste dag af det ekstra kontrolbesøg.
6. Ved vurderingen af, hvilke udgifter der skal udelukkes fra EU-finansiering, kan der kun tages hensyn til de oplysninger, som medlemsstaten har afgivet efter Kommissionens formelle meddelelse som omhandlet i stk. 3, andet afsnit:
a)
når det er nødvendigt for at undgå grov overvurdering af den økonomiske skade, der er påført EU-budgettet, og
b)
hvis den forsinkede afgivelse af oplysninger er behørigt begrundet i eksterne faktorer og ikke hindrer Kommissionen i rettidigt at vedtage sin beslutning i henhold til artikel 52 i forordning (EU) nr. 1306/2013.
7. Kommissionen træffer om fornødent efter at have meddelt medlemsstaten sine konklusioner i henhold til artikel 34, stk. 3 eller 4, i nærværende forordning en eller flere beslutninger i henhold til artikel 52 i forordning (EU) nr. 1306/2013 med henblik på at udelukke de udgifter, der er afholdt, uden at EU-reglerne er overholdt, fra EU-finansiering. Kommissionen kan iværksætte flere på hinanden følgende efterprøvende regnskabsafslutningsprocedurer, indtil medlemsstaten faktisk har iværksat de korrigerende foranstaltninger.
8. For EGFL foretager Kommissionen fradragene i EU-finansieringen i de månedlige betalinger vedrørende de udgifter, der er afholdt i den anden måned efter den måned, hvor beslutningen i henhold til artikel 52 i forordning (EU) nr. 1306/2013 blev truffet.
For ELFUL foretager Kommissionen fradragene i EU-finansieringen i den første betaling, som medlemsstaten har indgivet udgiftsanmeldelsen for, efter at beslutningen i henhold til artikel 52 i forordning (EU) nr. 1306/2013 er truffet.
Kommissionen kan dog efter anmodning fra medlemsstaten og efter høring af Komitéen for Landbrugsfondene fastsætte en anden dato for fradragene eller tillade godtgørelse heraf i trancher, når dette er begrundet i væsentligheden af de fradrag, der er omfattet af en gennemførelsesretsakt, som er vedtaget på grundlag af artikel 52 i forordning (EU) nr. 1306/2013.
9. I behørigt begrundede tilfælde, der skal meddeles den pågældende medlemsstat, kan Kommissionen forlænge de i stk. 3 og 4 fastsatte frister.
10. Stk. 1-9 finder tilsvarende anvendelse på formålsbestemte indtægter i henhold til artikel 43 i forordning (EU) nr. 1306/2013.
Artikel 35
Beslutning om ikke at iværksætte en efterprøvende regnskabsafslutning
1. Kommissionen kan beslutte ikke at iværksætte en efterprøvende regnskabsafslutning i henhold til artikel 52 i forordning (EU) nr. 1306/2013, hvis den forventer, at den eventuelle finansielle korrektion på grund af den manglende overholdelse, der er konstateret efter en undersøgelse som nævnt i artikel 34, stk. 2, ikke overstiger 50 000 EUR og 2 % af de relevante udgifter eller de beløb, der skal inddrives.
2. Hvis Kommissionen nedsætter de månedlige betalinger i overensstemmelse med artikel 41, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1306/2013, kan den beslutte ikke at iværksætte en regnskabsafslutning i henhold til artikel 52 i forordning (EU) nr. 1306/2013, såfremt den berørte medlemsstat ikke har gjort indsigelse mod anvendelsen af dette stykke i forbindelse med den procedure, der er fastlagt i artikel 41, stk. 1, i samme forordning.
Artikel 36
Forligsorgan
I forbindelse med den efterprøvende regnskabsafslutning i henhold til artikel 52 i forordning (EU) nr. 1306/2013 skal der etableres et forligsorgan, som har følgende opgaver:
a)
at behandle sager, der forelægges det af en medlemsstat, som har modtaget en formel meddelelse fra Kommissionen i henhold til artikel 34, stk. 3, andet afsnit, i denne forordning, herunder en vurdering af de udgifter, som Kommissionen har til hensigt at udelukke fra EU-finansiering
b)
at søge at forlige Kommissionens og den pågældende medlemsstats divergerende opfattelser
c)
ved afslutningen af sin undersøgelse at udfærdige en rapport om resultatet af forligsbestræbelserne ledsaget af enhver bemærkning, som organet anser for hensigtsmæssig, såfremt tvisten består helt eller delvis.
Artikel 37
Forligsorganets sammensætning
1. Forligsorganet skal have mindst fem medlemmer, der udvælges blandt fremtrædende personer, hvis uafhængighed er uomtvistelig, og som er højt kvalificerede inden for de områder, der henhører under finansiering af den fælles landbrugspolitik, herunder udvikling af landdistrikter, eller finansiel revision.
Medlemmerne skal være statsborgere fra forskellige medlemsstater.
2. Kommissionen udpeger efter høring af Komitéen for Landbrugsfondene formanden, medlemmerne og suppleanterne for et indledende mandat på tre år.
Mandatet kan kun fornyes med et år ad gangen, idet Komitéen for Landbrugsfondene underrettes herom. Hvis den formand, der skal udpeges, i forvejen er medlem af forligsorganet, fastsættes hans/hendes indledende mandat dog til tre år.
Navnene på organets formand, medlemmer og suppleanter offentliggøres i C-udgaven af Den Europæiske Unions Tidende.
3. Forligsorganets medlemmer modtager et vederlag, hvis størrelse afhænger af, hvor lang tid de må bruge på opgaven. Udgifter godtgøres efter gældende regler for Kommissionens personale.
4. Efter mandatets udløb fortsætter formanden og medlemmerne i deres funktion, indtil de erstattes, eller deres mandat fornyes.
5. Mandatet for medlemmer, der ikke længere opfylder betingelserne for at udøve deres hverv i forligsorganet, eller som af en eller anden grund er indisponible på ubestemt tid, kan afsluttes af Kommissionen efter høring af Komitéen for Landbrugsfondene.
I så fald erstattes det pågældende medlem i resten af den periode, for hvilken han/hun er udpeget, af en suppleant, idet Komitéen for Landbrugsfondene underrettes herom.
Hvis formandens mandat afsluttes, udpeges det medlem, der skal udøve formandens hverv i resten af den periode, for hvilken formanden var udpeget, af Kommissionen efter høring af Udvalget for Landbrugsfondene.
Artikel 38
Forligsorganets uafhængighed
1. Forligsorganets medlemmer udøver deres hverv i fuldkommen uafhængighed og må hverken søge eller modtage instrukser fra Kommissionen, nogen regering eller noget andet organ.
Intet medlem må deltage i forligsorganets arbejde eller undertegne en rapport, hvis han/hun i sine foregående funktioner har været personligt involveret i den pågældende sag.
2. Medlemmerne må ikke videregive oplysninger, de har fået kendskab til gennem deres arbejde i forligsorganet, jf. i øvrigt bestemmelserne i traktatens artikel 287. Oplysningerne er fortrolige og omfattet af tavshedspligt.
Artikel 39
Arbejdets tilrettelæggelse
1. Forligsorganets møder finder sted på Kommissionens hjemsted. Formanden forbereder og tilrettelægger arbejdet. I hans fravær varetages formandskabet af det medlem, der har den højeste anciennitet, jf. dog artikel 37, stk. 5, første afsnit.
Forligsorganets sekretariatsfunktioner varetages af Kommissionen.
2. Rapporterne vedtages med et absolut flertal af de tilstedeværende medlemmer, og der skal tre medlemmer til, for at forligsorganet er beslutningsdygtigt, jf. dog artikel 38, stk. 1, andet afsnit.
Rapporterne underskrives af formanden og de øvrige medlemmer, der har deltaget i drøftelserne. De medunderskrives af sekretariatet.
Artikel 40
Forligsprocedure
1. Hvis en medlemsstat ønsker at forelægge forligsorganet en sag, skal det ske senest 30 arbejdsdage efter modtagelsen af den formelle meddelelse fra Kommissionen, der er omhandlet i artikel 34, stk. 3, andet afsnit, ved en begrundet forligsanmodning, der rettes til forligsorganets sekretariat.
Den procedure, der skal følges, og sekretariatets adresse meddeles medlemsstaterne via Komitéen for Landbrugsfondene.
2. Forligsanmodningen efterkommes kun, hvis det beløb, der påtænkes udelukket fra EU-finansiering, ifølge meddelelsen fra Kommissionen enten:
a)
overstiger 1 mio. EUR
eller
b)
mindst udgør 25 % af medlemsstatens samlede årlige udgifter under den pågældende budgetpost.
Hvis den pågældende medlemsstat under de forudgående drøftelser med en behørig begrundelse har påberåbt sig, at det drejer sig om et principielt spørgsmål vedrørende EU-bestemmelsernes gennemførelse, kan forligsorganets formand dog erklære, at en forligsanmodning skal efterkommes. En sådan anmodning skal dog ikke efterkommes, hvis den udelukkende vedrører et retligt fortolkningsspørgsmål.
3. Forligsorganet udfører sit arbejde så uformelt og hurtigt som muligt, idet det udelukkende baserer sig på de sagsakter, der er tilgængelige for Kommissionen på tidspunktet for meddelelsen af de formelle konklusioner i overensstemmelse med artikel 34, stk. 3, og på en upartisk høring af Kommissionen og de berørte nationale myndigheder.
Hvis medlemsstaten finder det nødvendigt at medtage oplysninger i sin forligsanmodning, som endnu ikke er blevet fremsendt til Kommissionen, kan forligsorganet imidlertid alene opfordre Kommissionen til at vurdere disse nye oplysninger, hvis betingelserne i artikel 34, stk. 6, er opfyldt. Oplysningerne fremsendes til Kommissionen senest to måneder efter fremsendelsen af den rapport, der er nævnt i artikel 36, litra c).
4. Hvis det ikke er lykkedes forligsorganet senest fire måneder efter, at det har fået forelagt sagen, at tilnærme Kommissionens og den berørte medlemsstats opfattelser, anses forligsproceduren for at være slået fejl.
I den rapport, der er omhandlet i artikel 36, litra c), angives årsagerne til, at opfattelserne ikke har kunnet tilnærmes. Det skal fremgå, hvorvidt man nåede til delvis enighed i løbet af forligsforhandlingerne, og om forligsorganet opfordrer Kommissionen til at vurdere de nye oplysninger i overensstemmelse med stk. 3, andet afsnit.
Rapporten sendes til:
a)
den berørte medlemsstat
b)
Kommissionen, der foretager en undersøgelse, inden den meddeler medlemsstaterne sine konklusioner
c)
de øvrige medlemsstater i Komitéen for Landbrugsfondenes regi.
KAPITEL IV
REGLER OM KONTROL
AFDELING 1
Generelle regler
Artikel 41
Nedsættelse af antal kontroller på stedet
1. Medlemsstaterne kan beslutte at nedsætte minimumsantallet af kontroller på stedet i overensstemmelse med artikel 59, stk. 5, i forordning (EU) nr. 1306/2013, hvis samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
certificeringsorganet har i overensstemmelse med artikel 9 i forordning (EU) nr. 1306/2013 afgivet en udtalelse til bekræftelse af, at såvel det interne kontrolsystem fungerer korrekt, som at fejlprocenten for den pågældende befolkning lå under væsentlighedstærsklen på 2,0 % i mindst de to på hinanden følgende regnskabsår, som gik forud for det år, hvor det nedsatte antal kontroller skulle træde i kraft
b)
Kommissionen har ikke oplyst den pågældende medlemsstat om, at den ikke kan godtage certificeringsorganets udtalelse jf. litra a) i dette stykke, som er afgivet i forbindelse med artikel 9 i forordning (EU) nr. 1306/2013, og
c)
Kommissionen
i)
har ikke oplyst den pågældende medlemsstat i overensstemmelse med artikel 52 i forordning (EU) nr. 1306/2013 om svaghederne i kontrolsystemet i den enkelte omhandlede støtteordning eller foranstaltning, eller
ii)
ved anvendelse af artikel 34 i nærværende forordning på de korrigerende foranstaltninger, som medlemsstaten har truffet, er tilfreds, når medlemsstaten har været oplyst i overensstemmelse med artikel 52 i forordning (EU) nr. 1306/2013 om svaghederne i kontrolsystemet i den enkelte omhandlede støtteordning eller foranstaltning, og har oplyst medlemsstaten herom.
2. Medlemsstaterne bestemmer, om minimumsniveauet af kontroller på stedet, i overensstemmelse med niveauerne, skal nedsættes, hvilket også gælder eventuelle yderligere betingelser, som er fastsat i sektorlovgivningen. Medlemsstaterne oplyser Kommissionen om deres beslutning om at nedsætte minimumsantallet af kontroller på stedet, umiddelbart efter at de har truffet den. Oplysningerne skal omfatte:
a)
den omhandlede støtteordning eller foranstaltning
b)
den periode, hvor der foretages et nedsat minimumsantal kontroller på stedet
c)
det nedsatte minimumsantal af kontroller på stedet, der skal være gældende.
3. Hvis nogen af de kumulative betingelser i stk. 1 eller eventuelle yderligere betingelser, der er indarbejdet i den sektorspecifikke lovgivning, ikke længere er opfyldt, trækker medlemsstaterne straks deres beslutning om at nedsætte minimumsantallet af kontroller på stedet tilbage og efterlever fra det følgende ansøgningsår det minimumsantal af kontroller på stedet, som er fastlagt i sektorlovgivning for landbruget.
AFDELING 2
Kontrol af transaktioner
Artikel 42
Medlemsstaternes kontrol
1. Den systematiske kontrol med virksomhedernes forretningspapirer, der er omhandlet i artikel 80, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1306/2013, gennemføres i hver kontrolperiode som nævnt i stk. 4 i denne artikel i mindst halvdelen af de virksomheder, hvis indtægter eller udgifter eller summen heraf inden for finansieringsordningen under EGFL var på over 150 000 EUR i det regnskabsår for EGFL, som gik forud for begyndelsen af den periode, hvor den omhandlede kontrol gennemføres.
2. Til hver kontrolperiode udvælger medlemsstaterne de virksomheder, der skal kontrolleres, ud fra en risikoanalyse af alle foranstaltninger, når det er praktisk muligt, jf. dog medlemsstaternes forpligtelser som fastsat i artikel 80, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1306/2013. Medlemsstaterne skal sende Kommissionen deres forslag til anvendelse af risikoanalysen mindst seks måneder før indledningen af kontrolperioden. Forslagene skal indeholde alle relevante oplysninger om fremgangsmåde, teknikker og data, der er anvendt til analysen, og kriterier og forventede gennemførelsesmetoder for de kontroller, der skal udføres. Forslaget skal udarbejdes i overensstemmelse med bilag V til denne forordning. Hver medlemsstat tager hensyn til Kommissionens bemærkninger om forslaget om risikoanalyse, som skal afgives inden otte uger fra modtagelsen.
3. Med hensyn til foranstaltninger, hvor medlemsstaten ikke mener, at en risikoanalyse er anvendelig, er kontrol obligatorisk for virksomheder, hvis indtægter eller udgifter eller summen heraf inden for finansieringsordningen under EGFL har været på over 350 000 EUR, og som ikke er kontrolleret efter denne forordning og efter afsnit V, kapitel III, i forordning (EU) nr. 1306/2013 i nogen af de to forudgående kontrolperioder.
4. Kontrolperioden løber fra den 1. juli til den 30. juni året efter. Kontrollen skal omfatte en periode på mindst 12 måneder, som slutter i den tidligere kontrolperiode. Den kan forlænges i perioder, der fastsættes af medlemsstaten, forud for eller efter den 12 måneder lange periode.
Artikel 43
Adgang til forretningspapirer
Virksomhederne skal opbevare forretningspapirer i mindst tre år fra slutningen af det år, hvor de er blevet udfærdiget. Medlemsstaterne kan bestemme, at forretningspapirerne skal opbevares endnu længere.
Artikel 44
Fælles aktioner
Kommissionen kan på eget initiativ eller efter forslag fra en medlemsstat og med den pågældende medlemsstats samtykke beslutte at samordne fælles aktioner vedrørende gensidig bistand mellem to eller flere medlemsstater i henhold til artikel 83, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1306/2013.
Artikel 45
Gensidig bistand
1. I løbet af de første tre måneder efter det EGFL-regnskabsår, hvor udbetaling og/eller indbetaling har fundet sted, sender medlemsstaterne en liste over de i artikel 83, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1306/2013 nævnte virksomheder til hver medlemsstat, hvor sådanne virksomheder er etableret. Listen skal indeholde alle de oplysninger, som de medlemsstater, der modtager den, har behov for, for at kunne identificere de pågældende virksomheder og opfylde deres kontrolforpligtelser. De medlemsstater, der modtager listen, er ansvarlige for kontrollen af sådanne virksomheder efter artikel 80 i forordning (EU) nr. 1306/2013. Der sendes et eksemplar af hver liste til Kommissionen.
Den medlemsstat, i hvilken udbetaling eller indbetaling har fundet sted, kan anmode den medlemsstat, i hvilken virksomheden er etableret, om at foretage kontrol af nogle af virksomhederne på denne liste i overensstemmelse med artikel 80 i forordning (EU) nr. 1306/2013, idet nødvendigheden af anmodningen og især de risici, der er tale om, skal anføres.
Den medlemsstat, der modtager anmodningen, skal tage behørigt hensyn til de risici, der er forbundet med virksomheden, og som den medlemsstat, der fremsætter anmodningen, skal oplyse om.
Den medlemsstat, der modtager anmodningen, underretter den anmodende medlemsstat om, hvorledes anmodningen følges op. Hvis der foretages kontrol af en virksomhed, der figurerer på denne liste, underretter den medlemsstat, der har udført kontrollen, den anmodende medlemsstat om resultaterne af kontrollen senest tre måneder efter udløbet af kontrolperioden.
Der skal fremsendes en kvartalsoversigt til Kommissionen over disse anmodninger senest en måned efter udgangen af hvert kvartal. Kommissionen kan anmode om en kopi af individuelle anmodninger.
Listen over virksomheder som nævnt i første afsnit opstilles i overensstemmelse med forlægget i bilag VI.
2. Listen over virksomheder der er omhandlet i artikel 83, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1306/2013, opstilles som vist i forlægget i bilag VII til denne forordning.
3. En anmodning fra en medlemsstat om kontrol af en virksomhed i en anden medlemsstat som nævnt i stk. 1, andet afsnit, og i artikel 83, stk. 3, i forordning (EU) nr. 1306/2013 skal udarbejdes i overensstemmelse med forlægget i bilag VIII til denne forordning.
4. Oplysningerne om resultaterne af kontrollerne, der er omhandlet i stk. 1, andet afsnit, og i artikel 83, stk. 3, i forordning (EU) nr. 1306/2013, opstilles som vist i forlægget i bilag IX til denne forordning.
5. Oversigten over anmodningerne nævnt i stk. 1, femte afsnit, og i artikel 83, stk. 3, i forordning (EU) nr. 1306/2013, herunder kontrollernes resultater, opstilles som vist i forlægget i bilag X til denne forordning.
6. Oplysningerne, der er fastsat i stk. 1, meddeles i elektronisk form i det format, der er fastsat i punkt 2 i bilag II til gennemførelsesforordning (EU) nr. 991/2013.
Artikel 46
Årlige programmer og rapporter
1. Det årlige kontrolprogram, der er omhandlet i artikel 84 i forordning (EU) nr. 1306/2013, opstilles som vist i forlægget i bilag XI til denne forordning.
2. Den årlige rapport nævnt artikel 86, stk. 1, i forordning (EU) nr. 1306/2013 skal indeholde en beskrivelse af eventuelle vanskeligheder, man er stødt på, og de foranstaltninger, der er truffet for at overvinde dem, og i relevant omfang forslag til forbedringer.
Den skal indeholde detaljerede oplysninger om hvert af de aspekter af anvendelsen af afsnit V, kapitel III, i forordning (EU) nr. 1306/2013, der er opregnet i bilag XII til denne forordning, opstillet i klart identificerede afdelinger under de overskrifter, der henvises til bilaget.
3. De oplysninger, der skal gives ifølge denne artikel og artikel 45, fremsendes på papir eller i elektronisk form i et format, som aftales mellem afsender og modtager.
4. Kommissionen vurderer hvert år i sin årlige finansberetning vedrørende forvaltningen af fondene, jf. artikel 109 i forordning (EU) nr. 1306/2013, hvilke fremskridt der er gjort.
Artikel 47
Særlige tjenester
1. De særlige tjenester nævnt i artikel 85 i forordning (EU) nr. 1306/2013 er ud over de opgaver, der pålægges dem i den artikel, ansvarlige for:
a)
at uddanne nationalt personale til udøvelse af kontrol som omhandlet i denne afdeling, således at personalet tilegner sig de kundskaber, der er nødvendige for, at det kan udføre opgaverne
b)
at administrere kontrolrapporterne og enhver anden dokumentation vedrørende de udførte kontroller, som er fastlagt i afsnit V, kapitel III, i forordning (EU) nr. 1306/2013
c)
at udarbejde og fremsende rapporterne, der er omhandlet i artikel 86, stk. 1, og programmer, der er omhandlet i artikel 84 i forordning (EU) nr. 1306/2013.
2. Særlige tjenester overlades af medlemsstaterne alle de beføjelser, der er nødvendige for at udføre de i stk. 1 nævnte opgaver.
De skal bestå af et personale, som skal have den rette størrelse og uddannelse til at kunne udføre ovennævnte opgaver.
3. Medlemsstater, hvor minimumsantallet af virksomheder, der skal kontrolleres, er under 10, er ikke pligtig at oprette en særlig tjeneste.
KAPITEL V
SIKKERHEDSSTILLELSE
AFDELING 1
Anvendelsesområde, informationsteknologi, force majeure
Artikel 48
Anvendelsesområde
Dette kapitel finder anvendelse i alle de tilfælde, hvor sektorlovgivningen for landbrug indeholder bestemmelser om en sikkerhedsstillelse, uanset om udtrykket »sikkerhed« anvendes.
Denne forordning finder ikke anvendelse på sikkerhedsstillelse, som gives med det formål at garantere import- og eksportafgifter, jf. Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 (18).
Artikel 49
E-forvaltning
Meddelelser, dokumenter og sikkerhedsstillelser kan udarbejdes, behandles og forvaltes ved brug af informationsteknologi (IT) på den betingelse, at de relevante systemer forvaltes i henhold til de officielt godkendte kvalitets- og sikkerhedsprotokoller, der passer til sådanne systemer.
Hvis de kompetente myndigheder ikke har adgang til de krævede dokumenter pga. forskelle i IT-systemerne, skal disse dokumenter udskrives, og udskriftens rigtighed attesteres af den kompetente myndighed for forvaltningen af disse IT-systemer (»den udstedende myndighed«) eller af en myndighed, der er kompetent til at bekræfte genparter.
Sådanne udskrifter kan erstattes af en elektronisk meddelelse mellem den udstedende myndighed og støttemodtageren eller den kompetente myndighed på den betingelse, at den udstedende myndighed sender den i en officielt godkendt certificeringsprotokol, der sikrer meddelelsens ægthed.
Artikel 50
Force majeure-frister
1. Denne artikel finder anvendelse, når der i en bestemt forordning henvises til den.
2. En anmodning om anerkendelse af en sag som force majeure accepteres ikke, hvis den kompetente myndighed modtager den senere end 30 kalenderdage:
a)
efter den dato, hvor den kompetente myndighed underretter den erhvervsdrivende om manglende opfyldelse af de relevante forpligtelser, jf. artikel 23, stk. 2, i delegeret forordning (EU) nr. 907/2014; hvor tidsfristen for opfyldelsen af den forpligtelse, der er fastsat i artikel 23, stk. 3, i nævnte forordning er udløbet, eller hvor fremlæggelsen af beviset for opfyldelse af den relevante forpligtelse er udløbet, jf. nævnte forordnings artikel 23, stk. 4
b)
efter fristen for afgivelse af bud i et tredjeland, hvor licitationen er knyttet til en forudfastsættelsesattest med henblik på eksportrestitutioner.
3. De erhvervsdrivende godtgør til den kompetente myndigheds tilfredshed de omstændigheder, som de mener, udgør force majeure-forhold, inden 181 kalenderdage efter udløbet af fristen for den fuldstændige opfyldelse af forpligtelsen. De erhvervsdrivende kan få indrømmet en forlængelse af fristen, hvis de ikke er i stand til at fremlægge beviset inden den nævnte frist, selv om de har handlet med behørig omhu for at finde det og fremsende det.
4. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de tilfælde af force majeure, de har anerkendt, med angivelse af de relevante oplysninger om hvert tilfælde.
AFDELING 2
Sikkerhedsstillelsens form
Artikel 51
Form
1. En sikkerhedsstillelse kan ske i form af:
a)
midler deponeret i et pengeinstitut jf. artikel 19, stk. 2 og 3, i delegeret forordning (EU) nr. 907/2014 og/eller
b)
en kautionist som defineret i overensstemmelse med artikel 21 i delegeret forordning (EU) nr. 907/2014.
2. Den kompetente myndighed kan tillade sikkerhedsstillelse i form af
a)
pant i kontante indlån i en bank
b)
anerkendte fordringer på et offentligt organ eller på offentlige midler, der er forfaldne til betaling, og som ikke kan fortrænges af andre krav, og/eller
c)
pant i kaution, der er omsættelig i den pågældende medlemsstat, forudsat at den er udstedt eller garanteret af den pågældende medlemsstat.
3. Den kompetente myndighed kan fastsætte yderligere betingelser for sikkerhedsstillelse i en form som anført i stk. 2.
Artikel 52
Omsættelig kaution
1. Kaution, der stilles i overensstemmelse med artikel 51, stk. 2, litra c), skal på tidspunktet for sikkerhedsstillelsen have en salgsværdi af mindst 115 % af det krævede sikkerhedsbeløb.
2. En kompetent myndighed må kun acceptere sikkerhedsstillelse i den form, som er anført i artikel 51, stk. 2, litra c), hvis den, der stiller sikkerheden, skriftligt forpligter sig til enten at stille yderligere sikkerhed eller udskifte den først stillede sikkerhed, såfremt det pågældende aktivs salgsværdi i et tidsrum på tre måneder er under 105 % af det krævede sikkerhedsbeløb. Denne skriftlige forpligtelse er ikke nødvendig, hvis nævnte forpligtelser allerede er foreskrevet i national lov. Den kompetente myndighed kontrollerer jævnligt værdien af denne sikkerhedsstillelse.
3. Salgsværdien af en sikkerhed som omhandlet i artikel 51, stk. 2, litra c), vurderes af den kompetente myndighed, idet eventuelle forventede salgsomkostninger tages i betragtning.
4. Salgsværdien af sikkerhedsstillelser fastsættes efter den sidst foreliggende notering.
5. Såfremt den kompetente myndighed forlanger det, skal den, der stiller sikkerheden, fremlægge bevis for sikkerhedens salgsværdi.
Artikel 53
Udskiftning og afsættelse
1. Enhver form for sikkerhedsstillelse kan udskiftes med en anden.
Dog er udskiftningen betinget af den kompetente myndigheds godkendelse i tilfælde hvor:
a)
en fortabt sikkerhed endnu ikke er indkasseret, eller
b)
en sikkerhed er udskiftet med en anden sikkerhed i en form som omhandlet i artikel 51, stk. 2.
2. En maksimumsgaranti kan udskiftes med en anden maksimumsgaranti, hvis den nye maksimumsgaranti dækker den del af den oprindelige maksimumsgaranti, der på udskiftningstidspunktet skulle sikre opfyldelsen af en eller flere endnu ikke afviklede forpligtelser.
3. Så snart en del af en maksimumsgaranti afsættes til en bestemt forpligtelse, ajourføres restbeløbet.
AFDELING 3
Frigivelse og fortabelse
Artikel 54
Delvis frigivelse
Såfremt der i de specifikke EU-regler, der foreskriver sikkerhedsstillelsen, ikke er angivet nogen minimumsmængde, kan den ansvarlige myndighed selv begrænse antallet af delvise frigivelser af et sikret beløb og fastsætte et minimumsbeløb for sådanne frigivelser.
Inden den kompetente myndighed foretager fuldstændig eller delvis frigivelse af et sikret beløb, kan den forlange, at der først indsendes en skriftlig anmodning herom.
I tilfælde, hvor der er tale om sikkerhedsstillelse på over 100 % af det beløb, der kræves sikret, frigives den del af sikkerheden, som overstiger 100 %, når der sker endelig frigivelse eller fortabelse af resten af det sikrede beløb.
Artikel 55
Fortabelse
1. Når den kompetente myndighed har kendskab til, hvad der fører til hel eller delvis fortabelse af sikkerheden, anmoder den kompetente myndighed straks den, der er ansvarlig for forpligtelsens opfyldelse, om at indbetale det fortabte beløb, idet der indrømmes en betalingsfrist på 30 dage fra datoen for modtagelsen af påkravet.
Finder betaling ikke sted inden for denne frist,
a)
inddrager den kompetente myndighed straks sikkerhedsstillelsen i den i artikel 51, stk. 1, litra a), omhandlede form
b)
forelægger den kompetente myndighed straks den i artikel 51, stk. 1, litra b), nævnte kautionist krav om betaling, idet der indrømmes en betalingsfrist på indtil 30 dage fra datoen for modtagelsen af påkravet
c)
tager den kompetente myndighed straks skridt til at:
i)
realisere de i artikel 51, stk. 2, litra b) og c), omhandlede former for sikkerhedsstillelse i det omfang, det er nødvendigt for at dække det skyldige beløb
ii)
skaffe sig rådighed over midler deponeret i et pengeinstitut, jf. artikel 51, stk. 2, litra a).
Den kompetente myndighed kan straks inddrage en sikkerhedsstillelse i den i artikel 51, stk. 1, litra a), omhandlede form uden først at anmode den, der er ansvarlig for forpligtelsens opfyldelse, om at betale.
2. Med forbehold af stk. 1 gælder følgende:
a)
Når beslutningen om at inddrage en sikkerhed er truffet, men ved appel efterfølgende er udskudt i overensstemmelse med national lov, betaler den berørte part renter af det beløb, der faktisk er fortabt, i en periode, der løber fra 30 dage før modtagelsen af det i stk. 1 nævnte påkrav til dagen før betalingen af det faktisk fortabte beløb.
b)
Når den pågældende som følge af udfaldet af klagen anmodes om inden for 30 dage at betale det fortabte beløb, kan medlemsstaten ved beregning af renter gå ud fra, at betalingen foretages den 20. dag efter datoen for denne anmodning.
c)
Rentesatsen beregnes i henhold til national ret, men må dog i intet tilfælde være lavere end den rentesats, der anvendes ved inddrivelse af nationale beløb.
d)
Betalingsorganerne trækker den betalte rente fra EGFL- eller ELFUL-udgifterne i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 1306/2013.
e)
Medlemsstaterne kan periodevis forlange en forhøjelse af sikkerhedsstillelsen i forhold til den involverede rente.
3. Hvis en sikkerhed er blevet inddraget, og beløbet allerede er krediteret EGFL eller ELFUL, og det inddragne beløb som følge af en indgiven klage helt eller delvist skal tilbagebetales med rente i henhold til den efter den nationale ret gældende rentesats, bæres tilbagebetalingsbeløbet af fondene, medmindre medlemsstaternes myndigheder eller organer kan gøres ansvarlige for tilbagebetalingen af sikkerhedsstillelsen som følge af forsømmelse eller en alvorlig fejl.
AFDELING 4
Information
Artikel 56
Information om fortabelse af sikkerhedsstillelser, typer af sikkerhedsstillelser, kautionister
1. Medlemsstaterne udarbejder for hvert regnskabsår en oversigt, som holdes til rådighed for Kommissionen, og som indeholder oplysninger om det samlede antal fortabte sikkerhedsstillelser med angivelse af det samlede beløb, uanset hvilket stadium sagerne er på efter proceduren i artikel 55, og opdelt efter, om de er godskrevet medlemsstaternes budget eller EU-budgettet. Oplysningerne skal opbevares om alle fortabte sikkerhedsstillelser, der overstiger 1 000 EUR, og hver EU-bestemmelse om, at der skal stilles sikkerhed. Oplysningerne omfatter både de beløb, der er betalt direkte af den pågældende, og de beløb, der er indkommet ved inddragelsen af sikkerhedsstillelsen.
2. Medlemsstaterne skal føre en liste, som holdes til rådighed for Kommissionen, over:
a)
hvilke institutter der godkendes som kautionister og kravene til disse
b)
hvilke former for sikkerhedsstillelse der accepteres i henhold til artikel 51, stk. 2, samt betingelserne i forbindelse hermed.
KAPITEL VI
ÅBENHED
Artikel 57
Indholdet af offentliggørelsen
1. De oplysninger, der er omhandlet i artikel 111, stk. 1, litra c) og d), i forordning (EU) nr. 1306/2013, omfatter:
a)
udspecificering af beløbene for de betalinger, der er omhandlet i litra c) i nævnte artikel, for hver enkelt foranstaltning på listen i bilag XIII til nærværende forordning sammen med summen af de beløb, som hver støttemodtager har modtaget i det omhandlede regnskabsår
b)
en beskrivelse af de foranstaltninger, der finansieres af fondene, som omhandlet i litra d) i nævnte artikel og opført på listen i bilag XIII til nærværende forordning, herunder arten af og formålet med hver foranstaltning.
2. De i stk. 1 nævnte beløb udtrykkes i euro i medlemsstater, som har indført euroen, og i den nationale valuta i øvrige medlemsstater.
3. Medlemsstaterne kan offentliggøre mere detaljerede oplysninger end dem, der er fastsat i stk. 1 og 2, med forbehold for den nødvendige beskyttelse af privatlivets fred.
Artikel 58
Offentliggørelse af kommune
Når de oplysninger, der offentliggøres i henhold til artikel 112, stk. 3, i forordning (EU) nr. 1306/2013, på grund af det begrænsede antal støttemodtagere, der har hjemsted eller er registreret i en given kommune, ville gøre det muligt at identificere en fysisk person som støttemodtager, offentliggør den pågældende medlemsstat i stedet den næste større forvaltningsmæssige enhed, som den pågældende kommune er en del af, for at overholde artikel 111, stk. 1, første afsnit, litra b) i nævnte forordning.
Artikel 59
Offentliggørelsens form og dato
1. De oplysninger, som offentliggøres på et enkelt netsted, jf. artikel 111, stk. 1, andet afsnit, i forordning (EU) nr. 1306/2013, gøres tilgængelige gennem et søgeværktøj, der giver brugerne mulighed for at søge efter modtagerne på navn, kommune jf. artikel 58 i nærværende forordning, modtaget beløb, foranstaltning eller en kombination heraf og at uddrage alle tilsvarende oplysninger som et enkelt datasæt. Oplysningerne affattes på medlemsstatens sprog og/eller på et af Kommissionens tre arbejdssprog.
2. Oplysningerne i stk. 1 skal offentliggøres inden den 31. maj hvert år for det foregående regnskabsår.
3. I overensstemmelse med nævnte artikel skal oplysningerne forblive tilgængelige på netstedet i to år fra datoen for den første offentliggørelse.
Artikel 60
Oplysninger om støttemodtagerne
Støttemodtagerne underrettes om oplysningerne om dem jf. artikel 113 i forordning (EU) nr. 1306/2013, ved at oplysningerne angives i støtteansøgningsformularerne fra fondene, eller på anden vis, når der indsamles data.
Uanset stk. 1 skal støttemodtagernes oplysninger om dataene vedrørende betalinger modtaget i regnskabsårene 2014 og 2015 meddeles mindst to måneder inden datoen for offentliggørelsen.
Artikel 61
Offentliggørelse af tærskler vedrørende ordningen for mindre landbrugere
De beløb, som medlemsstaterne har meddelt i henhold til artikel 112, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1306/2013, offentliggøres på EU's netsted, jf. artikel 62, stk. 1, i nærværende forordning.
Artikel 62
Samarbejde mellem Kommissionen og medlemsstaterne
1. Kommissionen etablerer og vedligeholder et EU-netsted under sit hovednetsted med links til medlemsstaternes netsteder. Kommissionen ajourfører internetlinkene efter de oplysninger, som medlemsstaterne fremsender.
2. Medlemsstaterne sender internetadressen på deres netsted til Kommissionen, så snart det er oprettet, samt alle senere ændringer deraf, som måtte have indvirkning på adgangen fra EU-netstedet til disse netsteder.
3. Medlemsstaterne udpeger en instans, der skal varetage etableringen og vedligeholdelsen af det i artikel 59, stk. 1, omhandlede netsted. De giver Kommissionen meddelelse om instansens navn og adresse.
KAPITEL VII
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 63
Ophævelse
Forordning (EF) nr. 601/94, (EF) nr. 4/2004 og (EF) nr. 259/2008 ophæves.
Forordning (EF) nr. 259/2008 finder dog fortsat anvendelse på betalinger vedrørende regnskabsåret 2013. Uanset artikel 3, stk. 3, i nævnte forordning skal de i samme artikel nævnte oplysninger forblive tilgængelige på netstedet i et år fra datoen for den første offentliggørelse.
Artikel 64
Ikrafttræden og anvendelse
Denne forordning træder i kraft på syvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Dog gælder følgende:
a)
Artikel 10 finder anvendelse på udgifter afholdt og formålsbestemte indtægter modtaget af medlemsstaterne fra den 16. oktober 2014.
b)
Artikel 34-40 finder anvendelse fra og med den 1. januar 2015. Fristerne i henhold til artikel 34, stk. 3 og 4, finder imidlertid ikke anvendelse på regnskabsafslutninger, om hvilke meddelelsen som omhandlet i artikel 11, stk. 1, i forordning (EF) nr. 885/2006 er fremsendt inden den 1. januar 2015.
c)
Kapitel VI finder anvendelse på betalinger vedrørende regnskabsåret 2014 og fremefter.
d)
Oplysningerne fra medlemsstaterne forelægges i overensstemmelse med kolonne V1 og V2 i bilag II fra regnskabsåret 2016.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 6. august 2014.
PROVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) br. 908/2014
оd 6. kolovoza 2014.
o utvrđivanju pravila za primjenu Uredbe (EU) br. 1306/2013 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu agencija za plaćanje i drugih tijela, financijskog upravljanja, poravnanja računa, pravila o kontroli, jamstava i transparentnosti
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Uredbu (EU) br. 1306/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o financiranju, upravljanju i nadzoru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage uredaba Vijeća (EEZ) br. 352/78, (EZ) br. 165/94, (EZ) br. 2799/98, (EZ) br. 814/2000, (EZ) br. 1290/2005 i (EZ) br. 485/2008 (1), a posebno njezin članak 8. stavak 2., članak 9. stavak 2., članak 23., članak 36. stavak 6., članak 46. stavke 5. i 6., članak 50. stavak 2., članak 53. stavak 1., članak 57. stavak 2., članak 62. stavak 2., članak 66. stavak 4., članke 88., 104. i 114.,
budući da:
(1)
Uredbom (EU) br. 1306/2013 utvrđuju se osnovna pravila o financiranju, upravljanju i nadzoru zajedničke poljoprivredne politike, uključujući i ona o akreditiranju agencija za plaćanja i koordinacijskih tijela, financijskom upravljanju i postupcima poravnanja računa, sustavima kontrole i kaznama uključujući kontrolu transakcija, jamstva i transparentnost. Kako bi se osigurali neometano funkcioniranje i ujednačena primjena novog pravnog okvira uspostavljenog tom Uredbom, Komisija je ovlaštena donijeti određena pravila u tim područjima. Nova bi pravila trebala zamijeniti odgovarajuće odredbe uredaba Komisije (EZ) br. 601/94 (2), (EZ) br. 4/2004 (3), (EZ) br. 883/2006 (4), (EZ) br. 884/2006 (5), (EZ) br. 885/2006 (6), (EZ) br. 259/2008 (7) i Provedbene uredbe (EU) br. 282/2012 (8). Uredbe (EZ) br. 883/2006, (EZ) br. 884/2006, (EZ) br. 885/2006 i Provedbena uredba (EU) br. 282/2012 stavljene su izvan snage Delegiranom uredbom Komisije (EU) br. 907/2014 (9). Radi jasnoće i pravne sigurnosti uredbe (EZ) br. 601/94, (EZ) br. 4/2004 i (EZ) br. 259/2008 potrebno je staviti izvan snage ovom Uredbom.
(2)
Države članice trebale bi akreditirati agencije za plaćanja samo ako one udovoljavaju određenim minimalnim kriterijima koji su uspostavljeni na razini Unije, kako je navedeno u članku 1. stavku 2. Delegirane uredbe (EU) br. 907/2014. Ti su akreditacijski kriteriji navedeni u Prilogu I. Delegiranoj uredbi (EU) br. 907/2014. Potrebno je utvrditi pravila o izdavanju, preispitivanju i povlačenju akreditacije agencija za plaćanja i koordinacijskih tijela.
(3)
Države članice trebale bi držati svoje agencije za plaćanja pod stalnim nadzorom. Trebale bi uspostaviti sustav razmjene informacija radi izvješćivanja i obavješćivanja nadležnih tijela o slučajevima sumnje na nepoštovanje akreditacijskih kriterija. Potrebno je uvesti postupak kojim će države članice rješavati takve slučajeve i on bi trebao uključivati obvezu sastavljanja plana za uklanjanje utvrđenih nedostataka u utvrđenom roku. U pogledu rashoda koje su ostvarile agencije za plaćanja čije je akreditacije njihova država članica zadržala unatoč tome što nisu uspjele provesti takav plan u utvrđenom roku, Komisija bi trebala imati mogućnost odlučiti rješavati nedostatke u okviru postupka potvrde o sukladnosti iz članka 52. Uredbe (EU) br. 1306/2013.
(4)
U skladu s člankom 7. stavkom 3. prvim podstavkom točkom (b) Uredbe (EU) br. 1306/2013 odgovorne osobe akreditiranih agencija za plaćanja obvezne su sastaviti izjavu o upravljanju što se tiče cjelovitosti, točnosti i istinitosti financijskih izvješća i pravilnog funkcioniranja sustava unutarnje kontrole te o zakonitosti i pravilnosti predmetnih transakcija. Potrebno je utvrditi pravila o sadržaju i obliku tih izjava o upravljanju.
(5)
Potrebno je utvrditi pravila o funkcioniranju koordinacijskih tijela iz članka 7. stavka 4. Uredbe (EU) br. 1306/2013 te zadaće tijela za ovjeravanje iz članka 9. te Uredbe. Osim toga, kako bi se osiguralo da su potvrde i izvješća koja sastavljaju tijela za ovjeravanje od pomoći Komisiji u postupku poravnanja računa, potrebno je detaljno odrediti njihov sadržaj.
(6)
Kako bi se osiguralo pravilno upravljanje odobrenim sredstvima u proračunu Unije za Europski fond za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europski poljoprivredni fond za ruralni razvoj (EPFRR) („fondovi”), agencije za plaćanja trebale bi voditi odvojene račune koji se odnose isključivo na plaćanja i namjenske prihode na teret i u korist svakog od tih fondova. U tu bi svrhu u knjigama agencija za plaćanja trebalo za svaki od fondova biti jasno prikazani ostvareni rashodi i namjenski prihodi u skladu s člankom 4. stavkom 1., člankom 5. i člankom 43. Uredbe (EU) br. 1306/2013 te bi trebalo omogućiti da takvi rashodi i prihodi budu povezani sa sredstvima koja su im stavljena na raspolaganje iz proračuna Unije.
(7)
Zajednička poljoprivredna politika financira se u eurima, ali se državama članicama koje nisu prihvatile euro dopušta da izvršavaju plaćanja korisnicima u svojoj nacionalnoj valuti. Kako bi se omogućilo da svi rashodi i prihodi budu konsolidirani, nužno je odrediti da predmetne agencije za plaćanja moraju biti u mogućnosti pružiti podatke koji se odnose na rashode i prihode i u eurima i u valuti u kojoj je rashod nastao, a prihod bio primljen.
(8)
Rashodi sufinancirani iz proračuna Unije i nacionalnih proračuna kao potpora ruralnom razvoju u okviru EPFRR-a temelje se na programima raščlanjenima po mjerama, posebnim stopama doprinosa i područjima od značaja. U skladu s načelom dobrog financijskog upravljanja te je rashode potrebno nadzirati i knjižiti na toj osnovi tako da se sve operacije mogu identificirati prema programu, mjeri, posebnoj stopi doprinosa i području od značaja. Time će se osigurati mogućnost provjere podudarnosti između ostvarenog rashoda i osiguranih financijskih sredstava. U tom bi kontekstu trebalo pobliže odrediti elemente koje agencije za plaćanja trebaju uzimati u obzir. Agencije za plaćanja posebno bi trebale jasno prikazati podrijetlo javnih sredstava i sredstava Unije u računima u odnosu na ostvareno financiranje. Osim toga, iznose koje korisnici moraju vratiti i iznose koji su vraćeni potrebno je identificirati i prikazati u odnosu na izvorne operacije.
(9)
Države članice mobiliziraju sredstva potrebna za financiranje rashoda EFJP-a iz članka 4. stavka 1. Uredbe (EU) br. 1306/2013 prije nego što Komisija financira te rashode u obliku mjesečnih nadoknada ostvarenih rashoda. Alternativno, države članice primaju predujam za rashode EPFRR-a koji se kasnije poravnava u okviru godišnjeg financijskog poravnanja računa u skladu s člankom 51. Uredbe (EU) br. 1306/2013. Kako bi se osiguralo dobro upravljanje financijskim kretanjima, države članice trebale bi, za te mjesečne nadoknade, prikupljati informacije potrebne za dokazivanje cjelovitosti, točnosti i istinitosti ostvarenih rashoda te ih Komisiji staviti na raspolaganje čim se ostvare rashod i prihod ili ih slati Komisiji u redovitim razmacima. Države članice dostavljaju Komisiji informacije u razmacima prilagođenima metodi upravljanja pojedinog fonda. Dostavljanje informacija u takvim razmacima ne smije utjecati na obvezu država članica da sve informacije prikupljene u svrhu pravilnog nadzora rashoda daju na raspolaganje Komisiji radi provjere.
(10)
Općim obvezama agencija za plaćanja koje se odnose na vođenje računa obuhvaćeni su podaci potrebni za upravljanje i kontrolu sredstava Unije. Međutim, tim obvezama nisu obuhvaćeni zahtjevi u pogledu nadoknade rashoda i detalji koji moraju biti dostavljeni Komisiji kako bi se dobila takva nadoknada. Stoga bi bilo potrebno specificirati informacije i pojedinosti koje se odnose na rashode koje trebaju financirati fondovi, a koji se Komisiji trebaju slati u redovitim razmacima. Obavijesti o informacijama koje države članice šalju Komisiji moraju joj omogućiti da se poslanim informacijama koristi izravno i što je moguće učinkovitije za upravljanje računima fondova te odgovarajućim plaćanjima. Kako bi se postigao taj cilj, sve informacije koje se trebaju staviti na raspolaganje ili dostaviti između država članica i Komisije trebale bi biti poslane elektronički.
(11)
Prema članku 102. stavku 1. prvom podstavku točki (c) Uredbe (EU) br. 1306/2013, za mjere u vezi s operacijama koje financiraju fondovi, izjave o rashodima, koje su ujedno i zahtjevi za plaćanje, isto se tako moraju slati Komisiji uz priložene potrebne informacije. Kako bi se državama članicama i agencijama za plaćanja omogućilo da sastave te izjave o rashodima prema usklađenim pravilima te kako bi se Komisiji omogućilo da razmotri zahtjeve za plaćanje, potrebno je utvrditi uvjete pod kojima se taj rashod može uzeti u obzir u okviru proračuna EFJP-a odnosno EPFRR-a. Tim bi se uvjetima trebala utvrditi pravila koja se primjenjuju na knjiženje rashoda i prihoda, osobito na namjenski prihod i bilo kakve ispravke koji se trebaju učiniti, i na njihovu stvarnu prijavu.
(12)
Ako na temelju izjava o rashodima zaprimljenih od država članica u okviru EFJP-a ukupni iznos unaprijed preuzetih obveza koji se može odobriti na temelju članka 170. stavka 3. Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012 Europskog parlamenta i Vijeća (10) premašuje 75 % odobrenih sredstava za tekuću financijsku godinu, Komisija mora smanjiti te iznose. U skladu s načelom dobrog financijskog upravljanja, to se smanjenje mora proporcionalno raspodijeliti na sve države članice, na temelju izjava o rashodima zaprimljenih od njih. Kako bi se među državama članicama pravedno rasporedila raspoloživa odobrena sredstva, potrebno je predvidjeti da se mjesečna plaćanja iz EFJP-a smanje za postotak izjava o rashodima koje podnosi svaka država članica, utvrđenima za svako poglavlje te da Komisija odlukama preraspodijeli iznos koji nije iskorišten u određenom mjesecu na sljedeća mjesečna plaćanja.
(13)
Nakon odobrenja mjesečnih plaćanja Komisija bi trebala staviti na raspolaganje državama članicama sredstva potrebna za pokriće rashoda koje trebaju financirati fondovi, u skladu s praktičnim rješenjima i uvjetima utvrđenima na temelju informacija koje su države članice dostavile Komisiji i računalnim sustavima koje je uspostavila Komisija.
(14)
Da bi se agencijama za plaćanja nadoknadili rashodi javnih intervencija, uvjet je da u svoje izjave o rashodima uključe vrijednosti i iznose uknjižene u mjesecu koji slijedi nakon mjeseca na koji se odnose operacije javnog skladištenja. Kako bi se osiguralo neometano odvijanje postupka nadoknade, potrebno je odrediti način na koji će se takve informacije, koje su potrebne za izračun troškova i rashoda, dostavljati Komisiji.
(15)
U skladu s člankom 3. stavkom 3. Delegirane uredbe (EU) br. 907/2014 računovodstvom javnih interventnih zaliha mora se omogućiti utvrđivanje isplaćenog iznosa financiranja Unije i stanja interventnih zaliha. U tom cilju agencije za plaćanja trebale bi voditi odvojene evidencije zaliha i financijskih računa, koje sadržavaju elemente potrebne za praćenje zaliha i osiguranje financijskog upravljanja rashodima i prihodima nastalima mjerama za javnu intervenciju.
(16)
U pogledu mjera javnog interventnog skladištenja agencije za plaćanja trebaju knjižiti elemente koji se odnose na količine, vrijednosti i određene prosjeke. Međutim, postoje određene okolnosti u kojima određene operacije i rashode nije potrebno knjižiti ili ih je potrebno knjižiti u skladu s posebnim pravilima. Kako bi se osiguralo jednako postupanje i zaštitili financijski interesi Unije, trebalo bi pobliže odrediti takve okolnosti, uključujući, gdje je primjenjivo, način knjiženja operacija i rashoda.
(17)
Datum kada se različiti elementi rashoda i prihoda nastalih javnim interventnim mjerama skladištenja knjiže ovisi o vrsti mjere na koju se odnose i može se odrediti primjenjujući sektorsko poljoprivredno zakonodavstvo. U tom je kontekstu potrebno donijeti opće pravilo koje određuje različite elemente koji se knjiže na dan kada je fizička operacija izvršena kao rezultat interventne mjere, i koje određuje posebne slučajeve koje je potrebno uzeti u obzir.
(18)
U interesu dobrog financijskog upravljanja države članice trebale bi Komisiji dostaviti predviđanja iznosa koje EPFRR još treba financirati za poljoprivrednu financijsku godinu i procjene zahtjeva za financiranje za sljedeću financijsku godinu. Te je informacije potrebno poslati Komisiji na vrijeme kako bi joj se omogućilo da ispuni svoje obveze, a u svakom slučaju dva puta godišnje, najkasnije 31. siječnja i 31. kolovoza svake godine.
(19)
U skladu s člankom 36. stavkom 6. Uredbe (EU) br. 1306/2013 moraju se utvrditi rokovi za sastavljanje izjava o rashodima za operacije u okviru EPFRR-a. S obzirom na specifična obilježja računovodstvenih pravila koja vrijede za EPFRR, upotreba pretfinanciranja i financiranja mjera po kalendarskim godinama, potrebno je osigurati da ovaj rashod bude prijavljen u vremenskim razmacima prilagođenima tim specifičnim uvjetima.
(20)
Razmjena informacija i dokumentacije između država članica i Komisije te pružanje i dostavljanje Komisiji informacija iz država članica općenito se obavljaju elektronički. Kako bi se poboljšao način na koji se postupa s takvim razmjenama informacija u okviru fondova te proširila njihova upotreba, uspostavljeni su informacijski sustavi u skladu s Uredbom (EZ) br. 883/2006. Te je sustave potrebno i dalje primjenjivati te nastaviti provoditi nakon obavješćivanja država članica preko Odbora za poljoprivredne fondove.
(21)
Uvjete pod kojima ti informacijski sustavi obrađuju informacije te oblik i sadržaj dokumenata koji moraju biti dostavljeni prema Uredbi (EU) br. 1306/2013 treba često prilagođavati u skladu s promjenama važećih pravila ili zahtjeva u pogledu upravljanja. Potrebno je utvrditi i jedinstvena pravila o prikazu odgovarajućih dokumenata koje trebaju dostavljati države članice. Kako bi se postigli ti ciljevi i pojednostavnili postupci te osiguralo da predmetni informacijski sustavi budu brzo operativni, oblik i sadržaj dokumenata trebao bi biti određen na temelju standardiziranih predložaka i protokola koje bi Komisija trebala prilagoditi i ažurirati nakon obavješćivanja Odbora za poljoprivredne fondove.
(22)
U skladu s člankom 58. Uredbe (EU) br. 1306/2013 države članice odgovorne su, preko svojih agencija za plaćanja, za upravljanje rashodima u okviru fondova i za njihovu kontrolu. Podaci o financijskim poslovima stoga bi se trebali dostaviti ili unijeti u informacijske sustave te ažurirati pod odgovornošću agencija za plaćanja od strane samih agencija za plaćanja ili od strane tijela kojem je ta funkcija povjerena, a prema potrebi putem ovlaštenog koordinacijskog tijela.
(23)
Određeni dokumenti ili izjave predviđeni člankom 102. stavkom 1. prvim podstavkom Uredbe (EU) br. 1306/2013 ili akti Komisije doneseni u svrhe tog članka zahtijevaju potpis ovlaštene osobe ili odobrenje osobe u jednoj ili više faza predmetnog postupka. U takvim slučajevima informacijski sustavi uspostavljeni za dostavu tih dokumenata trebali bi omogućavati nedvojbenu identifikaciju svake osobe i pružiti razumno jamstvo da se sadržaj dokumenata, uključujući različite faze postupka, ne može izmijeniti. To osobito mora vrijediti u pogledu izjava o rashodima i izjave o upravljanju priložene uz godišnje financijske izvještaje navedene u članku 102. stavku 1. prvom podstavku točki (c) podtočki iii. Uredbe (EU) br. 1306/2013 te dokumenata koji se u okviru tih postupaka dostavljaju elektronički.
(24)
U skladu s člankom 58. stavkom 1. točkom (e) Uredbe (EU) br. 1306/2013 države članice odgovorne su, preko svojih agencija za plaćanja, za osiguravanje povrata neopravdanih plaćanja plus kamata. Kako bi se osigurala učinkovita i pravilna primjena tih odredaba, primjereno je utvrditi usklađena pravila u pogledu kamata koje se primjenjuju na osiguravanje povrata neopravdanih plaćanja. Ne dovodeći u pitanje članak 54. stavak 3. prvi podstavak točke (a) i (b) Uredbe (EU) br. 1306/2013, obveza država članica da osiguraju povrat neopravdano isplaćenih iznosa može se izvršiti na različite načine. Ne dovodeći u pitanje sve ostale mjere izvršavanja predviđene nacionalnim zakonodavstvom, učinkovit i troškovno primjeren način za povrat duga jest oduzimanje svih nepodmirenih iznosa od budućih plaćanja u korist dužnika, u trenutku kada je dug utvrđen u skladu s nacionalnim zakonodavstvom. Države članice trebale bi stoga biti obvezne primjenjivati tu metodu osiguranja povrata duga te je potrebno utvrditi zajedničke uvjete za njezinu primjenu.
(25)
Potrebno je utvrditi detaljne odredbe za postupak poravnanja računa iz članka 51. Uredbe (EU) br. 1306/2013 i postupak potvrde o sukladnosti iz članka 52. navedene Uredbe, uključujući i mehanizam kojim se nastali iznosi oduzimaju od jednog od sljedećih plaćanja koja Komisija izvršava prema državama članicama ili, ovisno o slučaju, dodaju tim plaćanjima.
(26)
U pogledu postupka poravnanja računa predviđenog člankom 51. Uredbe (EU) br. 1306/2013 potrebno je detaljno odrediti sadržaj godišnjeg financijskog izvještaja agencija za plaćanja te utvrditi datum dostavljanja navedenih izvještaja i ostalih odgovarajućih dokumenata Komisiji. Također je potrebno jasno odrediti razdoblje tijekom kojeg agencije za plaćanja moraju čuvati popratnu dokumentaciju o svim rashodima i namjenskim prihodima na raspolaganju Komisiji. Nadalje, potrebno je navesti da Komisija utvrđuje oblik i sadržaj računovodstvenih podataka koje joj agencije za plaćanja moraju proslijediti.
(27)
Kako bi se osiguralo da u uobičajenim slučajevima postupak potvrde o sukladnosti bude okončan u razumnom roku, primjereno je utvrditi konkretne rokove za različite faze postupka, koje trebaju poštovati Komisija i države članice. Međutim, Komisija bi ipak trebala moći produljiti te rokove ako je takvo produljenje potrebno zbog složenosti slučaja koji se istražuje. Postupak potvrde o sukladnosti trebao bi državama članicama davati pravo na kontradiktorni postupak i pravilno procijeniti informacije potrebne za ocjenu rizika na fondove.
(28)
U skladu s člankom 59. stavkom 5. Uredbe (EU) br. 1306/2013 države članice moraju osigurati najmanju razinu provjera na licu mjesta za učinkovito upravljanje rizikom. Međutim, državama članicama dopušteno je da u okviru nadležnosti smanje najmanju razinu tih provjera na licu mjesta ako se utvrdi da sustavi upravljanja i kontrole funkcioniraju pravilno, a stope pogrešaka ostanu na prihvatljivoj razini. Iako potrebne najmanje razine provjera na licu mjesta trebaju biti propisane sektorskim poljoprivrednim zakonodavstvom, potrebno je utvrditi horizontalna pravila o mogućem smanjenju najmanje razine provjera na licu mjesta koja će se primjenjivati na sve mjere financirane sredstvima fondova te primjenjive uvjete. Osim tih horizontalnih pravila, sektorskim poljoprivrednim zakonodavstvom mogu se predvidjeti i dodatna pravila.
(29)
Isto tako, primjerno je utvrditi pravila o kontroli transakcija iz članka 80. Uredbe (EU) br. 1306/2013 koju provode države članice, posebno u pogledu odabira poduzeća, omjera i kalendara kontrole.
(30)
U skladu s glavom V. poglavljem III. Uredbe (EU) br. 1306/2013, koje se odnosi na kontrolu transakcija, države članice moraju slati Komisiji niz komunikacija. Budući da se standardizacijom oblika i sadržaja tih komunikacija olakšava njihova uporaba i osigurava ujednačen pristup, primjereno je donijeti detaljna pravila o njihovu obliku i sadržaju. Nadalje, potrebno je utvrditi pravila o čuvanju trgovinskih dokumenata, o zajedničkim djelovanjima koja uključuju uzajamnu pomoć iz članka 83. Uredbe (EU) br. 1306/2013 te o posebnim odjelima iz članka 85. te Uredbe.
(31)
Delegiranom uredbom (EU) br. 907/2014 utvrđuju se pravila kojima se dopunjuje pravni okvir o sredstvima osiguranja, posebno u pogledu obveznog polaganja sredstava osiguranja, uvjeta koji se primjenjuju na sredstva osiguranja te pravila o polaganju, vraćanju i zapljeni sredstava osiguranja. Kako bi se osigurala usklađena primjena tih pravila, potrebno je utvrditi odredbe o obliku i postupcima za polaganje i vraćanje sredstava osiguranja te o razmjeni informacija i komunikacija koje se moraju slati u tu svrhu.
(32)
U skladu s glavom VII. poglavljem IV. Uredbe (EU) br. 1306/2013, koje se odnosi na transparentnost, od država članica zahtijeva se godišnja objava korisnika fondova te, među ostalim, iznosa koje je pojedini korisnik primio iz svakog od tih fondova. U tu svrhu i u skladu s člankom 111. Uredbe (EU) br. 1306/2013 potrebno je utvrditi oblik te objave. Ta objava ne smije prelaziti ono što je potrebno za postizanje postavljenih ciljeva transparentnosti.
(33)
Objava bi trebala biti u skladu s podacima iz poslovnih knjiga i evidencija agencija za plaćanja i trebala bi se odnositi na plaćanja primljena prethodne financijske godine. Te je podatke potrebno predstaviti javnosti do 31. svibnja, i to na jasan, usklađen i pregledan način.
(34)
U skladu s člankom 111. stavkom 1. prvim podstavkom točkom (c) Uredbe (EU) br. 1306/2013 potrebno je objaviti iznose plaćanja koji odgovaraju svakoj mjeri koju financiraju fondovi, koje je primio korisnik. Međutim, kako bi se osiguralo poštovanje obveze utvrđene u članku 112. te Uredbe, potrebno je utvrditi i pragove ispod kojih se neće objavljivati ime korisnika.
(35)
U skladu s člankom 111. stavkom 1. prvim podstavkom točkom (b) Uredbe (EU) br. 1306/2013 u objavi korisnika fondova potrebno je navesti općinu u kojoj korisnik ima boravište ili u kojoj je registriran. Taj bi podatak trebao biti dostupan i kad je riječ o korisnicima koji su fizičke osobe, a čija se imena ne smiju objaviti u skladu s člankom 112. te Uredbe. Međutim, ako bi zbog ograničenog broja korisnika koji imaju boravište ili su registrirani u određenoj općini objavljivanje općine omogućilo prepoznavanje identiteta korisnika koji je fizička osoba, potrebno je utvrditi odredbe kojima će se izbjeći nerazmjerno i nepotrebno narušavanje privatnosti.
(36)
Objava podataka trebala bi se provoditi internetom u obliku tražilice kojom se osigurava da šira javnost dobije uvid u podatke. Tražilicom bi se trebalo omogućiti traženje podataka na temelju određenih kriterija, a rezultati pretrage trebali bi se prikazivati u lako dostupnom obliku.
(37)
Kako bi se postupilo sukladno zahtjevima zaštite podataka, korisnike fondova potrebno je obavijestiti o objavi njihovih podataka prije objave. Korisnike je o tome potrebno obavijestiti na obrascima zahtjeva za potporu ili u trenutku prikupljanja podataka. U odnosu na rashode nastale u financijskim godinama 2014. i 2015., ako korisnike nije moguće obavijestiti u trenutku prikupljanja osobnih podataka, ipak ih je potrebno obavijestiti u razumnom roku prije stvarne objave.
(38)
Kako bi se javnosti olakšao pristup objavljenim podacima, države članice trebale bi uspostaviti internetske stranice na kojima se objavljuju podaci o korisnicima fondova i pragovi iz članka 112. Uredbe (EU) br. 1306/2013. S obzirom na različite organizacijske strukture u državama članicama, one bi same trebale odrediti koje je tijelo nadležno za uspostavljanje i održavanje jedinstvene internetske stranice te za objavu podataka. Komisija bi trebala uspostaviti internetsku stranicu koja sadržava poveznice na internetske stranice država članica.
(39)
Članak 10. ove Uredbe trebao bi se na nastale rashode i namjenske prihode koje su države članice primile primjenjivati od 16. listopada 2014. kako bi se osigurao kontinuitet izvješćivanja u istoj financijskoj godini.
(40)
Kako bi se osiguralo dosljedno postupanje u pogledu postupaka potvrde o sukladnosti koji su u tijeku, rokovi, kako su utvrđeni člankom 34. stavcima 3. i 4. ove Uredbe, ne bi se trebali primjenjivati na one postupke za koje su podaci u skladu s člankom 11. stavkom 1. Uredbe (EZ) br. 885/2006 dostavljeni do 1. siječnja 2015.
(41)
Budući da se glava VII. poglavlje IV. Uredbe (EU) br. 1306/2013, koje se odnosi na transparentnost, primjenjuje na plaćanja izvršena od financijske godine 2014. nadalje, odgovarajuće odredbe ove Uredbe potrebno je primjenjivati na ta plaćanja.
(42)
Kako bi se državama članicama omogućilo dovoljno vremena za provedbu, podatke prenesene u skladu s Prilogom II. stupcima V1 i V2 trebalo bi dostaviti počevši od financijske godine 2016.
(43)
Mjere predviđene ovom Uredbom u skladu su s mišljenjem Odbora za poljoprivredne fondove,
DONIJELA JE OVU UREDBU:
POGLAVLJE I.
AGENCIJE ZA PLAĆANJA I DRUGA TIJELA
Članak 1.
Postupak za akreditaciju agencija za plaćanja
1. Države članice imenuju tijelo na razini ministarstva nadležno za:
(a)
izdavanje, preispitivanje i oduzimanje akreditacije agencijama za plaćanja;
(b)
izvršavanje zadaća dodijeljenih nadležnom tijelu u skladu s ovim poglavljem.
2. Na temelju provjere ispunjavanja akreditacijskih kriterija iz članka 1. stavka 2. Delegirane uredbe (EU) br. 907/2014 („akreditacijski kriteriji”) nadležno tijelo formalnim aktom odlučuje o izdavanju ili, nakon preispitivanja, oduzimanju akreditacije agenciji za plaćanje. Nadležno tijelo bez odgađanja obavješćuje Komisiju o izdanim i oduzetim akreditacijama.
3. Nadležno tijelo imenuje revizorsko tijelo koje provodi provjeru prije dodjele akreditacije (kontrolu prije akreditacije). Revizorsko tijelo jest revizorsko nadležno tijelo ili druga javna ili privatna organizacija ili organizacijska jedinica nadležnog tijela koja ima potrebnu stručnost, vještine i sposobnosti za provođenje revizija. Revizorsko tijelo neovisno je od agencije za plaćanja koja se akreditira.
Provjerom (kontrolom prije akreditacije) koju treba provesti revizorsko tijelo posebno se provjeravaju:
(a)
uspostavljeni postupci i sustavi za odobravanje i izvršavanje plaćanja;
(b)
raspodjela dužnosti i prikladnost unutarnje i vanjske kontrole u pogledu transakcija koje se financiraju iz Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR), dalje u tekstu „fondovi”;
(c)
u kojoj su mjeri uspostavljeni postupci i sustavi prikladni za očuvanje sigurnosti proračuna Unije, uključujući mjere za suzbijanje prijevara koje se temelje na analizi rizika;
(d)
sigurnost informacijskih sustava;
(e)
vođenje računovodstvenih knjiga.
Revizorsko tijelo sastavlja izvješće u kojemu detaljno opisuje obavljeni revizijski posao te navodi rezultate revizije i ocjenu o tome ispunjava li agencija za plaćanja akreditacijske kriterije. Izvješće se dostavlja nadležnom tijelu koje potom izdaje akt o akreditaciji ako se uvjeri da agencija za plaćanja ispunjava akreditacijske kriterije.
4. Ako nadležno tijelo smatra da agencija za plaćanja ne ispunjava akreditacijske kriterije, obavješćuje agenciju za plaćanja o posebnim uvjetima koje mora ispuniti prije nego što joj se odobri akreditacija.
Dok se ne provedu potrebne promjene kako bi se ispunili ti posebni uvjeti, akreditacija se može odobriti privremeno za razdoblje koje se utvrđuje uzimajući u obzir ozbiljnost identificiranih problema i koje ne prelazi 12 mjeseci. U opravdanim slučajevima Komisija može na zahtjev predmetne države članice odobriti produljenje navedenog razdoblja.
5. Podaci predviđeni člankom 102. stavkom 1. prvim podstavkom točkom (a) Uredbe (EU) br. 1306/2013 dostavljaju se odmah nakon što je agencija za plaćanja prvi put akreditirana, a u svakom slučaju prije nego što se rashodi koje je ona ostvarila terete na račun fondova. Zajedno s navedenim podacima dostavljaju se izjave i dokumenti o:
(a)
odgovornostima agencije za plaćanja;
(b)
raspodjeli odgovornosti među odjelima agencije za plaćanja;
(c)
odnosu agencije za plaćanja s ostalim javnim ili privatnim tijelima koja su odgovorna za provedbu mjera za koje agencija za plaćanja tereti rashode na račun fondova;
(d)
postupcima zaprimanja, provjere i potvrde valjanosti zahtjeva korisnika te postupcima odobravanja, plaćanja i pravdanja rashoda;
(e)
odredbama o sigurnosti informacijskih sustava;
(f)
izvješću o kontroli prije akreditacije koju je provelo revizorsko tijelo iz stavka 3.
6. Komisija obavješćuje Odbor za poljoprivredne fondove o agencijama za plaćanja akreditiranima u svakoj državi članici.
Članak 2.
Kontrola akreditacije
1. Nadležno tijelo drži agencije za plaćanja koje su u njegovoj nadležnosti pod stalnim nadzorom, ponajprije na temelju potvrda i izvješća koje sastavlja tijelo za ovjeravanje iz članka 9. Uredbe (EU) br. 1306/2013 te prati sve utvrđene nedostatke.
Svake tri godine nadležno tijelo pisano izvješćuje Komisiju o nadzoru agencija za plaćanja i praćenju njihovih aktivnosti. U izvješću se navodi analiza ispunjavaju li agencije za plaćanja trajno akreditacijske kriterije te sažetak mjera poduzetih radi ispravljanja nedostataka. Nadležno tijelo potvrđuje ispunjava li agencija za plaćanja koja je u njegovoj nadležnosti i nadalje akreditacijske kriterije.
2. Države članice uspostavljaju sustav koji osigurava da se svaka informacija koja ukazuje na činjenicu da neka agencija za plaćanja ne ispunjava akreditacijske kriterije bez odgode dostavlja nadležnom tijelu.
3. Ako nadležno tijelo utvrdi da je akreditirana agencija za plaćanja prestala ispunjavati jedan ili više akreditacijskih kriterija tako da to može utjecati na njezinu sposobnost izvršavanja zadaća utvrđenih člankom 1. stavkom 1. Delegirane uredbe (EU) br. 907/2014, nadležno tijelo bez odgađanja određuje uvjetnu akreditaciju agencije za plaćanja. Sastavlja plan koji sadržava mjere i rokove za ispravljanje utvrđenih nedostataka u razdoblju koje se utvrđuje u skladu s ozbiljnošću problema, a koje nije dulje od 12 mjeseci od dana određivanja uvjetne akreditacije. U opravdanim slučajevima Komisija može na zahtjev predmetne države članice odobriti produljenje navedenog razdoblja.
4. Nadležno tijelo obavješćuje Komisiju o svojoj odluci da agenciji za plaćanja odredi uvjetnu akreditaciju, o planu izrađenom u skladu sa stavkom 3. te potom o napretku u provedbi takvih planova.
5. U slučaju oduzimanja akreditacije nadležno tijelo bez odgode akreditira drugu agenciju za plaćanja koja ispunjava uvjete utvrđene u članku 7. stavku 2. Uredbe (EU) br. 1306/2013 kako bi se osigurale nesmetane isplate korisnicima.
6. Ako Komisija utvrdi da nadležno tijelo nije ispunilo obvezu izrade plana ispravljanja nedostataka u skladu sa stavkom 3. ili da je agencija za plaćanja i dalje akreditirana unatoč tome što nije u potpunosti provela takav plan u utvrđenom roku, zahtijevat će od nadležnog tijela da toj agenciji za plaćanja oduzme akreditaciju, osim ako se izvrše potrebne promjene u roku koji Komisija odredi ovisno o težini problema. U takvoj situaciji Komisija može odlučiti riješiti nedostatke uz okviru postupka potvrde o sukladnosti u skladu s člankom 52. Uredbe (EU) br. 1306/2013.
Članak 3.
Izjava o upravljanju
1. Izjava o upravljanju iz članka 7. stavka 3. prvog podstavka točke (b) Uredbe (EU) br. 1306/2013 sastavlja se pravovremeno kako bi tijelo za ovjeravanje moglo dati mišljenje iz članka 9. stavka 1. te Uredbe.
Izjava o upravljanju sastavlja se u obliku koji je naveden u Prilogu I. ovoj Uredbi i može sadržavati rezerve koje određuju opseg potencijalnog financijskog učinka. U slučaju da se izražavaju rezerve, izjava sadržava akcijski plan za otklanjanje nedostataka i točno određen vremenski okvir za njegovu provedbu.
2. Izjava o upravljanju temelji se na učinkovitom nadzoru sustava upravljanja i kontrole tijekom cijele godine.
Članak 4.
Koordinacijsko tijelo
1. Koordinacijsko tijelo iz članka 7. stavka 4. Uredbe (EU) br. 1306/2013 jedini je sugovornik Komisije za predmetnu državu članicu za sva pitanja koja se odnose na fondove u pogledu:
(a)
širenja informacija i smjernica koje se odnose na zadaće i poslovanje agencija za plaćanja onim agencijama za plaćanja i tijelima koji su odgovorni za provedbu tih smjernica kao i promicanje njihove usklađene primjene;
(b)
dostavljanja Komisiji informacija iz članaka 7. i 102. Uredbe (EU) br. 1306/2013;
(c)
dostupnosti Komisiji cjelokupne evidencije svih računovodstvenih podataka potrebnih za potrebe statistike i kontrole.
2. Agencija za plaćanja može imati ulogu koordinacijskog tijela pod uvjetom da su te dvije funkcije odvojene.
3. U izvršavanju svojih zadaća koordinacijsko tijelo može, u skladu s nacionalnim postupcima, upućivati zahtjeve ostalim upravnim tijelima ili odjelima, osobito onima koji posjeduju stručno znanje i iskustvo na računovodstvenom i tehničkom području.
4. Povjerljivost, cjelovitost i dostupnost svih elektroničkih podataka koje pohranjuje koordinacijsko tijelo osiguravaju se mjerama koje su prilagođene administrativnoj strukturi, kadrovskoj strukturi i tehnološkom okruženju svakog pojedinog koordinacijskog tijela. Financijska i tehnološka nastojanja moraju biti razmjerna stvarno nastalim rizicima.
5. Podaci predviđeni člankom 102. stavkom 1. prvim podstavkom točkom (a) Uredbe (EU) br. 1306/2013 dostavljaju se odmah nakon što je koordinacijsko tijelo prvi put akreditirano, a u svakom slučaju prije nego što se rashodi za koje je ono odgovorno terete na račun fondova. Podaci se dostavljaju zajedno s dokumentom o akreditaciji tijela te s informacijama o administrativnim i računovodstvenim uvjetima te uvjetima unutarnje kontrole njegova poslovanja.
Članak 5.
Ovjeravanje
1. Nadležno tijelo imenuje tijelo za ovjeravanje predviđeno člankom 9. Uredbe (EU) br. 1306/2013.
2. Tijelo za ovjeravanje organizira svoj posao na djelotvoran i učinkovit način te provodi provjere unutar odgovarajućeg vremenskog okvira uzimajući u obzir vrstu i vrijeme transakcija za predmetnu financijsku godinu.
3. Mišljenje koje treba dati tijelo za ovjeravanje u skladu s člankom 9. stavkom 1. Uredbe (EU) br. 1306/2013 sastavlja se svake godine.
To se mišljenje temelji na reviziji koja treba biti provedena u skladu s člancima 6. i 7. ove Uredbe.
4. Tijelo za ovjeravanje sastavlja izvješće o svojim nalazima. Izvješćem su obuhvaćene delegirane zadaće. U izvješću se navodi, za razdoblje koje je njime obuhvaćeno:
(a)
ispunjava li agencija za plaćanja akreditacijske kriterije;
(b)
daju li postupci agencije za plaćanja uvjerljiva jamstva da su rashodi kojima se terete fondovi provedeni u skladu s pravilima Unije, čime se osigurava da su glavne transakcije zakonite i pravile te da se postupilo u skladu s preporukama u vezi s poboljšanjem, ako ih je bilo;
(c)
je li godišnji financijski izvještaj iz članka 29. ove Uredbe u skladu s računovodstvenim knjigama i evidencijama agencije za plaćanja;
(d)
jesu li izjave o rashodima i interventnim postupcima pravilan, potpun i točan zapis transakcija koje se terete na račun fondova;
(e)
jesu li financijski interesi Unije pravilno zaštićeni u pogledu isplaćenih predujmova, primljenih jamstava, interventnih zaliha i naplate potraživanja.
Izvješće sadržava informacije o broju i kvalifikacijama osoblja koje provodi reviziju, o obavljenom poslu, broju provjerenih transakcija, razini stečene materijalnosti i povjerenja, uočenim slabostima i preporukama za poboljšanje te o djelovanju tijela za ovjeravanje i drugih unutarnjih i vanjskih tijela revizije agencije za plaćanja, koja daju cjelokupna ili djelomična jamstva tijelu za ovjeravanje o pitanjima o kojima izvješćuje.
Članak 6.
Revizijska načela
1. Revizija za potrebe ovjeravanja provodi se u skladu s međunarodno prihvaćenim revizijskim standardima.
2. Tijelo za ovjeravanje priprema strategiju revizije u kojoj se utvrđuju djelokrug, vremenski raspored i usmjerenost revizije za potrebe ovjeravanje, revizijske metode i metodologija uzorkovanja. Za svaku financijsku godinu za koju se provodi revizija izrađuje se plan revizije na temelju procijenjenog revizijskog rizika. Tijelo za ovjeravanje dostavlja Komisiji na zahtjev strategiju i plan revizije.
3. Razumna razina revizijskog uvjerenja koje je potrebno steći revizijskim testiranjem stječe se ocjenjivanjem sustava kontrola, što uključuje testiranje sukladnosti i dokazno testiranje rashoda, koje se sastoji od testova detalja i analitičkih postupaka.
4. Komisija sastavlja smjernice u kojima se posebno:
(a)
daju dodatna pojašnjenja i smjernice u pogledu revizije za ovjeravanje koju je potrebno provesti;
(b)
utvrđuje razumna razina revizijskog uvjerenja koje je potrebno steći revizijskim testiranjem.
Članak 7.
Revizijske metode
1. Revizijske metode bitne za reviziju koja se provodi za potrebe ovjeravanja definiraju se u strategiji revizije predviđenoj u članku 6. stavku 2.
2. Da bi se ostvarili ciljevi revizije i dalo mišljenje kako je navedeno u članku 9. stavku 1. Uredbe (EU) br. 1306/2013, revizijski postupci moraju uključivati revizije sustava, dokazno testiranje i provjeru usklađenosti financijskih izjava i izjava o upravljanju.
3. Dokaznim testiranjem rashoda obuhvaćena je provjera zakonitosti i pravilnosti predmetnih transakcija na razini krajnjih korisnika. U tu svrhu tijelo za ovjeravanje može pratiti agenciju za plaćanja pri provedbi provjera na licu mjesta na sekundarnoj razini. Tijelo za ovjeravanje ne smije pratiti agenciju za plaćanja pri provedbi početnih provjera na licu mjesta, osim u situacijama kad bi bilo fizički nemoguće ponovo provjeriti početnu kontrolu koju je provela agencija za plaćanja. U pogledu dokaznog testiranja tijela za ovjeravanje mogu primjenjivati integrirani pristup uzorkovanju.
4. Smjernicama iz članka 6. stavka 4. Komisija daje dodatne uvjete i upute za osmišljavanje revizijskih postupaka, integriranje uzorkovanja te planiranje i provođenje provjera transakcija na licu mjesta.
POGLAVLJE II.
FINANCIJSKO UPRAVLJANJE FONDOVIMA
ODJELJAK 1.
Opće odredbe
Članak 8.
Računovodstvo agencija za plaćanja
1. Svaka agencija za plaćanja vodi računovodstvo koje obuhvaća samo rashode i prihode navedene u članku 4. stavku 1., članku 5. i članku 43. Uredbe (EU) br. 1306/2013 i korištenje sredstava koji su joj dani na raspolaganje radi pokrivanja odgovarajućih rashoda. To računovodstvo mora omogućiti razlikovanje i odvojeno pružanje financijskih podataka za EFJP i EPFRR.
2. Agencije za plaćanja država članica koje ne čine dio europodručja vode računovodstvo koje obuhvaća iznose izražene u valuti u kojima je rashod nastao, a prihod bio primljen. Međutim, kako bi se omogućilo konsolidiranje svih njihovih rashoda i prihoda, one moraju biti u mogućnosti pružiti odgovarajuće podatke u nacionalnim valutama i u eurima.
3. U pogledu EPFRR-a svaka agencija za plaćanja određena za program ruralnog razvoja vodi računovodstvo koje omogućuje identificiranje svih operacija za svaki program i svaku mjeru. Takvo računovodstvo osobito uključuje:
(a)
iznos javnog rashoda i iznos doprinosa Unije uplaćenog za svaku operaciju;
(b)
iznose koje korisnici moraju vratiti zbog otkrivene nepravilnosti ili nepažnje;
(c)
iznose koji su vraćeni, s naznakom izvorne operacije.
ODJELJAK 2.
Računovodstvo EFJP-a
Članak 9.
Pružanje informacija od strane država članica
Države članice prikupljaju i drže na raspolaganju za Komisiju informacije o ukupnom ostvarenom rashodu i namjenskom prihodu primljenom svaki tjedan kako slijedi:
(a)
najkasnije do trećeg radnog dana svakog tjedna, informacije o ukupno ostvarenom rashodu i namjenskom prihodu primljenom od početka mjeseca do kraja prethodnog tjedna;
(b)
najkasnije do trećeg radnog dana u mjesecu ako se jedan tjedan proteže kroz dva mjeseca, informacije o ukupnom ostvarenom rashodu i namjenskom prihodu primljenom tijekom prethodnog mjeseca.
Članak 10.
Dostavljanje informacija od strane država članica
1. U skladu s člankom 102. stavkom 1. prvim podstavkom točkom (c) podtočkama i. i ii. Uredbe (EU) br. 1306/2013, države članice Komisiji elektronički šalju sljedeće informacije i dokumente, pod uvjetima utvrđenima u člancima 11. i 12. ove Uredbe:
(a)
najkasnije do trećeg radnog dana svakog mjeseca informacije o ukupno ostvarenom rashodu i namjenskom prihodu primljenom tijekom prethodnog mjeseca, na temelju predloška koji je Komisija stavila na raspolaganje državama članicama preko informacijskih sustava, te bilo koje informacije koje pojašnjavaju svaku bitnu razliku između procjena sastavljenih u skladu sa stavkom 2. točkom (a) podtočkom iii. ovog članka i ostvarenih rashoda i primljenih namjenskih prihoda;
(b)
najkasnije do dvanaestog dana svakog mjeseca izjavu o rashodima iz članka 18. stavka 3. Uredbe (EU) br. 1306/2013. Međutim, informacije o ostvarenom rashodu i namjenskom prihodu primljenom između 1. i 15. listopada šalju se do 27. listopada.
2. Izjava o rashodima iz stavka 1. točke (b) sastoji se od:
(a)
izjave koju sastavlja svaka agencija za plaćanje na temelju predloška koji je Komisija stavila na raspolaganje državama članicama preko informacijskih sustava, raščlanjene prema nomenklaturi proračuna Unije i prema vrsti rashoda i prihoda, na temelju detaljne nomenklature koja je na raspolaganju državama članicama, a koja obuhvaća:
i.
ostvareni rashod i namjenski prihod primljen tijekom prethodnog mjeseca;
ii.
ukupni ostvareni rashod i namjenski prihod primljen od početka financijske godine do kraja prethodnog mjeseca;
iii.
procjene rashoda i namjenskog prihoda koje obuhvaćaju, prema potrebi:
-
samo tekući mjesec i sljedeća dva mjeseca,
-
tekući mjesec, sljedeća dva mjeseca i do kraja financijske godine;
iv.
dodatne podatke, ako su potrebni;
(b)
sažetka, koji je sastavila predmetna država članica na temelju predloška koji je Komisija stavila na raspolaganje državama članicama preko informacijskih sustava. o podacima navedenima u točki (a) za sve agencije za plaćanja te države članice;
(c)
računa koji pokazuju rashode i prihode koji se odnose na javnu intervenciju, kako je navedeno u članku 19. stavku 2.
3. Svi financijski podaci koji se moraju dostaviti na temelju ovog članka iskazuju se u eurima.
Članak 11.
Opća pravila za izjave o rashodima i o namjenskim prihodima
1. Ne dovodeći u pitanje posebne odredbe o izjavama o rashodima i prihodima koji se odnose na javno skladištenje iz članka 12., rashod i namjenski prihod prijavljen od strane agencija za plaćanje u vezi s danim mjesecom odgovara stvarno izvršenim plaćanjima i primicima tijekom toga mjeseca.
Taj rashod i prihod knjiže se u računima EFJP-a u pogledu financijske godine N.
Međutim:
(a)
rashod koji se može platiti prije provedbe odredbe kojom se dopušta da ga u cijelosti ili djelomično snosi EFJP, može se prijaviti samo:
-
u odnosu na mjesec tijekom kojeg je predmetna odredba bila provedena,
ili
-
u odnosu na mjesec koji slijedi nakon provedbe te odredbe,
(b)
namjenski prihod koji država članica duguje Komisiji prijavljuje se u vezi s mjesecom tijekom kojega ističe rok za plaćanje odgovarajućih iznosa određen zakonodavstvom Unije;
(c)
Komisija izravno oduzima od ili dodaje ispravke, o kojima je odlučila na temelju poravnanja računa i potvrde o sukladnosti, mjesečnim plaćanjima navedenim, kako je prikladno, u članku 33. stavku 2. ili članku 34. stavku 8.. Međutim, države članice uključuju iznose koji odgovaraju tim ispravcima u izjave sastavljene za mjesec za koji su ispravci izvršeni.
2. Rashod i namjenski prihod uzimaju se u obzir na datum na koji je iznos bio plaćen s računa ili uplaćen na račun agencije za plaćanja. Međutim, za plaćanja, datum koji se uzima u obzir može biti datum na koji je predmetna agencija izdala nalog za plaćanje i poslala ga financijskoj ustanovi ili korisniku. Svaka agencija za plaćanje koristi istu metodu tijekom cijele financijske godine.
3. Rashod i namjenski prihod prijavljen u skladu sa stavkom 1. može uključivati ispravke iznosa prijavljenih za prethodne mjesece u istoj financijskoj godini.
Ako ispravci namjenskog prihoda na razini agencija za plaćanje dovode do prijave negativnog namjenskog prihoda za proračunsku liniju, višak ispravaka prenosi se u sljedeći mjesec. Po potrebi, oni se namiruju prilikom poravnanja računa za predmetnu financijsku godinu.
4. Nalozi za plaćanje koji nisu izvršeni i plaćanja, koja su teretila račun te zatim vraćena, u računima se prikazuju kao odbici od rashoda u vezi s mjesecom tijekom kojega je platnoj agenciji prijavljeno neizvršenje ili storniranje plaćanja.
5. Ako su dospjela plaćanja iz EFJP-a opterećena potraživanjima, smatra se da su izvršena u cijelosti u svrhu primjene stavka 1.:
(a)
na dan isplate iznosa dugovanog korisniku, ako je potraživanje manje nego podmireni rashod;
(b)
na dan usklađivanja, ako je rashod manji ili jednak potraživanju.
6. Kumulativni podaci koji se odnose na rashod i namjenski prihod koji se mogu knjižiti u određenoj financijskoj godini, a dostavljaju se Komisiji najkasnije do 27. listopada, mogu se ispraviti samo u godišnjim financijskim izvještajima koji se šalju Komisiji u skladu s člankom 102. stavkom 1. prvim podstavkom točkom (c) podtočkom iii. Uredbe (EU) br. 1306/2013.
Članak 12.
Posebna pravila za izjave o rashodima koji se odnose na javno skladištenje
1. Operacije koje se uzimaju u obzir pri sastavljanju izjava o rashodima koji se odnose na javno skladištenje su one koje agencija za plaćanje uknjiži na kraju danog mjeseca, a koje su se dogodile od početka obračunske godine u smislu članka 3. stavka 3. prvog podstavka točke (a) Delegirane uredbe (EU) br. 907/2014 pa do kraja predmetnog mjeseca.
2. Takve izjave o rashodima sadržavaju vrijednosti i iznose određene u skladu s člancima 17. i 18. ove Uredbe i člankom 4. Delegirane uredbe Komisije (EU) br. 906/2014 (11) koje su agencije za plaćanja knjižile tijekom mjeseca koji slijedi nakon onog na koji se te operacije odnose.
Međutim:
(a)
u slučaju operacija izvršenih tijekom rujna, agencije za plaćanja knjiže vrijednosti i iznose najkasnije 15. listopada;
(b)
u slučaju ukupnih iznosa amortizacije navedenih u članku 3. stavku 1. točki (e) Delegirane uredbe (EU) br. 906/2014, iznosi se knjiže na dan određen odlukom kojom su predviđeni.
Članak 13.
Odluka Komisije o plaćanju
1. Na temelju podataka poslanih u skladu s člankom 10. stavkom 1. točkom (b) ove Uredbe, Komisija odlučuje izvršiti mjesečna plaćanja u skladu s člankom 18. stavkom 3. Uredbe (EU) br. 1306/2013 ne dovodeći u pitanje ispravke koji se mogu izvršiti naknadnim odlukama u skladu s člancima 51. i 52. Uredbe (EU) br. 1306/2013 i uzimajući u obzir smanjenja i suspenzije o kojima je odlučeno u skladu s člankom 41. te Uredbe.
2. Ako ukupni rashodi koje su države članice objavile za sljedeću financijsku godinu premašuju tri četvrtine ukupnih odobrenih sredstava za tekuću financijsku godinu, unaprijed preuzete obveze iz članka 170. stavka 3. Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012 te odgovarajuća mjesečna plaćanja odobravaju se razmjerno izjavama o rashodima, do maksimalnog iznosa od 75 % odobrenih sredstava za tekuću financijsku godinu. Komisija u odlukama o naknadnim nadoknadama uzima u obzir saldo iznosa koji nisu nadoknađeni državama članicama.
Članak 14.
Stavljanje sredstava na raspolaganje državama članicama
1. Odlučujući izvršiti mjesečna plaćanja, Komisija unutar okvira proračunskih sredstava stavlja na raspolaganje državama članicama sredstva potrebna za pokriće rashoda koje financira EFJP, umanjeno za odgovarajući iznos namjenskog prihoda, na račun koji je otvorila svaka država članica.
Kada plaćanja koja izvršava Komisija, umanjena za namjenski prihod, dovedu do negativnog iznosa za državu članicu, višak odbitaka prenosi se u sljedeći mjesec.
2. Svaka država članica Komisiji dostavlja naziv i broj računa iz stavka 1. prema formatu koji im Komisija stavlja na raspolaganje.
Članak 15.
Dostavljanje podataka u okviru javne intervencije
1. Agencije za plaćanja dostavljaju Komisiji:
(a)
na zahtjev Komisije dokumente i podatke iz članka 3. stavka 7. Delegirane uredbe (EU) br. 907/2014 te dodatne nacionalne administrativne odredbe donesene radi primjene i provođenja interventnih mjera;
(b)
do dana predviđenog člankom 10. stavkom 1. točkom (b) ove Uredbe, podatke o javnom skladištenju na temelju predloška koji je Komisija stavila na raspolaganje državama članicama preko informacijskih sustava.
2. Za obavješćivanje i razmjenu podataka te sastavljanje dokumenata koji se odnose na rashode za javne intervencije upotrebljavaju se odgovarajući informacijski sustavi iz članka 24.
Članak 16.
Sadržaj računa javnog skladištenja koje trebaju voditi agencije za plaćanja
1. Evidencije zaliha predviđene člankom 3. stavkom 3. prvim podstavkom točkom (a) Delegirane uredbe (EU) br. 907/2014 moraju sadržavati sljedeće kategorije elemenata, odvojeno prikazane:
(a)
količine proizvoda zabilježene pri ulazu u i izlazu iz skladišta, sa ili bez fizičkog premještanja;
(b)
količine upotrijebljene za slobodnu distribuciju najugroženijim osobama u okviru Fonda europske pomoći za najpotrebitije te knjižene prema članku 4. stavku 3. Delegirane uredbe (EU) br. 906/2014, razlikujući one koje su predmet prijenosa u drugu državu članicu;
(c)
količine koje su uzete kao uzorci, razlikujući uzorke koje su uzeli kupci;
(d)
količine koje se nakon vizualnog pregleda u okviru godišnje inventure ili tijekom inspekcije nakon preuzimanja na interventno skladištenje više ne mogu zapakirati i predmet su izravne prodaje;
(e)
manjke nastale iz poznatih ili nepoznatih razloga, uključujući one koji odgovaraju zakonskim granicama dopuštenog odstupanja;
(f)
količine čija se kvaliteta pogoršala;
(g)
viškove;
(h)
manjke, s tim da količine prelaze granice dopuštenog odstupanja;
(i)
količine koje su unesene na skladištenje, a za koje je utvrđeno da ne ispunjavaju uvjete zbog čega je odbijeno njihovo preuzimanje;
(j)
neto količine na skladištenju na kraju svakog mjeseca ili obračunske godine koje se prenose u sljedeći mjesec ili sljedeću obračunsku godinu.
2. Financijski računi predviđeni člankom 3. stavkom 3. prvim podstavkom točkom (a) Delegirane uredbe (EU) br. 907/2014 sadržavaju:
(a)
vrijednost količina navedenih u stavku 1. točki (a) ovog članka, odvojeno prikazujući vrijednost otkupljenih i prodanih količina;
(b)
knjigovodstvenu vrijednost količina koje su korištene ili uzete u obzir prema sporazumima slobodne distribucije iz ovog članka stavka 1. točke (b);
(c)
troškove financiranja iz članka 3. stavka 1. točke (a) Delegirane uredbe (EU) br. 906/2014;
(d)
rashode fizičkih mjera iz članka 3. stavka 1. točaka (b) i (c) Delegirane uredbe (EU) br. 906/2014;
(e)
iznose koji su rezultat amortizacije iz članka 3. stavka 1. točke (e) Delegirane uredbe (EU) br. 906/2014;
(f)
iznose koji su naplaćeni ili za koje je osiguran povrat od prodavača, kupaca i skladištara, osim onih iz članka 20. stavka 2. ove Uredbe;
(g)
iznose od izravne prodaje izvršene nakon godišnje inventure ili nakon provjera nakon što su proizvodi uzeti na interventno skladištenje;
(h)
gubitke i dobitke pri uklanjanju proizvoda, vodeći računa o amortizaciji kako je navedeno u točki (e) ovog stavka;
(i)
ostale rashode i prihode, posebno one koji odgovaraju količinama iz stavka 1. točaka (c) do (g) ovog članka;
(j)
prosječnu knjigovodstvenu vrijednost, izraženu u tonama ili hektolitrima, ovisno o slučaju.
Članak 17.
Računovodstvo koje se odnosi na javne intervencije
1. Elementi iz članka 16. knjiže se za količine, vrijednosti, iznose i prosječne vrijednosti koje su stvarno utvrdile agencije za plaćanja ili za vrijednosti i iznose izračunate na temelju paušalnih iznosa koje određuje Komisija.
2. Evidencije i izračuni iz stavka 1. podliježu primjeni sljedećih pravila:
(a)
troškovi izlaza koji se odnose na količine za koje su utvrđeni količinski gubici ili gubitak vrijednosti u skladu s pravilima iz Priloga VI. i VII. Delegiranoj uredbi (EU) br. 906/2014 knjiže se samo za količine koje su stvarno prodane ili izašle iz skladišta;
(b)
količine izgubljene u prijevozu između država članica neće se smatrati primljenim na skladištenje u odredišnoj državi članici i neće biti pokrivene paušalnim ulaznim troškovima;
(c)
paušalni ulazni i izlazni troškovi utvrđeni za prijevoz i prijenos knjiže se u računima ako se, prema pravilima Unije, ti troškovi ne smatraju integralnim dijelom troškova prijevoza;
(d)
osim ako određena pravila Unije ne predviđaju drugačije, iznosi koji dolaze od prodaje proizvoda koji su izgubili na kvaliteti i svi drugi iznosi primljeni u tom kontekstu se ne knjiže u računovodstvenim knjigama EFJP-a;
(e)
svi evidentirani viškovi se knjiže kao negativne količine u manjcima u evidencijama i premještanju zaliha. Te će količine biti obuhvaćene pri određivanju količina koje prelaze granice dopuštenog odstupanja;
(f)
uzorci osim onih koje su uzeli kupci knjiže se u skladu sa stavkom 2. točkom (a) Priloga VII. Delegiranoj uredbi (EU) br. 906/2014.
3. Ispravke koje je izvršila Komisija u vezi elemenata iz članka 16. za tekuću obračunsku godinu, dostavljaju se Odboru za poljoprivredne fondove. Mogu se dostaviti državama članicama prilikom odluke o mjesečnim isplatama ili ako ne, u vrijeme podmirivanja računa. Agencije za plaćanja ih knjiže sukladno uvjetima te odluke.
Članak 18.
Datumi knjiženja rashoda i prihoda te kretanja proizvoda u računovodstvene evidencije javnih intervencija
1. Razne stavke rashoda i prihoda knjiže se na datum kada je došlo do fizičke mjere na temelju interventnih mjera, uz primjenu tečaja kako je navedeno u članku 3. stavku 2. Delegirane uredbe (EU) br. 906/2014.
Međutim, u dolje opisanim slučajevima primjenjuju se sljedeći datumi:
(a)
u slučaju primljenih iznosa ili iznosa za koje je osiguran povrat, datum primitka kako je navedeno u članku 16. stavku 2. točkama (f) i (g) ove Uredbe;
(b)
datum stvarnog plaćanja troškova koji se odnose na fizičke mjere, ako takvi troškovi nisu pokriveni paušalnim iznosima.
2. Razni elementi koji se odnose na fizičko kretanje proizvoda i upravljanje zalihama knjiže se na datum kada se provodi fizička mjera na temelju interventne mjere.
Međutim, u dolje opisanim slučajevima primjenjuju se sljedeći datumi:
(a)
datum preuzimanja proizvoda od strane agencije za plaćanja u skladu s člankom 31. stavkom 2. i člankom 33. Uredbe Komisije (EU) br. 1272/2009 (12), za količine koje ulaze u javno skladište bez promjene mjesta skladištenja;
(b)
datum utvrđivanja činjenica u slučajevima manjkova ili proizvoda koji su izgubili na kvaliteti ili u slučaju viškova;
(c)
datum stvarnog izlaska iz skladišta, u slučaju izravne prodaje proizvoda preostalih na skladištu koji se više ne mogu zapakirati nakon vizualnog pregleda u okviru godišnje inventure ili tijekom inspekcije nakon primanja u interventno skladište.
(d)
zadnji dan obračunske godine za sve gubitke koji prelaze granicu dopuštenog odstupanja iz članka 4. stavka 2. Delegirane uredbe (EU) br. 907/2014.
Članak 19.
Iznosi koji se financiraju u okviru javne intervencije
1. Iznosi koji se financiraju prema interventnim mjerama na koje se odnosi članak 2. Delegirane uredbe (EU) br. 906/2014 određuju se na temelju računa koje sastavljaju i vode agencije za plaćanja u skladu s člankom 3. stavkom 3. prvim podstavkom točkom (a) Delegirane uredbe (EU) br. 907/2014, i u kojima se upisuju i zadužuju razne stavke rashoda i prihoda iz članka 16. ove Uredbe vodeći po potrebi računa o iznosima rashoda određenih sektorskim poljoprivrednim zakonodavstvom.
2. Agencije za plaćanja ili koordinacijska tijela će Komisiji elektroničkim putem svakog mjeseca i svake godine, na temelju predloška koji je Komisija stavila na raspolaganje državama članicama preko informacijskih sustava, dostaviti informacije potrebne za financiranje rashoda javnog skladištenja, kao i račune koji pokazuju rashode i prihode koji se odnose na javno skladištenje u obliku tablica (P-STO tablice), do datuma predviđenog člankom 10. stavkom 1. točkom (b) i do datuma predviđenog člankom 30. stavkom 2.
Članak 20.
Izjave o rashodima i prihodima koji proizlaze iz javnih intervencija
1. Financiranje iz EFJP-a u okviru interventnih mjera iz članka 2. Delegirane uredbe (EU) br. 906/2014 jednako je rashodima koji su izračunati na temelju informacija dobivenih od agencije za plaćanja, nakon oduzimanja svih prihoda proizašlih iz interventnih mjera, potvrđenih informatičkim sustavom koji je uspostavila Komisija i koje su agencije za plaćanja uključile u svoju izjavu o rashodima sastavljenu u skladu s člankom 12. ove Uredbe.
2. Iznosi vraćeni u skladu s člankom 54. Uredbe (EU) br. 1306/2013 i iznosi primljeni ili vraćeni od strane prodavatelja, kupaca i skladištara koji zadovoljavaju kriterije iz članka 43. navedene Uredbe, prijavljuju se u proračun EFJP-a prema uvjetima iz članka 10. stavka 2. točke (a) ove Uredbe.
ODJELJAK 3.
Računovodstvo EPFRR-a
Članak 21.
Predviđanje potrebe za sredstvima
Za svaki program ruralnog razvoja iz članka 6. Uredbe (EU) br. 1305/2013 Europskog parlamenta i Vijeća (13), a u skladu s člankom 102. stavkom 1. prvim podstavkom točkom (c) podtočkom ii. Uredbe (EU) br. 1306/2013, države članice Komisiji dostavljaju dva puta godišnje, najkasnije do 31. siječnja i 31. kolovoza, svoja predviđanja iznosa koje EPFRR treba financirati u predmetnoj financijskoj godini. Osim toga, države članice šalju ažuriranu procjenu svojih zahtjeva za financiranje u sljedećoj financijskoj godini.
Ta se predviđanja i ažurirana procjena šalju u obliku strukturiranih podataka korištenjem informacijskog sustava SFC2014, predviđenog u poglavlju I. Provedbene uredbe Komisije (EU) br. 184/2014 (14).
Članak 22.
Izjave o rashodima
1. Agencije za plaćanja prijavljuju rashode za svaki program ruralnog razvoja iz članka 6. Uredbe (EU) br. 1305/2013.
Za svaku mjeru ruralnog razvoja agencije za plaćanja navode u izjavi o rashodima:
(a)
iznos prihvatljivog javnog rashoda za koji je agencija za plaćanje stvarno platila odgovarajući doprinos EPFRR-a tijekom referentnog razdoblja navedenog u stavku 2. ovog članka;
(b)
dodatne informacije o financijskim instrumentima iz dijela drugog glave IV. Uredbe (EU) br. 1303/2013 Europskog parlamenta i Vijeća (15);
(c)
dodatne informacije o predujmovima koji su isplaćeni korisnicima kako je navedeno u članku 75. stavku 1. Uredbe (EU) br. 1306/2013;
(d)
iznos čiji je povrat osiguran u tekućem razdoblju kako je naveden u stavku 2. ovog članka.
2. Nakon što Komisija odobri program ruralnog razvoja, države članice Komisiji dostavljaju, u skladu s člankom 102. stavkom 1. prvim podstavkom točkom (c) podtočkom i. Uredbe (EU) br. 1306/2013, svoje izjave o rashodima u sljedećim rokovima:
(a)
najkasnije do 30. travnja u slučaju rashoda u razdoblju od 1. siječnja do 31. ožujka;
(b)
najkasnije do 31. srpnja u slučaju rashoda u razdoblju od 1. travnja do 30. lipnja;
(c)
najkasnije do 10. studenoga u slučaju rashoda u razdoblju od 1. srpnja do 15. listopada;
(d)
najkasnije 31. siječnja u slučaju rashoda u razdoblju od 16. listopada do 31. prosinca.
Međutim, svi rashodi koje su agencije za plaćanja platile korisnicima u skladu s člankom 65. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 1303/2013 prije odobrenja programa ruralnog razvoja iz članka 6. Uredbe (EU) br. 1305/2013 izvršeni su na odgovornost država članica i prijavljuju se Komisiji u prvoj izjavi o rashodima nakon donošenja programa. Isto se pravilo primjenjuje mutatis mutandis u slučaju izmjene programa ruralnog razvoja predviđene člankom 11. Uredbe (EU) br. 1305/2013.
3. Agencije za plaćanja za programe ruralnog razvoja unose izjave o rashodima u obliku strukturiranih podataka u informacijski sustav SFC2014, predviđen u poglavlju I. Provedbene uredbe (EU) br. 184/2014.
4. Ako Komisija zahtjeva daljnje provjere zbog dostavljenih nepotpunih ili nejasnih informacija ili zbog neslaganja, razlika u tumačenju ili bilo kojih drugih nedosljednosti u vezi s izjavom o rashodima koje su osobito posljedica nedostavljanja informacija zahtijevanih u skladu s Uredbom (EU) br. 1305/2013 i aktima Komisije donesenim na temelju te Uredbe ili ako postoje ozbiljni dokazi da na rashode koji su uključeni u izjavu o rashodima utječe nepravilnost ili da postoje manjkavosti u funkcioniranju sustava upravljanja i kontrole za ruralni razvoj, predmetna država članica dostavlja na zahtjev Komisije dodatne informacije u roku koji je u tom zahtjevu određen prema ozbiljnosti problema.
Rok za privremena plaćanja određen člankom 36. stavkom 5. Uredbe (EU) br. 1306/2013 može se prekinuti, za sav ili dio iznosa za koji se plaćanje traži, od datuma na koji je poslan zahtjev za informacijom do primitka tražene informacije, pri čemu to razdoblje ne smije biti dulje od najduljeg razdoblja utvrđenog člankom 83. stavkom 1. Uredbe (EU) br. 1303/2013.
Ako predmetna država članica ne odgovori na zahtjev za dodatnim informacijama u roku koji je određen u tom zahtjevu ili ako se odgovor smatra nezadovoljavajućim ili ukazuje na nepoštovanje važećih pravila ili na nepravilno korištenje fondova Unije, Komisija može suspendirati ili umanjiti plaćanja u skladu s člankom 41. Uredbe (EU) br. 1306/2013.
5. Izjave o rashodima u vezi s razdobljem mogu sadržavati ispravke podataka prijavljenih u vezi s prethodnim razdobljima iste financijske godine.
Ispravak rashoda i namjenskog prihoda koje treba knjižiti u određenoj financijskoj godini i koji još nisu uključeni u izjave iz stavka 2. točaka (a), (b) i (c) može se ispraviti samo u godišnjim financijskim izvještajima koji se šalju Komisiji u skladu s člankom 102. stavkom 1. prvim podstavkom točkom (c) podtočkom iii. Uredbe (EU) br. 1306/2013.
Članak 23.
Izračun iznosa za plaćanje
1. Doprinos Unije koji se plaća u pogledu prihvatljivog javnog rashoda izračunava se za svaku mjeru i za svako referentno razdoblje na temelju plana financiranja iz članka 8. stavka 1. točke (h) Uredbe (EU) br. 1305/2013 koji je na snazi prvog dana tog razdoblja. U izračunu se uzimaju u obzir ispravci doprinosa Unije kako su prijavljeni u izjavi o rashodima za to razdoblje.
2. Ne dovodeći u pitanje gornju granicu predviđenu člankom 34. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 1306/2013, gdje kombinirani ukupni iznos doprinosa Unije koji je plaćen za program ruralnog razvoja premašuje ukupno programirani iznos za određenu mjeru ruralnog razvoja, iznos koji se plaća smanjuje se na iznos programiran za tu mjeru. Svaki doprinos Unije isključen kao posljedica toga može se platiti kasnije pod uvjetom da su države članice Komisiji dostavile prilagođeni plan financiranja i da ga je ona prihvatila.
3. Doprinos Unije plaća Komisija, ovisno o raspoloživim sredstvima, na račun(e) koje je otvorila svaka država članica.
Svaka država članica Komisiji dostavlja naziv ili brojeve računa u skladu s formatom koji joj je Komisija stavila na raspolaganje.
ODJELJAK 4.
Zajedničke odredbe za EFJP i EPFRR
Članak 24.
Elektronička razmjena informacija i dokumenata
1. Komisija utvrđuje informacijske sustave koji omogućavaju elektroničku razmjenu dokumenata i informacija između nje i država članica za slanje i pregledavanje informacija predviđenih člankom 102. Uredbe (EU) br. 1306/2013 te rješenja za njihovu primjenu. Ona obavješćuje države članice putem Odbora za poljoprivredne fondove o općim uvjetima za provedbu tih sustava.
2. Informacijski sustavi iz stavka 1. osobito su u mogućnosti obraditi:
(a)
podatke potrebne za financijske transakcije, osobito one koji se odnose na mjesečne i godišnje financijske izvještaje agencija za plaćanja, izjave o rashodima i prihodima i prijenos informacija i dokumenata navedenih u članku 3. Delegirane uredbe (EU) br. 907/2014 te člancima 10., 11., 14., 15., 19., 20., 23. i 29. ove Uredbe;
(b)
dokumente od zajedničkog interesa koji omogućuju praćenje mjesečnih i godišnjih financijskih izvještaja te informacije i dokumente koje agencije za plaćanja moraju staviti na raspolaganje Komisiji radi pregledavanja;
(c)
tekstove Unije i smjernice Komisije o financiranju zajedničke poljoprivredne politike od strane tijela ovlaštenih i određenih na temelju Uredbe (EU) br. 1306/2013 te smjernice o usklađenoj primjeni odgovarajućeg zakonodavstva.
3. Oblik i sadržaj dokumenata iz članaka 10., 19., 20. i 23. te članka 30. stavka 1. točaka (a), (b) i (d) određuje Komisija na temelju predložaka koje stavlja na raspolaganje državama članicama preko informacijskih sustava.
Komisija ažurira i prilagođava te predloške nakon što je obavijestila Odbor za poljoprivredne fondove.
4. Informacijski sustavi iz stavka 1. mogu sadržavati i alate potrebne za čuvanje podataka i vođenje računa fondova od strane Komisije, te one potrebne za izračun paušalnog rashoda ili rashoda koji zahtijeva uporabu jedinstvenih metoda, osobito što se tiče troškova financiranja i amortizacije.
5. Sama agencija za plaćanja ili tijelo na koje je ta funkcija prenesena dostavlja, unosi i ažurira podatke o financijskim transakcijama u informacijskim sustavima iz stavka 1. koji su pod odgovornošću agencije za plaćanja, a prema potrebi, putem koordinacijskih tijela ovlaštenih u skladu s člankom 7. stavkom 4. Uredbe (EU) br. 1306/2013.
6. Kada dokument ili postupak predviđen Uredbom (EU) br. 1306/2013 ili akti Komisije doneseni na temelju te Uredbe zahtijevaju potpis ovlaštene osobe ili odobrenje osobe u jednoj ili više faza tog postupka, informacijski sustavi uspostavljeni za dostavu tih dokumenata moraju omogućavati nedvojbenu identifikaciju svake osobe i pružati razumno jamstvo da sadržaj dokumenata, uključujući i u pogledu faza postupka, ne može biti izmijenjen, a u skladu sa zakonodavstvom Unije. Što se tiče izjava o rashodima i izjava o upravljanju priloženih godišnjim financijskim izvještajima iz članka 102. stavka 1. prvog podstavka točke (c) podtočaka i. i iii. Uredbe (EU) br. 1306/2013, agencije za plaćanja ili, po potrebi, koordinacijska tijela ovlaštena u skladu s člankom 7. stavcima 2. i 4. navedene Uredbe pohranjuju dokumente poslane elektronički u njihovom izvornom obliku.
7. Elektronički i digitalizirani dokumenti pohranjuju se tijekom cjelokupnog razdoblja predviđenog člankom 32.
8. Kada dođe do kvara informacijskog sustava ili ne postoje stabilne veze, država članica uz prethodnu suglasnost Komisije i pod uvjetima koje je ona utvrdila može poslati dokumente u drugom obliku.
Članak 25.
Suspenzija plaćanja u slučaju kasnog podnošenja zahtjeva
Provedbenim aktima kojima se određuju mjesečna plaćanja iz članka 18. stavka 3. Uredbe (EU) br. 1306/2013 ili privremena plaćanja iz članka 36. te Uredbe uzima se u obzir suspenzija plaćanja o kojoj je odlučeno u skladu s člankom 42. navedene Uredbe.
Članak 26.
Nabava satelitskih snimaka
1. Za potrebe članka 21. Uredbe (EU) br. 1306/2013, svaka država članica obavješćuje Komisiju najkasnije do 1. studenoga svake godine:
(a)
o tome želi li da joj Komisija nabavi satelitske snimke potrebne za njezin program provjera i/ili za njezinu procjenu kvalitete sustava za identifikaciju zemljišnih čestica;
(b)
o području koje treba provjeriti i broju planiranih kontrolnih zona.
2. Države članice koje od Komisije zatraže da im nabavi satelitske snimke konačno utvrđuju, u suradnji s Komisijom i prije 15. siječnja nakon slanja informacija iz stavka 1., zone koje je potrebno obuhvatiti i vremenski raspored nabave tih snimaka.
3. Komisija besplatno dostavlja ovlaštenim službenicima država članica satelitske snimke koje je nabavila. Ti službenici moraju poštovati odredbe o autorskim pravima koje su utvrđene ugovorima s dobavljačima te moraju vratiti snimke nakon obavljenog posla.
4. Ako ukupni zahtjevi koje su primile države članice premašuju proračun koji je na raspolaganju za primjenu članka 21. Uredbe (EU) br. 1306/2013, Komisija odlučuje o ograničavanju satelitskih snimaka koje je potrebno nabaviti kako bi se raspoloživa sredstva najučinkovitije iskoristila.
POGLAVLJE III.
PORAVNANJE RAČUNA
ODJELJAK 1.
Povrat dugova
Članak 27.
Kamate koje se primjenjuju na povrat neopravdanih plaćanja
1. Osim ako je drukčije predviđeno sektorskim poljoprivrednim zakonodavstvom, kamate na neopravdana plaćanja čiji povrat treba osigurati zbog nepravilnosti ili nemara obračunavaju se za razdoblje koje protekne između roka plaćanja koji je korisniku određen u nalogu za povrat i datuma otplate ili odbitka. Rok plaćanja ne smije biti utvrđen na više od 60 dana nakon naloga za povrat.
2. Kamatna stopa koja se primjenjuje ni u kojem slučaju ne smije biti niža od kamatne stope koja je nacionalnim pravom predviđena za povrat usporedivih neopravdanih rashoda ili naplatu prispjelih potraživanja.
Članak 28.
Povrat prijebojem
Ne dovodeći u pitanje bilo koje druge mjere izvršavanja predviđene nacionalnim pravom, države članice izvršavaju prijeboj bilo kojeg još nepodmirenog duga korisnika koji je utvrđen u skladu s nacionalnim zakonodavstvom s bilo kojim budućim plaćanjem agencije za plaćanja odgovorne za osiguravanje povrata duga od istog korisnika.
ODJELJAK 2.
Poravnanje računa
Članak 29.
Sadržaj godišnjeg financijskog izvještaja
Godišnji financijski izvještaj iz članka 102. stavka 1. prvog podstavka točke (c) podtočke iii. Uredbe (EU) br. 1306/2013 sadržava:
(a)
namjenske prihode iz članka 43. te Uredbe;
(b)
rashode EFJP-a nakon odbitka svih neopravdanih plaćanja za koja nije osiguran povrat na kraju financijske godine, osim onih iz točke (f) ovog članka, uključujući sve kamate na te iznose, sažete po stavkama i podstavkama proračuna Unije;
(c)
rashode EPFRR-a, po programima, mjerama i posebnim stopama doprinosa. Godišnja izjava o rashodima uključuje i informacije o iznosima čiji je povrat osiguran. Po zaključenju programa, sva neopravdana plaćanja za koja nije osiguran povrat, osim onih iz točke (f) ovog članka, uključujući sve kamate na te iznose, odbijaju se od rashoda predmetne financijske godine;
(d)
tablicu razlika po stavkama i podstavkama ili, u slučaju EPFRR-a, po programima, mjerama, posebnim stopama doprinosa i područjima od značaja, između rashoda i namjenskih prihoda navedenih u godišnjem financijskom izvještaju i onih koji su navedeni za isto razdoblje u dokumentima iz članka 10. stavka 1. točke (b) ove Uredbe ako je riječ o EFJP-u i članka 22. stavka 2. ove Uredbe ako je riječ o EPFRR-a, uz objašnjenje svake razlike;
(e)
odvojeno, iznose koje treba snositi predmetna država članica, odnosno Unija, u skladu s člankom 54. stavkom 2. prvim podstavkom i člankom 54. stavkom 3. Uredbe (EU) br. 1306/2013;
(f)
tablicu neopravdanih plaćanja čiji se povrat treba osigurati na kraju financijske godine zbog nepravilnosti u smislu članka 1. stavka 2. Uredbe Vijeća (EZ, Euratom) br. 2988/95 (16), uključujući bilo koje sankcije predviđene mjerodavnim sektorskim pravilima Unije i kamate na te iznose u skladu s predloškom tablice iz Priloga II. ovoj Uredbi;
(g)
izvadak iz knjige dužnika o iznosima čiji se povrat treba osigurati i koji se trebaju knjižiti u korist EFJP-a ili EPFRR-a, osim iznosa iz točaka (b), (c) i (f) ovog članka, uključujući bilo koje sankcije i kamate na te iznose, u skladu s predloškom iz Priloga III. ovoj Uredbi;
(h)
sažetak interventnih transakcija i izjavu o količini i lokaciji zaliha na kraju financijske godine;
(i)
potvrdu da se rashodi, namjenski prihodi i detalji o svakom kretanju interventnih zaliha nalaze u dokumentaciji i računovodstvenoj evidenciji agencije za plaćanja;
(j)
zaključnu bilancu neiskorištenih/neporavnanih kumuliranih predujmova koje su države članice isplatile korisnicima, sa stanjem na kraju financijske godine, koja je za EFJP detaljno raščlanjena po mjerama, a za EPFRR po programima, uključujući za EPFRR i financijske instrumente. Kad je riječ o financijskim instrumentima, zaključna bilanca odnosi se na iznose koje je platila Komisija, a koje države članice nisu iskoristile za plaćanja krajnjim korisnicima niti su bili odobreni za ugovore o jamstvu u skladu s člankom 42. stavkom 1. Uredbe (EU) br. 1303/2013.
Članak 30.
Prijenos informacija
1. Za potrebe poravnanja računa prema članku 51. Uredbe (EU) br. 1306/2013, svaka država članica dostavlja Komisiji:
(a)
stavke uključene u godišnji financijski izvještaj prema članku 29. ove Uredbe;
(b)
mišljenje i izvješća koje izdaje tijelo ili tijela za ovjeravanje, kako je utvrđeno u članku 5. stavcima 3. i 4. ove Uredbe;
(c)
potpune evidencije svih računovodstvenih informacija koje su potrebne za potrebe statistike i kontrole;
(d)
izjavu o upravljanju iz članka 3. ove Uredbe.
2. Dokumenti i računovodstvene informacije iz stavka 1. dostavljaju se Komisiji najkasnije do 15. veljače u godini koja slijedi nakon financijske godine na koju se odnose. Dokumenti navedeni u točkama (a), (b) i (d) navedenoga stavka dostavljaju se u jednom primjerku zajedno s elektroničkom kopijom u obliku i pod uvjetima koje utvrđuje Komisija prema članku 24.
3. Na zahtjev Komisije ili na inicijativu države članice, daljnje informacije u vezi s poravnanjem računa mogu se dostaviti Komisiji u roku koji utvrdi Komisija uzimajući u obzir opseg posla potrebnog za pribavljanje navedenih informacija. U nedostatku takvih informacija, Komisija može poravnati račune na temelju informacija koje posjeduje.
4. U opravdanim slučajevima Komisija može prihvatiti zahtjev za kasniju dostavu informacija ako joj se zahtjev dostavi prije isteka roka navedene dostave.
Članak 31.
Oblik i sadržaj računovodstvenih informacija
1. Oblik i sadržaj računovodstvenih informacija iz članka 30. stavka 1. točke (c) te način na koji se dostavljaju Komisiji utvrđeni su Provedbenom uredbom Komisije (EU) br. 991/2013 (17)
2. Komisija koristi računovodstvene informacije jedino za potrebe:
(a)
izvršavanja svoje dužnosti u smislu poravnanja računa u skladu s Uredbom (EU) br. 1306/2013;
(b)
praćenja razvoja i predviđanja u sektoru poljoprivrede.
Europski revizorski sud i Europski ured za borbu protiv prijevara (OLAF) imaju pristup navedenim informacijama za obavljanje svojih zadaća.
3. Svi osobni podaci koji su uključeni u prikupljene računovodstvene informacije koriste se samo za potrebe utvrđene u stavku 2. Posebice ako Komisija koristi računovodstvene informacije u smislu navedenom u stavku 2. prvom podstavku točki (b), Komisija ih drži anonimnima i obrađuje samo u sažetom obliku.
4. Za sve upite u vezi s obradom njihovih osobnih podataka predmetne se osobe obraćaju Komisiji kako je određeno u Prilogu IV.
5. Komisija osigurava povjerljivost i sigurnost računovodstvenih informacija.
Članak 32.
Pohranjivanje računovodstvenih informacija
1. Popratna dokumentacija o financiranim rashodima i namjenskim prihodima koje naplaćuje EFJP na raspolaganju su Komisiji u razdoblju od najmanje tri godine od godine u kojoj Komisija poravna račune za predmetnu financijsku godinu u skladu s člankom 51. Uredbe (EU) br. 1306/2013.
2. Popratna dokumentacija o financiranim rashodima i namjenskim prihodima koje naplaćuje EPFRR na raspolaganju su Komisiji u razdoblju od najmanje tri godine od godine u kojoj agencija za plaćanja izvrši konačnu isplatu.
3. U slučaju nepravilnosti ili nepažnje, popratna dokumentacija iz stavaka 1. i 2. na raspolaganju je Komisiji u razdoblju od najmanje tri godine od godine u kojoj je u cijelosti osiguran povrat sredstava od korisnika te su uplaćena na račun fondova ili od godine u kojoj su utvrđene financijske posljedice neosiguravanja povrata sredstava u skladu s člankom 54. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 1306/2013.
4. U slučaju postupka potvrde o sukladnosti iz članka 52. Uredbe (EU) br. 1306/2013, popratna dokumentacija navedena u stavcima 1. i 2. ovog članka na raspolaganju je Komisiji u razdoblju od najmanje jedne godine od godine u kojoj je navedeni postupak završen ili, u slučaju da je odluka o sukladnosti predmet sudskog postupka pred Sudom Europske unije, najmanje godinu dana od godine u kojoj je postupak završen.
5. Popratna dokumentacija iz stavaka 1. do 4. na raspolaganju je Komisiji u pisanom obliku, u elektroničkom obliku i/ili u oba oblika.
Dokumentacija se može čuvati isključivo u elektroničkom obliku samo ako nacionalno zakonodavstvo predmetne države članice dopušta uporabu elektroničkih dokumenata kao dokaza osnovnih transakcija u postupcima pred nacionalnim sudom.
Ako se dokumentacija čuva isključivo u elektroničkom obliku, sustav koji se primjenjuje u tu svrhu mora biti u skladu s odjeljkom 3. dijelom B Priloga I. Delegiranoj uredbi (EU) br. 907/2014.
Članak 33.
Financijska potvrda
1. Odluka Komisije o poravnanju računa iz članka 51. Uredbe (EU) br. 1306/2013 određuje iznose rashoda ostvarenih u svakoj državi članici tijekom predmetne financijske godine koji se priznaju i terete na račun fondova na temelju financijskih izvještaja iz članka 29. ove Uredbe te svih smanjenja i suspenzija iz članka 41. Uredbe (EU) br. 1306/2013.
Odluka određuje i iznose kojima se terete Unija i predmetna država članica u skladu s člankom 54. stavkom 2. Uredbe (EU) br. 1306/2013.
Za EPFRR, iznos utvrđen odlukom o poravnanju računa uključuje i sredstva koja predmetna država članica može ponovno iskoristiti preraspodjelom u skladu s člankom 56. drugim stavkom Uredbe (EU) br. 1306/2013.
2. U pogledu EFJP-a, iznos čiji povrat, kao rezultat odluke o poravnanju računa, treba osigurati od države članice ili koji treba platiti državi članici utvrđuje se oduzimanjem iznosa mjesečnih plaćanja za predmetnu financijsku godinu od rashoda priznatih za istu godinu u skladu sa stavkom 1. Komisija za navedeni iznos umanjuje ili uvećava mjesečno plaćanje koje se odnosi na ostvarene rashode za drugi mjesec od mjeseca donošenja odluke o poravnanju računa.
U pogledu EPFRR-a, iznos čiji povrat, kao rezultat odluke o poravnanju računa, treba osigurati od države članice ili koji treba platiti državi članici utvrđuje se oduzimanjem iznosa plaćanja tijekom provedbe za predmetnu financijsku godinu od rashoda priznatih za istu godinu u skladu sa stavkom 1.
Komisija za navedeni iznos umanjuje ili uvećava prvo plaćanje za koje je država članica podnijela izjavu o rashodima nakon što je donesena odluka u skladu s člankom 51. Uredbe (EU) br. 1306/2013.
3. Komisija dostavlja predmetnoj državi članici rezultate provjere dostavljenih informacija, zajedno s eventualnim izmjenama koje predlaže, najkasnije do 30. travnja nakon završetka financijske godine.
4. Ako zbog razloga koje je moguće pripisati predmetnoj državi članici Komisija nije u mogućnosti poravnati račune države članice prije 31. svibnja sljedeće godine, Komisija obavješćuje državu članicu o dodatnim provjerama čije obavljanje predlaže u skladu s člankom 47. Uredbe (EU) br. 1306/2013.
5. Stavci od 1. do 4. primjenjuju se mutatis mutandis na namjenske prihode u smislu članka 43. Uredbe (EU) br. 1306/2013.
Članak 34.
Potvrda o sukladnosti
1. Kako bi odredila koje iznose treba isključiti iz financiranja Unije, ako se utvrdi da rashodi nisu nastali u skladu s pravilima Unije, Komisija koristi vlastite nalaze i uzima u obzir informacije koje je stavila na raspolaganje država članica, pod uvjetom da su te informacije dostavljene u rokovima koje je Komisija odredila u okviru postupka potvrde o sukladnosti provedenog u skladu s člankom 52. Uredbe (EU) br. 1306/2013 i u skladu s ovim člankom.
2. Ako Komisija nakon analize smatra da rashodi nisu ostvareni u skladu s pravilima Unije, dostavlja svoje nalaze predmetnoj državi članici i navodi korektivne mjere koje su potrebne kako bi se u budućnosti osiguralo poštovanje navedenih pravila te privremenu razinu financijskog ispravka za koji u toj fazi postupka smatra da odgovara njezinim nalazima. Pri dostavi podataka određuje se i održavanje bilateralnog sastanka u roku od četiri mjeseca od isteka roka za odgovor države članice. Pri dostavi podataka upućuje se na ovaj članak.
Država članica mora odgovoriti u roku od dva mjeseca od primitka podataka. U svom odgovoru država članica posebno ima priliku:
(a)
dokazati Komisiji da su stvarni razmjeri nesukladnosti ili rizik za fondove manji od onih koji je navela Komisija;
(b)
obavijestiti Komisiju o korektivnim mjerama koje je poduzela kako bi osigurala usklađenost s pravilima Unije i o datumu stupanja na snagu njihove provedbe.
U opravdanim slučajevima Komisija može na obrazložen zahtjev države članice odobriti produljenje dvomjesečnog razdoblja za najviše dva mjeseca. Zahtjev se upućuje Komisiji prije isteka navedenoga razdoblja.
Ako država članica smatra da nije potreban bilateralni sastanak, o tome obavješćuje Komisiji u odgovoru na prethodno navedenu dostavu podataka.
3. Na bilateralnom sastanku obje strane nastoje postići dogovor o mjerama koje je potrebno poduzeti i o ocjeni ozbiljnosti povrede i financijske štete nanesene proračunu Unije.
U roku od 30 radnih dana od bilateralnog sastanka Komisija sastavlja zapisnik i šalje ga državi članici. Država članica može poslati Komisiji primjedbe u roku od 15 radnih dana od primitka zapisnika.
U roku od šest mjeseci od slanja zapisnika bilateralnog sastanka Komisija formalno dostavlja svoje zaključke državi članici na temelju podataka koje je primila u okviru postupka potvrde o sukladnosti. U dostavljenim zaključcima ocjenjuju se rashodi koje treba isključiti iz financiranja Unije na temelju članka 52. Uredbe (EU) br. 1306/2013 i članka 12. Delegirane uredbe (EU) br. 907/2014. Pri dostavi zaključaka upućuje se na članak 40. stavak 1. ove Uredbe.
4. Ako je država članica iskoristila postupak mirenja iz članka 40., Komisija dostavlja svoje zaključke državi članici najkasnije šest mjeseci nakon:
(a)
primitka izvješća tijela za mirenje; ili
(b)
primitka dodatnih informacija od države članice u roku iz članka 40. stavka 3. drugog podstavka, pod uvjetom da su ispunjeni uvjeti koji su utvrđeni u stavku 6. ovog članka.
5. Kako bi mogla primijeniti stavke 3. i 4. u odgovarajućim rokovima, Komisija mora imati na raspolaganju sve informacije koje su bitne u toj konkretnoj fazi postupka. Ako Komisija smatra da joj nedostaju informacije, ona u svakom trenutku unutar rokova navedenih u stavcima 3. i 4. može:
(a)
zatražiti dodatne informacije od države članice, na što država članica odgovara u roku od dva mjeseca od primitka zahtjeva i/ili
(b)
obavijestiti državu članicu o svojoj namjeri obavljanja dodatne revizijske misije radi provođenja potrebnih provjera.
Rokovi iz stavaka 3. i 4. u tom slučaju započinju ili nakon što Komisija primi tražene dodatne informacije ili od zadnjeg dana dodatne revizijske misije.
6. Pri ocjenjivanju rashoda koji se isključuju iz financiranja Unije, informacije koje je dostavila država članica nakon Komisijine formalne dostave zaključaka iz stavka 3. drugog podstavka mogu se uzeti u obzir samo:
(a)
ako je to potrebno da bi se izbjeglo veliko precjenjivanje financijske štete nanesene proračunu Unije; i
(b)
ako je kašnjenje dostave podataka valjano opravdano vanjskim faktorima i ne ugrožava pravovremeno donošenje Komisijine odluke u skladu s člankom 52. Uredbe (EU) br. 1306/2013.
7. Nakon što dostavi svoje zaključke državama članicama u skladu s člankom 34. stavkom 3. ili 4. ove Uredbe, Komisija prema potrebi donosi jednu ili više odluka na temelju članka 52. Uredbe (EU) br. 1306/2013 kako bi se rashodi ostvareni suprotno pravilima Unije isključili iz financiranja Unije. Komisija može provoditi uzastopne postupke potvrde o sukladnosti sve dok država članica stvarno ne provede korektivne mjere.
8. U pogledu EFJP-a, odbitke od financiranja Unije Komisija zaračunava od mjesečnih plaćanja koja se odnose na rashode ostvarene u drugom mjesecu nakon donošenja odluke u skladu s člankom 52. Uredbe (EU) br. 1306/2013.
U pogledu EPFRR-a, odbitke od financiranja Unije Komisija zaračunava od plaćanja za koje je država članica dostavila izjavu o rashodima nakon donošenja odluke u skladu s člankom 52. Uredbe (EU) br. 1306/2013.
Međutim, na zahtjev države članice i nakon savjetovanja s Odborom za poljoprivredne fondove, Komisija može donijeti odluku kojom određuje drugi datum za odbitke ili odobrava njihov povrat u ratama kada je to utemeljeno radi materijalnosti odbitaka uključenih u provedbeni akt donesen na temelju članka 52. Uredbe (EU) br. 1306/2013.
9. U opravdanim slučajevima, o kojima treba obavijestiti predmetnu državu članicu, Komisija može produljiti rokove navedene u stavcima 3. i 4.
10. Stavci od 1. do 9. primjenjuju se mutatis mutandis na namjenske prihode u smislu članka 43. Uredbe (EU) br. 1306/2013.
Članak 35.
Odluka o nepokretanju ili neprovođenju istrage u pogledu potvrde o sukladnosti
1. Komisija može odlučiti ne pokrenuti ili ne provoditi istragu u pogledu potvrde o sukladnosti u skladu s člankom 52. Uredbe (EU) br. 1306/2013 ako očekuje da mogući financijski ispravak zbog nesukladnosti utvrđene istragom iz članka 34. stavka 2. neće premašiti 50 000 EUR i 2 % odgovarajućih rashoda ili iznosa čiji povrat treba osigurati.
2. Ako Komisija smanji mjesečna plaćanja u skladu s člankom 41. stavkom 1. Uredbe (EU) br. 1306/2013, može odlučiti ne pokrenuti ili ne provoditi istragu u pogledu potvrde o sukladnosti u skladu s člankom 52. te Uredbe, pod uvjetom da se predmetna država članica nije usprotivila primjeni ovog stavka u okviru postupka predviđenog člankom 41. stavkom 1. te Uredbe.
Članak 36.
Tijelo za mirenje
Za postupak potvrde o sukladnosti koji je predviđen u članku 52. Uredbe (EU) br. 1306/2013 osniva se tijelo za mirenje. Ono izvršava sljedeće zadaće:
(a)
ispituje svaki predmet koji mu uputi država članica koja je od Komisije primila formalne zaključke prema članku 34. stavku 3. drugom podstavku ove Uredbe, uključujući i ocjenu rashoda koje Komisija namjerava isključiti iz financiranja Unije;
(b)
pokušava pomiriti različita stajališta Komisije i predmetne države članice;
(c)
nakon ispitivanja sastavlja izviješće o učincima svojih nastojanja pomirbe stajališta, navodeći primjedbe koje smatra korisnima ako sve ili neke sporne točke ostanu neriješene.
Članak 37.
Sastav tijela za mirenje
1. Tijelo za mirenje sastoji se od najmanje pet članova koji se biraju iz reda uglednih osoba koje u cijelosti jamče neovisnost i koje su visoko kvalificirane u pitanjima financiranja zajedničke poljoprivredne politike, uključujući ruralni razvoj, ili u praksi financijske revizije.
Članovi moraju biti državljani različitih država članica.
2. Komisija imenuje predsjedavajućeg, članove i zamjenske članove na početni mandat od tri godine nakon savjetovanja s Odborom za poljoprivredne fondove.
Mandat se može odjednom produljiti samo za jednu godinu, nakon što se o tome obavijesti Odbor za poljoprivredne fondove. Međutim, kada se imenuje predsjedavajući koji je već član tijela za mirenje, njegov početni mandat predsjedavajućeg traje tri godine.
Imena predsjedavajućeg, članova i zamjenskih članova objavljuju se u seriji C Službenog lista Europske unije.
3. Članovima tijela za mirenje isplaćuje se naknada uzimajući u obzir vrijeme koje je potrebno za obavljanje zadaće. Troškovi se nadoknađuju u skladu s pravilima na snazi za osoblje Komisije.
4. Po isteku mandata predsjedavajući i članovi ostaju na dužnosti do zamjene ili produljenja mandata.
5. Nakon savjetovanja s Odborom za poljoprivredne fondove, Komisija može prekinuti mandat članova koji prestanu ispunjavati uvjete koji se traže za ispunjavanje njihovih zadaća u tijelu za mirenje ili koji iz bilo kojeg razloga nisu na raspolaganju na neodređeno razdoblje.
U tom slučaju, tijekom preostaloga razdoblja za koje je bio imenovan, člana zamjenjuje zamjenski član, o čemu se obavješćuje Odbor za poljoprivredne fondove.
Ako se prekine mandat predsjedavajućega, Komisija nakon savjetovanja s Odborom za poljoprivredne fondove imenuje člana koji će obavljati dužnost predsjedavajućega u preostalom razdoblju trajanja mandata za koji je predsjedavajući bio imenovan.
Članak 38.
Neovisnost tijela za mirenje
1. Članovi tijela za mirenje izvršavaju svoje dužnosti neovisno i pritom ne traže ni ne prihvaćaju upute Komisije, bilo koje vlade ili tijela.
Članovi koji su u prethodnom mandatu bili osobno uključeni u predmet o kojem se raspravlja ne sudjeluju u radu tijela za mirenje i ne potpisuju izvješće.
2. Ne dovodeći u pitanje članak 287. Ugovora, članovi ne otkrivaju informacije do kojih su došli tijekom svog rada u tijelu za mirenje. Navedene su informacije povjerljive i za njih vrijedi obveza čuvanja profesionalne tajne.
Članak 39.
Pravila rada
1. Tijelo za mirenje sastaje se u sjedištu Komisije. Predsjedavajući priprema i organizira rad. Najviše rangirani član preuzima mjesto predsjedavajućega u njegovom odsustvu, ne dovodeći u pitanje članak 37. stavak 5. prvi podstavak.
Tajništvo tijela za mirenje osigurava Komisija.
2. Ne dovodeći u pitanje članak 38. stavak 1. drugi podstavak, izvješća se donose apsolutnom većinom prisutnih članova, pri čemu su za kvorum potrebna tri člana.
Izvješća potpisuju predsjedavajući i članovi koji su sudjelovali u vijećanju. Tajništvo ih supotpisuje.
Članak 40.
Postupak mirenja
1. Država članica može uputiti predmet tijelu za mirenje u roku od 30 radnih dana od primitka formalnih zaključaka Komisije iz članka 34. stavka 3. drugog podstavka, tako da pošalje obrazložen zahtjev za mirenje tajništvu tijela za mirenje.
Postupak kojeg se treba pridržavati i adresa tajništva priopćavaju se državi članici putem Odbora za poljoprivredne fondove.
2. Zahtjev za mirenje dopušten je samo ako predviđeni iznos koji se isključuje iz financiranja Unije prema komunikaciji Komisije ili:
(a)
prelazi iznos od 1 000 000 EUR;
ili
(b)
iznosi najmanje 25 % ukupnog iznosa godišnjih rashoda države članice u predmetnoj proračunskoj stavci.
Nadalje, ako je tijekom prethodnih rasprava država članica tvrdila i dokazala da se radi o načelu primjene pravila Unije, predsjedavajući tijela za mirenje može odlučiti da je zahtjev za mirenje dopušten. Međutim, takav zahtjev nije dopušten ako se odnosi samo na pitanje pravnog tumačenja.
3. Tijelo za mirenje provodi istrage što je neformalnije i brže moguće, te se pritom oslanja isključivo na dokaze kojima je Komisija raspolagala u trenutku dostave formalnih zaključaka u skladu s člankom 34. stavkom 3. te Komisiji i predmetnim državnim tijelima omogućuje pošteno saslušanje.
Međutim, ako država članica smatra da u svom zahtjevu za mirenje treba iznijeti podatke koji još nisu dostavljeni Komisiji, tijelo za mirenje može pozvati Komisiju da procijeni te nove podatke samo ako su ispunjeni uvjeti iz članka 34. stavka 6. Ti se podaci dostavljaju Komisiji najkasnije dva mjeseca nakon slanja izvješća iz članka 36. točke (c).
4. Kada tijelo za mirenje ne uspije pomiriti stajališta Komisije i države članice u roku četiri mjeseca od dana kada mu je dostavljen predmet, smatra se da postupak mirenja nije uspio.
U izvješću iz članka 36. točke (c) navode se razlozi zbog kojih se stajališta nisu mogla pomiriti. Navodi se je li postignut bilo kakav djelomičan sporazum tijekom postupka te poziva li tijelo za mirenje Komisiju da procijeni nove podatke u skladu sa stavkom 3. drugim podstavkom.
Izvješće se dostavlja:
(a)
predmetnoj državi članici;
(b)
Komisiji na provjeru prije priopćenja zaključaka državi članici;
(c)
ostalim državama članicama u okviru Odbora za poljoprivredne fondove.
POGLAVLJE IV.
PRAVILA O KONTROLAMA
ODJELJAK 1.
Opća pravila
Članak 41.
Smanjenje provjera na licu mjesta
1. Države članice mogu odlučiti smanjiti najmanju razinu provjera na licu mjesta u skladu s člankom 59. stavkom 5. Uredbe (EU) br. 1306/2013 ako su ispunjeni svi sljedeći uvjeti:
(a)
tijelo za ovjeravanje izdalo je mišljenje u skladu s člankom 9. Uredbe (EU) br. 1306/2013 kojim potvrđuje da sustav unutarnje kontrole funkcionira pravilno i da je stopa pogreške za predmetnu populaciju bila niža od praga materijalnosti od 2,0 % u najmanje dvije uzastopne godine prije godine u kojoj se namjerava primijeniti smanjeni stupanj kontrole;
(b)
Komisija nije obavijestila predmetnu državu članicu da ne može prihvatiti mišljenje iz točke (a) ovog stavka koje je dostavilo tijelo za ovjeravanje u smislu članka 9. Uredbe (EU) br. 1306/2013; i
(c)
Komisija:
i.
nije obavijestila predmetnu državu članicu u skladu s člankom 52. Uredbe (EU) br. 1306/2013 o nedostacima sustava kontrole koji se primjenjuje za pojedini program ili mjeru potpore, ili
ii.
pri primjeni članka 34. ove Uredbe, zadovoljna je s korektivnim mjerama koje je poduzela predmetna država članica, ako je ta država članica bila obaviještena u skladu s člankom 52. Uredbe (EU) br. 1306/2013 o nedostacima sustava kontrole koji se primjenjuje za pojedini program ili mjeru potpore, te je o tome na odgovarajući način obavijestila državu članicu.
2. Države članice mogu odlučiti smanjiti najmanju razinu provjera na licu mjesta u skladu s razinama i, prema potrebi, dodatnim uvjetima koji su utvrđeni zakonodavstvom specifičnim za sektor.
Države članice obavješćuju Komisiju o svojoj odluci da smanje najmanju razinu provjera na licu mjesta odmah nakon donošenja te odluke. U toj se obavijesti navodi:
(a)
predmetni program ili mjera potpore;
(b)
razdoblje u kojemu se primjenjuje smanjena najmanja razina provjera na licu mjesta;
(c)
smanjena najmanja razina provjera na licu mjesta koja će se primjenjivati.
3. Ako se bilo koji od kumulativnih uvjeta utvrđenih u stavku 1. ili bilo koji dodatni uvjet predviđen zakonodavstvom specifičnim za sektor prestane ispunjavati, države članice odmah opozivaju svoju odluku o smanjenju najmanje razine provjera na licu mjesta te od sljedeće godine podnošenja zahtjeva primjenjuju najmanju razinu provjera na licu mjesta koja je utvrđena sektorskim poljoprivrednim zakonodavstvom.
ODJELJAK 2.
Kontrola transakcija
Članak 42.
Kontrola koju provode države članice
1. Sustavna kontrola trgovinskih dokumenata poduzeća iz članka 80. stavka 1. Uredbe (EU) br. 1306/2013 primjenjuje se, za svako razdoblje kontrole iz stavka 4. ovog članka, na broj poduzeća koji ne smije biti manji od polovice poduzeća čiji primici ili plaćanja, ili zbroj istih, u okviru sustava financiranja iz EFJP-a iznosi više od 150 000 EUR za financijsku godinu EFJP-a prije početka razdoblja predmetne kontrole.
2. Za svako razdoblje kontrole države članice, ne dovodeći u pitanje svoje obveze određene u članku 80. stavku 1. Uredbe (EU) br. 1306/2013, odabiru poduzeća koja je potrebno kontrolirati na temelju analize rizika za sve mjere gdje je to izvedivo. Države članice Komisiji predaju svoje prijedloge za uporabu analize rizika najmanje šest mjeseci prije početka razdoblja kontrole. Prijedlozi uključuju sve važne podatke u vezi s pristupom koji se mora upotrebljavati, tehnikama i podacima korištenima za analizu te kriterijima i očekivanom metodom provedbe provjera koje treba izvršiti. Prijedlog se sastavlja u skladu s Prilogom V. ovoj Uredbi. Svaka država članica uzima u obzir komentare Komisije o prijedlogu analize rizika, koje je Komisija dužna dati u roku od osam tjedana od primitka.
3. Za mjere za koje država članica smatra da uporaba analize rizika nije izvediva, obvezno je kontrolirati poduzeća čiji je zbroj primitaka ili plaćanja ili zbroj tih dvaju iznosa u sustavu financiranja iz EFJP-a bio veći od 350 000 EUR i koja nisu bila kontrolirana u skladu s ovom Uredbom i glavom V. poglavljem III. Uredbe (EU) br. 1306/2013 tijekom bilo kojeg od dva prethodna razdoblja kontrole.
4. Razdoblje kontrole traje od 1. srpnja do 30. lipnja sljedeće godine. Kontrola obuhvaća razdoblje od najmanje 12 mjeseci koje završava tijekom prethodnog razdoblja kontrole; može se produljiti na razdoblja koja određuje država članica, prije ili nakon 12-mjesečnoga razdoblja.
Članak 43.
Pristup trgovinskim dokumentima
Poduzeća čuvaju trgovinske dokumente u trajanju od najmanje tri godine, počevši od kraja godine u kojoj su sastavljeni. Države članice mogu propisati dulje razdoblje za zadržavanje navedenih dokumenata.
Članak 44.
Zajednička djelovanja
Komisija, na vlastitu inicijativu ili na temelju prijedloga države članice te u dogovoru s predmetnom državom članicom, može donijeti odluku o koordinaciji zajedničkih djelovanja koja uključuju uzajamnu pomoć između dvije ili više država članica, kako je predviđeno člankom 83. stavkom 1. Uredbe (EU) br. 1306/2013.
Članak 45.
Uzajamna pomoć
1. Tijekom prva tri mjeseca nakon financijske godine EFJP-a u kojoj je obavljeno plaćanje, države članice šalju popis poduzeća iz članka 83. stavka 1. Uredbe (EU) br. 1306/2013 svakoj državi članici u kojoj takvo poduzeće ima poslovni nastan. Popis sadržava sve pojedinosti potrebne kako bi se državi članici odredišta omogućíla identifikacija poduzeća i poduzimanje svoje obveze kontrole. Država članica odredišta odgovorna je za kontrolu takvih poduzeća u skladu s člankom 80. Uredbe (EU) br. 1306/2013. Preslika svakog popisa šalje se Komisiji.
Država članica koja prima ili vrši plaćanja može zamoliti državu članicu u kojoj poduzeće ima poslovni nastan da kontrolira neka od poduzeća s navedenoga popisa u skladu s člankom 80. Uredbe (EU) br. 1306/2013, navodeći zašto je potrebno tako nešto zatražiti, a posebno s tim povezane rizike.
Država članica koja prima zahtjev vodi računa o rizicima povezanim s poduzećem o čemu je obavješćuje država članica koja podnosi zahtjev.
Država članica od koje se zahtijeva obavješćuje državu članicu koja podnosi zahtjev o daljnjim mjerama. Ako se vrši kontrola nekog poduzeća s popisa, država članica od koje se zahtijeva koja je izvršila kontrolu obavješćuje državu članicu koja podnosi zahtjev o rezultatima navedene kontrole najkasnije tri mjeseca od kraja razdoblja kontrole.
Komisiji se pregled tih posebnih zahtjeva šalje na tromjesečnoj osnovi u roku od mjesec dana nakon završetka svakog tromjesečja. Komisija može zahtijevati da joj se osigura kopija pojedinačnih zahtjeva.
Popis poduzeća iz prvog podstavka sastavlja se prema primjerku obrasca navedenom u Prilogu VI.
2. Popis poduzeća iz članka 83. stavka 2. Uredbe (EU) br. 1306/2013 sastavlja se prema obrascu navedenom u Prilogu VII. ovoj Uredbi.
3. Zahtjev države članice za kontrolom poduzeća iz druge države članice, kako je propisano stavkom 1. drugim podstavkom i člankom 83. stavkom 3. Uredbe (EU) br. 1306/2013, sastavlja se u skladu s primjerkom obrasca iz Priloga VIII. ovoj Uredbi.
4. Podaci o rezultatima kontrola iz stavka 1. drugog podstavka i članka 83. stavka 3. Uredbe (EU) br. 1306/2013 sastavljaju se u skladu s primjerkom obrasca iz Priloga IX. ovoj Uredbi.
5. Pregledni prikaz zahtjeva iz stavka 1. petog podstavka i članka 83. stavka 3. Uredbe (EU) br. 1306/2013, uključujući rezultate kontrola, sastavlja se u skladu s primjerkom obrasca iz Priloga X. ovoj Uredbi.
6. Informacije koje treba pružiti na temelju stavka 1. šalju se u elektroničkom obliku i u formatu propisanom u odjeljku 2. Priloga II. Provedbenoj uredbi (EU) br. 991/2013.
Članak 46.
Godišnji programi i izvješća
1. Godišnji program kontrola iz članka 84. Uredbe (EU) br. 1306/2013 sastavlja se u skladu s primjerkom obrasca iz Priloga XI. ovoj Uredbi.
2. U godišnjem izvješću iz članka 86. stavka 1. Uredbe (EU) br. 1306/2013 navode se sve poteškoće na koje se naišlo i mjere poduzete za njihovo rješavanje te se, prema potrebi, iznose prijedlozi za poboljšanje.
On sadržava detaljne informacije o svakom aspektu primjene glave V. poglavlja III. Uredbe (EU) br. 1306/2013 navedenom u Prilogu XII. ovoj Uredbi, iznesene u jasno definiranim odjeljcima pod naslovima koji su navedeni u tom Prilogu.
3. Podaci koji se trebaju dostaviti na temelju ovog članka i članka 45. mogu se poslati u tiskanom ili elektronskom obliku i u formatu koji dogovaraju pošiljatelj i primatelj.
4. Komisija svake godine u svojem godišnjem financijskom izvješću o upravljanju fondovima iz članka 109. Uredbe (EU) br. 1306/2013 ocjenjuje postignuti napredak.
Članak 47.
Posebni odjeli
1. Posebni odjeli iz članka 85. Uredbe (EU) br. 1306/2013, osim što izvršavaju zadaće navedene u tom članku, odgovorni su i za:
(a)
osposobljavanje državnih službenika odgovornih za provođenje kontrole iz ovog odjeljka kako bi im se omogućilo da steknu dostatno znanje za obavljanje svojih dužnosti;
(b)
upravljanje izvješćima o kontroli i svim ostalim dokumentima u vezi s kontrolama koje su provedene i predviđene glavom V. poglavljem III. Uredbe (EU) br. 1306/2013;
(c)
pripremu i slanje programa iz članka 84. Uredbe (EU) br. 1306/2013 i izvješća iz članka 86. stavka 1. te Uredbe
2. Posebnim odjelima država članica dodjeljuje sve ovlasti potrebne za obavljanje dužnosti iz stavka 1.
Sastavljeni su od dostatnog broja službenika koji su odgovarajuće osposobljeni za izvršavanje svojih zadaća.
3. Države članice u kojoj je broj poduzeća koja treba kontrolirati manji od deset nisu obvezne uspostaviti poseban odjel.
POGLAVLJE V.
SREDSTVA OSIGURANJA
ODJELJAK 1.
Područje primjene, informacijska tehnologija, viša sila
Članak 48.
Područje primjene
Ovo se poglavlje primjenjuje u svim slučajevima u kojima je sektorskim poljoprivrednim zakonodavstvom predviđeno sredstvo osiguranja, bez obzira na to upotrebljava li se pojam „sredstvo osiguranja” ili ne.
Ovo se poglavlje ne primjenjuje na sredstva osiguranja koja se polažu radi osiguranja plaćanja uvoznih i izvoznih carina iz Uredbe Vijeća (EEZ) br. 2913/92 (18).
Članak 49.
E-uprava
Obavijesti, dokumenti i jamstva mogu se sastavljati, obrađivati i njima se može upravljati primjenom informacijske tehnologije (IT) pod uvjetom da se sustavima koji se primjenjuju upravlja prema službeno odobrenim protokolima kvalitete i sigurnosti koji su prikladni za te sustave.
Ako zbog razlika u sustavima IT-a nadležna tijela ne mogu pristupiti zahtijevanim dokumentima radi provjere, te dokumente treba ispisati te ih tijelo nadležno za upravljanje navedenim sustavima IT-a („izdavatelj”) ovjerava kao izvorne dokumente ili ih tijelo nadležno za ovjeravanje dokumenata ovjerava kao vjerne kopije.
Takvi se ispisi mogu zamijeniti elektroničkim porukama između izdavatelja i korisnika ili nadležnog tijela, pod uvjetom da izdavatelj osigura službeno odobreni protokol ovjeravanja koji osigurava autentičnost poruke.
Članak 50.
Rokovi u slučaju više sile
1. Ovaj se članak primjenjuje ako određena uredba upućuje na njega.
2. Zahtjev za priznavanjem slučaja više sile nije prihvatljiv ako ga nadležno tijelo primi više od 30 kalendarskih dana nakon:
(a)
datuma na koji je nadležno tijelo obavijestilo gospodarski subjekt o utvrđenom neispunjenju odgovarajuće obveze u smislu članka 23. stavka 2. Delegirane uredbe (EU) br. 907/2014, iskteka roka za ispunjenje odgovarajuće obveze iz članka 23. stavka 3. te Uredbe ili isteka roka za predočenje dokaza o ispunjenju odgovarajuće obveze iz članka 23. stavka 4. te Uredbe;
(b)
zaključnog datuma za podnošenje ponuda u trećoj zemlji ako je ponuda povezana s potvrdom o prethodnom utvrđivanju izvoznih subvencija.
3. Gospodarski subjekti moraju nadležnom tijelu predočiti zadovoljavajući dokaz o okolnostima koje smatraju višom silom u roku od 181 kalendarskog dana od isteka razdoblja u kojemu je obveza morala biti u cijelosti izvršena. Ako ne mogu predočiti dokaz u navedenom roku unatoč tome što su postupili sa svom dužnom pažnjom da ga dobiju i proslijede, gospodarskim subjektima može se odobriti dodatno vrijeme.
4. Države članice obavješćuju Komisiju o slučajevima više sile koje su priznale te dostavljaju odgovarajuće informacije o svakom slučaju.
ODJELJAK 2.
Oblik sredstava osiguranja
Članak 51.
Oblik
1. Sredstvo osiguranja može se položiti:
(a)
uplatom novca, kako je navedeno u članku 19. stavcima 2. i 3. Delegirane uredbe (EU) br. 907/2014; i/ili
(b)
pribavljanjem jamca u skladu s člankom 21. Delegirane uredbe (EU) br. 907/2014.
2. Prema slobodnoj odluci nadležnog tijela sredstvo osiguranja može se dati:
(a)
davanjem u zalog kod banke gotovinskog pologa;
(b)
davanjem u zalog priznatih potraživanja prema državnom tijelu ili državnih vrijednosnica, koje su dospjele i plative i nitko drugi nema prvenstvo polaganja prava na njih; i/ili
(c)
davanjem u zalog kolaterala prenosivog u predmetnoj državi članici, pod uvjetom da ga je izdala i da za njega jamči ta država članica.
3. Nadležno tijelo može utvrditi dodatne uvjete za prihvaćanje sredstava osiguranja vrsta navedenih u stavku 2.
Članak 52.
Prenosivi kolateral
1. U trenutku davanja sredstva osiguranja kolateral položen u skladu s člankom 51. stavkom 2. točkom (c) mora imati kapitalizirajuću vrijednost od najmanje 115 % vrijednosti traženog sredstva osiguranja.
2. Nadležno tijelo može prihvatiti sredstvo osiguranja iz članka 51. stavka 2. točke (c) samo ako se strana koja ga nudi obaveže u pisanom obliku da će dati dodatno sredstvo osiguranja ili zamijeniti prvobitno sredstvo osiguranja ako kapitalizirajuća vrijednost predmetnog sredstva osiguranja u razdoblju od tri mjeseca bude niža od 105 % vrijednosti traženog sredstva osiguranja. Ta pisana obveza nije potrebna ako je to već određeno nacionalnim propisima. Nadležno tijelo dužno je redovito provjeravati vrijednost takvog sredstva osiguranja.
3. Kapitalizirajuću vrijednost sredstva osiguranja, kako je navedeno u članku 51. stavku 2. točki (c), procjenjuje nadležno tijelo uzimajući u obzir troškove kapitaliziranja.
4. Kapitalizirajuća vrijednost sredstva osiguranja procjenjuje se na temelju posljednjih dostupnih kotacija.
5. Strana koja daje sredstvo osiguranja pruža na zahtjev nadležnog tijela dokaz o njegovoj kapitalizirajućoj vrijednosti.
Članak 53.
Zamjena i namjenjivanje
1. Svaki se oblik sredstva osiguranja može zamijeniti drugim.
Međutim, o tome nadležno tijelo treba dati svoj pristanak u sljedećim slučajevima:
(a)
kad je prvobitno sredstvo osiguranja izgubljeno, ali još nije realizirano; ili
(b)
kad je zamjensko sredstvo osiguranja tipa navedenog u članku 51. stavku 2.
2. Globalno sredstvo osiguranja može se zamijeniti drugim globalnim sredstvo osiguranja pod uvjetom da je novim globalnim sredstvom osiguranja obuhvaćen najmanje onaj dio prvobitnog globalnog sredstva osiguranja koji u trenutku zamjene služi za osiguranje ispunjenja jedne ili više još uvijek neispunjenih obveza.
3. Čim je dio sredstva osiguranja određen za određenu obvezu, ostatak globalnog sredstva osiguranja ažurira se.
ODJELJAK 3.
Vraćanje i zapljena
Članak 54.
Djelomično vraćanje
Kad posebnim propisima Unije nije određena minimalna količina, nadležno tijelo može ograničiti broj djelomičnih vraćanja pojedinog sredstva osiguranja te može odrediti minimalni iznos za svako takvo vraćanje.
Prije nego se vrati cijelo sredstvo osiguranja ili njegov dio, nadležno tijelo može zahtijevati podnošenje pisanog zahtjeva za vraćanje.
U slučaju kad sredstva osiguranja pokrivaju više od 100 % iznosa za koji se traži osiguranje, dio sredstva osiguranja koji prelazi 100 % vraća se kad se ostatak osiguranog iznosa konačno vrati ili zaplijeni.
Članak 55.
Zapljena
1. Kad nadležno tijelo sazna o okolnostima kojih je posljedica zapljena cijelog ili djelomičnog jamstva, ono će bez odlaganja zatražiti od strane koja je dužna ispuniti obvezu plaćanje izgubljenog iznosa, dajući joj rok 30 dana od dana primitka zahtjeva za plaćanje.
Ako plaćanje nije izvršeno do kraja tog roka, nadležno će tijelo:
(a)
odmah naplatiti sredstvo osiguranja tipa opisanog u članku 51. stavku 1. točki (a) na odgovarajući račun;
(b)
odmah zatražiti od jamca iz članka 51. stavka 1. točke (b) plaćanje, dajući mu 30 dana od dana primitka zahtjeva za plaćanje;
(c)
odmah poduzeti sljedeće korake:
i.
pretvoriti sredstva osiguranja opisana u članku 51. stavku 2. točkama (b) i (c) u novac dovoljan za naplatu dospjele svote;
ii.
prebaciti založene gotovinske depozite iz članka 51. stavka 2. točke (a) na svoj račun.
Nadležno tijelo može odmah naplatiti sredstva osiguranja bilo kojeg tipa, opisana u članku 51. stavku 1. točki (a), na odgovarajući račun, a da prije ne zatraži od predmetne strane izvršenje plaćanja.
2. Ne dovodeći u pitanje stavak 1.,
(a)
kad je donesena odluka o zapljeni sredstva osiguranja, ali je na uloženu žalbu naknadno odgođena u skladu s nacionalnim propisima, predmetna strana plaća kamate na iznos koji je stvarno zaplijenjen tijekom razdoblja koje počinje 30 dana od dana primitka zahtjeva za plaćanje iz stavka 1. i završava s danom koji prethodi plaćanju stvarno zaplijenjenog iznosa;
(b)
ako je nakon okončanog žalbenog postupka predmetna strana dužna platiti zaplijenjeni iznos u roku od 30 dana, u svrhu izračuna kamata država članica može uzeti da je plaćanje izvršeno dvadesetog dana nakon dana kad je zatraženo;
(c)
kamatna stopa koja se primjenjuje izračunava se u skladu s nacionalnim pravom, ali ni u kojem slučaju ne smije biti niža od kamatne stope koja se primjenjuje za naplate nacionalnih iznosa;
(d)
agencije za plaćanja odbijaju plaćenu kamatu od rashoda EFJP-a ili EPFRR-a u skladu s Uredbom (EU) br. 1306/2013;
(e)
države članice mogu periodično zatražiti povećanje sredstva osiguranja u odnosu na odgovarajuće kamate.
3. Kad je sredstvo osiguranja zaplijenjeno, a iznos je već odobren fondovima, a na temelju odluke u žalbenom postupku treba se vratiti izgubljeni iznos u cijelosti ili djelomično, uključujući kamatu po stopi u skladu s nacionalnim propisima, iznos koji je potrebno vratiti isplaćuju fondovi, osim ako se krivnja za povrat iznosa sredstva osiguranja pripisuje nemarnosti ili ozbiljnim greškama administrativnih ili drugih tijela države članice.
ODJELJAK 4.
Podaci
Članak 56.
Podaci o izgubljenim jamstvima, vrstama jamstava i jamcima
1. Za svaku godinu države članice dostavljaju Komisiji na raspolaganje ukupan broj i iznos zaplijenjenih sredstava osiguranja, bez obzira na to u kojoj se fazi nalazi postupak utvrđen u članku 55., razlikujući po slučajevima između onih naplaćenih u nacionalne proračune i onih naplaćenih u proračun Unije. Ti se podaci vode u odnosu na sva zaplijenjena sredstva osiguranja za iznose iznad 1 000 EUR i po svakoj odredbi Unije kojom su predviđena ta sredstva osiguranja. Podaci obuhvaćaju iznose izravno plaćene od strane zainteresirane strane i iznose naplaćene oslobađanjem sredstva osiguranja.
2. Države članice drže na raspolaganju Komisiji popis:
(a)
vrsta institucija ovlaštenih da djeluju kao jamci i za to utvrđenih uvjeta;
(b)
tipova sredstva osiguranja prihvaćenih prema članku 51. stavku 2. i za to utvrđenih uvjeta.
POGLAVLJE VI.
TRANSPARENTNOST
Članak 57.
Sadržaj objave
1. Podaci iz članka 111. stavka 1. točaka (c) i (d) Uredbe (EU) 1306/2013 uključuju:
(a)
raščlambu iznosa plaćanja iz točke (c) tog članka za svaku pojedinu mjeru navedenu u Prilogu XIII. ovoj Uredbi te zbroj tih iznosa koje je svaki korisnik primio u predmetnoj financijskoj godini;
(b)
opis mjera koje financiraju fondovi iz točke (d) tog članka, navedene u Prilogu XIII. ovoj Uredbi, uključujući prirodu i cilj svake mjere.
2. Iznosi iz stavka 1. izražavaju se u eurima u državama članicama koje su prihvatile euro te u nacionalnoj valuti u ostalim državama članicama.
3. Države članice mogu objaviti detaljnije podatke nego što je predviđeno u stavcima 1. i 2., ne dovodeći u pitanje potrebnu zaštitu privatnosti.
Članak 58.
Objavljivanje općine
Ako bi zbog ograničenog broja korisnika koji imaju boravište ili su registrirani u određenoj općini podaci koje treba objaviti za potrebe članka 112. trećeg stavka Uredbe (EU) br. 1306/2013 omogućili prepoznavanje identiteta fizičke osobe kao korisnika, predmetna država članica objavljuje, kao podatak za potrebe članka 111. stavka 1. prvog podstavka točke (b) navedene Uredbe, sljedeću veću administrativnu jedinicu čiji je dio predmetna općina.
Članak 59.
Oblik i datum objave
1. Podacima koji trebaju biti dostupni na jedinstvenoj internetskoj stranici iz članka 111. stavka 1. drugog podstavka Uredbe (EU) br. 1306/2013 pristupa se putem tražilice kojom se korisnicima omogućuje pretraga korisnika prema imenu, općini kako je navedeno u članku 58. ove Uredbe, primljenim iznosima ili mjeri ili prema kombinaciji tih kriterija te preuzimanje odgovarajućih podataka u jednom skupu podataka. Ti se podaci pružaju na službenom jeziku ili službenim jezicima države članice i/ili jednom od triju radnih jezika Komisije.
2. Podaci iz stavka 1. objavljuju se do 31. svibnja svake godine za prethodnu financijsku godinu.
3. U skladu s tim člankom, podaci su dostupni na internetskoj stranici dvije godine od datuma njihova početnog objavljivanja.
Članak 60.
Obavješćivanje korisnika
Obavješćivanje korisnika iz članka 113. Uredbe (EU) br. 1306/2013 provodi se uvrštavanjem odgovarajuće obavijesti u obrazac za podnošenje zahtjeva za primanje sredstava iz fondova ili na neki drugi način prilikom prikupljanja podataka.
Odstupajući od prvog podstavka, u odnosu na podatke o plaćanjima primljenima u financijskim godinama 2014. i 2015. obavijest korisnicima daje se najmanje dva mjeseca prije datuma njihove objave.
Članak 61.
Objava pragova koji se odnose na program za male poljoprivrednike
Iznosi o kojima države članice obavijeste u skladu s člankom 112. drugim podstavkom Uredbe (EU) br. 1306/2013 objavljuju se na internetskoj stranici Unije iz članka 62. stavka 1. ove Uredbe.
Članak 62.
Suradnja između Komisije i država članica
1. Komisija uspostavlja i održava internetsku stranicu Unije u okviru svoje središnje internetske adrese, koje uključuje poveznice na internetske stranice država članica. Komisija ažurira internetske poveznice u skladu s podacima koje šalju države članice.
2. Države članice šalju Komisiji internetsku adresu svoje internetske stranice čim je uspostavljena, kao i sve njezine naknadne promjene koje utječu na pristup njihovim internetskim stranicama s internetske stranice Unije.
3. Države članice imenuju tijelo zaduženo za uspostavu i održavanje jedinstvene internetske stranice iz članka 59. stavka 1. One obavješćuju Komisiju o nazivu i pojedinostima adrese tog tijela.
POGLAVLJE VII.
ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 63.
Stavljanje izvan snage
Uredbe (EZ) br. 601/94, (EZ) br. 4/2004 i (EZ) br. 259/2008 stavljaju se izvan snage.
Međutim, Uredba (EZ) br. 259/2008 ostaje na snazi za plaćanja izvršena za financijsku godinu 2013. Odstupajući od članka 3. stavka 3. te Uredbe, podaci navedeni u tom članku ostaju dostupni na internetskoj stranici godinu dana od datuma njihova početnog objavljivanja.
Članak 64.
Stupanje na snagu i primjena
Ova Uredba stupa na snagu sedmog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Međutim:
(a)
članak 10. se za nastale rashode i namjenske prihode koje su države članice primile primjenjuje od 16. listopada 2014.;
(b)
članci 34. do 40. primjenjuju se od 1. siječnja 2015. Međutim, rokovi predviđeni člankom 34. stavcima 3. i 4. ne primjenjuju se na istrage u pogledu potvrde o sukladnosti za koje su podaci iz članka 11. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 885/2006 dostavljeni do 1. siječnja 2015.;
(c)
poglavlje VI. primjenjuje se na plaćanja izvršena od financijske godine 2014. nadalje;
(d)
podaci koje su države članice prenijele u skladu s Prilogom II. stupcima V1 i V2 dostavljaju se počevši od financijske godine 2016.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 6. kolovoza 2014.