RÅDETS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 1239/2013
af 2. december 2013
om indførelse af en endelig udligningstold på importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler) med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 597/2009 af 11. juni 2009 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1), særlig artikel 15,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommission efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
1. PROCEDURE
1.1. Indledning
(1)
Europa-Kommissionen (»Kommissionen«) offentliggjorde den 8. november 2012 en meddelelse (»indledningsmeddelelsen«) i Den Europæiske Unions Tidende (2) om indledning af en antisubsidieprocedure vedrørende importen til Unionen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler og wafere) med oprindelse i Folkerepublikken Kina (»Kina« eller »det pågældende land«).
(2)
Antisubsidieundersøgelsen indledtes som følge af en klage, der blev indgivet den 26. september 2012 af EU ProSun (»klageren«) på vegne af producenter, der i dette tilfælde tegner sig for over 25 % af den samlede produktion i Unionen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil. Klagen indeholdt umiddelbare beviser for, at der fandt subsidiering sted af den pågældende vare, og at der forvoldtes væsentlig skade som følge heraf, hvilket ansås for tilstrækkeligt til at begrunde indledningen af en procedure.
(3)
Forud for indledningen af proceduren og i overensstemmelse med artikel 10, stk. 7, i forordning (EF) nr. 597/2009(»grundforordningen«) meddelte Kommissionen Kinas regering, at den havde modtaget en behørigt dokumenteret klage, hvori man påstod, at subsidieret indførsel af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil med oprindelse i Folkerepublikken Kina forårsager EU-erhvervsgrenen væsentlig skade. Den kinesiske regering blev indkaldt til konsultationer med henblik på at kaste lys over situationen vedrørende indholdet af klagen og nå frem til en gensidigt acceptabel løsning. Den kinesiske regering tog imod tilbuddet om konsultationer, og der blev efterfølgende gennemført konsultationer. Det var ikke muligt at nå frem til en fælles løsning under konsultationerne. Der blev imidlertid taget behørigt hensyn til de bemærkninger, der blev fremsat af den kinesiske regering vedrørende ikke-udligningsberettigede ordninger, der er opført i klagen. Efter konsultationerne indsendte den kinesiske regering en række bemærkninger.
1.2. Sideløbende antidumpingundersøgelse
(4)
Kommissionen offentliggjorde den 6. september 2012 en meddelelse (»indledningsmeddelelsen«) i Den Europæiske Unions Tidende (3) om indledning af en antidumpingprocedure vedrørende importen til Unionen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler og wafere) med oprindelse i Kina.
(5)
Kommissionen indførte den 6. juni 2013 ved Kommissionens forordning (EU) nr. 513/2013 (4) en midlertidig antidumpingtold på importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler og wafere) med oprindelse i eller afsendt fra Kina (»forordningen om midlertidig antidumpingtold«).
(6)
Skadesanalysen i denne antisubsidieundersøgelse er identisk med undersøgelsen i den parallelle antidumpingundersøgelse, idet de, medmindre andet fremgår, er baseret på den samme definition af EU-erhvervsgrenen, de repræsentative EU-producenter og undersøgelsesperioden. Dette blev fundet hensigtsmæssigt for at ensarte skadesanalysen og opnå konsekvente resultater i begge sager. Bemærkningerne om skadesaspekter i disse procedurer blev således taget i betragtning i begge sager.
1.3. Registrering
(7)
Som følge af en anmodning med de fornødne beviser vedtog Kommissionen den 1. marts 2013 Kommissionens forordning (EU) nr. 182/2013 (5) om at gøre importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler og wafere) med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina til genstand for registrering pr. 6. marts 2013.
(8)
Visse interesserede parter påstod, at afgørelsen om registrering af importen var uberettiget, da betingelserne i henhold til grundforordningens artikel 24, stk. 5, ikke var opfyldt. Disse påstande var dog ikke dokumenteret eller underbygget med faktuelle beviser. På det tidspunkt, hvor der blev truffet afgørelse om at registrere importen, havde Kommissionen tilstrækkelige umiddelbare beviser til at berettige behovet for at registrere importen, navnlig en markant stigning i importen både i absolutte tal og i markedsandele. Parternes påstande i den henseende måtte derfor afvises.
1.4. Parter, som er berørt af proceduren
(9)
Kommissionen underrettede officielt klagerne, andre kendte EU-producenter, kendte eksporterende producenter i Kina, de kinesiske myndigheder og kendte importører om indledningen af undersøgelsen. De interesserede parter fik lejlighed til at fremsætte skriftlige bemærkninger og til at anmode om at blive hørt mundtligt inden for den frist, der var fastsat i indledningsmeddelelsen.
(10)
I betragtning af det store antal eksporterende producenter, EU-producenter og ikke forretningsmæssigt forbundne importører blev alle kendte eksporterende producenter og ikke forretningsmæssigt forbundne producenter anmodet om at give sig til kende over for Kommissionen og som angivet i indledningsmeddelelsen fremlægge basisoplysninger om deres aktiviteter vedrørende den pågældende vare i undersøgelsesperioden som defineret i betragtning 38. Disse oplysninger skulle afgives i henhold til grundforordningens artikel 27 for at give Kommissionen mulighed for at afgøre, hvorvidt det var nødvendigt at udtage stikprøver og i givet fald gøre dette. De kinesiske myndigheder blev også konsulteret.
a) Stikprøveudtagning af eksporterende producenter
(11)
I første omgang indsendte 121 eksporterende producenter/grupper af producenter i Kina de nødvendige oplysninger og indvilligede i at indgå i stikprøven. De samarbejdsvillige virksomheder tegner sig for 80 % af den samlede kinesiske eksportmængde. I henhold til oplysningerne fra de eksporterende producenter og i overensstemmelse med grundforordningen artikel 27 foreslog Kommissionen som udgangspunkt en stikprøve bestående af syv eksporterende producenter/grupper af eksporterende producenter.
(12)
Den udtagne stikprøve på syv grupper af virksomheder består af de tre samarbejdsvillige eksportører med den største eksportmængde af moduler, de to samarbejdsvillige eksportører med den største eksportmængde af celler og de to samarbejdsvillige eksportører med den største eksportmængde af wafere. Stikprøven af disse syv grupper af eksporterende producenter tjente som grundlag for fastsættelsen af subsidiesatsen for disse grupper samt subsidiesatsen for alle samarbejdsvillige eksporterende producenter, som ikke er en del af stikprøven, jf. kravene i grundforordningens artikel 15, stk. 2, og 15, stk. 3. Som forklaret i betragtning 46 udelukkede Kommissionen wafere fra varedækningen i den endelige fase af undersøgelsen. Visse virksomheder blev udtaget til stikprøven på grundlag af den største eksportmængde af wafere. Under hensyntagen til det forhold, at Kommissionen allerede havde undersøgt disse virksomheder, de verificerede data, som disse virksomheder havde indsendt, og det forhold, at alle disse virksomheder havde en betydelig eksport af moduler og/eller celler, anså man det ikke for nødvendigt at ændre stikprøven.
(13)
Antallet af eksporterende producenter i stikprøven blev fastlagt til otte virksomheder/grupper. Dette skyldes, at Jinko Solar Co. Ltd. Renesola Jiangsu Ltd. oprindelig blev angivet som forretningsmæssigt forbundne, men det blev efterfølgende fastslået, at de ikke var forbundne.
b) Stikprøveudtagning af EU-producenter
(14)
Kommissionen meddelte i indledningsmeddelelsen, at den havde udtaget en midlertidig stikprøve af EU-producenter. Alle kendte EU-producenter og kendte producentsammenslutninger blev informeret om udtagningen af den midlertidige stikprøve af EU-producenter. Den midlertidige stikprøve bestod af ni EU-producenter ud af de ca. 215 EU-producenter, der inden indledningen af undersøgelsen var kendte producenter af den samme vare, som blev udtaget på grundlag af den største repræsentative produktionsmængde under hensyntagen til salgsmængde og geografisk beliggenhed, som med rimelighed kunne undersøges inden for den tid, der var til rådighed. Kommissionen sørgede for, at stikprøven omfattede både vertikalt integrerede og ikke-integrerede EU-producenter. Interesserede parter blev også opfordret til at fremsætte deres synspunkter om den midlertidige stikprøve.
(15)
Adskillige interesserede parter rejste følgende indvendinger vedrørende den midlertidige stikprøve af EU-producenter:
i)
Visse parter påstod, at den begrænsede information om den midlertidige stikprøve var utilstrækkelig og hindrede dem i at fremsætte relevante bemærkninger til den foreslåede stikprøve. De kritiserede især, at EU-producenternes identitet var hemmeligholdt, og anmodede om, at Kommissionen offentliggjorde navnene på de medlemsstater, hvor EU-producenterne i stikprøven er beliggende, de stikprøveudvalgte EU-virksomheders produktionsandel af den samlede produktion af fotovoltaiske moduler, celler og wafere samt den procentdel af produktion og salg, som de stikprøveudvalgte virksomheder tegner sig for, både individuelt og samlet.
ii)
Udtagningsmetoden, blev anfægtet med den begrundelse, at den »sammenblander tre etaper«, nemlig støtten til indledningen af udløbsundersøgelsen, definitionen af EU-erhvervsgrenen og stikprøveundersøgelsen. Det blev derfor påstået, at det ikke var klart, om EU-erhvervsgrenen allerede var defineret på det tidspunkt, hvor stikprøven blev udtaget, og derfor, om stikprøven kunne betragtes som repræsentativ. Uden en definition af EU-erhvervsgrenen på tidspunktet for udtagningen af stikprøven var de interesserede parter ikke i stand til at verificere, om den midlertidige stikprøve var repræsentativ, og således, om grundlaget for stikprøven, EU-erhvervsgrenens situation i undersøgelsesperioden, jf. definitionen i betragtning 38, kunne betragtes som korrekt analyseret. Derudover blev det påstået, at det ikke var passende at udtage den midlertidige stikprøve på grundlag af EU-producenternes besvarelser som led i undersøgelsen af støtten til indledningen af undersøgelsen.
iii)
Det blev også påstået, at den midlertidige stikprøve blot var udtaget på grundlag af de virksomheder, der havde givet udtryk for deres støtte til den nuværende undersøgelse.
iv)
En part påstod, at produktionsmængden af celler kunne være talt dobbelt eller tredobbelt, idet der indgår vertikalt integrerede virksomheder i den midlertidige stikprøve, hvilket sår tvivl om stikprøvens generelle repræsentativitet. Det blev påstået, at for vertikalt integrerede producenter burde kun produktionsmængden af moduler medtælles og ikke mængden af celler.
v)
Samme part påstod, at de data, der lå til grund for udtagningen af stikprøven, i hvert fald var delvist upålidelige, hvilket kunne påvirke repræsentativiteten af den midlertidige stikprøve som helhed.
vi)
En part fremlagde en liste, der angiveligt indeholdt yderligere ca. 150 EU-producenter af samme vare, og påstod, at de burde tages i betragtning med henblik på udtagning af stikprøven af EU-producenter.
(16)
Parternes påstande blev besvaret på følgende måde: EU-producenterne anmodede om, at deres navne blev holdt fortrolige, på grund af risikoen for gengældelsesforanstaltninger. Der blev ganske rigtigt fremsat reelle trusler over for EU-producenterne for at skade deres forretninger både i og uden for Unionen. Kommissionen vurderede, at disse anmodninger var tilstrækkeligt begrundede til at blive efterkommet. Offentliggørelsen af beliggenheden eller andelen af produktion og salg for individuelle EU-producenter, der indgår i stikprøven, kunne let afsløre den pågældende producents identitet, og denne anmodning måtte derfor afvises.
(17)
Kommissionen »blandede« ikke fastsættelsen af støtten til indledningen af den nuværende undersøgelse sammen med definitionen af EU-erhvervsgrenen og udtagningen af den midlertidige stikprøve, da disse etaper er uafhængige af hinanden, og der blev truffet separate beslutninger herom. Det blev ikke godtgjort, i hvilket omfang brugen af de produktions- og salgsdata, som EU-producenterne fremlagde i forbindelse med gennemgangen af støtten til indledningen af den nuværende undersøgelse, havde påvirket stikprøvens repræsentativitet. EU-erhvervsgrenen blev allerede ved indledningen defineret midlertidigt. Alle foreliggende oplysninger om EU-producenterne, herunder oplysninger i klagen og data, der blev indhentet fra EU-producenter og andre parter før indledningen af undersøgelsen, blev anvendt til midlertidigt at fastslå den samlede EU-produktion i undersøgelsesperioden, jf. definitionen i betragtning 38.
(18)
De EU-producenter, der besvarede spørgsmålene om støtte til indledningen af undersøgelsen, blev taget i betragtning til stikprøven, uanset om de støttede, gik imod eller ikke udtalte sig om undersøgelsen. Påstanden blev derfor afvist.
(19)
Spørgsmålet om dobbelt- eller tredobbelttælling blev taget i betragtning ved udtagningen af den midlertidige stikprøve. Det viste sig, at en udelukkelse af produktion og salg af solceller fra vertikalt integrerede EU-producenter ikke ville vedrøre den del af produktionen af celler, der sælges på det frie marked. Det blev derfor konkluderet, at en udelukkelse af salget af solceller fra den samlede produktionsmængde ikke nødvendigvis ville føre til en mere repræsentativ stikprøve. Desuden blev stikprøvens repræsentativitet ikke kun fastslået på grundlag af produktionsmængden, men også på grundlag af den geografiske spredning og en afbalanceret repræsentation af vertikalt integrerede og ikke-integrerede producenter. Produktionsmængdens relative repræsentativitet blev beregnet for hver type af samme vare. På dette grundlag blev det konkluderet, at metoden til udtagning af den midlertidige stikprøve var passende, og stikprøven betragtes derfor som repræsentativ for EU-erhvervsgrenen for den undersøgte vare som helhed. Derfor blev denne påstand afvist. Hvad angår oplysningernes pålidelighed, blev stikprøven udtaget på grundlag af de oplysninger, der forelå på udtagningstidspunktet, jf. grundforordningens artikel 27. Hvad angår pålideligheden af de data, der blev anvendt til støtte for indledningen af undersøgelsen, blev der i forbindelse med undersøgelsen ikke fundet bevis for, at de oplysninger, der blev indhentet til indledningen, skulle være væsentligt mangelfulde. Det kan derfor med rimelighed antages, at grundlaget for udtagningen af den midlertidige stikprøve var tilstrækkeligt pålideligt. Derfor blev denne påstand afvist.
(20)
Hvad angår listen over yderligere 150 EU-producenter, skal det mærkes, at disse oplysninger blev fremlagt længe efter den tidsfrist, inden for hvilken interesserede parter kunne fremsætte bemærkninger til udtagningen af den midlertidige stikprøve, og inden for hvilken EU-producenter kunne give sig til kende og anmode om at blive udtaget til stikprøven. Desuden var ca. 30 af EU-producenterne på listen allerede Kommissionen bekendt på det tidspunkt, hvor stikprøven blev udtaget. Desuden blev alle EU-producenter, der gav sig til kende efter offentliggørelsen af indledningsmeddelelsen, taget i betragtning ved udtagningen af stikprøven. Stikprøvens repræsentativitet blev derfor ikke berørt. Derfor blev denne påstand afvist.
(21)
Efter modtagelsen af bemærkningerne blev sammensætningen af stikprøven revideret, idet der var tegn på, at en af de udtagne virksomheder ikke havde været i stand til at samarbejde fuldt ud. For at bevare stikprøvens repræsentativitet blev yderligere en EU-producent udtaget. Den reviderede stikprøve bestod således af ti virksomheder, som blev udtaget på grundlag af den største repræsentative produktionsmængde for hvert produktionsniveau, under hensyntagen til salgsmængden på EU-markedet og den geografiske beliggenhed, som med rimelighed kunne undersøges inden for den tid, der var til rådighed. Efter udelukkelsen af wafere fra definitionen af den pågældende vare og dermed fra denne undersøgelse (se betragtning 42-46 og 349) bestod stikprøven af otte virksomheder. I procent af den samlede EU-produktion tegnede den reviderede stikprøve af EU-producenter sig således for mellem 18 % og 21 % for moduler og mellem 17 % og 24 % for celler og omfattede både vertikalt integrerede og ikke-integrerede producenter. Da angivelsen af en præcis procentdel ville gøre det muligt at beregne produktionsmængden for førnævnte nye EU-producent og dermed afgøre virksomhedens identitet, kan de nøjagtige procentdele ikke fremlægges.
(22)
De EU-producenter, der forsynede Kommissionen med de oplysninger, der er nødvendige for at udtage en stikprøve i forbindelse med denne antisubsidieprocedure, er sammenfaldende med de EU-producenter, der indsendte de relevante oplysninger i den parallelle igangværende antidumpingundersøgelse. Desuden har alle EU-producenter, der indgik i den endelige stikprøve i antidumpingundersøgelsen, indsendt de relevante oplysninger i denne antisubsidieundersøgelse, hvilket gav Kommissionen mulighed for at udtage en stikprøve. Det blev derfor anset for passende, at den endelige stikprøve af EU-producenter var identisk i begge sager.
(23)
Den kinesiske regering gentog sin påstand om, at den fortrolige behandling af navnene på klagerne og de EU-producenter, der indgik i stikprøven, ikke er berettiget. Som allerede nævnt i betragtning 9 i forordningen om midlertidig told, anmodede EU-producenterne om, at deres navne blev hemmeligholdt på grund af risikoen for repressalier. Kommissionen vurderede, at disse anmodninger var tilstrækkeligt begrundede til at blive efterkommet. De oplysninger, der er blevet fremsendt til Kommissionen for at underbygge risikoen for repressalier, videregives ikke til tredjeparter, da det er i modstrid med formålet med anmodningen om fortrolig behandling. I en sag, hvor en EU-producent ifølge den kinesiske regering reviderede sin holdning og afslørede sin identitet ved at anlægge sag mod forordningen om midlertidig told, er der desuden ikke længere grund til at videregive oplysninger, på grundlag af hvilke der blev indrømmet fortrolig behandling, da dens identitet er blevet afsløret.
(24)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog det kinesiske handelskammer for import og eksport af maskiner og elektroniske produkter (»CCCME«) argumenterne om den anvendte metode til udvælgelse af den foreløbige stikprøve af EU-producenterne. CCCME påstod navnlig, at EU-institutionerne ikke har taget 120 producenter i betragtning. Kommissionen har allerede behandlet dette spørgsmål i betragtning 9 i forordningen om midlertidig told. Desuden har institutionerne verificeret aktiviteterne hos de virksomheder, der er nævnt i denne liste. Det viste sig, at denne liste hovedsagelig omfatter installatører, distributører, forretningsmæssigt forbundne importører og eksporterende producenter i Kina, Taiwan og Indien. Det var derfor ikke tilstrækkeligt til at påvise, at institutionerne havde overset et betydeligt antal EU-producenter. Desuden anfægtede CCCME ikke den samlede EU-produktion ved at tilvejebringe alternative tal, og CCCME har heller ikke fremsat noget bevis for, at stikprøvens repræsentativitet kunne være berørt, da ingen af de påståede yderligere EU-producenter var blevet udvalgt til stikprøven, hvis Kommissionen havde haft kendskab til listen.
c) Stikprøveudtagning af ikke forretningsmæssigt forbundne importører
(25)
Kommissionen kontaktede ca. 250 ikke forretningsmæssigt forbundne importører, som klageren havde oplyst, hvoraf 20 parter besvarede det stikprøveskema, der var vedlagt indledningsmeddelelsen, 12 for moduler, 1 for celler. Desuden gav syv andre parter sig til kende, men indberettede ingen import eller videresalg af den pågældende vare. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 27 udtog Kommissionen en stikprøve, som omfattede den største repræsentative importmængde, der med rimelighed kunne undersøges inden for den tid, der var til rådighed. På dette grundlag blev der udtaget en stikprøve bestående af to importører af moduler og én importør af celler, som tegnede sig for ca. 2 -5 % af den samlede import fra det pågældende land. Efter modtagelsen af spørgeskemabesvarelsen stod det dog klart, at den ene af de tre importørers kerneaktivitet faktisk var installation af solcelleanlæg og ikke handel med den pågældende vare. En anden importørs aktiviteter vedrørte import af moduler og ikke af celler. Kvaliteten af oplysningerne i virksomhedens besvarelse af spørgeskemaet var dog ikke tilstrækkelig til at medtage den i analysen af ikke forretningsmæssigt forbundne importører. Desuden viste undersøgelsen, at størstedelen af importen af den pågældende vare kom ind på EU-markedet gennem virksomheder, der er forretningsmæssigt forbundet med eksporterende producenter i Kina, eller gennem installatører og projektudviklere.
(26)
Efter indførelsen af midlertidige antidumpingforanstaltninger i den sideløbende antidumpingundersøgelse kontaktede Kommissionen flere importører, der allerede havde samarbejdet i forbindelse med undersøgelsen på det indledende trin ved at afgive grundlæggende oplysninger om deres aktiviteter i forbindelse med den undersøgte vare i undersøgelsesperioden som nærmere specificeret i indledningsmeddelelsen. Formålet var at fastslå, om størrelsen af stikprøven af ikke forretningsmæssigt forbundne importører skulle ændres. Seks virksomheder, der kunne betragtes som ikke forretningsmæssigt forbundne importører, der forhandlede den pågældende vare (dvs. køb og videresalg), henvendte sig og var rede til at samarbejde yderligere i forbindelse med undersøgelsen. Ud af disse seks svarede fem inden for den fastsatte frist. Ud af de fem besvarelser, der blev modtaget, var kun tre tilstrækkelig fyldestgørende med henblik på en relevant analyse. På dette grundlag blev stikprøven af ikke forretningsmæssigt forbundne importører udvidet og bestod af fire importører af moduler, der tegnede sig for ca. 2 -5 % af den samlede import fra det pågældende land. I betragtning af strukturen hos de ikke forretningsmæssigt forbundne importører, som overvejende var små og mellemstore virksomheder, har det ikke været muligt at opnå en stikprøve, der repræsenterer en større andel, i betragtning af de begrænsede ressourcer, der er til rådighed for institutionerne.
d) Spørgeskemabesvarelser og kontrolbesøg
(27)
Kommissionen sendte spørgeskemaer til repræsentanterne for Kina (herunder specifikke spørgeskemaer til China Development Bank, Export Import of China, Bank of China, Bank of Shanghai Sinosure, andre relevante finansielle institutter og statsejede producenter af polysilicium, glas og aluminium, som har leveret disse råvarer til den pågældende branche i undersøgelsesperioden), de otte stikprøveudvalgte eksporterende producenter i Kina, andre eksporterende producenter i Kina, der havde anmodet om det, og til de stikprøveudvalgte EU-producenter, ikke forretningsmæssigt forbundne importører og leverandører og aftagere samt deres sammenslutninger, der gav sig til kende inden for de frister, der var fastsat i indledningsmeddelelsen. Kommissionen kontaktede desuden en repræsentativ forbrugersammenslutning.
(28)
Der blev modtaget svar fra den kinesiske regering, alle stikprøveudvalgte eksporterende producenter og deres forretningsmæssigt forbundne virksomheder i Kina, fem eksporterende producenter, som havde anmodet om en individuel undersøgelse, fra alle stikprøveudvalgte EU-producenter, alle stikprøveudvalgte ikke forretningsmæssigt forbundne EU-importører og 21 leverandører og aftagere og tre af deres sammenslutninger.
(29)
Kommissionen indhentede og efterprøvede alle de basisoplysninger, som den anså for nødvendige med henblik på at træffe en afgørelse om subsidiering, deraf følgende skade og Unionens interesser. Der blev aflagt kontrolbesøg hos følgende statslige myndigheder og finansielle institutioner, virksomhederne i stikprøven, en ikke forretningsmæssigt forbundet importør, to leverandører og fire aftagere, sammenslutninger og en uafhængig konsulent:
a)
Folkerepublikken Kinas regering
-
Det kinesiske handelsministerium, Beijing, Kina
-
Huaxia Bank, Beijing, Kina
-
China Development Bank, Beijing, Kina
-
Export Import Bank of China, Beijing, Kina
-
China Export & Credit Insurance Corporation (SINOSURE), Beijing, Kina
b)
EU-producenter
-
otte stikprøveudvalgte EU-producenter
c)
Grupper af eksporterende producenter (og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder) i Kina
-
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd., Kina
-
Delsolar (Wujiang) Ltd (Wujiang) Co. Ltd., Kina
-
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd., Kina
-
JingAo Group, Kina
-
Wuxi Suntech Power Co. Ltd, PRC Power Co. Ltd., Kina
-
Yingli Green Energy Holding Company, Kina
-
Zhejiang Yuhui Solar Energy Source Co. Ltd. og Renesola Jiangsu Ltd., Kina
-
Jinko Solar Co. Ltd., Kina
d)
Den ikke forretningsmæssigt forbundne importør i Unionen
-
IBC SOLAR AG, Bad Staffelstein, Tyskland
e)
Leverandører
-
Roth & Rau AG, Hohenstein-Ernsthal, Tyskland
-
WACKER Chemie AG, Burghausen, Tyskland
f)
Aftagere
-
Juwi Solar GmbH, Worrstadt, Tyskland
-
ValSolar SL, Badajoz, Spanien
-
Jayme de la Costa, Pedroso, Portugal
-
Sunedison Spain Construction, Madrid, Spanien
g)
Sammenslutninger
-
European Photovoltaic Industry Association (»EPIA«), Bruxelles, Belgien.
h)
Uafhængig konsulent
-
Europressedienst, Bonn, Tyskland.
(30)
De indkomne bemærkninger fra de interesserede parter blev gennemgået og taget i betragtning, når dette var relevant.
(31)
Association for Affordable Solar Energy (»AFASE«), der repræsenterer importører, leverandører og aftagere, satte spørgsmålstegn ved retsgrundlaget for det kontrolbesøg, der blev gennemført hos Europressedienst, og påstod, at en uafhængig konsulent ikke er en interesseret part i henhold til grundforordningens artikel 26. Konklusionerne bør imidlertid baseres på pålidelige og kontrollerbare data, når det er muligt. Europressedienst har fremlagt oplysninger om makroøkonomiske indikatorer på grundlag af en kontrakt. Kommissionen har gennemført et kontrolbesøg hos Europressedienst af hensyn til princippet om god forvaltningsskik for at efterprøve pålideligheden og korrektheden af de oplysninger, som Kommissionen har bygget sine konklusioner på.
(32)
Den kinesiske regering påstod, at dens ret til at forsvare sig i forbindelse med adgang til oplysninger, der var stillet til rådighed for alle interesserede parter, blev krænket, idet i) der manglede oplysninger i de ikkefortrolige sagsakter uden »gyldig grund« eller uden at der forelå tilstrækkeligt detaljerede resuméer eller undtagelsesvis en begrundelse for, at der ikke forelå et ikkefortroligt sammendrag, ii) der manglede en ikke-fortrolig udgave af hele spørgeskemabesvarelsen fra en EU-producent, og iii) der var indrømmet for lange frister til EU-producenterne, inden for hvilke de kunne fremlægge ikkefortrolige udgaver af deres spørgeskemaer for de øvrige interesserede parter.
(33)
i) Hvad angår påstanden om, at der manglede oplysninger i det åbne dossier, anførte den interesserede part ikke, hvilke oplysninger den refererede til. ii) Partens påstand om, at den ikkefortrolige version af hele spørgeskemaet ikke er blevet fremlagt, var ikke korrekt. iii) Hvad angår fristerne til at stille ikkefortrolige besvarelser af de stikprøveudvalgte EU-producenters spørgeskemaer til rådighed, blev det gjort klart for den interesserede part, at spørgeskemaerne kun tilføjes det ikkefortrolige dossier, når de er blevet kontrolleret med hensyn til fuldstændighed og rimelige resuméer. For at sikre EU-producenternes ret til anonymitet, blev det også fastslået, at de ikkefortrolige versioner af spørgeskemaerne ganske rigtigt ikke afslørede den pågældende producents identitet. I nogle tilfælde har de ikkefortrolige versioner derfor måttet korrigeres af den part, der har indsendt dem, før de kunne stilles til rådighed for andre interesserede parter.
(34)
Under alle omstændigheder må det fastslås, at dette på ingen måde har påvirket de interesserede parters ret til at forsvare sig. Kommissionen har i god tid givet alle interesserede parter mulighed for at reagere på de oplysninger, der findes i det dossier, der stilles til rådighed for gennemgang, således at deres bemærkninger kunne tages i betragtning, når de var underbyggede og berettigede, før der blev draget eventuelle konklusioner i undersøgelsen. Den interesserede part havde alle muligheder for at kommentere spørgeskemaerne fra de EU-producenter, der indgik i stikprøven, også efter den foreløbige og den endelige fremlæggelse af oplysninger. Selv om fremlæggelsen af oplysninger og adgangen til sagsakter, som kunne konsulteres af de interesserede parter, er baseret på forskellige retlige bestemmelser, skal det bemærkes, at de interesserede parter havde rige muligheder for at kommentere alle oplysninger fra enhver part i undersøgelsen. Denne påstand måtte derfor afvises.
(35)
Alle interesserede parter blev underrettet om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det var hensigten at anbefale indførelsen af udligningstold på importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler) med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina (»endelig fremlæggelse af oplysninger«). Alle parterne fik en frist til at fremsætte bemærkninger i forbindelse med den endelige fremlæggelse af oplysninger.
(36)
De indkomne bemærkninger fra de interesserede parter blev gennemgået og taget i betragtning, når dette var relevant.
1.5. Godtagelse af et pristilsagn med henblik på den endelige told
(37)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger modtog Kommissionen et ændret tilsagn fra en række eksporterende producenter afgivet i fællesskab med det kinesiske handelskammer for import og eksport af maskiner og elektronisk udstyr, som også omfatter den parallelle antidumpingundersøgelse. Ved Kommissionens gennemførelsesafgørelse 2013/707/EU af 4. december 2013 om bekræftelse af godtagelse af et tilsagn afgivet i forbindelse med antidumpingproceduren og antisubsidieproceduren vedrørende importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler) med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina i de endelige foranstaltningers anvendelsesperiode (6), bekræftede Kommissionen godtagelsen af det pågældende tilsagn.
1.6. Undersøgelsesperioden og den betragtede periode
(38)
Undersøgelsen af subsidiering og skade omfattede perioden fra 1. juli 2011 til 30. juni 2012 (»undersøgelsesperioden« eller »UP«). Undersøgelsen af udviklingstendenser af relevans for vurderingen af skade omfattede perioden fra den 1. januar 2009 til udgangen af UP (»den betragtede periode«).
2. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
2.1. Den pågældende vare
(39)
Den pågældende vare blev defineret i den indledende fase som fotovoltaiske moduler eller paneler af krystallinsk silicium og celler og wafere af den type, der benyttes i fotovoltaiske moduler eller paneler af krystallinsk silicium, med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina. Cellerne og waferne har en tykkelse på ikke over 400 mikrometer. Denne vare henhører i øjeblikket under KN-kode ex 3818 00 10, ex 8501 31 00, ex 8501 32 00, ex 8501 33 00, ex 8501 34 00, ex 8501 61 20, ex 8501 61 80, ex 8501 62 00, ex 8501 63 00, ex 8501 64 00 og ex 8541 40 90.
(40)
Følgende varetyper er udelukket fra definitionen af den pågældende vare:
-
solcelleopladere, der består af mindre end seks celler, er bærbare og kan levere elektricitet til udstyr eller oplade batterier
-
fotovoltaiske tyndfilmsprodukter
-
fotovoltaiske produkter af krystallinsk silicium, der er permanent integreret i elektriske apparater, som ikke bruges til energiproduktion, og hvor sådanne elektriske apparater bruger den elektricitet, som de(n) integrerede fotovoltaiske celle(r) af krystallinsk silicium producerer.
2.2. Samme vare
(41)
Undersøgelsen har vist, at den pågældende vare og den vare, der fremstilles og sælges i Unionen af EU-erhvervsgrenen, har de samme grundlæggende fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og samme grundlæggende endelige anvendelsesformål. Det konkluderes derfor, at disse varer er identiske, jf. grundforordningens artikel 2, litra c).
2.3. Påstande vedrørende varedækningen
2.3.1. Udelukkelse af wafere
(42)
Interesserede parter hævdede, at wafere skulle udelukkes fra varedækningen, eftersom wafere ikke har de samme grundlæggende fysiske, kemiske og tekniske egenskaber som celler og moduler. Foruden de argumenter, der blev fremført før offentliggørelsen af forordningen om midlertidig antidumpingtold, blev to yderligere argumenter efterfølgende fremsat til underbygning heraf.
(43)
For det første påstod visse interesserede parter, at wafere kan anvendes til andre formål end til produktion af celler, især produktion af integrerede kredsløb og andet mikroudstyr. I den forbindelse skal det bemærkes, at ikke alle wafere indgår i varedækningen i denne undersøgelse, der er begrænset til »wafere af den type, der benyttes i fotovoltaiske moduler eller paneler af krystallinsk silicium« og at disse wafere»er af en tykkelse ikke over 400 mikrometer«. Mens wafere afgjort findes i andre sammenhænge, omfattede undersøgelsen aldrig wafere, der anvendes i produktionen af andre produkter, såsom integrerede kredsløb. Desuden har ingen producenter, importører eller brugere, der er involveret i markedet for disse andre typer af wafere, fremsat påstande om, at deres wafere skulle være underlagt registrering eller midlertidig antidumpingtold. Det konkluderes derfor, at disse andre typer af wafere ikke er omfattet af varedækningen i forbindelse med denne undersøgelse. Dette viser desuden, at wafere ikke nødvendigvis har samme endelige anvendelsesformål som celler og moduler.
(44)
For det andet påstås det, at uforarbejdede wafere ikke har nogen af de væsentlige elektriske egenskaber, der adskiller solceller og moduler fra andre varer. Wafere mangler navnlig evnen til at generere elektricitet af sollys, hvilket er den primære funktion for krystallinske solceller og -paneler.
(45)
Undersøgelsen viste rent faktisk, at wafere først kan generere elektricitet af sollys, når de er omdannet til en celle. Konversionen foregår via celler, der absorberer lys og konverterer det til elektricitet gennem krystallinsk silicium. Celler har en positiv-negativ pol til at opsamle og sende den elektricitet, der genereres af cellen. Ved samling af modulerne svejses cellerne sammen med flad valsetråd eller metalbånd, hvorved der frembringes en streng af celler. De lamineres mellem plader. Der anvendes hovedsagelig glas i det øverste lag og en polymerisk underlagsplade i det nederste lag. Rammerne anvendes sædvanligvis til montering på f.eks. hustage. Modulet kan eventuelt være udstyret med en inverter.
(46)
På grund af de anderledes grundlæggende fysiske og tekniske egenskaber, som blev defineret i løbet af undersøgelsen - bl.a. evnen til at generere elektricitet af sollys - blev det endelig besluttet, at wafere bør udelukkes fra definitionen af den pågældende vare og dermed fra denne undersøgelse.
2.3.2. Fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og endelige anvendelsesformål
(47)
En række interesserede parter påstod, at undersøgelsen ikke kan omfatte to varer med forskellige fysiske, kemiske og tekniske egenskaber, og at moduler og celler derfor bør indgå i to separate undersøgelser. De påstod desuden, at det er uklart, om undersøgelsen omfatter en vare eller to separate varer, og at de derfor ikke har alle muligheder for at forsvare deres interesser.
(48)
Produktionen af celler og moduler er en samlet produktionsproces i forskellige trin. Cellerne afgør egenskaberne i det færdige produkt (altså modulerne). Undersøgelsen viste, at produktionen af celler direkte og udelukkende er bestemt til produktionen af moduler; moduler og celler har de samme fysiske, kemiske og tekniske egenskaber (bestemmes ved den anvendte råvare) og har de samme grundlæggende anvendelsesformål, dvs., at de sælges med henblik på at indgå i solcelleanlæg. Modulernes ydeevne er direkte forbundet med cellernes ydeevne.
(49)
Det fremgik tydeligt af indledningsmeddelelsen, at moduler og celler udgør den undersøgte vare. De interesserede parter havde derfor alle muligheder for at forsvare deres interesser på grundlag af definitionen af den pågældende vare. Påstandene blev derfor afvist.
2.3.3. Forskellig nomenklatur
(50)
Det blev endvidere påstået, at moduler og celler ikke kunne betragtes som en og samme vare, da de har forskellige ottecifrede KN-koder, sekscifrede positioner og firecifrede HS-positioner. I denne forbindelse bemærkes det, at både celler og moduler kan anmeldes under toldposition 8541 40 90, mens toldpositioner under 8501 er beregnet til elektriske generatorer i almindelighed og ikke specifikt til solenergiprodukter. Påstanden blev derfor afvist.
2.3.4. Cellernes merværdi
(51)
Adskillige parter påstod, at merværdien ved cellernes omdannelsesproces udgør hovedparten af et moduls merværdi, og at celler derfor bør betragtes som en separat vare.
(52)
Undersøgelsen viste, at produktionen af cellerne er den teknologisk set mest sofistikerede del af produktionsprocessen. Undersøgelsen viste dog også, at de to trin er forbundet, og merværdien er således ikke koncentreret på et bestemt trin i produktionsprocessen, men derimod fordelt over hele produktionsprocessen. Påstanden blev derfor afvist.
2.3.5. Separate markeder
(53)
Visse interesserede parter påstod, at moduler og celler sælges på separate markeder, og at de derfor burde behandles som separate varer, hvilket også blev understreget af, at en lang række producenter ikke er vertikalt integrerede.
(54)
Moduler og celler kan ikke betragtes som separate varer, hvis priser kun svinger afhængigt af markedsfaktorerne. Faktisk er deres priser indbyrdes forbundet og påvirkes af prisen på polysilicium. Som det også fremgår af betragtning 49, produceres den pågældende vare i en enkelt produktionsproces med forskellige trin. Den kendsgerning, at visse producenter ikke er vertikalt integrerede, skyldes kun virksomhedernes beslutninger og stordriftsfordele og kan ikke ændre denne konklusion. Påstanden måtte derfor afvises.
2.3.6. Endelige anvendelsesformål og indbyrdes udskiftelighed
(55)
Flere interesserede parter påstod, at moduler og celler skal behandles som forskellige varer, da de har forskellige endelige anvendelsesformål og ikke er indbyrdes udskiftelige.
(56)
Som det fremgår af det ovenstående, viste undersøgelsen, at produktionen af celler og moduler er en enkelt produktionsproces, og spørgsmålet om indbyrdes udskiftelighed i de forskellige trin i en produktionsproces er derfor ikke relevant. Desuden har moduler og celler det samme endelige anvendelsesformål, nemlig at konvertere sollys til elektricitet, og de kan derfor ikke anvendes til andre formål.
2.3.7. Distributionskanaler
(57)
En interesseret part påstod, at moduler og celler ikke har de samme distributionskanaler, og at de derfor ikke kunne betragtes som en og samme vare. Undersøgelsen viste, at moduler og celler kan distribueres gennem forskellige eller de samme distributionskanaler. De vigtigste kriterier for at definere en og samme vare er, at de har de samme fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og endelige anvendelsesformål. På grundlag af betragtning 47-49 konkluderes det således, at forskellige distributionskanaler ikke betragtes som et afgørende element. Påstanden må derfor afvises.
2.3.8. Forbrugernes opfattelse
(58)
Det blev påstået, at moduler og celler opfattes helt forskelligt af forbrugerne, og at de derfor ikke bør betragtes som en og samme vare.
(59)
Som nævnt ovenfor er de vigtigste kriterier for at definere en og samme vare, at de har de samme fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og endelige anvendelsesformål. På grundlag af betragtning 47-49 konkluderes det således, at forbrugernes opfattelse ikke betragtes som et afgørende element. Påstanden må derfor afvises.
2.3.9. Særskilte undersøgelser for celler og moduler
(60)
Interesserede parter gentog, at celler og moduler ikke er en og samme vare, og derfor skulle vurderes separat. Til forskel fra wafere har celler og moduler imidlertid den samme grundlæggende egenskab, dvs. evnen til at generere elektricitet. Disse argumenter blev derfor afvist.
(61)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger fremførte en eksportør, at celler ikke kan producere elektricitet alene. De skal angiveligt integreres i moduler først. Hver celle har imidlertid typisk en kapacitet til at generere elektricitet af sollys på ca. 4W. Mens denne elektricitet kan være utilstrækkelig til de fleste anvendelser, der kræver, at flere celler samles til moduler, betyder det ikke, at en celle i sig selv ikke allerede har kapaciteten til at generere elektricitet.
(62)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger fremførte en eksportør yderligere, at cellerne ikke blot er en anden type modul, men en helt anden vare. En celle er faktisk den centrale komponent i et modul. Celler er en nøglekomponent og er derfor tydeligvis ikke »en helt anden vare«, idet moduler og celler har de samme grundlæggende egenskaber bestående i generation af elektricitet ved hjælp af sollys, jf. betragtning 60.
(63)
Samme part fremførte endvidere, at da stikprøverne af EU-producenter og kinesiske eksportører blev udtaget, blev der taget hensyn til forskellen mellem celler og moduler. Derfor burde man have fastsat andre toldsatser for moduler. I denne forbindelse bekræftes det, at der faktisk blev taget hensyn til forskellen mellem moduler og celler i forbindelse med stikprøveudtagningen af EU-producenter og kinesiske eksportører, som anført i betragtning 10 og 14 i forordningen om midlertidig told. Dette skete imidlertid kun for at sikre stikprøvens repræsentativitet og betyder ikke som sådan, at celler og moduler ikke bør betragtes som en og samme vare, eller at der bør fastsættes særskilte toldsatser for celler og moduler. For at sikre, at stikprøven var repræsentativ for alle varetyper, var det vigtigt at skelne mellem celler og moduler ved udtagningen af stikprøven. Da der var en vis usikkerhed med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt celler og moduler skulle betragtes som en og samme vare eller to forskellige varer, var det nødvendigt at sikre repræsentativitet med henblik på begge mulige konklusioner.
(64)
En række eksporterende producenter hævdede, at den omstændighed, at tilsagnet indfører forskellige mindsteimportpriser og -mængder for celler og moduler, bekræfter, at moduler og celler er særskilte varer, der kræver to særskilte undersøgelser. De forskellige mindsteimportpriser der dog blot er et tegn på, at celler og moduler er forskellige grupper af varer, der sælges til forskellige priser. Der skal derfor fastsættes forskellige priser for at gøre mindsteimportpriserne relevante.
(65)
Det forhold, at celler og moduler er forskellige grupper af varetyper er ikke i sig selv relevant for definitionen af den pågældende vare. For definitionen af den pågældende vare er det tilstrækkeligt, at varerne har de samme grundlæggende egenskaber og endelige anvendelsesformål, hvilket er tilfældet for moduler og celler som beskrevet i betragtning 46 og 71.
(66)
Den kinesiske regering påstod, at vurderingen af, hvorvidt celler og moduler er en og samme pågældende vare, ikke tager højde for en række kriterier som defineret af appelorganet i sagen EC - Asbestos (7). Disse kriterier anvendes til fastlæggelse af begrebet »samme vare« og ikke den pågældende vare. Med andre ord anvendes disse kriterier til at fastlægge den samme vare, f.eks. samme vare produceret af EU-erhvervsgrenen, som derefter sammenlignes med den pågældende vare, der blev eksporteret af de kinesiske eksporterende producenter. Disse kriterier er derfor ikke relevante ved definitionen af den pågældende vare. Under alle omstændigheder bemærker institutionerne, at anvendelsen af de kriterier, der er anvendt i EC - Asbestos, til at definere den pågældende vare i nærværende tilfælde ikke ville føre til et andet resultat. Det første og det andet kriterium (egenskaber, art og kvalitet samt anvendelsesformål) er identiske med kriterierne for de fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og endelige anvendelsesformål, der er anvendt i foregående betragtning. Det tredje kriterium (forbrugernes smag og vaner) er ikke særlig nyttigt for denne sag, da celler er nøglekomponenten til moduler; hvad angår det fjerde kriterium - toldnomenklatur - skal det bemærkes, at både celler og moduler kan anmeldes under toldposition 8541 40 90, mens toldpositioner under 8501 er beregnet til elektriske generatorer i almindelighed og ikke specifikt til solenergiprodukter.
(67)
Andre interesserede parter påstod, at en objektiv anvendelse af de kriterier, som EU-Domstolen har udviklet i tidligere sager (8), fører til den konklusion, at moduler og celler er forskellige varer. I den forbindelse skal det bemærkes, at retten kun anførte en række kriterier, som kan tages i betragtning - der er ikke tale om en forpligtelse til at benytte alle kriterier i alle tilfælde, da de ikke nødvendigvis alle er relevante. Disse kriterier blev behandlet i betragtning 27-39 i forordningen om midlertidig antidumpingtold, hvor det blev konstateret, at en række kriterier ikke er relevante i den foreliggende sag. I Brosmann-sagen blev vurderingen af, om forskellige typer sko tilhører den »pågældende vare«, også foretaget på grundlag af kun tre kriterier, der blev anset for at være relevante. Da de interesserede parter ikke har fremlagt nogen begrundelse for, hvorfor en objektiv anvendelse af kriterierne kan få én til at konkludere, at moduler og celler er særskilte varer, kan denne påstand ikke godtages.
(68)
Desuden mindes der om, at celler og moduler har de samme grundlæggende anvendelsesformål, dvs. at de sælges med henblik på at indgå i fotovoltaiske solcelleanlæg. Modulernes ydeevne er direkte forbundet med cellernes ydeevne, jf. betragtning 28 i forordningen om midlertidig antidumpingtold.
(69)
En interesseret part påstod, at argumentet om, at celler og moduler har de samme endelige anvendelsesformål også bør afvises efter udelukkelsen af wafere fra varedækningen og på grund af den betydelige forarbejdning, der kræves for at fremstille moduler af celler. Det påstås også, at konklusionen om, at moduler og celler har samme endelige anvendelsesformål, er baseret på den antagelse, at wafere, moduler og celler fremstilles i den samme fremstillingsproces.
(70)
For det første er det ukorrekt at konkludere, at vurderingen af, at moduler og celler har de samme endelige anvendelsesformål, er baseret på produktionsprocessen. Selv om begge udtalelser faktisk fremgår af samme betragtning 36 i forordningen om midlertidig antidumpingtold, er det ikke ensbetydende med, at den ene konklusion er baseret på den anden antagelse. Ordet »desuden«, som adskiller de to udtalelser, gør det klart, at den anden udtalelse ikke er baseret på den første. Dertil kommer, at de to udtalelser er fremsat for at behandle forskellige spørgsmål under overskriften »Endelige anvendelsesformål og indbyrdes udskiftelighed«. Den første udtalelse angående produktionsprocessen vedrører indbyrdes udskiftelighed, mens den anden meddelelse vedrører endelige anvendelsesformål. Den underliggende antagelse, at konklusionen om, at moduler og celler har samme endelige anvendelsesformål, er baseret på den antagelse, at wafere, moduler og celler fremstilles i den samme fremstillingsproces, er derfor ikke korrekt.
(71)
Med hensyn til celles og modulers faktiske endelige anvendelsesformål bestrider de interesserede parter ikke, at moduler og celler sælges med henblik på integration i solcelleanlæg. Konklusionen om, at moduler og celler har samme endelige anvendelsesformål bekræftes derfor.
2.3.10. Tyndfilmsprodukter
(72)
En interesseret part påstod, at fotovoltaiske tyndfilmsprodukter bør inkluderes i definitionen af den pågældende vare, idet de angiveligt har de samme grundlæggende fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og endelige anvendelsesformål.
(73)
Fotovoltaiske tyndfilmsprodukter er klart udelukket fra varedækningen, jf. betragtning 40. Fotovoltaiske tyndfilmsprodukter har ganske anderledes fysiske, kemiske og tekniske egenskaber end den pågældende vare. De produceres gennem en anden produktionsproces og fremstilles ikke af krystallinsk silicium, som er den vigtigste råvare til produktion af moduler og celler. De har en lavere omdannelsesydeevne og en lavere produktion af watt, og de er derfor ikke egnede til samme type anvendelse som den pågældende vare. Påstanden måtte derfor afvises.
2.3.11. Halvfabrikata
(74)
Det blev endvidere påstået, at celler burde betragtes som halvfabrikata, der anvendes i produktionsprocessen, mens moduler er de endelige produkter; de bør derfor ikke betragtes som en og samme vare.
(75)
Som nævnt ovenfor er de vigtigste kriterier for at definere en og samme vare, at de har de samme fysiske, kemiske og tekniske egenskaber og endelige anvendelsesformål. På grundlag af betragtning 47-49 konkluderes det således, at forskellen mellem halvfabrikata og endelige produkter ikke betragtes som et afgørende element. Påstanden må derfor afvises.
2.3.12. Solcelleopladere
(76)
En interesseret part anmodede om en udelukkelse af solcellepaneler, der udelukkende er beregnet til 12 V's opladning af batterier, da de angiveligt har et andet anvendelsesformål end moduler, der kobles på forsyningsnettet, idet de genererer en mindre spænding og derfor ikke kan kobles til forsyningsnettet.
(77)
I henhold til indledningsmeddelelsen er solcelleopladere, der består af mindre end seks solceller, er bærbare og leverer elektricitet til apparater eller oplader batterier, udelukket fra den undersøgte vare. Moduler med mere end seks celler, som udelukkende er beregnet til opladning af batterier, har de samme grundlæggende egenskaber og samme ydeevne som moduler, der kan tilsluttes forsyningsnettet. De kan anvende en tomgangsspænding med en lavere spænding end det kredsløb, der anvendes i moduler, der tilsluttes forsyningsnettet. Til trods for denne forskel viste undersøgelsen, at denne type moduler kan tilsluttes forsyningsnettet. Den lavere spænding kan let kompenseres af en større dimension og/eller flere celler. Moduler, der er beregnet til opladning af batterier og består af mere end seks celler, falder derfor ind under definitionen af den pågældende vare.
(78)
Interesserede parter hævdede desuden, at definitionen af »solcelleopladere, der består af mindre end seks celler«, er for snæver og bør udvides til også at omfatte produkter med lignende funktioner, der ikke er omfattet af denne definition, som f.eks. produkter med en tilsvarende størrelse med et større antal mindre celler.
(79)
Desuden påstod visse interesserede parter, at definitionen af »fotovoltaiske produkter af krystallinsk silicium, der er permanent integreret i elektriske apparater« er for snæver, da kun det fulde elektriske udstyr er udelukket, mens solenergikomponenter til integration i elektrisk materiel ikke nødvendigvis er udelukket.
(80)
En analyse af de interesserede parters påstande viste, at det er mere hensigtsmæssigt at definere udelukkelsen af sådanne produkter på grundlag af tekniske standarder snarere end antallet af celler. Det blev navnlig fastslået, at definitionerne af standard »IEC 61730-1 Application Class C« mere hensigtsmæssigt fastlægger, hvilke produkter der skal være omfattet af foranstaltningerne.
(81)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger blev der modtaget bemærkninger angående udelukkelsen baseret på den internationale standard, der er nævnt ovenfor. Det blev påstået, at det i stedet for at henvise til standarden ville være mere passende at definere udelukkelsen på grundlag af udgangsspænding og udgangseffekt som »moduler eller paneler med en udgangsspænding på højst 50 V jævnstrøm og en effekt, som ikke overstiger 50 W udelukkende til direkte anvendelse som batteriopladere i systemer med samme spændings- og effektegenskaber«. Denne påstand kunne accepteres, og udelukkelsen er endeligt fastsat efter denne definition.
2.3.13. Tagintegrerede solcellemoduler
(82)
En anden interesseret part hævdede, at tagintegrerede solcellemoduler burde udelukkes fra varedækningen, eftersom de kombinerer funktionerne i et solcellemodul med en tagsten eller skifer. De er som sådan ikke direkte udskiftelige med et standard solcellemodul.
(83)
Undersøgelsen har imidlertid vist, at både standardmoduler og tagintegrerede solcellemoduler skal overholde samme elektriske standarder. Og mens et tagintegreret solcellemodul ikke bare kan erstattes med et standardmodul, kan det erstattes af et standardmodul plus tagsten eller skifer. Disse produkter har derfor de samme grundlæggende tekniske egenskaber, nemlig at generere elektricitet fra sollys. De ekstra funktioner (som skyldes tagdækningen) kan ikke anses for væsentlige og berettiger ikke en udelukkelse af tagintegrerede solcellemoduler fra varedækningen.
(84)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger påstod samme interesserede part, at den manglende indbyrdes udskiftelighed mellem tagintegrerede solcellemoduler og standard solcellemoduler burdes ses som en indikation på, at solcellemoduler burde udelukkes fra foranstaltningernes varedækning, og henviste til fodtøjssagen (9) generelt og særligt til højteknologiske sportssko (special technology athletics footwear eller »STAF«). Men begrundelserne for udelukkelsen af STAF var talrige, og Retten anså ikke den manglende dobbelte indbyrdes udskiftelighed i sig selv for at være en tilstrækkelig grund i Brosmann-sagen (10) og bekræftede, at meget forskellige produkter, såsom hverdagssko (city trotters) og vandresko, således kan betragtes som den pågældende vare i en enkelt antidumpingundersøgelse trods uoverensstemmelserne.
(85)
Desuden påstod den interesserede part, at den manglende produktion i Unionen og den omstændighed, at den interesserede part har den intellektuelle ejendomsret er en bekræftelse af, at tagintegrerede solcellemoduler er innovative og adskiller sig fra andre produkter. Med henvisning igen til fodtøjssagen, som den interesserede part omtalte, gjorde Retten gældende, at »den manglende EF-produktion af denne type fodtøj og tilstedeværelsen af et patent […] ikke er afgørende.« (11) Fodtøj med patenteret teknologi blev således betragtet som den pågældende vare i den pågældende sag.
(86)
Den interesserede part påstod også, at tagintegrerede solcellemoduler bør udelukkes fra definitionen af den pågældende vare, da de sælges til væsentligt højere priser end standardmoduler. I sagen vedrørende fodtøj blev STAF over en vis pris også udelukket fra definitionen af den pågældende vare. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at tagintegrerede solcellemoduler kombinerer funktionerne i et solcellemodul og tagsten eller skifer, jf. betragtning 83. En direkte sammenligning af priserne er derfor ikke hensigtsmæssig, da den supplerende funktionalitet naturligt fører til højere priser.
(87)
Hertil fremførte den interesserede part, at det på grundlag af denne argumentation vil være umuligt stadig at påberåbe sig prisforskelle som en yderligere indikator for udelukkelse fra varedækningen. Denne fortolkning er dog alt for vidtgående. Det, der er anført i den foregående betragtning, er blot, at i den nærværende sag, hvor tagintegrerede solcellemoduler kombinerer funktionaliteterne i den pågældende vare og et andet produkt (i dette tilfælde tagsten eller skifer), er prisen naturligvis ikke relevant. Det indebærer på ingen måde, at prisforskellen i andre sager ikke kan være en nyttig indikator for at fastslå, om et produkt bør udelukkes fra definitionen af den pågældende vare.
(88)
Endelig fremførte den interesserede part, at dens leverandør af tagintegrerede solcellemoduler burde have adgang til tilsagnet om en mindstepris. Det ser dog ud til, at den kinesiske eksportør ikke samarbejdede i forbindelse med undersøgelsen og i sin egenskab af ikke-samarbejdsvillig part ikke er berettiget til at deltage i tilsagnet. Disse anmodninger kan derfor ikke accepteres.
2.3.14. Mono- og multikrystallinske solceller
(89)
En af de interesserede parter hævdede, at der ikke var nogen produktion af monokrystallinske solceller i Unionen, og at virksomhedens eksport af monokrystallinske solceller ikke konkurrerede med EU-industrien. Undersøgelsen viste imidlertid, at der var fremstilling af monokrystallinske solceller i Unionen. Påstanden afvises derfor. Under alle omstændigheder godtgjorde Retten i Brosmann-sagen, at fraværet af produktion i Fællesskabet af en bestemt varetype ikke er afgørende.
2.3.15. »Afsendt fra«-klausulen
(90)
Visse interesserede parter fremførte, at en udvidelse af undersøgelsen til også at omfatte produkter »afsendt fra« Kina ikke var berettiget, når indledningen af sagen kun vedrørte varer med oprindelse i Kina.
(91)
Varer afsendt fra Kina var dog allerede omfattet på det indledende trin. I punkt 5 i indledningsmeddelelsen »opfordres virksomheder, som afskiber den undersøgte vare fra Folkerepublikken Kina, men som mener, at en del af eller al denne eksport ikke har toldmæssig oprindelse i Folkerepublikken Kina, til at give sig til kende i forbindelse med undersøgelsen og fremlægge alle relevante oplysninger«. Det står derfor klart, at alle virksomheder, der afsender varer fra Kina, havde mulighed for at samarbejde i forbindelse med denne undersøgelse. Da den undersøgte vare ofte omfatter komponenter og dele fra forskellige lande, blev det også meddelt i punkt 5 i indledningsmeddelelsen, at der »kan vedtages særlige bestemmelser« til at løse dette problem.
(92)
Det er derfor opfattelsen, at alle berørte virksomheder blev behørigt underrettet om, at der kunne vedtages særlige bestemmelser for varer, der er afsendt fra Kina, hvis det var hensigtsmæssigt, og blev opfordret til at samarbejde i forbindelse med undersøgelsen. Undersøgelsens anvendelsesområde blev således ikke udvidet til også at omfatte produkter »afsendt fra Kina«, da disse var omfattet fra begyndelsen.
(93)
Efter fremlæggelsen af oplysninger påstod visse interesserede parter, at uanset bestemmelserne i indledningsmeddelelsen, som er nævnt i betragtning 91, var undersøgelsen begrænset til varer med oprindelse i Kina og vurderede ikke virkningen af varer, der er afsendt fra Kina.
(94)
I denne forbindelse skal det bemærkes, at der blev truffet følgende foranstaltninger for at sikre, at alle varer, der er afsendt fra Kina, blev vurderet i undersøgelsen, og ikke kun varer med oprindelse i Kina:
-
Alle virksomheder, der afsender den pågældende vare fra Kina, blev opfordret til at give sig til kende i forbindelse med undersøgelsen, uanset varernes oprindelse.
-
I bilag A til indledningsmeddelelsen blev eksportører bedt om at indberette oplysninger om alle produkter, der fremstilles af virksomheden. Disse oplysninger var ikke begrænset til varer med oprindelse i Kina.
-
På grundlag af disse oplysninger, som indeholdt al eksport til Unionen, uanset varernes oprindelse, blev der udtaget en repræsentativ stikprøve.
-
Producenterne i stikprøven modtog et spørgeskema for »producenter, der eksporterer til Den Europæiske Union«, og Kina blev defineret som »det pågældende land«, ikke oprindelsesland. Det var derfor klart, at alle varer uanset deres oprindelse blev undersøgt.
(95)
På dette grundlag konkluderes det, at undersøgelsen vedrørte alle varer, der har oprindelse i eller er afsendt fra Kina, og at resultaterne af undersøgelsen, herunder subsidiering og skade, omfatter alle varer med oprindelse i eller afsendt fra Kina.
(96)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger fremførte interesserede parter, at klagen kun indeholdt umiddelbare beviser vedrørende importen af solpaneler med oprindelse i Kina, ikke varer, der er afsendt fra Kina. Det skal i denne forbindelse præciseres, at klagen faktisk omfattede varer »fra Kina«, hvilket fremgår af den forside, som klageren indsendte med sit stempel på. Før denne side er der en anden side i sagsakterne, som ganske rigtigt anvender udtrykket »med oprindelse i Folkerepublikken Kina«. Denne var dog ikke en del af det dokument, som klageren indsendte, men blev tilføjet som en forside af Kommissionens tjenestegrene, hvor betegnelsen på undersøgelsen blev anvendt, således at man undgår at gentage titlen på klagen. Det blev således konkluderet, at klagen omfattede alle varer fra Kina, uanset om de havde oprindelse i Kina eller ej.
(97)
Adskillige kinesiske eksporterende producenter gjorde desuden gældende, at eksporterende producenter i tredjelande ikke med rimelighed kan forventes at vide, at deres produkter også kan være omfattet af undersøgelsen. Det skal i den forbindelse bemærkes, at foranstaltningerne ikke finder anvendelse på varer, der er i transit som omhandlet i artikel V i GATT. Eksporterende producenter, som ikke driver virksomhed i Kina, er således ikke berørt af foranstaltningerne. Desuden henvendte ingen eksporterende producenter i tredjelande sig med spørgsmål om, hvorvidt de produkter, de eksporterer, er omfattet af foranstaltningerne.
(98)
De samme eksporterende producenter fremførte, at de eksporterende producenter i tredjelande ikke var blevet anmodet om at give sig til kende, og ikke fik lejlighed til at bevise, at deres produkter ikke er subsidieret. Det er institutionernes opfattelse, at eksporterende producenter uden nogen aktiviteter i Kina ikke er påvirket af foranstaltningerne, da deres varer, hvis de afsendes fra Kina, har været i transit. Alle andre eksporterende producenter blev med indledningsmeddelelsen underrettet om, at deres aktiviteter indgår i undersøgelsen.
2.3.16. Konklusion
(99)
Ud fra ovenstående defineres varedækningen endeligt som fotovoltaiske moduler eller paneler af krystallinsk silicium og celler af den type, der benyttes i fotovoltaiske moduler eller paneler af krystallinsk silicium, med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina, medmindre de er i transit som omhandlet i artikel V i GATT. Cellerne har en tykkelse på ikke over 400 mikrometer. Denne vare henhører i øjeblikket under KN-kode ex 8501 31 00, ex 8501 32 00, ex 8501 33 00, ex 8501 34 00, ex 8501 61 20, ex 8501 61 80, ex 8501 62 00, ex 8501 63 00, ex 8501 64 00 og ex 8541 40 90.
(100)
Følgende varetyper er udelukket fra definitionen af den pågældende vare:
-
solcelleopladere, der består af mindre end seks celler, er bærbare og kan levere elektricitet til udstyr eller oplade batterier
-
fotovoltaiske tyndfilmsprodukter
-
fotovoltaiske produkter af krystallinsk silicium, der er permanent integreret i elektriske apparater, som ikke bruges til energiproduktion, og hvor sådanne elektriske apparater bruger den elektricitet, som de(n) integrerede fotovoltaiske celle(r) af krystallinsk silicium producerer.
-
moduler eller paneler med en udgangsspænding på højst 50 V jævnstrøm og en effekt, som ikke overstiger 50 W udelukkende til direkte anvendelse som batteriopladere i systemer med samme spændings- og effektegenskaber.
3. SUBSIDIERING
(101)
Klageren påstod, at Kina i høj grad yder støtte til solcelleindustrien, og henviste til en række politikker og planer samt lovgivning, der udgør grundlaget for statsstøtte i sektoren. Kommissionen gennemgik og analyserede de dokumenter, der var nævnt i klagen, og de yderligere dokumenter, som blev indsendt af den kinesiske regering og stikprøveudvalgte eksporterende producenter i forbindelse med undersøgelsen, og det blev konstateret, at mange af dem faktisk viser, at solcelleindustrien i Kina modtager præferencebehandling på mange områder.
(102)
Den kinesiske regering betragter solcelleindustrien som en »strategisk« industri i den 12. femårsplan (12). Den kinesiske regering har også udarbejdet en særlig plan for solcelleindustrien (under den 12. femårsplan), nemlig den 12. femårsplan for solcelleindustrien. I denne plan giver den kinesiske regering udtryk for sin støtte til »vigtige virksomheder« (13) og »nøglevirksomheder« (14), og forpligter sig til at »fremme gennemførelsen af en række støttepolitikker for solcelleindustrien« (15), samt»fastlægge den overordnede udarbejdelse af støttepolitikker inden for erhverv, finans, beskatning...« (16).
Det kinesiske Statsråds beslutning nr. 40 antyder, at den kinesiske regering »aktivt vil støtte udviklingen af en erhvervsgren for ny energi og fremskynde udviklingen af solenergi« (17), pålægger alle finansielle institutioner kun at yde kreditstøtte til tilskyndede projekter (den kategori, som solcelleprojekter tilhører) og giver lovning om gennemførelsen af »andre præferentielle politikker for tilskyndede projekter« (18). En anden beslutning fra Statsrådet af 10. oktober 2010 taler om udbygning af »intensiteten af finanspolitiske og finansielle støttepolitikker«, opfordrer de finansielle institutter til at »forhøje kreditstøtten« og giver tilsagn om at »udnytte de skattemæssige præferencepolitikker såsom risikokompensation« (19) for nye strategiske brancher, en kategori, som solcelleindustrien tilhører. De nationale retningslinjer for mellem- og langsigtet videnskabelig og teknologisk udvikling (2006-2020) (The National Outline for the Medium and Long-term Science and Technology Development (2006-2020)) giver tilsagn om at »give førsteprioritet til politikfinansiering«, »tilskynde de finansielle institutter til at yde præferentiel kreditstøtte til store nationale videnskabelige og teknologiske industrialiseringsprojekter«, at»tilskynde de finansielle institutter til at forbedre og styrke de finansielle tjenester for højteknologiske virksomheder« og at »gennemføre præferentielle beskatningspolitikker til fremme af højteknologiske virksomheder« (20) .
Den kinesiske lovgivning om videnskabelige og tekniske fremskridt indeholder også en række foranstaltninger til støtte for strategiske industrier, herunder solcelleindustrien. Det fremgår bl.a., at staten skal tilskynde og vejlede de finansielle institutter med hensyn til at yde støtte til udviklingen af højteknologiske industrier og industrier, der anvender ny teknologi gennem långivning (21), instruere de politikorienterede finansielle institutter i at give prioritet til udviklingen af højteknologiske industrier og industrier, der anvender ny teknologi, ved hjælp af finansielle tjenester (22) og fastlægge »lave renter og sikkerhedsbeløb ved långivning« til visse virksomheder og »særlig støtte« fra de politikorienterede finansielle institutter til projekter, som tilskyndes af staten (23). Den praktiske anvendelse af disse foranstaltninger er beskrevet nedenfor.
3.1. Indledende bemærkninger
(103)
Både den kinesiske regering og de kinesiske eksporterende producenter i stikprøven indsendte svar på spørgeskemaerne og indvilligede i kontrolbesøg (24) for at kontrollere svarene.
(104)
Hvad angår den kinesiske regering, sendte Kommissionen efter en analyse af spørgeskemabesvarelsen en mangelskrivelse og et brev forud for kontrolbesøget, efterfulgt af korrespondance vedrørende dagsordenen for kontrolbesøget. Kommissionen gav den kinesiske regering rigelig tid til at udarbejde og indsende et indlæg, når dette var nødvendigt og berettiget. Den kinesiske regering blev indrømmet en væsentlig forlængelse af fristerne, dvs. 30 dages forlængelse af fristen for besvarelsen af spørgeskemaet, hvilket betød en endelig frist på 69 dage for indsendelsen af svaret på spørgeskemaet, og Kommissionen gav den kinesiske regering 25 dage til at svare på mangelskrivelsen. Derfor har den kinesiske regering alt i alt haft mere end tre måneder til at fremlægge de oplysninger, som Kommissionen havde udbedt sig.
(105)
Under kontrolbesøget i det kinesiske handelsministerium i Beijing og fire finansielle institutioner (China Development Bank, Export Import Bank of China, Huaxia Bank and SINOSURE) bestræbte Kommissionen sig på at verificere de fremsendte oplysninger ud fra det bevismateriale, der var blevet brugt til at udarbejde den kinesiske regerings besvarelse, i henhold til grundforordningens artikel 11 og 26. I denne forbindelse nåede Kommissionen til den foreløbige konklusion, at de manglende oplysninger og den manglende dokumentation fra den kinesiske regering ikke gav mulighed for en korrekt kontrol af besvarelserne i spørgeskemaet. Desuden var visse oplysninger slet ikke blevet indsendt, selv om der specifikt blev anmodet herom, og visse spørgsmål var ganske enkelt ikke blevet besvaret. Derfor blev den kinesiske regering gjort opmærksom på konsekvenserne af manglende samarbejdsvilje i henhold til grundforordningens artikel 28, stk. 1 og 6.
(106)
Den kinesiske regering anførte ligeledes, at Kommissionen pålagde den kinesiske regering en urimelig byrde og havde bedt om irrelevante og unødvendige oplysninger i spørgeskemaet og den efterfølgende mangelskrivelse.
(107)
For så vidt angår de ønskede oplysninger bemærkes det, at Kommissionen kun bad om oplysninger vedrørende påstande i klagen, der anses for nødvendige med henblik på at nå frem til en repræsentativ konklusion, og som var konsekvente i forhold til dens anmodning om de samme data og oplysninger i undersøgelsesprocessen, og bad den kinesiske regering gøre rede for de indsendte oplysninger og deres konsekvenser for de undersøgte ordninger. Med andre ord anmodede Kommissionen alene om oplysninger, der var nødvendige for at vurdere eksistensen og omfanget af den foreliggende subsidiering af den pågældende vare under de subsidieordninger, som var anført i klagen.
3.2. Manglende samarbejdsvilje
(108)
Som allerede nævnt i betragtning 105 meddelte Kommissionen efter kontrolbesøgene, den 23. maj 2013 den kinesiske regering, at den overvejede at anvende de foreliggende faktiske oplysninger, jf. grundforordningens artikel 28. Kommissionen sendte dette brev, da den var kommet til den foreløbige konklusion, at de manglende oplysninger og dokumentation fra den kinesiske regerings side ikke muliggjorde en korrekt verificering af besvarelsen af antisubsidiespørgeskemaet, mangelskrivelsen og andre indlæg fra den kinesiske regering i løbet af denne procedure. Det blev desuden konstateret under kontrolbesøget, at visse oplysninger også blev tilbageholdt i spørgeskemabesvarelsen og de efterfølgende redegørelser fra den kinesiske regering, selv om Kommissionen specifikt havde anmodet herom. Hertil kommer, at visse spørgsmål ganske enkelt ikke var blevet besvaret. Den potentielle anvendelse af foreliggende faktiske oplysninger vedrørte regeringens planer, projekter, forskellige retsakter og andre dokumenter; præferentielle lån, anden finansiering, garantier og forsikringer; cirkulærer fra PBOC (den kinesiske nationalbank, i det følgende »PBOC«); kontrolbesøg hos banker; eksportkreditforsikringer og kontrol af Sinosure; Golden Sun-demonstrationsprogrammet; ordninger for fritagelse for og nedsættelse af direkte skatter; ordninger vedrørende indirekte skat og importtold; levering af rå- og hjælpestoffer mod utilstrækkeligt vederlag: polysilicium, ekstruderet aluminium og glas; og tilvejebringelse af brugsrettigheder til jord.
(109)
Ved brev af 3. juni 2013 gjorde den kinesiske regering indsigelse mod Kommissionens foreløbige hensigt om at anvende bestemmelserne i grundforordningens artikel 28 med den påstand, at de betingelser, der kræves for at se bort fra de forelagte oplysninger eller endda »udfylde hullerne« ikke var opfyldt i denne sag.
(110)
Den kinesiske regering påstod, at »tvivlen« om nøjagtigheden af oplysningerne, som udelukkende opstod, da de fremlagte oplysninger ikke kunne kontrolleres til Kommissionens »største« tilfredshed, ikke bør føre til, at der ses bort fra oplysningerne. Kommissionen er uenig i denne påstand, da den ikke er sand. Kommissionen så nemlig ikke »bort fra« nogen af oplysningerne udelukkende på grundlag af, at den ikke kunne efterprøve dem under kontrolbesøget. Hvis den kinesiske regerings oplysninger og redegørelser blev fundet modstridende og/eller ufuldstændige sammenlignet med andre oplysninger, som Kommissionen havde til rådighed, og hvis det samtidig ikke var muligt at verificere dem under kontrolbesøget, kunne Kommissionen ikke tage disse oplysninger for pålydende. Der tages behørigt hensyn til alle oplysninger, afhængigt af graden af den kinesiske regerings manglende samarbejdsvilje. Det skal også bemærkes, at Kommissionen ikke var nøjeregnende med det format, som oplysningerne blev indgivet i, hvilket den kinesiske regering ellers påstod, men snarere med unøjagtigheden og/eller ufuldstændigheden.
(111)
Den kinesiske regering påstod desuden, at nogle af de oplysninger, som Kommissionen havde anmodet om, medførte en sådan byrde, at det var praktisk umuligt for den kinesiske regering at fremlægge dem. I denne forbindelse skal det bemærkes, at Kommissionen kun anmodede om de oplysninger, der er nødvendige for at efterprøve klagerens påstande (underbygget af umiddelbare beviser) og gav den kinesiske regering rigelig tid til at fremlægge disse oplysninger. Kommissionen er helt klar over, at klagerens mange detaljerede påstande i denne sag betød, at Kommissionen måtte anmode om en betydelig mængde oplysninger fra den kinesiske regering. Som nævnt i betragtning 104-107 var de ønskede oplysninger dog ikke overdrevne, og der blev givet god tid til at fremlægge dem.
(112)
Den kinesiske regering henviste til sondringen mellem at se bort fra de forelagte oplysninger og supplere de oplysninger, der blev modtaget, med allerede foreliggende oplysninger. Mens Kommissionen er fuldt ud bekendt med denne sondring og handler i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i grundforordningens artikel 28, skal den understrege, at når de indsendte oplysninger er i modstrid med andre tilgængelige oplysninger om samme emne, som Kommissionen har til rådighed, er det ikke muligt at supplere disse oplysninger. I sådanne tilfælde (f.eks. fremsendte oplysninger om ejerskab af bankerne) måtte Kommissionen afgøre, hvilke oplysninger der var mest pålidelige. Derved sikrede Kommissionen, at brugen af de foreliggende faktiske oplysninger ikke fik karakter af straf og var baseret på de oplysninger, der rent faktisk forelå.
(113)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen ikke havde nogen grund til at betragte den kinesiske regering som ikke-samarbejdsvillig i denne sag, idet den enten ignorerede eller misforstod sin forpligtelse til at overveje den kinesiske regerings »praktiske mulighed« for at reagere på Kommissionens anmodning. Ifølge den kinesiske regering har undersøgelsen som helhed været urimeligt byrdefuld, således at samarbejdet generelt har været gjort umuligt, og Kommissionen som undersøgende myndighed konstant har afvist at samarbejde med den kinesiske regering med henblik på at afbøde konsekvenserne af disse byrder. Denne påstand er en klar fejlfortolkning af fakta. For at indfri sine juridiske forpligtelser efter modtagelsen af en behørigt dokumenteret klage og samtidig overholde den relevante WTO-praksis anmodede Kommissionen den kinesiske regering om kun at fremsende de oplysninger, der er nødvendige med henblik på at kontrollere og vurdere de påstande i klagen, der var underbygget med tilstrækkelig dokumentation. Kommissionen tilbød den kinesiske regering bistand i følgebrevet til spørgeskemaet samt i selve spørgeskemaet. Også i mangelskrivelsen blev den kinesiske regering opfordret til at kontakte Kommissionen, såfremt den havde spørgsmål til de ønskede oplysninger. Kommissionen indrømmede desuden usædvanligt lange frister for indsendelse af oplysningerne, jf. betragtning 104. I denne undersøgelse anmodede Kommissionen desuden kun om transaktionsspecifikke oplysninger fra den kinesiske regering med hensyn til eksportørerne i stikprøven, ikke for alle producenter af solcellepaneler i Kina, hvilket begrænsede det potentielle omfang af de ønskede oplysninger endnu mere. Kommissionen bemærker, at den kinesiske regering synes at sammenblande argumenterne vedrørende dens praktiske mulighed for at levere data med andre spørgsmål.
Når den kinesiske regering f.eks. drøfter Kommissionens påstået overdrevne anmodning om oplysninger vedrørende banker og finansielle institutioner, baserer den hovedsagelig sin argumentation på klagens påståede utilstrækkelighed og påstår, at den er baseret på de »ulovlige afgørelser« i sagen om coated finpapir. Den kinesiske regerings klage synes derfor at vedrøre kvaliteten af dokumentationen for indledning, og ikke dens praktiske mulighed for at fremlægge oplysninger. I skrivelse af 3. juni 2013 gentog den kinesiske regering sin påstand fra de tidligere indlæg om, at indledningen af mange af procedurerne ikke opfyldte den bevismæssige tærskel i artikel 11.2 i WTO-aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger, og at Kommissionen ved at indlede disse procedurer overtrådte artikel 11.3 i WTO-aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger. Kommissionen har allerede besvaret disse påstande i et brev og et notat til den kinesiske regering, og da der ikke er fremført nye argumenter i brevet af 3. juni 2013, er der ikke behov for at behandle de samme påstande for anden gang i denne forordning.
(114)
Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionen ikke gav regeringen tilstrækkelig tid til at udfylde spørgeskemaet. Dette er ikke rigtigt. Kommissionen gav, jf. betragtning 104, den kinesiske regering en væsentlig forlængelse af fristerne og gav den kinesiske regering maksimal tid, uden at dette havde en væsentlig negativ indvirkning på en rettidig afslutning af sagen. Fristen for besvarelse af spørgeskemaet og mangelskrivelsen var væsentligt længere end den frist, der er fastsat i grundforordningens artikel 11, stk. 2.
(115)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen så bort fra dens anmodning om støtte til fastlæggelse af spørgeskemabesvarelsernes relative nødvendighed med det formål at undgå afgørelser på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger. I sine bemærkninger henviste regeringen til, at den havde anmodet Kommissionen om at uddybe formålet med bestemte ønskede oplysninger og angive, hvilke faktiske konstateringer de ville føre til, med henblik på at »sikre, at den kunne samarbejde så effektivt som praktisk muligt og samtidig fremlægge de væsentligste oplysninger«. Kommissionen kunne naturligvis ikke vide, hvilke konklusioner dette ville føre til, før de faktiske oplysninger blev indgivet. Den kinesiske regering påstår endvidere, at Kommissionen har struktureret spørgeskemaet på en måde, så det er »funktionelt umuligt« at udfylde, og at Kommissionen »fiskede efter oplysninger«. Kommissionen afviser kategorisk disse påstande. Som forklaret ovenfor omfattede spørgeskemaet kun de oplysninger, der var nødvendige for at træffe en afgørelse.
(116)
Den kinesiske regering påstod endvidere, at Kommissionen insisterede på fremlæggelse af dokumenter, som Kinas regering ikke lovligt kunne fremlægge eller fremtvinge, og i denne sammenhæng henvises til relevante EU- og WTO-regler, der gør det klart, at kun urigtige eller vildledende oplysninger bør ignoreres, og at regeringen ikke havde nogen »praktisk mulighed« for at indberette visse oplysninger, da hensynet til statshemmeligheder i Kinas interne love strengt forbyder formidling heraf. Den hævdede endvidere, at de relevante bestemmelser i WTO's antidumpingaftale og antisubsidieaftale, som angiver, hvordan fortrolige oplysninger kan indsendes til undersøgelsesmyndighederne og kan indrømmes »fortrolig behandling«, ikke altid finder anvendelse i tilfælde, hvor oplysningerne skal fremlægges af myndigheder i tredjelande, i dette tilfælde den kinesiske regering. Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionen bryder WTO-aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger, hvis den nægter at anerkende en retlig sondring mellem statens praktiske mulighed for at meddele oplysninger, som denne er retligt er forhindret i at fremlægge på den ene side, og andre fortrolige oplysninger, som den måtte anmode om fortrolig behandling af inden for rammerne af en undersøgelse.
(117)
Kommissionen så ikke bort fra tal og oplysninger, som den kinesiske regering ikke fremlagde, uanset årsagen hertil, da det ganske enkelt ikke er muligt at se bort oplysninger, der ikke er blevet fremlagt. På den anden side, i en situation, hvor den kinesiske regering ikke tilvejebragte eller stillede visse oplysninger til rådighed for inspektion, har Kommissionen fået oplysninger af lignende art fra andre kilder (hovedsagelig offentligt tilgængelige, men også fra samarbejdsvillige eksporterende producenter eller fremlagt af visse banker under kontrolbesøg); Kommissionen inkluderede disse oplysninger i sagsakterne og anvendte dem til sin afgørelse. Kommissionen er ikke enig i påstanden om, at bestemmelserne i WTO's antidumpingaftale og aftale om subsidier og udligningsforanstaltninger, som afgør, hvorledes fortrolige oplysninger kan fremlægges for undersøgelsesmyndighederne og kan indrømmes »fortrolig behandling«, ikke finder anvendelse over for den kinesiske regering. I denne forbindelse påstod den kinesiske regering, at regeringer har en anden standard for samarbejde end eksportører, og at regeringer har ret til et »mindstemål for samarbejde«, som eksportørerne ikke er berettiget til. Hvad angår gennemførelsen af antisubsidieundersøgelser, er Kommissionen imidlertid ikke enig. Den kinesiske regering er en interesseret part, jf. grundforordningens bestemmelser, og samtidig et »interesseret medlem«, hvilket betyder, at Kina er bundet af WTO's bestemmelser og praksis.
Grundforordningens artikel 28, stk. 1, foreskriver: »I tilfælde, hvor en af de berørte parter nægter at give adgang til nødvendige oplysninger eller undlader at meddele dem inden for de frister, der er fastsat i denne forordning, eller lægger væsentlige hindringer i vejen for undersøgelsen, kan der træffes foreløbige eller endelige afgørelser, positive eller negative, på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger.« Artikel 12.7 i WTO's aftale om subsidier og udligningsforanstaltninger omhandler udtrykkeligt konsekvenserne for regeringerne af manglende samarbejdsvilje (»interesserede medlemmer«): »I tilfælde, hvor interesserede medlemmer eller interesserede parter nægter at give adgang til nødvendige oplysninger eller undlader at meddele dem inden for en rimelig frist eller lægger væsentlige hindringer i vejen for undersøgelsen, kan der træffes foreløbige og endelige afgørelser, positive eller negative, på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger.« Når det undersøgende land, i dette tilfælde Den Europæiske Union, således udøver sine WTO-rettigheder i en antisubsidieundersøgelse og anmoder om oplysninger, der skønnes nødvendige med henblik på undersøgelsen, har regeringer og eksportører samme forpligtelse til at samarbejde. I løbet af undersøgelsen henviste den kinesiske regering ofte til regler om fortrolighed som et påskud for ikke at fremlægge de ønskede oplysninger, f.eks. PBOC-cirkulærer, med henblik på kontrol. Det skal bemærkes, at den kinesiske regering, selv om den angiveligt var »retligt forhindret i at fremlægge disse oplysninger«, stadig er bundet af sine WTO-forpligtelser til at fremlægge de oplysninger, der skønnes nødvendige med henblik på undersøgelsen. I denne forbindelse kan et WTO-medlems bestemmelser fra kommunal lov eller interne regler ikke fritage det fra landets WTO-forpligtelser om at samarbejde i forbindelse med undersøgelserne; i sådanne konflikttilfælde påhviler det den kinesiske regering at foreslå, hvordan der kan gives adgang til oplysningerne, så de kan blive kontrolleret på behørig vis. Uanset det ovenstående uddybede den kinesiske regering aldrig sin påstand og fremlagde ingen beviser (f.eks. lovgivningen, som »retligt forbyder« den at fremlægge disse oplysninger) i den henseende.
(118)
Endvidere påstod den kinesiske regering, at brevet af 25. marts 2013 forud for kontrolbesøget ikke var tilstrækkelig detaljeret, og at det ikke indeholdt specifikke spørgsmål, som ville blive taget op i forbindelse med kontrolbesøget. Det skal i denne henseende bemærkes, at selv om der ikke er noget krav om, at Kommissionen skal sende en liste over alle spørgsmål, der vil blive stillet under kontrolbesøget (og Kommissionen mener ikke, at dette er relevant), indeholdt brevet af 25. marts 2013 forud for kontrolbesøget en specifik og detaljeret liste over spørgsmål og dokumenter, der ville blive behandlet i henhold til grundforordningens artikel 26, stk. 3, og WTO-reglerne. Det blev dog i brevet gjort klart, at listen ikke var udtømmende, og at andre emner og dokumentation kunne tages op, hvis det var relevant. Det skal i denne forbindelse også bemærkes, at den kinesiske regering ikke gjorde indsigelse mod indholdet af dette brev forud for kontrolbesøget, selv om den afviste at drøfte visse punkter, der ikke eksplicit fremgik af brevet, f.eks. oplysninger om de største banker i Kina, Kinas kommunistiske partis (»CCP«) indgriben i forvaltningen af visse banker eller visse bankers adgang til de udenlandske valutareserver i State Administration of Foreign Reserves, idet man hævdede, at man ikke var forberedt på at besvare spørgsmål om disse aspekter.
(119)
Den kinesiske regering påstod endvidere, at Kommissionen ikke var fleksibel under kontrolbesøget og i realiteten »fastsatte en præklusionsfrist med hensyn til anmodninger om ændringer fra den kinesiske regerings side«. På samme måde hævdede den, at Kommissionen ikke accepterede nogen af de praktiske løsninger, som den kinesiske regering foreslog vedrørende kontrollen af National Bureau of Statistics (NBS) og nægtede at forlænge kontrollen til mandag den 22. april 2013 for at kontrollere NBS. Desuden indledte Kommissionens tjenestemænd kontrollen med en vis forsinkelse næsten hver arbejdsdag, fordi de ifølge den kinesiske regering ikke mødte op til tiden.
(120)
Hvad angår ovenstående påstande, skal Kommissionen understrege, at dens tjenestemænd under kontrolbesøget var fuldt ud og ubetinget fleksible. Kommissionens tjenestemænd tilbød undtagelsesvis at kontrollere dokumenter og dokumentation, som den kinesiske regering søgte at fremlægge efter afslutningen af et bestemt emne, hvilket gik langt ud over den normale arbejdstid ved en række lejligheder. Dette skete adskillige gange, også i tilfælde, hvor Kommissionens tjenestemænd på et meget sent tidspunkt skulle tage til/tilbage til andre kontrolsteder, hvor de allerede havde været og havde tilbudt at kontrollere dokumenter. Desværre tog den kinesiske regering ikke imod disse tilbud i de pågældende tilfælde, hvilket tydeligt viser, at den manglende fremlæggelse af de dokumenter, som Kommissionen havde bedt om inden for almindelig arbejdstid, ikke skyldtes tidsmæssige begrænsninger eller manglende vilje fra Kommissionen tjenestemænd til at kontrollere dem. Med hensyn til den forsinkede start på kontrolbesøget bemærker Kommissionen, at tjenestemændene ankom til tiden hver dag, men at visse forsinkelser desværre skyldtes de af den kinesiske regering krævede daglige registreringsprocedurer for at få adgang til de forskellige kontrolsteder eller blot, at der manglede repræsentanter for den kinesiske regering til at ledsage tjenestemændene, når de ankom til kontrolstederne, hvilket tvang dem til at vente længe, inden kontrollen kunne starte. Kommissionen bemærker også, at kontrolbesøget hver dag varede langt ud over den normale arbejdstid, og at det var den kinesiske regering, der aflyste mødet om eftermiddagen på kontrolbesøgets første dag, da repræsentanterne for ministeriet for teknologi besluttede ikke at deltage i besøget (jf. betragtning 122). Hvis Kinas regering havde accepteret alle de gentagne tilbud fra Kommissionens tjenestemænd om at verificere dokumenter uden for arbejdstid, ville besøget faktisk have varet længere, men dette skete ikke, idet den kinesiske regering ikke samarbejdede fuldt ud.
(121)
Den kinesiske regering anfægtede desuden Kommissionens praksis med ikke at godtage nye dokumenter og bevismateriale, som kræver verifikation efter afslutningen af det kontrolbesøg, som de tilhører. Det skal i denne forbindelse præciseres, at det ikke er og aldrig har været Kommissionens hensigt blankt at se bort fra oplysninger, der fremlægges på denne måde. Kommissionen tog hensyn til alle fremlagte oplysninger, analyserede deres kvalitet (f.eks. behandles uddrag af reviderede regnskaber anderledes end et simpelt Excel-skema eller Word-dokument med tal, der ikke understøttes af officielle kilder) og tilskrev dem en passende vægtning, da den ikke var i stand til at efterprøve disse oplysninger under kontrolbesøget.
(122)
Vedrørende de seks dokumenter (25), som blev indsendt af den kinesiske regering i løbet af undersøgelsen, og hvis indhold regeringen nægtede at drøfte under kontrolbesøget, påstod den kinesiske regering, at Kommissionen ikke har noget grundlag for at benytte de foreliggende faktiske oplysninger i overensstemmelse med grundforordningens artikel 28. Den hævdede ligeledes, at Kommissionen ikke hjalp regeringen med at forstå kravet om at fremlægge disse dokumenter og påvise, at alle de pågældende dokumenter var relevante på trods af, at den kinesiske regering »specifikt inden starten af kontrolbesøget havde anmodet Kommissionen om hjælp til at forstå kravet om at fremlægge disse dokumenter og om at godtgøre, at alle de pågældende dokumenter var relevante«. Det skal i den forbindelse først bemærkes, at alle dokumenterne direkte vedrører den pågældende erhvervsgren (26), og at det derfor er yderst relevant at inddrage dem i kontrolbesøget.
For det andet var ordlyden i den kinesiske regerings skrivelse til Kommissionen af 11. april 2013 anderledes end deres brev af 3. juni 2013. Den kinesiske regering anførte nemlig i brevet af 11. april 2013, at kontrollen af nævnte dokumenter »er suspenderet, medmindre Kommissionen på overbevisende måde kan påvise, i hvilken grad disse dokumenter anses for relevante for undersøgelsen, navnlig de påståede subsidier«. Da alle disse dokumenter, som det fremgår af ordlyden, direkte vedrører den pågældende erhvervsgren og endog særlige subsidieordninger såsom de begunstigede låneordninger eller præferentielle skatteordninger, forstod Kommissionen ikke, hvad der kan tilføjes for at demonstrere deres relevans yderligere. Det var overraskende for Kommissionen, at den kinesiske regering tilsyneladende ikke syntes at have et problem med relevansen af disse dokumenter, da de blev indgivet, men først da Kommissionen udbad sig yderligere redegørelser.
(123)
Ved brev af 23. maj 2013 meddelte Kommissionen, at den var forhindret i at kontrollere de fleste af de fremlagte oplysninger som oprindelig dokumentation og krydstjekke dem med de kildedata, der var blevet brugt til at udarbejde den kinesiske regerings svar med hensyn til oplysningerne om de finansielle markeder og finansielle institutioner i Kina. Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen i betragtning af de »meget generelle og upræcise oplysninger« ikke har givet den kinesiske regering mulighed for at kunne fremsætte relevante bemærkninger og dermed ikke giver regeringen mulighed for at udøve sin ret til at forsvare sig på en hensigtsmæssig måde. Dette har ikke hold i virkeligheden. I spørgeskemaet stillede Kommissionen meget specifikke spørgsmål og forsøgte i tråd med normal praksis for mange undersøgelsesmyndigheder at kontrollere den kinesiske regerings besvarelse under kontrolbesøget.
(124)
I sin spørgeskemabesvarelse anførte den kinesiske regering navnlig, at »lån til den pågældende erhvervsgren udgør en meget lille del af den samlede lånmasse. Visse banker har f.eks. i deres tillægsspørgeskema anført, at lån til den pågældende erhvervsgren udgjorde under 1 % af de samlede lån«. Under kontrolbesøget var den kinesiske regering ikke i stand til at underbygge denne påstand og henviste blot Kommissionen til bankerne.
(125)
Kommissionen anmodede også om statistikker over lån til den pågældende erhvervsgren. Den kinesiske regering påstod, at man ikke fører sådanne fortegnelser. Da Kommissionen forespurgte, om den kinesiske regering forsøgte at udarbejde sådanne statistikker og anmodede om disse oplysninger fra bankernes hos CBRC (banktilsynet i Kina), svarede den tilstedeværende embedsmand under kontrolbesøget, at han ikke havde kendskab hertil, og at det var en anden tjenestegren i CBRC, der var ansvarlig for statistikker. Den kinesiske regering fremlagde ingen af de statistikker, som der er blevet anmodet om i spørgeskemaet, og som Kommissionen anmodede om gentagne gange i forbindelse med mangelproceduren. Kommissionen anførte desuden i brevet forud for kontrolbesøget, at dette spørgsmål ville være omfattet.
(126)
For bankernes vedkommende stillede Kommissionen også under kontrolbesøget spørgsmål til risikovurdering og vurdering af kreditværdigheden, den samlede driftssituation, ledelsessituationen, kreditniveau, brug af finanser, tilbagebetalingsevne, garantimønster og forretningssamarbejde mellem banker og låntagere, da den kinesiske regering havde fremsat påstande vedrørende disse spørgsmål i sin spørgeskemabesvarelse. Selv om disse emner blev anført i brevet forud kontrolbesøget, var den kinesiske regering ikke i stand til at fremlægge dokumentation til støtte for sine påstande og henviste Kommissionen til bankerne.
(127)
I sit svar på Kommissionens mangelskrivelse fremlagde den kinesiske regering nogle oplysninger vedrørende statens procentvise ejerskab i visse banker. Indledningsvis skal det bemærkes, at den kinesiske regering i spørgeskemaet anførte, at den ikke er i besiddelse af disse oplysninger, og at den kun indsendte oplysninger i denne forbindelse, efter at Kommissionen påpegede, at artikel 24 i Commercial Bank Law faktisk forpligter bankerne til at indberette disse oplysninger til CBRC. Da Kommissionen under kontrolbesøget spurgte om kilden til disse oplysninger, svarede embedsmanden fra CBRC, at han ikke havde kendskab hertil, da en anden afdeling i CBRC er ansvarlig for indsamling af sådanne oplysninger. I henhold til artikel 2 i Interim Regulations on the Boards of Supervisors in Key State-owned Financial Institutions (den midlertidige forordning vedrørende tilsynsrådet i vigtige statsejede finansielle institutioner) (forelagt af EXIM Bank i sit svar på Kommissionens mangelskrivelse) skal listen over statsejede finansielle institutioner, til hvilke Statsrådet udsender tilsynsråd, anbefales af administrationsorganet for tilsynsråd i statsejede finansielle institutioner. Da denne bestemmelse henviser til administrationsorganet for tilsynsråd i statsejede finansielle institutioner, ser det ud til, at den kinesiske regering er klar over, hvilke finansielle institutioner den ejer. Dog var Kommissionen ikke i stand til at efterprøve disse oplysninger, eller blot identificere kilden til oplysningerne på grund af det manglende samarbejde fra den kinesiske regering. De offentligt tilgængelige oplysninger peger i retning af, at der også er andre statsejede banker (der ydede lån til de stikprøveudvalgte eksporterende producenter) ud over dem, der er rapporteret af den kinesiske regering i dens svar på Kommissionens mangelskrivelse (27).
(128)
Den kinesiske regering påstod i et brev af 3. juni 2013, at Kommissionen hverken i spørgeskemaet eller i mangelskrivelsen »anmodede om dokumentation eller datakilder« og »nu pludselig påstår, at der mangler dokumentation og datakilder«. For klarheds skyld kontrollerer Kommissionen lige som alle andre undersøgende myndigheder de data, der indsendes af samtlige parter i undersøgelsen, hvilket den kinesiske regering var bekendt med, da Kommissionen allerede gjorde det klart i spørgeskemaet og i følgebrevet til spørgeskemaet, at besvarelserne evt. ville blive kontrolleret under kontrolbesøget. Desuden omtalte Kommissionen i brevet forud for kontrolbesøget, at dette aspekt kunne gøres til genstand for kontrol (28). Det kunne således ikke være overraskende for den kinesiske regering, at Kommissionen anmodede om dokumentation for den kinesiske regerings påstande; der er derimod tale om en standardprocedure, som Kommissionen følger i hver eneste sag.
(129)
Da Kommissionen under kontrolbesøget anmodede den kinesiske regering om at fremlægge en liste over de ti største banker i Kina og den andel af markedet, de repræsenterer, svarede CBRC, at man kan fremlægge sådanne oplysninger, men at det først var muligt, når spørgsmålet var blevet stillet skriftligt. Kommissionen forklarede, at et spørgsmål, der stilles mundtligt under kontrolbesøget, har samme gyldighed som eventuelle skriftlige spørgsmål, og påpegede, at den kinesiske regering ikke anmodede om, at de andre mundtlige forespørgsler skulle fremsættes skriftligt, før de kunne besvares. På trods af denne forklaring fremlagde den kinesiske regering stadig ikke oplysningerne.
(130)
I spørgeskemaet anmodede Kommissionen om de dokumenter, der lå til grund for oprettelsen af CBRC og dens mandat. Den kinesiske regering fremsendte et dokument fra den nationale folkekongres, som blot omtalte den påtænkte oprettelse af CBRC. Da Kommissionen spurgte, om der var andre dokumenter med CBRC's mandat og formål, oplyste CBRC's embedsmænd, at der er mange andre love vedrørende CBRC, men hvis Kommissionen ønskede at få disse dokumenter, burde den have anmodet om dem før kontrolbesøget. Det skal bemærkes, at Kommissionen i spørgeskemaet anmodede den kinesiske regering om at »tilvejebringe de dokumenter, der dannede grundlag for indførelsen af denne myndighed og dens mandat«, og Kommissionen havde således anmodet om disse dokumenter før kontrolbesøget.
(131)
Da Kommissionen anmodede om de fornødne statistikker og rapporter fra de banker, der ydede lån til de stikprøveudvalgte eksportører i undersøgelsesperioden, henviste den til artikel 33 i Kinas lov om regulering af og tilsyn med banksektoren (29), hvoraf det fremgår, at CBRC indsamler sådanne statistikker. CBRC's embedsmand erklærede, at han var nødt til at indhente samtykke fra den juridiske afdeling først, men han fremlagde ingen oplysninger i den henseende inden afslutningen af kontrolbesøget. Igen skal det bemærkes, at Kommissionen anmodede om disse oplysninger i spørgeskemaet og mangelskrivelsen, og den havde anført i brevet forud for kontrolbesøget, at man ville kontrollere statistikkerne.
(132)
Den kinesiske regering påstod endvidere, at påstandene i klagen om, at de kinesiske banker skulle være offentlige organer, udelukkende er baseret på simple påstande om statens aktiepost, der igen er baseret på »ulovlige« afgørelser i sagen om coated finpapir. Denne påstand er en fejlfortolkning af oplysningerne i klagen. I klagen henviser klageren til det statslige ejerskab og derudover bl.a. til, at bankerne yder lån baseret på politiske direktiver, at regeringsorganer instruerer de finansielle institutioner i at øge långivningen til virksomhederne for at fremme nye teknologier og produkter (herunder solcelleindustrien). Konklusionerne i sagen vedrørende coated finpapir om, at de kinesiske banker er offentlige organer, var baseret på flere elementer end blot ejerskab (f.eks. statslig indgriben og vejledning til bankerne i at yde direkte begunstigede låneordninger til papirindustrien via statslige ordninger), og disse konklusioner er i fuld overensstemmelse med EU's og WTO's regler. Desuden blev konklusionerne om statsejede bankers status som offentlige organer bekræftet i sagen om stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale.
(133)
Den kinesiske regering påstod også fortsat, at den ikke var i stand til at give oplysninger om de 3 800 banker og finansielle institutioner, der findes i Kina, og at CBRC under ingen omstændigheder opbevarer fortegnelser vedrørende det procentvise statslige ejerskab i bankerne. Kommissionen forstår ikke, hvorfor den kinesiske regering gentagne gange henviser til alle banker i Kina i forbindelse med den kinesiske regerings ejerskab, når de ønskede oplysninger udtrykkeligt blev begrænset til de banker »som den kinesiske regering har direkte eller indirekte ejerskab i« (30). Den kinesiske regerings påstand, jf. betragtning 127, om, at CBRC (eller andre offentlige myndigheder) ikke fører fortegnelser over sit ejerskab i bankerne, synes at være i modstrid med en række kinesiske lovbestemmelser.
(134)
Ved brev af 3. juni 2013 gentog den kinesiske regering sin påstand om, at den ikke har beføjelse til at kræve, at »uafhængige banker« tilvejebringer fortrolige oplysninger, og henviste til den skrivelse, som den angiveligt havde fremsendt til bankerne om dette spørgsmål. Det er rigtigt, at den kinesiske regering under kontrolbesøget fremviste det originale brev til bankerne, men da Kommissionen anmodede den kinesiske regering om at indsende dokumentation for, hvilke banker og finansielle institutioner dette brev var sendt til, kunne den kinesiske regering ikke fremlægge en sådan dokumentation. Den kinesiske regering påstod også, at nogle af de institutioner, der er angivet i tillæg 7 til mangelskrivelsen, ikke er banker. I denne forbindelse bemærker Kommissionen, at de eksporterende producenter i stikprøven havde indberettet disse institutioner til Kommissionen som institutioner, der havde ydet dem lån.
(135)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen ikke medtog spørgsmålet om PBOC-cirkulærerne YinFa [2003] og [2004] i spørgeskemaet eller i mangelskrivelsen. Det bemærkes, at Kommissionen i brevet forud for kontrolbesøget inkluderede »nationalbankens forordninger/cirkulærer/interne dokumentation vedrørende rentesatsregulering i Kina« blandt de emner, der skulle behandles under kontrolbesøget. Det er klart, at begge cirkulærer falder ind under denne kategori. I sit svar på Kommissionens mangelskrivelse henviste den kinesiske regering endog til en artikel på den kinesiske nationalbanks websted, der henviser til et af cirkulærerne. Den kinesiske regering fremlagde dog overhovedet ingen cirkulærer fra Kinas nationalbank og indgav kun oplysninger fra den kinesiske nationalbanks websted, der var mangelfulde med hensyn til styringen af rentesatser for udlån og indlån i Kina sammenholdt med cirkulærerne YinFa [2003] og [2004], der begge er tilgængelige på internettet. Det skal også bemærkes, at den kinesiske regering ikke nægtede at udlevere disse dokumenter under påskud af, at den ikke var forberedt på disse spørgsmål, men snarere på grund af cirkulærernes påståede fortrolighed. Det skal i den forbindelse bemærkes, at den kinesiske regerings påstand om, at PBOC's cirkulærer er fortrolige, er i modstrid med regeringens egen praksis i denne procedure. I sine bemærkninger til den endelige fremlæggelse af oplysninger indsendte den kinesiske regering den fulde version af et andet PBOC-cirkulære som dokumentation for sin påstand om, at de særlige lån, som de statsejede forretningsbanker havde ydet, var blevet ophævet, og den i andre sammenhænge påståede fortrolighed syntes ikke at være en hindring. Hvad angår uddragene fra den kinesiske nationalbanks websted, noterede Kommissionen sig dem og så ikke bort fra indholdet. For at få alle oplysninger om spørgsmålet havde Kommissionen dog også brug for oplysningerne i de to cirkulærer, som supplerede de oplysninger, som den kinesiske regering havde indsendt.
3.3. Individuel undersøgelse
(136)
6 samarbejdsvillige eksporterende producenter anmodede om individuelle undersøgelser i henhold til grundforordningens artikel 27, stk. 3, nemlig NPV Dongying Solar Power Co. Ltd., Jiangsu Runda PV Co., Ltd., Kinve Solar Power Co., Ltd. (Maanshan), Phono Solar Technology Co. Ltd., Shandong Linuo Photovoltaic Hi-Tech Co. Ltd., og Shandong Linuo Solar Power Holdings Co. Ltd. Det var ikke muligt at indrømme disse virksomheder en individuel undersøgelse, da det på grund af det høje antal angivelige subsidieordninger og undersøgelsens tidskrævende karakter ville være urimeligt byrdefuldt og hindre en rettidig afslutning af undersøgelsen.
3.4. Særordninger
(137)
På grundlag af oplysningerne i klagen ønskede Kommissionen oplysninger om følgende ordninger, som angiveligt omfattede støtte ydet af en statslig myndighed:
i)
Præferentielle lån, anden finansiering, garantier og forsikringer
-
Præferentielle lån
-
Indrømmelse af kreditbevillinger
-
Eksportkreditstøtteordninger
-
Eksportgarantier og forsikringer for grønne teknologier
-
Fordele, som ydes gennem adgang til offshore-holdingselskaber og regeringens tilbagebetaling af lån
ii)
Tilskudsordninger:
-
Export product research development fund
-
Subsidier til udvikling af »Famous brands« og programmet »China World Top Brands«
-
Funds for outward expansion of industries i Guandong-provinsen
-
Golden Sun-demonstrationsprogrammet.
iii)
Ordninger for fritagelse for og nedsættelse af direkte skatter
-
»Two Free/Three Half«-programmet for virksomheder med udenlandsk kapital (»Foreign Invested Enterprises« - FIEer)
-
Nedsættelse af indkomstskat for eksportorienterede virksomheder med udenlandsk kapital
-
Indkomstskattefordele for FIE'er baseret på geografisk beliggenhed
-
Skattelempelse for FIE'er, der køber kinesisk udstyr
-
Skattefradrag for FoU gennemført af FIE'er
-
Skattegodtgørelse for geninvestering af overskud fra FIE'er i eksportorienterede virksomheder
-
Præferenceskat for FIE'er, der anerkendes som virksomheder, der anvender højteknologi eller ny teknologi
-
Skattenedsættelse for virksomheder, der anvender højteknologi og ny teknologi inden for bestemte projekter
-
Favorabel indkomstbeskatning for virksomheder i den nordøstlige region
-
Guandong-provinsens skatteordninger
iv)
Ordninger vedrørende indirekte skat og importtold
-
Momsfritagelse og nedsættelse af importtold for brug af importeret udstyr
-
Momsnedsættelse for FIE'er til køb af udstyr produceret i Kina
-
Fritagelse for moms og afgifter på køb af anlægsaktiver under »Foreign Trade Development«-ordningen
v)
Statslig levering af varer eller tjenesteydelser mod utilstrækkeligt vederlag
-
Statslig levering af polysilicium mod utilstrækkeligt vederlag
-
Statslig levering af ekstruderet aluminium mod utilstrækkeligt vederlag
-
Statslig levering af glas mod utilstrækkeligt vederlag
-
Statslig levering af elektricitet
-
Statslig indrømmelse af jord og brugsrettigheder til jord mod utilstrækkeligt vederlag.
3.4.1. Præferentielle lån, anden finansiering, garantier og forsikringer
a) Manglende samarbejdsvilje og brug af de foreliggende oplysninger
- Finansielle markeder og institutioner i Kina
(138)
Kommissionen bad den kinesiske regering om oplysninger vedrørende andelen af lån, der stammede fra banker, hvor den kinesiske regering er hoved- eller eneaktionær, banker, hvor den kinesiske regering har en aktiepost, men ikke er hovedaktionær, banker, hvor den kinesiske regering ikke er aktionær, og udenlandsk ejede banker, både til erhvervslivet som helhed og til den erhvervsgren, som denne procedure vedrører. Den kinesiske regering svarede, at man ikke fører registre over beløb og rentesatser for lån, der ydes af statsejede banker, og at den kinesiske regering heller ikke har registreret oplysninger om lån til solcelleindustrien. Den kinesiske regering foreslog ikke nogen alternative kilder til disse oplysninger.
(139)
Kommissionen vedlagde et særligt spørgeskema (tillæg A), der er bestemt for banker/finansielle institutioner, til det oprindelige antisubsidiespørgeskema og anmodede den kinesiske regering om at videresende det til banker/finansielle institutioner, som ydede lån til den pågældende erhvervsgren. Formålet med tillæg A er at verificere påstande i klagen om, at de kinesiske statsejede banker er offentlige organer. Kommissionen bad bl.a. om oplysninger vedrørende strukturen af den statslige kontrol med disse kinesiske banker samt gennemførelsen af statslige politikker eller interesser vedrørende solcelleindustrien (dvs. bestyrelser og generalforsamlinger, referater af generalforsamlinger/bestyrelsesmøder, aktionærers/bestyrelsesmedlemmers nationalitet, udlånspolitikker og risikovurdering i forbindelse med lån til de samarbejdsvillige eksporterende producenter). I besvarelsen af spørgeskemaet indsendte den kinesiske regering kun en besvarelse til tillæg A for fem banker (China Development Bank (CDB), EXIM Bank, Bank of Shanghai, Bank of China (31) og Huaxia Bank). I mangelskrivelsen gentog Kommissionen sin oprindelige anmodning om oplysninger. For at gøre det lettere for den kinesiske regering at samarbejde fremsendte Kommissionen en liste over banker/finansielle institutioner, som ydede lån til virksomhederne i stikprøven, og anmodede igen den kinesiske regering om at fremsende tillæg A til disse enheder. Der blev ikke indsendt yderligere svar til tillægget sammen med besvarelsen af mangelskrivelsen.
(140)
Kommissionen forsøgte også at indhente oplysninger om statens ejerskab af banker og finansielle institutioner. I sin besvarelse af spørgeskemaet anførte den kinesiske regering, at den ikke fører nogen fortegnelser over ejerandele, og regeringen fremlagde ingen forslag til, hvordan man kunne få adgang til disse oplysninger. Da Kommissionen i sin mangelskrivelse påpegede, at det er obligatorisk at medtage disse oplysninger i vedtægterne for bankerne, og at den kinesiske regering skal gøre disse oplysninger tilgængelige i sin egenskab af aktionær, indsendte den kinesiske regering oplysninger om ejerskabet af 16 banker. Bortset fra fem banker, for hvilke den kinesiske regering henviste til de årlige rapporter som kilde, fremlagde regeringen imidlertid ingen dokumentation for disse oplysninger og fremlagde heller ikke datakilden til oplysningerne. Vedrørende de andre banker, der ydede lån til den pågældende erhvervsgren, fremlagde den kinesiske regering ingen oplysninger overhovedet om dens ejerskab. Kommissionen kunne derfor ikke verificere nøjagtigheden og rigtigheden af de indberettede data vedrørende statens aktieposter i bankerne og andre finansielle institutioner.
(141)
Den kinesiske regering påstod, at den BB-vurdering, der anvendtes for de eksporterende producenter i stikprøven (med henblik på en lånreference), er »overordentlig ugunstig«, og at Kommissionen »i lyset af de faktiske oplysninger i sagen ikke forklarede, hvordan den var kommet frem til konklusionen om, at dette er den mest nøjagtige eller hensigtsmæssige konklusion«. Den kinesiske regering påstod endvidere, at denne metode er »en utilladelig omvendt følgeslutning«. Selv om denne påstand blev fremsat vedrørende en af de tidligere sager (coated finpapir) og før fremlæggelsen af oplysningerne vedrørende den vurdering, der blev anvendt for de eksporterende producenter i stikprøven i denne procedure, skal det bemærkes, at Kommissionen ikke anvendte »negative foreliggende oplysninger« i denne eller andre af de sager, som den kinesiske regering henviste til i sine bemærkninger. Kommissionen drog udelukkende hensigtsmæssige konklusioner ud fra de foreliggende faktiske oplysninger, som viste en mangel på passende kreditrisikovurdering, jf. betragtning 175-178. Det skal bemærkes, at den kinesiske solcelleindustri havde store tab i UP, og det var indlysende, at den befandt sig i en yderst vanskelig økonomisk situation. Virksomhederne i stikprøven fremlagde en række kreditrisikovurderinger, der viste, at en BB-vurdering for UP som helhed ikke var urimelig. Faktisk viste nogle af risikovurderingerne klart, at flere grupper var mere eller mindre insolvente.
- Kontrolbesøg hos bankerne
(142)
I brevet forud for kontrolbesøget påtænkte Kommissionen at foretage kontrol af de banker, som besvarede tillæg A til spørgeskemaet og ydede en stor del af lånene til de stikprøveudvalgte eksporterende producenter, nemlig China Development Bank, Export-Import Bank of China, Bank of Shanghai og Huaxia Bank, og vedlagde en detaljeret liste over emner, der skulle behandles under kontrolbesøget. I det oprindelige spørgeskema til den kinesiske regering havde Kommissionen allerede gjort det klart, at oplysningerne i spørgeskemabesvarelserne kunne blive efterprøvet under kontrolbesøget. I brevet forud kontrolbesøget havde Kommissionen også anført, at den kinesiske regering ville blive »anmodet om at fremlægge alt det støttemateriale, der var blevet brugt til at udarbejde deres omfattende svar, herunder oprindelige kildedokumenter og ansøgninger«. To andre vigtige leverandører af præferentiel finansiering til de stikprøveudvalgte eksporterende producenter fremlagde enten slet ikke de ønskede oplysninger (Agricultural Bank of China), eller oplysningerne blev indgivet på deres vegne uden mulighed for at kontrollere dem (Bank of China).
- Bank of Shanghai
(143)
I brevet forud for kontrolbesøget af 25. marts 2013 underrettede Kommissionen den kinesiske regering om, at den agtede at kontrollere Bank of Shanghai (»BoS«), og tilbød for at lette kontrolbesøget for den kinesiske regering, hvis det skulle blive nødvendigt, at forlænge kontrolbesøget indtil den 22. april 2013 (32). I sit oprindelige svar på brevet forud kontrolbesøget af 5. april, bekræftede den kinesiske regering ikke, at kontrolbesøget hos BoS ville finde sted, men spurgte, om Kommissionen ville være villig til at kontrollere banken i Shanghai et andet sted end resten af kontrolbesøget (dvs. Shanghai i stedet for Beijing). For at lette kontrolbesøget accepterede Kommissionen undtagelsesvis denne anmodning; Kommissionen opfordrede dog den kinesiske regering til at bekræfte kontrolbesøget i Shanghai senest den 9. april (dvs. tre arbejdsdage før indledningen af kontrolbesøget i Beijing), således at kontrolholdet kunne tilrettelægge de praktiske aspekter i forbindelse med en sådan ændring i planlægningen af kontrolbesøget. Først den 11. april (én arbejdsdag før kontrolbesøgets start) bekræftede den kinesiske regering, at kontrolbesøget hos BoS kunne finde sted den 23. eller 24. april 2013. Samme dag meddelte Kommissionen den kinesiske regering, at det på grund af den sene godkendelse ikke var muligt at foretage disse ændringer i tidsplanen. Desuden lå de datoer, som den kinesiske regering foreslog (23. eller 24. april), uden for den periode, der var aftalt mellem regeringen og Kommissionen for gennemførelsen af kontrolbesøget og endda også uden for den forlængelse, Kommissionen havde tilbudt. Kommissionen var derfor ikke i stand til at kontrollere BoS' besvarelse til tillæg A og oplysningerne om lån fra denne bank til de stikprøveudvalgte eksporterende producenter. Derfor meddelte Kommissionen i sit brev af 23. maj 2011 den kinesiske regering, at man overvejede at anvende artikel 28 i forordning (EF) Nr. 597/2009 med hensyn til de ikke-efterprøvede oplysninger fra BoS.
(144)
Ved skrivelse af 3. juni 2013 påstod den kinesiske regering, at kontrolbesøget hos BoS ikke havde fundet sted på grund af Kommissionens manglende fleksibilitet, at Kommissionen ikke foreslog alternative datoer for kontrolbesøget og blot »afslog at overveje kontrolbesøget hos Bank of Shanghai«. Disse påstande er ikke korrekte. Kommissionen gjorde det klart i brevet forud for kontrolbesøget, at det oprindeligt blev foreslået at kontrollere bankerne den 17. og 18. april 2013 med mulighed for en yderligere dag den 22. april, hvilket gav den kinesiske regering mulighed for at foreslå passende tidspunkter for kontrol af bankerne i hele perioden (dvs. en fuld arbejdsuge plus en yderligere dag). Den kinesiske regering foreslog alligevel datoer til kontrol af BoS uden for denne periode, og kun én arbejdsdag forud for kontrolbesøget. Det er Kommissionens opfattelse, at den var mere end tilstrækkeligt fleksibel og tilbød i alt seks alternative dage til kontrolbesøget hos BoS, i modsætning til den kinesiske regerings påstand.
- Hua XIa Bank
(145)
Ved brev af 23. maj 2013 forklarede Kommissionen den kinesiske regering, at man ikke var i stand til at efterprøve visse dele af Huaixia Banks (»Huaxia«) svar til tillæg A, nemlig ejerforholdene, vurderingen af kreditværdigheden hos de eksporterende producenter i stikprøven og de risikopræmier, der opkræves hos forskellige erhvervsgrene og navnlig den berørte erhvervsgren.
(146)
I sit svar af 3. juni 2013 påstod den kinesiske regering, at Huaxia havde gjort rede for ejerforholdene og fremlagt yderligere oplysninger og forklaringer for Kommissionen vedrørende dens aktionærer, og at dens vurdering af kreditværdigheden af kunder er omfattet af bankhemmelighedslove og kontraktlige aftaler mellem bankerne og deres kunder.
(147)
Med hensyn til ejerforholdene bemærkes det, at Huaxia i sin besvarelse af tillæg A hævdede, at det var et holdingselskab »uden statslige aktier«, og ikke videregav oplysninger om statsligt ejerskab, selv om Kommissionen udtrykkeligt anmodede herom i tillæg A. Kommissionen påpegede, at dette er i modstrid med de øvrige oplysninger fra den kinesiske regering, og at Huaxia havde erkendt, at nogle af aktionærerne er statsejede, og havde fremlagt et dokument med oplysninger på kinesisk om nogle af dem. Det fremgår stadig ikke klart af oplysningerne fra Huaxia, hvor stor statens andel af banken er.
(148)
Hvad angår vurdering af kreditværdigheden, bemærker Kommissionen, at banken var i stand til at forelægge et dokument herom for en af virksomhederne (efter at have beskyttet virksomhedens identitet med visse ændringer i dokumentet), mens Huaxia vedrørende de andre ønskede dokumenter hævdede, at de er omfattet af regler om tavshedspligt og kontraktlige aftaler mellem bankerne og deres kunder. Denne forskelsbehandling er vanskelig at forstå.
- Export Import Bank of China
(149)
Ved brev af 23. maj 2013 underrettede Kommissionen den kinesiske regering om, at svarene fra Export-Import Bank of China (»EXIM«) til tillæg A og mangelskrivelsen var ufuldstændige, og at EXIM havde undladt at fremsende visse dokumenter, som Kommissionen specifikt havde anmodet om, nemlig bankens vedtægter, Statsrådets meddelelse om oprettelse af Export-Import Bank of China eller foranstaltninger til Export-Import Bank of China's forvaltning af eksportsælgeres kredit til højteknologiske produkter. Vedrørende vedtægterne påstod den kinesiske regering ved brev af 3. juni 2013, at EXIM som følge af bankens interne politik ikke kunne indsende vedtægterne (som er et internt dokument), men henviste til den elektroniske udgave, som man angiveligt havde tilbudt til konsultation på den laptop-computer, som EXIM stillede til rådighed under kontrolbesøget. Kommissionen er forundret over denne forklaring, som ikke giver mening. Hvis dokumentet var tilgængeligt online under kontrolbesøget, kan Kommissionen ikke se nogen grund til, at det ikke kunne have været indsendt, hvilket Kommissionen gentagne gange anmodede om allerede i spørgeskemaet, mangelskrivelsen og igen under kontrolbesøget. Påstanden om, at EXIM stillede dette dokument til rådighed på computeren under kontrolbesøget, er ukorrekt. EXIM erklærede, at Kommissionen kunne læse dokumentet online, men Kommissionens repræsentant forklarede, at de ikke har internetadgang under kontrolbesøg. Desuden oplyste EXIM ikke engang et link til den elektroniske udgave af vedtægterne.
(150)
Som for de to andre dokumenter forklarede EXIM, at de ikke kunne fremskaffes på grund af deres fortrolige karakter og de interne regler. EXIM anførte selv i sin mangelskrivelse, at »EXIM bank blev oprettet og opererer i henhold til Statsrådets bekendtgørelse om etablering af Export-Import Bank of China og vedtægterne for Export-Import Bank of China«. Vedtægterne blev derfor anset for et vigtigt dokument for at kunne verificere påstandene i klagen om, at EXIM er offentligt organ, men Kommissionen blev nægtet adgang til dette dokument. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at en anden politisk styret bank, nemlig CDB fremlagde et lignende dokument om etablering samt en række andre bekendtgørelser fra Statsrådet. Desuden underbyggede EXIM ikke sine påstande vedrørende fortrolighed med beviser. Som forklaret i betragtning 117 kan regeringer ikke uden videre påberåbe sig interne regler for at omgå forpligtelserne i henhold til WTO-aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger og i grundforordningen. Det samme gælder for foranstaltninger til Export-Import Bank of China's forvaltning af eksportsælgeres kredit til højteknologiske produkter, hvor EXIM påkaldte sig fortrolighedshensyn uden dokumentation og endog afslog at drøfte formålet med dette dokument.
(151)
EXIM undlod også at afgive oplysninger om sammensætningen af bestyrelsen og tilsynsrådet, hvilket Kommissionen anmodede om flere gange, med forklaringen, at »bestyrelsens sammensætning er i forandring«, og at Kommissionens spørgsmål vedrørende bestyrelsesmedlemmernes medlemskab af det kommunistiske parti »er et påtrængende og uhensigtsmæssigt spørgsmål som led i en antisubsidieundersøgelse«. Den kendsgerning, at bestyrelsens sammensætning er i forandring, er ikke relevant i forbindelse med denne undersøgelse. Det væsentlige er, hvordan staten er repræsenteret i bestyrelsen og tilsynsrådet i EXIM; men den kinesiske regering og EXIM nægtede at give disse oplysninger. Kommissionen finder desuden, at spørgsmålet om medlemskab af det kommunistiske parti for så vidt angår den øverste ledelse i EXIM (og alle banker for den sags skyld) er nødvendigt for at fastlægge omfanget af statslig indflydelse i bankernes ledelse. Ifølge det kommunistiske partis forfatning skal »partiet opretholde og forbedre det grundlæggende økonomiske system, hvor offentligt ejerskab spiller en dominerende rolle og forskellige økonomiske sektorer udvikles side om side...« (33), og derfor blev en undersøgelse af det kommunistiske partis indflydelse i EXIM anset for at være nødvendig i forbindelse med denne undersøgelse og navnlig til at vurdere graden af statslig kontrol i bankerne.
(152)
Vedrørende statistikker over eksport af forskellige varekategorier, som Kommissionen allerede anmodede om i spørgeskemaet, og som EXIM er retligt forpligtede til at rapportere til CBRC, påstod den kinesiske regering ved brev af 3. juni 2013, at der var behov for mere tid til at udarbejde disse oplysninger. Det skal i den forbindelse bemærkes, at da Kommissionen anmodede om disse oplysninger allerede i det oprindelige spørgeskema, har den kinesiske regering haft over tre og en halv måned til at udarbejde disse oplysninger, men undlod at gøre det. EXIM påstod, at »denne type oplysninger fremgår af årsregnskaberne«, men dette er ikke korrekt. De oplysninger i årsregnskaberne, som den kinesiske regering henviser til, omfatter andre perioder end dem, som Kommissionen anmodede om i spørgeskemaet og under kontrolbesøget.
(153)
Den kinesiske regering har med rette hævdet, at den i spørgeskemaet bl.a. oplyste størrelsen af eksportkreditter til eksport af mekaniske og elektriske produkter og nye højteknologiske produkter. Det bemærkes, at Kommissionen aldrig har anfægtet fremlæggelsen af disse tal. Kommissionen anfægtede, at da den forsøgte at verificere disse tal under kontrolbesøget, var EXIM ikke i stand til at fremlægge dokumentation eller endog forklare, hvor disse tal stammer fra. Tilsvarende fik Kommissionen ikke tilladelse til at kontrollere oplysningerne om andelen af eksportkreditter til solcelleindustrien, som den kinesiske regering havde oplyst i spørgeskemabesvarelsen. Interessant nok mente EXIM ikke, at disse tal var fortrolige, men da Kommissionen anmodede om kildedataene for at efterprøve dem, nægtede EXIM at fremlægge dem af fortrolighedshensyn. EXIM anvendte samme ræsonnement vedrørende beløbet for eksportkreditter til de producenter, der indgik i stikprøven, og de samarbejdsvillige producenter. EXIM indberettede tal i svaret på Kommissionens mangelskrivelse, men gjorde det ikke muligt for Kommissionen at kontrollere dem af fortrolighedshensyn. Faktisk var det ikke muligt at efterprøve langt de fleste af de statistikker, der blev indsendt af EXIM.
(154)
EXIM nægtede også at forklare og fremlægge dokumentation for kreditvurderingerne af de eksporterende producenter i stikprøven og de analyser, der førte til disse kreditvurderinger.
- China Development Bank (»CDB«)
(155)
Ved brev af 3. juni 2013 var den kinesiske regering bekymret over, at Kommissionen stillede »bestyrelsesmedlemmerne og den øverste ledelse personlige spørgsmål om tilknytningsforhold til politiske partier«. Dette er ikke korrekt. Spørgsmålene om forbindelser mellem bestyrelses- og direktionsmedlemmer og Kinas kommunistiske parti var udelukkende af teknisk karakter, og som forklaret i betragtning 151, var hensigten med disse spørgsmål at fastlægge det kommunistiske partis rolle i den kinesiske økonomi.
(156)
Under kontrolbesøget forsøgte Kommissionen at verificere vurderingen af kreditværdigheden for de stikprøveudvalgte eksporterende producenter. CDB afgav visse generelle oplysninger, men afslog at videregive oplysninger vedrørende vurderingen af de stikprøveudvalgte eksporterende producenters kreditværdighed eller endog risikovurderingen og af analyserapporten om solcelleindustrien.
(157)
I svaret på Kommissionens mangelskrivelse forelagde CDB et tal vedrørende den risikopræmie, der opkræves hos den pågældende erhvervsgren. Under kontrolbesøget ændrede CDB sit svar i denne henseende, men fremlagde ingen dokumentation for eller forklaring på grundlaget for dette tal på trods af gentagne anmodninger fra Kommissionen under kontrolbesøget.
b) Kinesiske statsejede banker er offentlige organer
(158)
Klageren hævder, at de kinesiske statsejede banker er offentlige organer, jf. grundforordningens artikel 2, litra b).
(159)
WTO's appelorgan definerede i sin rapport USA - Endelig antidumpingtold og udligningstold på visse produkter fra Kina (34) (AO-rapporten) et offentligt organ som en enhed, der »besidder, udøver eller har fået tildelt statslig myndighed«. I henhold til appelorganet kan det forhold, at der er tegn på, at en stat udøver betydelig kontrol over en enhed og dennes adfærd, tjene som bevis for, at den pågældende enhed har statslig myndighed og udøver denne myndighed ved udøvelsen af statslige funktioner. Hvis der er bevis for, at der er mange formelle indicier for statslig kontrol, og der også er tegn på, at denne kontrol har været udøvet i betydeligt omfang, kan sådanne beviser tillade en antagelse af, at den pågældende enhed udøver offentlig myndighed (35). Appelorganet fandt ligeledes, at offentlige organer også er kendetegnet ved »udøvelse af statslige funktioner« (36), som »normalt vil blive betragtet som en del af statens praksis i henhold til den relevante medlemsstats retsorden« (37).
(160)
Nedenstående analyse fokuserer på, hvorvidt de statsejede forretningsbanker udfører funktioner, der normalt anses for en del af den statslige praksis i Kina, og hvis dette er tilfældet, hvorvidt de udøver statslig myndighed i denne forbindelse. Undersøgelsen viste, at det kinesiske finansmarked er kendetegnet ved statslig indgriben, idet de fleste af de større banker er statsejede. De kinesiske myndigheder har kun fremlagt meget begrænsede oplysninger om aktiebeholdning/ejerskab for bankerne i Kina. Kommissionen har dog, jf. nedenfor, samlet alle tilgængelige oplysninger med henblik på at nå frem til repræsentative konklusioner. I forbindelse med sin analyse af, hvorvidt bankerne er organer, der har, har fået overdraget eller udøver statslig myndighed (offentlige organer), søgte Kommissionen også oplysninger om ikke bare statens ejerskab af bankerne, men også andre kendetegn såsom statslig tilstedeværelse i bestyrelserne, statslig kontrol med deres aktiviteter, gennemførelsen af statens politikker eller interesser, samt hvorvidt enhederne er oprettet ved lovgivning.
(161)
På grundlag af de foreliggende oplysninger kan det konkluderes, at de statsejede banker i Kina har den største markedsandel og er de dominerende aktører på det kinesiske finansmarked. Ifølge Deutsche Banks undersøgelse af banksektoren i Kina fra 2006 (38) udgør de statsejede bankers andel muligvis mere end to tredjedele af det kinesiske marked. I samme forbindelse hedder det i WTO's handelspolitiske gennemgang af Kina, at »statens omfattende ejerskab er endnu et bemærkelsesværdigt træk ved finanssektoren i Kina (39)« og »der er kun sket få ændringer af markedsstrukturen inden for den kinesiske banksektor, som domineres af statsejede banker« (40). Det er relevant at bemærke, at de fem største statsejede handelsbanker (Agricultural Bank, Bank of China, Construction Bank of China, Bank of Communications og Industrial and Commercial Bank) tilsyneladende udgør mere end halvdelen af den kinesiske banksektor (41). Regeringens ejerskab af de fem største statsejede banker blev også bekræftet af den kinesiske regering i dennes svar på Kommissionens mangelskrivelse.
(162)
Kommissionen bad ligeledes om oplysninger vedrørende strukturen af den statslige kontrol med disse kinesiske banker samt gennemførelsen af statslige politikker eller interesser vedrørende solcelleindustrien (dvs. bestyrelser og generalforsamlinger, referater af generalforsamlinger/bestyrelsesmøder, aktionærers/bestyrelsesmedlemmers nationalitet, udlånspolitikker og risikovurdering i forbindelse med lån til de samarbejdsvillige eksporterende producenter). Som bemærket i betragtning 139 fremlagde den kinesiske regering kun meget begrænsede oplysninger i denne henseende og muliggjorde ikke kontrol af mange af de afgivne oplysninger. Kommissionen måtte derfor gøre brug af de foreliggende faktiske oplysninger. Den konkluderede ud fra de tilgængelige oplysninger, at disse banker er under statens kontrol gennem ejerskab og administrativ kontrol af deres »kommercielle« adfærd, herunder grænserne for indlån og rentesatser på udlån (se betragtning 164-167), og i nogle tilfælde endog gennem vedtægterne (42).
De relevante data, der blev anvendt til at nå frem til ovennævnte resultater, er hentet fra oplysninger fra den kinesiske regering, årsberetninger fra kinesiske banker, der enten blev fremsendt af den kinesiske regering eller var offentligt tilgængelige, oplysninger fra Deutsche Banks undersøgelse af den kinesiske banksektor fra 2006 (43), WTO's politiske gennemgang af Kina (2012) (44), Verdensbankens rapport om Kina frem mod 2030 (45), OECD's økonomiske analyse af Kina fra 2010 (46), oplysninger fra de samarbejdsvillige eksporterende producenter og oplysningerne i klagen. Hvad angår udenlandske banker skønner uafhængige kilder, at de udgør en mindre del af den kinesiske banksektor og derfor spiller en ubetydelig rolle i politisk betingede udlån; relevante oplysninger tyder på, at deres andel blot kan udgøre 2 % af det kinesiske marked (47). Relevante offentligt tilgængelige oplysninger bekræfter også, at kinesiske banker, navnlig de store handelsbanker, stadig er afhængige af statsejede aktionærer og staten med henblik på tilvejebringelse af kapital, når der er kapitalmangel som følge af udvidet kreditgivning (48).
(163)
Størstedelen af de banker, der ydede lån til de samarbejdsvillige eksporterende producenter, er statsejede banker. På grundlag af de foreliggende oplysninger (49) blev det ganske rigtigt konstateret, at de statsejede banker og andre statsejede organer ydede de fleste lån til de samarbejdsvillige eksporterende producenter. Disse omfattede de større forretningsbanker og politisk styrede banker i Kina såsom China Development Bank, EXIM Bank, Agricultural Bank of China, Bank of China, China Construction Bank og Industrial and Commercial Bank of China. For så vidt angår de resterende statsejede banker bad Kommissionen om de samme oplysninger, som nævnes ovenfor, med hensyn til statslig kontrol og gennemførelsen af statslige politikker eller interesser vedrørende solcelleindustrien. Disse detaljerede oplysninger blev ikke stillet til rådighed. Det konkluderes derfor, at bankerne er under statens kontrol. En egentlig kontrol fremgår bl.a. af den statslige politik for støtte til den pågældende erhvervsgren, som instruerer bankerne i at handle på en bestemt måde og yde støtte (jf. betragtning 102). Derfor bør de statsejede forretningsbanker i Kina betragtes som offentlige organer.
(164)
Et andet tegn på den kinesiske regerings involvering i det kinesiske finansmarked er den rolle, som PBOC spiller ved fastlæggelsen af de specifikke begrænsninger for fastsættelsen af rentesatserne og deres udsving. Undersøgelsen fastslog nemlig, at Kinas nationalbank har særlige regler for, hvordan renterne svinger i Kina. Ifølge de foreliggende oplysninger fastlægges disse regler i PBOC's cirkulære om tilpasning af rentesatser på indlån og udlån - Yinfa (2004) No 251 (»cirkulære 251«). De finansielle institutioner anmodes om at indrømme rentesatser inden for et vist interval i forhold til den kinesiske nationalbanks referencerentesats. For lån fra forretningsbanker og politisk styrede banker, der forvaltes kommercielt, er der ingen øvre intervalgrænse, men kun en nedre intervalgrænse. For kreditkooperativer i byerne og i landområder er der både øvre og nedre intervalgrænser. For favorable lån og lån, for hvilke Statsrådet har fastsat særlige regler, må rentesatserne ikke bevæge sig opad. Kommissionen anmodede den kinesiske regering om at uddybe definitionen og ordlyden i cirkulære 251 og i den tidligere lovgivning (PBOC's cirkulære om finansielle institutioners rentespænd - YinFa [2003] No. 250). Men som beskrevet i betragtning 135 nægtede den kinesiske regering at fremsende disse cirkulærer, hvilket forhindrede Kommissionen i at kontrollere deres indhold og udbede sig forklaringer. Eftersom den kinesiske regering ikke fremlagde nogen relevante oplysninger om dette, der kunne indikere, at situationen har ændret sig siden marts 2013, da Kommissionen afsluttede sine antisubsidieundersøgelser vedrørende stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale (50), fastslås det, at PBOC er involveret og påvirker fastsættelsen af rentesatserne i de statsejede forretningsbanker. Den kinesiske regering fremlagde ingen dokumentation for, at situationen i sagen om coated finpapir og stålprodukter, der er belagt med organisk materiale, havde ændret sig. På grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger og de øvrige beviser, der er nævnt ovenfor, blev det derfor konkluderet, at situationen vedrørende metoden til rentefastsættelse var den samme i hele UP.
(165)
Begrænsninger på lånerentesatser og de lofter, der blev indført på indlånsområdet, skaber en situation, hvor bankerne har garanteret adgang til billig kapital (på grund af reguleringen af indlånsrenter) og er i stand til at yde lån til udvalgte industrier på gunstige vilkår.
(166)
Bankerne er også underkastet retlige regler, som bl.a. forudsætter, at de udfører deres udlånsvirksomhed i henhold til behovene i den nationale økonomi (51), yder kreditstøtte til tilskyndede projekter (52) eller prioriterer udvikling af industrier med højteknologi og ny teknologi (53). Bankerne er forpligtede til at følge disse regler. De eksporterende producenter i stikprøven tilhører kategorien af tilskyndede projekter og industrier med højteknologi og ny teknologi.
(167)
Forskellige uafhængige informationskilder viser, at staten i vidt omfang konstant griber ind i den finansielle sektor i Kina. Konklusionerne i f.eks. i) IMF's arbejdspapir fra 2006 viser, at bankliberaliseringen i Kina er ufuldstændig, og at kreditrisikoen ikke er korrekt afspejlet (54), ii) IMF's rapport fra 2009 fremhævede den manglende liberalisering af rentesatserne i Kina (55), iii) IMF's landerapport fra 2010 viste, at kapitaludgifterne i Kina er forholdsvis lave, at tildelingen af kreditter undertiden sker uden hensyntagen til priserne, og at en stor opsparing hos virksomhederne til dels skyldes de lave udgifter til forskellige produktionsfaktorer (herunder kapital og jord) (56) og iv) OECD's økonomiske overblik over Kina 2010 (57) og OECD's økonomiske afdelings arbejdsdokument nr. 747 om reformerne i Kinas finanssektor (58), nævner, at ejerskabet over finansielle institutioner fortsat domineres af staten, hvilket giver anledning til bekymring over, hvorvidt bankernes udlånsbeslutninger udelukkende er baseret på forretningsmæssige overvejelser, idet bankerne traditionelt synes at udføre rollen som statslige agenturer med tætte bånd til staten.
(168)
På baggrund af ovenstående konkluderes det, at de statsejede forretningsbanker og strategiske banker udøver offentlige funktioner på vegne af den kinesiske regering, nemlig obligatorisk fremme af visse økonomiske sektorer i tråd med statslig planlægning og politiske dokumenter. Det omfattende statslige ejerskab i de statsejede banker og andre oplysninger om forbindelser mellem statsejede banker og staten (herunder den kinesiske regerings manglende samarbejdsvilje i denne forbindelse) bekræfter, at bankerne er under statens kontrol i forbindelse med udøvelsen af deres offentlige hverv. Den kinesiske regering udøver væsentlig kontrol over statsejede forretningsbanker og strategiske banker via regeringens omsiggribende indgriben i den finansielle sektor og kravet om, at statsejede banker skal følge regeringens politik. De statsejede forretningsbanker og politisk styrede banker anses derfor for at være offentlige organer, da de ejer, besidder, og udøver offentlig myndighed.
c) Private banker i Kina modtager direktiver fra den kinesiske regering
(169)
Kommissionen undersøgte også, om den kinesiske regering overdrager det til eller pålægger de privatejede forretningsbanker i Kina at stille lån på favorable vilkår (subsidierede lån) til rådighed for producenter i solcelleindustrien jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. iv).
- Den kinesiske regerings politik
(170)
Det fremgår klart af ovenstående afsnit om statens involvering i solcelleindustrien (jf. betragtning 101) og af konklusionerne nedenfor, at den kinesiske regering har en politik om at stille lån til rådighed for solcellesektoren på favorable vilkår, idet offentlige organer (statsejede forretningsbanker) (59) er involveret i denne långivning og indtager en dominerende stilling på markedet, hvilket giver dem mulighed for at tilbyde rentesatser, der ligger under markedsrenten.
- Udvidelse af politikken til private banker
(171)
Loven om forretningsbanker [2003] finder anvendelse på statsejede forretningsbanker og privatejede forretningsbanker på samme måde. I henhold til artikel 38 i denne lov skal alle forretningsbanker (dvs. også de privatejede) »fastsætte udlånsrenten i overensstemmelse med den øvre og nedre grænse for udlånsrenten som fastsat af PBOC«, og i artikel 34 i loven om forretningsbanker instrueres forretningsbankerne i at »udøve deres låneaktiviteter i henhold til nationaløkonomiens og samfundsudviklingens behov og i samme ånd som statens industripolitikker«.
(172)
En række statslige planer, politiske retningslinjer og lovgivninger henviser til de begunstigede låneordninger til solcelleindustrien. Statsrådets afgørelse af 10. oktober 2010 om fremme af udviklingen af 7 nye strategiske industrier indeholder bl.a. løfter om udvidelse af intensiteten af finanspolitisk og politisk støtte til strategiske industrier (60) (solcelleindustrien er opført blandt dem), tilskynder finansielle institutioner til »at udvide kreditstøtten« til disse industrier og til at »udnytte de skattemæssige præferencepolitikker såsom risikokompensation«. I National Outline for Medium and Long-term Science and Technology Development (2006-2020) opføres solenergi og solceller under nøgleområder og prioriterede områder (61), og der gives tilsagn om at »tilskynde de finansielle institutter til at yde præferentiel kreditstøtte til store nationale videnskabelige og teknologiske industrialiseringsprojekter« og regeringen rådes til at »vejlede forskellige finansielle institutioner og privatkapital til at bidrage til videnskabelig og teknologisk udvikling«. Kinas lov om videnskabelige og teknologiske fremskridt (bekendtgørelse nr. 82 udstedt af Kinas præsident), fastlægger, at staten tilskynder til og vejleder finansielle institutioner til at støtte udviklingen af højteknologi og ny teknologi ved at yde lån, og at de politiskstyrede finansielle institutioner skal prioritere udvikling af højteknologi og ny teknologi (62). Ifølge samme lov tilbyder politisk styrede finansielle institutioner inden for rammerne af deres forretninger særlig støtte til virksomheders projekter for uafhængig innovation, som tilskyndes af staten (63).
(173)
Desuden er ovennævnte begrænsninger i fastsættelsen af den kinesiske nationalbanks rentesatser (betragtning 164 og 165) også bindende for privatejede forretningsbanker.
(174)
Ovenstående citater fra love og bestemmelser af relevans for banksektoren viser, at den kinesiske regerings politik om at yde lån på favorable vilkår til solcelleindustrien ligeledes gælder privatejede forretningsbanker, og at den kinesiske regering rent faktisk instruerer dem i at »udøve deres låneaktiviteter i henhold til nationaløkonomiens og samfundsudviklingens behov og i samme ånd som statens industripolitikker« (64).
- Vurdering af kreditrisiko
(175)
Kommissionen anmodede om relevante oplysninger fra den kinesiske regering for at kunne vurdere, hvordan bankerne i Kina foretager en vurdering af kreditrisikoen for producenterne af solcellepaneler, inden de beslutter, hvorvidt de vil yde dem lån, og træffer beslutning om lånebetingelserne. I tillæg A til spørgeskemaet bad Kommissionen om oplysninger om, hvordan bankerne tager hensyn til risikoen, når de yder lån, hvordan låntagers kreditværdighed vurderes, hvilke risikopræmier banken opkræver for forskellige virksomheder/industrier i Kina, hvilke faktorer banken tager hensyn til ved vurderingen af låneansøgningen, en beskrivelse af låneansøgningen og godkendelsesprocessen osv. Men hverken den kinesiske regering eller de enkelte banker, der identificeres i spørgeskemaet, fremlagde dokumentation om dette (med en undtagelse som omtalt i betragtning 176). Den kinesiske regering fremførte kun svar af generel karakter, som ikke var underbygget af nogen form for dokumentation for, at der rent faktisk finder en kreditrisikovurdering sted.
(176)
Under kontrolbesøget i en af bankerne fik Kommissionen mulighed for at gennemgå en risikovurdering. En del af denne risikovurdering henviste til regeringens støtte til solenergivirksomheder og statslige planer om at fremme solcelleindustrien i almindelighed, og dette afspejledes positivt i kreditvurderingen af denne virksomhed. Dette er et eksempel på, hvordan regeringens politik (og subsidier til en bestemt sektor) påvirker beslutningsprocessen i bankerne, når de træffer afgørelse om finansieringsvilkårene for solenergivirksomheder.
(177)
Kommissionen bad ligeledes om tilsvarende oplysninger fra de samarbejdsvillige eksporterende producenter og forsøgte at verificere dem ved kontrolbesøg på stedet hos de eksporterende producenter i stikprøven. Hovedparten af de eksporterende producenter i stikprøven svarede, at bankerne anmoder om visse dokumenter og foretager en vis analyse af kreditrisikoen, inden lånene ydes. Men de kunne ikke fremlægge dokumentation for disse påstande. Under kontrolbesøgene bad Kommissionen om bevis for, at bankerne bad om sådanne dokumenter, eller at virksomhederne fremsendte disse dokumenter til bankerne, eller at bankerne udfærdigede en rapport som bevis for, at man foretager disse analyser af kreditrisikoen. Grupperne af eksporterende producenter i stikprøven kunne dog ikke fremlægge denne dokumentation og heller ingen anden dokumentation til støtte for deres påstande.
(178)
Kommissionen anmodede gentagne gange de interesserede parter om oplysninger vedrørende risikovurdering, da sådanne anses for afgørende bl.a. i betragtning af de oplysninger, som er omhandlet i betragtning 167.
(179)
I betragtning af ovenstående finder konklusionerne vedrørende risikovurdering i Kina anvendelse på statsejede forretningsbanker, privatejede forretningsbanker og politisk styrede banker. Ovenstående fører til den konklusion, at private banker i Kina skal følge regeringens politik med hensyn til udlån, især til solcellesektoren, og handle på samme måde som statsejede banker, der betragtes som offentlige organer (jf. betragtning 168). Det konkluderes derfor, at den kinesiske regering pålægger private banker at udføre funktioner, der normalt udføres af staten, som omhandlet i grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. iv).
(180)
Desuden viser ovennævnte, at selv om de statsejede banker ikke blev anset for at være offentlige organer, ville de også blive betragtet som underlagt og styret af den kinesiske regering til at udøve funktioner, der normalt udføres af staten, som omhandlet i grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. iv).
d) Fordrejninger af det kinesiske finansmarked
(181)
Fra oplysninger, der er indsamlet i løbet af undersøgelsen, kan det konkluderes, at de statsejede bankers andel af det kinesiske marked udgør over to tredjedele. De fem største statsejede forretningsbanker (Agricultural Bank, Bank of China, Construction Bank of China, Bank of Communications og Industrial and Commercial Bank ) udgør mere end halvdelen af den kinesiske banksektor (65). Desuden er China Development Bank og China Export-Import Bank 100 % statsejede. Disse syv banker ydede langt hovedparten af lånene til de otte stikprøveudvalgte eksporterende producenter af solpaneler. Statens omsiggribende ejerskab kombineret med fordrejninger på det kinesiske finansmarked og den kinesiske regerings politik om at stille billig finansiering til rådighed for udvalgte industrier underminerer princippet om lige vilkår i den internationale handel og giver de kinesiske producenter en urimelig fordel.
(182)
Bankerne i Kina kan ikke helt frit fastsætte lånevilkårene. Med hensyn til rentesatserne er de forpligtet til at holde sig inden for de grænser, som er fastsat af People's Bank of China (nationalbanken). Disse begrænsninger og de lofter, der blev indført på indlånsområdet, skaber en situation, hvor bankerne har garanteret adgang til billig kapital (på grund af reguleringen af indlånsrenter) og er i stand til at yde lån til udvalgte industrier på gunstige vilkår.
(183)
Bankerne er også underkastet retlige regler, som bl.a. forudsætter, at de udfører deres udlånsvirksomhed i henhold til behovene i den nationale økonomi (66), yder kreditstøtte til tilskyndede projekter (67) eller prioriterer udvikling af industrier med højteknologi og ny teknologi (68). Bankerne er forpligtede til at følge disse regler.
(184)
Ifølge de seneste konstateringer blev nogle store forretningsbanker i Kina indrømmet adgang til statens valutareserver (69). Dette reducerer betydeligt deres kapitalomkostninger, og den »billige kapital« anvendes til lån i USD eller EUR til udvalgte virksomheder og projekter i tråd med »going out« -politikken. De er derfor i stand til at tilbyde vilkår, som normale forretningsbanker ikke kan matche.
(185)
En anden væsentlig fordrejning i finansieringen af solcelleindustrien er den særligt privilegerede stilling, som China Development Bank (»CDB«) indtager; CDB er den vigtigste långiver til denne industri og ydede store mængder af andre lån og kreditlinjer til de stikprøveudvalgte eksporterende producenter. CDB finansieres næsten udelukkende ved salg af obligationer snarere end ved indlån og er den næststørste obligationsudsteder i landet, næstefter finansministeriet. Med denne særlige mekanisme kan CDB finansiere sig selv billigt og følgelig tilbyde lån på præferencevilkår til udvalgte industrier (70).
3.4.1.1. Lån på præferencevilkår
a) Indledning
(186)
Klageren påstod, at Kinas regering yder støtte til den kinesiske solcelleindustri gennem begunstigede lån og politisk styret kredit.
b) Retsgrundlag
(187)
Følgende love indeholder bestemmelser om begunstigede låneordninger i Kina: Kinas lov om forretningsbanker, almindelige regler for låneforretninger (der gennemføres af People's Bank of China), Statsrådets beslutning nr. 40 om udarbejdelse og gennemførelse af midlertidige bestemmelser om fremme af tilpasning af den industrielle struktur.
c) Resultaterne af undersøgelsen
(188)
På grundlag af den samlede dokumentation konkluderes det, at størstedelen af lånene til de to grupper af eksporterende producenter i stikprøven stammer fra statsejede banker, der anses for at være offentlige organer, jf. betragtning 168, fordi de har fået overdraget statslig myndighed og udøver statslige funktioner. Der foreligger yderligere dokumentation for, at disse banker i praksis udøver statslig myndighed, da der, jf. betragtning 164, tydeligvis er tale om indgriben fra statens side (dvs. PBOC) i forretningsbankernes beslutninger om rentesatserne på lån til kinesiske virksomheder. Under disse omstændigheder kontrolleres disse enheders lånepraksis direkte af staten. At bankerne udøver statslig myndighed bekræftes ligeledes af, hvordan artikel 7 og 15 i generelle regler for låneforretninger (gennemført af PBOC), beslutning 40 og artikel 34 i loven om forretningsbanker fungerer med hensyn til gennemførelsen af statens industripolitikker. Der foreligger også en lang række indicier, der underbygges af objektive undersøgelser og rapporter, om, at der fortsat er tale om en høj grad af statslig indgriben i det kinesiske finanssystem som allerede forklaret i betragtning 172 og 178. Endelig undlod den kinesiske regering at fremlægge oplysninger, som kunne have ført til en bedre forståelse af de statsejede bankers forbindelser med staten som forklaret i betragtning 139 og 140. Derfor konkluderer Kommissionen med hensyn til lån ydet af statsejede forretningsbanker i Kina, at der ydes økonomisk støtte til producenter i solcelleindustrien i form af direkte overførsler af midler fra staten, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i). De samme indicier viser desuden, at staten overdrager det til og pålægger statsejede forretningsbanker (samt privatejede banker) at varetage disse funktioner, og dette betyder derfor, at der foreligger et finansielt bidrag, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. iv).
(189)
I lyset af analysen i betragtning 169-178 fastslås det også, at den kinesiske regering overdrager det til og pålægger privatejede banker at yde lån til solcelleproducenter, og at der foreligger et finansielt bidrag, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i), og artikel 3, stk. 1, litra a), nr. iv).
(190)
Der foreligger en fordel i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 2, og artikel 6, litra b), i den udstrækning, at de statslige lån eller lån fra private organer, der har fået overdraget statslige funktioner eller er under statslig kontrol, ydes på mere favorable betingelser, end låntageren ellers kunne opnå på markedet. Ikke-statslige lån i Kina er ikke en egnet markedsreference, da det er blevet fastslået, at privatejede banker er pålagt statslige funktioner af den kinesiske regering under direkte statslig kontrol og derfor antages at følge de statsejede bankers udlånspraksis. Referencesatserne er derfor blevet beregnet ud fra metoden i betragtning 198-200. Brugen af denne referencesats viser, at der ydes lån til solcelleindustrien på betingelser, der ligger under markedsvilkår og -betingelser.
(191)
Solcelleindustrien tilhører den tilskyndede kategori i henhold til beslutning nr. 40. Beslutning nr. 40 er en bekendtgørelse fra Statsrådet, som er den højeste administrative instans i Kina, og beslutningen er dermed juridisk bindende for andre offentlige organer og de erhvervsdrivende. Heri klassificeres de industrielle sektorer i »tilskyndede, begrænsede og afviklede projekter«. Denne lov indeholder industripolitiske retningslinjer, som sammen med registerkataloget viser, hvordan den kinesiske regering fører en politik for at fremme og støtte grupper af virksomheder eller erhvervsgrene som solcelleindustrien og erhvervsgrenen for ny energi, som i registerkataloget klassificeres som en »tilskyndet industri«. Det bemærkes, at antallet af erhvervsgrene, der står opført som »tilskyndede«, kun udgør en brøkdel af den kinesiske økonomi. Desuden tildeles kun visse aktiviteter inden for disse tilskyndede sektorer status som »tilskyndede«. Det hedder ligeledes i beslutning nr. 40, artikel 17, at de »tilskyndede investeringsprojekter« skal være omfattet af specifikke privilegier og incitamenter, bl.a. finansiel støtte. Med hensyn til de »begrænsede og afviklede projekter« giver beslutning nr. 40 de statslige myndigheder beføjelser til at gribe direkte ind for at regulere markedet. Ifølge artikel 18 og 19 skal den relevante myndighed forhindre de finansielle institutioner i at yde lån til sådanne »begrænsede og afviklede projekter«. Det fremgår klart af ovenstående, at beslutning nr. 40 indeholder bindende regler for alle økonomiske institutioner i form af bestemmelser vedrørende fremme af og støtte til tilskyndede industrier, herunder solcelleindustrien
(192)
Som forklaret i betragtning 172 indrømmer den kinesiske regering direkte begunstigede låneordninger til et begrænset antal industrier, og solcelleindustrien er en af dem. Under hensyntagen til alle ovenstående bemærkninger fremgår det klart, at myndighederne kun tillader de finansielle institutioner at yde lån på favorable vilkår til et begrænset antal erhvervsgrene/virksomheder, der følger den kinesiske regerings udviklingspolitikker. På grundlag af dokumentationen i sagen og som følge af den kinesiske regerings manglende samarbejdsvilje i dette spørgsmål konkluderes det, at subsidierne i form af lån på favorable vilkår ikke er almindeligt tilgængelige og dermed er specifikke, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a). Desuden fremlagde ingen af de interesserede parter dokumentation for, at subsidierne er baseret på objektive kriterier eller betingelser, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra b).
d) Konklusion
(193)
Undersøgelsen viste, at alle de eksporterende producenter i stikprøven havde fordel af favorable lånevilkår i undersøgelsesperioden.
(194)
I overensstemmelse hermed bør finansieringen af solcelleindustrien betragtes som en subsidiering.
(195)
Da der er tale om et finansielt bidrag, en fordel for eksporterende producenter og specificitet, bør subsidieringen betragtes som udligningsberettiget.
e) Beregning af subsidiebeløbet
(196)
Det udligningsberettigede subsidiebeløb er beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtagerne havde opnået i UP. I henhold til grundforordningens artikel 6, litra b), anses fordelen for modtagerne at være forskellen mellem det beløb, som den virksomhed, der modtager lånet, betaler for statslånet, og det beløb, som den pågældende virksomhed måtte betale for et tilsvarende lån på markedsvilkår, som den faktisk kunne opnå på markedet.
(197)
Da de kinesiske bankers udlån, jf. betragtning 190, afspejler væsentlig statslig indgriben i banksektoren og ikke afspejler rentesatserne på et fungerende marked, blev der beregnet en egnet markedsreference ud fra metoden nedenfor. Som følge af den kinesiske regerings manglende samarbejdsvilje har Kommissionen endvidere måttet gøre brug af de foreliggende faktiske oplysninger for at beregne en egnet referencerentesats.
(198)
Ved beregningen af en passende reference for lån i RMB anses det for rimeligt at anvende de kinesiske rentesatser, som justeres, så de afspejler en normal markedsrisiko. I en situation, hvor eksportørernes aktuelle finansielle tilstand er blevet konstateret på et forvredet marked, og hvor der ikke foreligger nogen pålidelige oplysninger fra de kinesiske banker om målingen af risikoen og udarbejdelsen af kreditvurderinger, anses det for nødvendigt ikke at tage de kinesiske eksportørers kreditværdighed for pålydende, men at foretage en opjustering, som afspejler det forvredne kinesiske markeds indvirkning på deres finansielle situation.
(199)
Det samme gælder for lån denomineret i udenlandsk valuta. BB-forrentede erhvervsobligationer med relevante pålydender, der er udstedt i undersøgelsesperioden, blev benyttet som benchmark.
(200)
Hvad angår ovenstående, blev både den kinesiske regering og de samarbejdsvillige eksporterende producenter, jf. betragtning 138-140, anmodet om at fremlægge oplysninger om de kinesiske bankers udlånspolitik og om, hvordan lånene blev indrømmet de eksporterende producenter. Selv om Kommissionen anmodede derom flere gange, blev disse oplysninger ikke fremlagt. I lyset af den manglende samarbejdsvilje, de foreliggende faktiske oplysninger og i henhold til grundforordningens artikel 28, stk. 6, skønnes det korrekt at antage, at alle virksomheder i Kina kun tildeles den højeste grad af »Non-investment grade«-obligationer (BB hos Bloomberg), og at anvende den egnede præmie, der forventes på obligationer udstedt af virksomheder med denne rating, på den kinesiske nationalbanks almindelige udlånssats. Fordelen for de eksporterende producenter er beregnet ved at tage rentedifferencen udtrykt som en procentdel ganget med det udestående beløb på lånet, dvs. den rente, der ikke blev betalt i løbet af undersøgelsesperioden. Dette beløb blev derefter fordelt på de samarbejdsvillige eksporterende producenters samlede omsætning.
(201)
Den subsidiesats, der blev fastsat i undersøgelsesperioden for de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med denne ordning, er på:
Præferentielle lån
Virksomhed/gruppe
Subsidiesats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd., Kina, og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
1,14 %
Yingli Green Energy Holding Company og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,61 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,25 %
JingAo Group og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,92 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
1,80 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,02 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,84 %
Jinko solenergi Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,85 %
3.4.1.2. Indrømmelse af kreditbevillinger
a) Indledning
(202)
Klageren havde påstået, at de kinesiske banker indrømmede uforholdsmæssige kreditlinjer til de kinesiske eksportører af den pågældende vare. Undersøgelsen bekræftede, at alle undersøgte virksomheder ganske rigtigt blev indrømmet store kreditlinjer fra de kinesiske banker, der i de fleste tilfælde var uden vederlag eller underlagt meget små gebyrer. Under normale markedsforhold medfører disse kreditlinjer omfattende tilsagn og administrationsgebyrer, der gør det muligt for bankerne at kompensere for omkostninger og risici.
b) Resultaterne af undersøgelsen
(203)
EF-Aircraft-panelets rapport bekræftede, at disse kreditlinjer, ud over virkningerne af de enkelte lån, kan udgøre potentielle direkte overførsler af midler i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i), og således finansielle bidrag. Panelet fandt, at fordelen ved en potentiel overførsel af midler hidrører fra selve eksistensen af en forpligtelse til at foretage en direkte overførsel af midler. Panelet fandt også, at en kreditlinje i sig selv kan medføre en fordel for modtagervirksomheden og dermed udgør en potentiel overførsel af midler, uafhængigt af enhver direkte overførsel af midler i form af individuelle lån (71).
(204)
De eksporterende producenter i stikprøven blev indrømmet disse kreditlinjer af de samme banker, som indrømmede de præferentielle lån, som er beskrevet ovenfor. Som fastslået ovenfor er disse banker offentlige organer (jf. betragtning 158-166) eller er under statslig kontrol eller pålagt af den kinesiske regering at indrømme præferentiel finansiering til solcelleindustrien (jf. betragtning 169-178).
(205)
Som forklaret ovenfor (jf. betragtning 158-185) er det kinesiske marked fordrejet af lovgivning og praksis i de statsejede banker, og det blev konstateret, at i de fleste tilfælde er kreditlinjerne gratis eller underlagt meget små gebyrer. Under normale markedsforhold medfører disse kreditlinjer omfattende tilsagn og administrationsgebyrer, der gør det muligt for bankerne at kompensere for omkostninger og risici.
(206)
Fordelen er repræsenteret ved de gebyrer, der normalt gælder for erhvervskreditter til virksomheder, som de eksporterende producenter i stikprøven i de fleste tilfælde undgik. Kommissionen anvendte de gebyrer, der blev opkrævet for den kreditlinje, som en udenlandsk forretningsbank gav en af de eksporterende producenter i stikprøven.
(207)
Solcelleindustrien tilhører den tilskyndede kategori i henhold til beslutning nr. 40. Beslutning nr. 40 er en bekendtgørelse fra Statsrådet, som er den højeste administrative instans i Kina, og beslutningen er dermed juridisk bindende for andre offentlige organer og de erhvervsdrivende. Heri klassificeres de industrielle sektorer i »tilskyndede, begrænsede og afviklede projekter«. Denne lov indeholder industripolitiske retningslinjer, som sammen med registerkataloget viser, hvordan den kinesiske regering fører en politik for at fremme og støtte grupper af virksomheder eller erhvervsgrene som solcelleindustrien og erhvervsgrenen for ny energi, som i registerkataloget klassificeres som en »tilskyndet industri«. Det bemærkes, at antallet af erhvervsgrene, der står opført som »tilskyndede«, kun udgør en brøkdel af den kinesiske økonomi. Desuden tildeles kun visse aktiviteter inden for disse tilskyndede sektorer status som »tilskyndede«. Det hedder ligeledes i beslutning nr. 40, artikel 17, at de »tilskyndede investeringsprojekter« skal være omfattet af specifikke privilegier og incitamenter, bl.a. finansiel støtte. Med hensyn til de »begrænsede og afviklede projekter« giver beslutning nr. 40 de statslige myndigheder beføjelser til at gribe direkte ind for at regulere markedet. Ifølge artikel 18 og 19 skal den relevante myndighed forhindre de finansielle institutioner i at yde lån til sådanne »begrænsede og afviklede projekter«. Det fremgår klart af ovenstående, at beslutning nr. 40 indeholder bindende regler for alle økonomiske institutioner i form af bestemmelser vedrørende fremme af og støtte til tilskyndede industrier, herunder solcelleindustrien
(208)
Som forklaret i betragtning 172 og 192 styrer den kinesiske regering de begunstigede låneordninger, som indrømmelse af kreditlinjer er en vigtig del af, til et begrænset antal industrier. Solcelleindustrien tilhører denne gruppe af erhvervsgrene og nyder godt af diskriminerende begunstigede låneordninger.
(209)
Under hensyntagen til alle ovenstående bemærkninger fremgår det klart, at myndighederne kun tillader de finansielle institutioner at indrømme kreditter på favorable vilkår til et begrænset antal erhvervsgrene/virksomheder, der følger den kinesiske regerings udviklingspolitikker. På grundlag af dokumentationen i sagen og som følge af den kinesiske regerings manglende samarbejdsvilje i dette spørgsmål konkluderes det, at subsidierne i form af uforholdsmæssigt gunstige kreditlinjer ikke er almindeligt tilgængelige og dermed er specifikke, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a). Desuden fremlagde ingen af de interesserede parter dokumentation for, at subsidierne er baseret på objektive kriterier eller betingelser, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra b).
c) Konklusion
(210)
Undersøgelsen viste, at alle grupper af eksporterende producenter i stikprøven havde fordel af kreditlinjer, der indrømmes uden vederlag eller til en sats, der ligger under markedsprisen, i undersøgelsesperioden.
(211)
I overensstemmelse hermed bør indrømmelsen af disse kreditlinjer til solcelleindustrien betragtes som en subsidiering.
(212)
Da der er tale om et finansielt bidrag, en fordel for eksporterende producenter og specificitet, bør denne subsidiering betragtes som udligningsberettiget.
d) Beregning af subsidiebeløbet
(213)
Indrømmelse af kreditter uden vederlag eller til gebyrer under markedsniveau betragtes som en levering af finansielle tjenesteydelser (jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. iii)) mod utilstrækkeligt vederlag. Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev beregne som den fordel, som det konstateredes, at modtagerne havde opnået i UP. På grund af den markedsforvridning, der er beskrevet i betragtning 158-185, kunne relevansen af godtgørelsen for finansielle tjenesteydelser (i dette tilfælde kreditlinjer) ikke afgøres på grundlag af gældende markedsvilkår i Kina. I henhold til grundforordningens artikel 6, litra d), nr. ii), anses fordelen for modtagerne derfor at være forskellen mellem det beløb, som virksomheden betaler for kreditlinjen, som indrømmes af kinesiske banker, og det beløb, som den pågældende virksomhed måtte betale for en tilsvarende kreditlinje, som kunne opnås på markedsvilkår. Kreditlinjer kan også betragtes som en potentiel overførsel af midler i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i).
(214)
En af de stikprøveudvalgte eksporterende producenter opnåede en kreditlinje fra en bank, hvis hovedkontor er etableret uden for Kina, og denne kreditlinje var omfattet af forpligtelser og administrationsgebyrer, som er sædvanlig praksis på de globale finansmarkeder. Selv om kreditlinjen blev indrømmet af den pågældende banks kinesiske datterselskab, anses det for at være en passende erstatning for en reference. Det blev fundet hensigtsmæssigt at anvende gebyrerne til denne kreditlinje som reference i overensstemmelse med grundforordningens artikel 6, litra d), nr. ii).
(215)
Gebyrernes størrelse anvendt som benchmark blev anvendt i forhold til beløbet for hver kreditlinje for at opnå tilskudsbeløbet (minus eventuelle faktisk betalte gebyrer). Hvor varigheden af kreditlinjen var mere end et år, blev det samlede subsidiebeløb fordelt over varigheden af kreditlinjen og et passende beløb tilskrevet UP.
(216)
Den subsidiesats, der blev fastsat i undersøgelsesperioden for de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med denne ordning, er på:
Indrømmelse af kreditbevillinger
Virksomhed/gruppe
Subsidiesats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
1,97 %
Yingli Green Energy Holding Company og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
2,14 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
1,09 %
JingAo Group og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
1,28 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,92 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,24 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,50 %
Jinko Solar Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
2,59 %
3.4.1.3. Eksportkreditstøtteordninger
(217)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.1.4. Eksportgarantier og forsikringer for grønne teknologier
a) Indledning
(218)
Klageren hævdede, at China Export & Credit Insurance Corporation (»Sinosure«) yder eksportkreditforsikring på favorable vilkår til producenter af den pågældende vare, bl.a. gennem et program kaldet »Green Express«. Ifølge klagen er Sinosures eksportkreditforsikring ikke tilstrækkelig til at dække langsigtede driftsudgifter og tab under denne ordning.
b) Manglende samarbejdsvilje og brug af de foreliggende oplysninger
(219)
Som nævnt i betragtning 104 og 105 anmodede Kommissionen om de oplysninger, der ikke var indsendt af den kinesiske regering og/eller Sinosure, i spørgeskemaet, i mangelskrivelsen og under kontrolbesøget hos den kinesiske regering og Sinosure.
(220)
Kommissionen anmodede om oplysninger om de institutionelle rammer og de relevante dokumenter vedrørende driften af Sinosure i dets egenskab af statens officielle eksportkreditforsikringsselskab. Den kinesiske regering fremsendte kun en fælles bekendtgørelse fra handelsministeriet (»MOFCOM«) og Sinosure i 2004, men undlod at indsende en række andre relevante dokumenter, herunder f.eks. den såkaldte 840-plan, som er indeholdt i af Statsrådets bekendtgørelse af 27. maj 2009 (72).
(221)
For så vidt angår kontrollen af Sinosures spørgeskemabesvarelse og bilag 1 vedrørende Sinosure var Kommissionen ikke i stand til at opnå en række dokumenter og til at kontrollere en række elementer, der blev anmodet om under kontrolbesøget. Sinosure har navnlig ikke indsendt følgende oplysninger og bevismateriale, som Kommissionen har anmodet om: a) årsregnskaberne for 2012, som efter sigende endnu ikke er tilgængelige på Sinosures websted, b) den relevante dokumentation vedrørende eksportkreditforsikring for to af de samarbejdsvillige eksportører i stikprøven, herunder kontrakter, risikovurdering, korrespondance og bevis for betaling af præmier, c) specifikke oplysninger om den øverste ledelse, som er udpeget af Statsrådet, d) dokumentation for de elementer og fordele, der er nævnt i den fælles bekendtgørelse fra 2004 udstedt af MOFCOM og Sinosure, bl.a. om godkendelse af begrænsninger, fleksible rentesatser og rentenedsættelser inden for præmieintervallet, e) dokumentation for langsigtede omkostninger og fortjeneste på eksportkreditforsikringsaktiviteterne og f) dokumentation for analyser af markedssituationen i solcelleindustrien.
(222)
Kommissionen fik heller ikke mulighed for at kontrollere en række elementer i spørgeskemabesvarelsen vedrørende Sinosures operationer, herunder navnlig dens svar vedrørende risikovurderingen, den faktiske fastsættelse af præmiens størrelse og ansøgnings- og godkendelsesprocessen, idet Sinosure afslog at drøfte specifikke kontrakter med de samarbejdsvillige eksportører i stikprøven. Sinosure kunne heller ikke præcisere eller forelægge dokumentation for visse uoverensstemmelser i de tal eller andre elementer, der indgik i spørgeskemabesvarelsen og svaret på mangelskrivelsen, som Kommissionen har påpeget.
(223)
Den kinesiske regering og Sinosure søgte under kontrolbesøget og i den kinesiske regerings brev af 3. juni 2013 at retfærdiggøre dette manglende samarbejde ud fra fortrolighedshensyn. I denne henseende blev det i brevet forud for kontrolbesøget og den efterfølgende e-mailkorrespondance gjort meget klart, at Kommissionen krævede en meningsfuld kontrol og naturligvis ville tage alle nødvendige forholdsregler for at beskytte de fortrolige oplysninger, der indsendes eller blot fremlægges til inspektion, i overensstemmelse med dens forpligtelse til at beskytte sådanne oplysninger i henhold til de relevante strenge EU-bestemmelser. Med hensyn til de dokumenter, som Sinosure forsøgte at fremlægge efter afslutningen af kontrolbesøget, og som Sinosure ikke gav Kommissionen passende mulighed for at verificere, kan disse ikke tages i betragtning, da de blev udarbejdet specielt med henblik på undersøgelsen, og da Kommissionen ikke kunne efterprøve kildedokumenterne.
(224)
I betragtning af den kinesiske regerings og Sinosures manglende samarbejdsvilje var Kommissionen ikke i stand til at kontrollere en række elementer vedrørende Sinosures indrømmelse af eksportkreditforsikring til de samarbejdsvillige stikprøveudvalgte eksporterende producenter af den pågældende vare. Derfor er nogle af konklusionerne i overensstemmelse med grundforordningens artikel 28 baseret på de foreliggende faktiske oplysninger.
c) Sinosure er et offentligt organ
(225)
Undersøgelsen fastslog, at Sinosure er et offentligt organ, jf. grundforordningens artikel 2, litra b), og WTO's relevante retspraksis (73), da Sinosure besidder, udøver eller har fået tildelt statslig myndighed. Den kinesiske regering udøver navnlig betydelig kontrol over Sinosure (74), og Sinosure udøver statslig myndighed i forbindelse med dets udførelse af offentlige funktioner.
(226)
Kommissionen bemærker, at de aktiviteter, som Sinosure udfører inden for eksportkreditforsikring, er en integreret del af den bredere finansielle sektor, hvor det er fastslået, at staten griber direkte ind og fordrejer den normale funktion på det finansielle marked i Kina (jf. betragtning 185 ff.).
(227)
Sinosure udfører regeringsfunktioner i sin rolle som den eneste officielle institution for eksportkreditforsikring i Kina. Det har således en monopollignende stilling på markedet for eksportkreditforsikring. Virksomheden bekræftede, at dette marked ikke er åbent, om end der er visse internationale konkurrenter, som indirekte driver forretninger i Kina.
(228)
Regeringen har den fulde ejendomsret og finansielle kontrol over Sinosure. Sinosure er en statslig virksomhed, der ejes 100 % af Statsrådet. Den tegnede kapital på 4 mia. RMB stammer fra venturefonden for eksportkreditforsikring i overensstemmelse med statens budget. Dertil kommer, at staten i 2011 tilførte 20 mia. RMB gennem China Investment Corporation, den statslige investeringsfond (75). Vedtægterne foreskriver, at virksomhedens kompetente afdeling i erhvervsspørgsmål er finansministeriet, og kræver også, at virksomheden fremlægger finansielle og regnskabsmæssige rapporter samt en rapport om gennemførelse af budgettet til finansministeriet med henblik på undersøgelse og godkendelse.
(229)
Med hensyn til regeringens kontrol har Sinosure i sin egenskab af statslig virksomhed ikke en bestyrelse. Hvad angår tilsynsrådet, udpeges alle medlemmerne af Statsrådet og udfører deres opgaver i henhold til den »midlertidige forordning om tilsynsråd i vigtige statsejede finansielle institutioner«. Den øverste ledelse i Sinosure udpeges også af regeringen. Virksomhedens årsberetning 2011 viser, at formanden for Sinosure er generalsekretæren for centralkomiteen, og den øverste ledelse er også medlemmer af centralkomitéen. Da Sinosure afslog at fremlægge yderligere oplysninger om den øverste ledelse, kan det konkluderes, at forvaltningen styres direkte af regeringen, som direkte udpeger medlemmerne af tilsynsrådet og den øverste ledelse. På dette grundlag udøver den kinesiske regering betydelig kontrol over Sinosure.
(230)
Sinosures udførelse af offentlige funktioner og politikker fremgår så klart og udtrykkeligt, at det kan konkluderes, at virksomheden er et direkte udtryk for regeringens politik. Sinosures årsrapport for 2011 indeholder en række erklæringer i denne forbindelse, nemlig: Sinosure udøvede »proaktivt den politiske funktion som eksportkreditinstitution... og fik en god start i det første år af den tolvte »femårsplansperiode«« (s. 4 årsrapporten for 2011); »fremme af erhvervsreformen styrkede Sinosures politiske funktion som eksportkreditforsikringsselskab. Centralkomitéens konference om økonomi lagde vægt på denne funktion og fastlagde klare krav til kreditforsikring, som lagde grunden for vores vækstmønster« (s. 5 årsrapporten for 2011); »I 2011 gennemførte Sinosure centralkomitéens og Statsrådets strategier, afgørelser og ordninger samt statslige politikker vedrørende diplomati, udenrigshandel, industri og finanser og udspillede til fulde sin politiske funktion og opnåede en hurtig vækst« (s. 11 årsrapporten for 2011); »Sinosure gennemførte til fulde den statslige politik »Special Arrangement for Export Financing Insurance for Large Complete-set Equipment« og opfyldte sine forpligtelser, der er fastlagt af staten« (s. 11 i årsrapporten for 2011).
(231)
De institutionelle rammer og andre dokumenter, der udstedes af den kinesiske regering, som ligger til grund for Sinosures aktiviteter, er et yderligere bevis på Sinosures funktion som et offentligt organ og på, at det har bemyndigelse til at gennemføre regeringens politik. Meddelelsen om gennemførelsen af strategien for fremme af handelen gennem videnskab og teknologi ved brug af eksportkreditforsikring (Shang Ji Fa [2004] nr. 368 af 26. juli 2004) blev udstedt af Sinosure og MOFCOM i fællesskab og regulerer stadig Sinosures aktiviteter. Et af målene i denne meddelelse er at fremme eksport af højteknologi og ny teknologi og produkter med en stor værditilvækst gennem yderligere anvendelse af eksportkreditforsikring. Meddelelsen giver udtrykkeligt Sinosure beføjelser til at støtte de vigtige eksportindustrier, der er angivet i fortegnelsen over kinesiske varer med højteknologi og ny teknologi fra 2006. Denne fortegnelse omfatter »solceller og solcellemoduler« blandt de støtteberettigede produkter, og de kan derfor anses for at være direkte støttet af Sinosure. Følgende fordele er fastsat i meddelelsen: En »grøn kanal«, dvs. en særlig støtte til produkter, der er omhandlet i fortegnelsen, som skal godkendes inden fem dage, hvis betingelserne for tegning er opfyldt, og den prioriterede godkendelse af begrænsningen af forsikringen; klagebehandling, som skal være afsluttet senest tre måneder efter modtagelse af klagen; satsfleksibilitet, som består af de største præmienedsættelser inden for Sinosures flydende interval. Meddelelsen fastsætter også, at regionale og lokale handelsmyndigheder træffer yderligere foranstaltninger til støtte for produkter, der indgår i fortegnelsen. Ifølge meddelelsen tilpasser Sinosure tegningsmodellen baseret på de nationale industripolitikker og kendetegn for eksport af varer med højteknologi og ny teknologi og yder støtte til innovation og FoU-industrier, som modtager særlig støtte fra staten.
(232)
Kommissionen er bekendt med andre dokumenter, som beviser, at Sinosure gennemfører direkte statslige politikker bl.a. til fordel for de eksporterende producenter. Den såkaldte 840-plan er beskrevet i Statsrådets bekendtgørelse af 27. maj 2009 (76). Navnet henviser til brugen af 84 mia. USD i eksportforsikring, og det er en af de seks foranstaltninger, som blev iværksat af Statsrådet i 2009 for at stabilisere eksportefterspørgslen som følge af den globale krise og den deraf følgende øgede efterspørgsel efter eksportkreditforsikring. De seks foranstaltninger omfatter bl.a. en forbedret dækning af eksportkreditforsikring, kortfristet eksportkreditforsikring til et beløb på 84 mia. USD i 2009 og en nedsættelse af præmien. Som det eneste politiske eksportkreditforsikringsselskab er Sinosure opført som forvalter af planen. Hvad angår nedsættelsen af forsikringspræmien, skulle Sinosure sikre, at den gennemsnitlige præmie for kortfristet eksportkreditforsikring blev reduceret med 30 % på grundlag af den samlede gennemsnitlige præmie i 2008.
(233)
Den såkaldte 421-plan blev inkluderet i Notice on the issues to implement special arrangements for financing of insurance on the export of large complete sets of equipment, som blev udstedt i fællesskab af handelsministeriet og finansministeriet den 22. juni 2009. Dette var også en vigtig politisk støtte til Kinas »going out«-politik som reaktion på den globale finanskrise i 2009 og indeholdt 42,1 mia. USD til finansiering af forsikring til støtte for eksport af store komplette sæt af udstyr. Sinosure og nogle andre finansielle institutioner forvalter og sørger for finansieringen. Virksomheder, der er omfattet af dette dokument, kan nyde godt af præferentielle finansielle ordninger, herunder eksportkreditforsikring. Som følge af den kinesiske regerings manglende samarbejde var Kommissionen ikke i stand til at anmode om yderligere oplysninger om anvendelsen af denne bekendtgørelse. I mangel af beviser på det modsatte har Kommissionen grund til at tro, at solcelleudstyr og solcelleindustrien også er omfattet af dette dokument.
(234)
Andre dokumenter, der viser den offentlige støtte til indrømmelse af kortfristet eksportkreditforsikring, omfatter to dokumenter vedrørende øget finansiel støtte til strategiske vækstindustrier, nemlig Statsrådets bekendtgørelse om dyrkning og udvikling til fremskyndelse af strategiske vækstindustrier, Guo Fa [2010] nr. 32 af 18.10.2010, afsnit 7, litra c), har til formål at tilskynde finansielle institutioner til at øge den økonomiske støtte. Gennemførelsesretningslinjerne for udvikling af vækstindustrier udstedt i fællesskab af alle ansvarlige ministerier (National Development and Reform Commission, Ministry of Commerce, Ministry of Science, Ministry of Industry and Information Technology, Ministry of Environmental Protection, Ministry of Finance, State Administration of Taxation, General Administration of Customs, General Administration of Quality Supervision, Inspection Intellectual Property Office) Guo Fa [2011] nr. 310 af 21. oktober 2011 henviser også specifikt i afsnit (Xxvii) til aktiv støtte i form af bl.a. eksportkreditforsikring til strategiske vækstindustrier. Disse strategiske vækstindustrier fokuserer på produkter, teknologier og tjenester til udvikling af det internationale marked, luft- og rumfart, avanceret fremstilling af udstyr, store beløb eller stimulering af indenlandske teknologipatenter og standardeksport af industrivarer fra vækstindustrier. Da der ikke foreligger beviser for det modsatte, er der grund til at tro, at også den pågældende vare, og de stikprøveudvalgte eksportører betragtes som »strategiske vækstindustrier« og er berettigede til de deraf følgende fordele.
(235)
På grundlag af ovenstående elementer konkluderer Kommissionen, at Sinosure er et offentligt organ, da det har myndighed til at gennemføre regerings politik, er underlagt betydelig statslig kontrol og udøver offentlige funktioner.
d) Retsgrundlag
(236)
Retsgrundlaget for denne ordning er: Meddelelsen om gennemførelsen af strategien for fremme af handelen gennem videnskab og teknologi ved brug af eksportkreditforsikring (Shang Ji Fa [2004] nr. 368 af 26. juli 2004) udstedt i fællesskab af Sinosure og MOFCOM; the Export Directory of Chinese High and New Technology Products of 2006; den såkaldte 840-plan, der er inkluderet i Statsrådets bekendtgørelse af 27. maj 2009; den såkaldte 421-plan, der er inkluderet i Notice on the issues to implement special arrangements for financing of insurance on the export of large complete sets of equipment, udstedt i fællesskab af handelsministeriet og finansministeriet den 22. juni 2009; meddelelse om dyrkning og udvikling til fremskyndelse af strategiske vækstindustrier (Guo Fa [2010] nr. 32 af 18. oktober 2010), udstedt af Statsrådet og gennemførelsesretningslinjerne hertil (Guo Fa [2011] Nr. 310 af 21. oktober 2011).
e) Resultaterne af undersøgelsen
(237)
Da Sinosure er et offentligt organ med offentlig myndighed og varetager statslige love og planer, udgør indrømmelse af eksportkreditforsikring til producenter af den pågældende vare et finansielt bidrag i form af potentiel direkte overførsel af midler fra staten, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i).
(238)
Med hensyn til de lokale myndigheders nedsættelse af den præmie, som de eksporterende producenter betalte, udgør dette også en direkte overførsel af midler i form af et tilskud i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i).
(239)
Der er tale om en fordel i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 2, og artikel 6, litra c), i det omfang, at Sinosure yder eksportkreditforsikring på mere favorable betingelser, end modtageren normalt ville kunne opnå på markedet, eller at Sinosure giver mulighed for forsikringsdækning, der ellers ikke ville være tilgængelig på markedet. Den eksporterende producent modtog en yderligere fordel i henhold til artikel 3, stk. 2, i form af en kontantrabat på en del af forsikringspræmien, som de lokale myndigheder i det område, hvor nogle af de eksporterende producenter har hjemsted, betalte til Sinosure.
(240)
Bekendtgørelsen fra 2004 opregnede alle de fordele, som Sinosure og/eller de lokale myndigheder yder til virksomheder, der er optaget i fortegnelsen fra 2006, og i overensstemmelse med de nationale politikker. Undersøgelsen har vist, at de forsikringsaftaler, der er indgået mellem Sinosure og de stikprøveudvalgte eksporterende producenter, og de lokale myndigheders nedsættelse af en del af præmierne, fuldt ud afspejler disse fordele. »Green Express«-behandling består af en forenklet og fremskyndet behandling i forbindelse med at give dækning og afvikle fordringer med en hurtig vurdering af tabet og en efterfølgende fremskyndet udbetaling til kunden.
(241)
Undersøgelsen viste også, at de foranstaltninger, der er truffet som følge af den finansielle krise i 2009, og som er forklaret i 840-planen og i 421-planen og senere i foranstaltningerne fra 2011 til fordel for strategiske vækstindustrier, gav de eksporterende producenter væsentlige fordele. Disse foranstaltninger øgede adgangen til forsikringer og reducerede yderligere den præmie, som Sinosure opkrævede, trods den vanskelige økonomiske situation og de stærkt øgede risici for Sinosure i arbejdet med forsikringer, og de afspejles fuldt ud i Sinosures forsikring til de eksporterende producenter. Navnlig viste undersøgelsen, at de betingelser og den præmie, der opkrævedes i de relevante år, der dækker UP, er stort set uændrede eller er blevet forbedret, trods stigningen i refusionskravene for misligholdelse, som Sinosure har udbetalt, og den betragteligt forværrede situation i solcellesektoren.
(242)
For at fastslå, om der forelå en fordel, undersøgte Kommissionen først, i hvilket omfang Sinosures præmier dækker udgifterne til kortsigtet eksportkreditforsikring. Sinosure fremsatte en påstand på grundlag af punkt j) i WTO-aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger, som betragter levering af eksportkreditforsikringsordninger til præmiesatser, som er utilstrækkelige til på lang sigt at dække omkostninger og tab ved gennemførelsen at sådanne ordninger, som et »forbudt« eksportsubsidie i henhold til aftalens artikel 3, stk. 1, litra a). I sin besvarelse af spørgeskemaet henviste Sinosure blot til overskud og tab i løbet af de sidste fem år og konkluderede, at da det generelt havde overskud i denne periode, udgjorde kortfristet eksportkreditforsikring til de eksporterende producenter ikke et subsidie i henhold til WTO's subsidieaftale. Som forklaret ovenfor (se betragtning 221 og 222) opfordrede Kommissionen Sinosure til at levere specifikke oplysninger og dokumentation vedrørende den langsigtede rentabilitet af virksomhedens eksportkreditforsikringsvirksomhed, herunder præmieindtægter og driftsomkostninger samt tab ved gennemførelsen af ordningen i overensstemmelse med WTO's subsidieaftale. Sinosure undlod imidlertid at fremlægge de dokumenter og oplysninger, der blev anmodet om under kontrolbesøget, og insisterede på, at de overordnede rentabilitetstal fremgik af de reviderede årsregnskaber.
(243)
Kommissionen bemærker, at selv hvis den blot forlod sig på Sinosures årsrapporter uden at kunne verificere tallene og de elementer, der er indeholdt i disse rapporter, ville den ikke være i stand til at konkludere, om Sinosure har opnået langsigtet fortjeneste på sin eksportkreditforsikringsvirksomhed, som svarer til »ordningen« i punkt j). Sinosure udfører en række aktiviteter i tilknytning til eksportkreditforsikring, og de tal og data, der fremgår af årsrapporten, er konsoliderede data for alle disse aktiviteter, og der findes ikke nogen præcis fordeling af hver enkelt af disse aktiviteter. I nogle af årsrapporterne (men ikke den nylige) ser det ud til, at den kortfristede eksportkreditforsikring er langt den vigtigste aktivitet for Sinosure, men der gives ingen nøjagtige procentsatser. Da Sinosure nægtede at fremlægge de ønskede oplysninger og beviser, udelukkende hvad angår sidstnævnte aktiviteter, der er nødvendige for at foretage en analyse af »ordningen« under punkt j) i bilag 1 til subsidieaftalen, er Kommissionen nødt til at basere sine undersøgelsesresultater på de foreliggende oplysninger.
(244)
Kommissionen bemærker indledningsvis, at ifølge artikel 11 i Sinosures vedtægter, opererer virksomheden på breakeven-niveau. Med andre ord søger Sinosure ifølge vedtægten ikke at maksimere sin fortjeneste, men sigter kun mod breakeven i overensstemmelse med dens funktion som det eneste officielle eksportkreditforsikringsselskab i Kina. Som forklaret ovenfor har oplysningerne i sagen vist, at de retlige og politiske rammer, inden for hvilke Sinosure driver virksomhed, kræver, at Sinosure gennemfører de statslige politikker og planer i medfør af sine offentlige politiske beføjelser. Blandt de udvalgte brancher og virksomheder, der får specifik støtte fra staten, har de eksporterende producenter haft fuld adgang til eksportkreditforsikring gennem Sinosure til præferencesats selv i kølvandet på den globale krise i 2009, og selv da solcellesektoren oplevede en hidtil uset krise, også i UP. Sinosure giver dermed solcellesektoren ubegrænset adgang til forsikringer, og den ekstremt lave forsikringspræmie afspejler ikke de faktiske risici i forbindelse med forsikring af eksporten i denne sektor. På grundlag af alle de foreliggende oplysninger i sagen kan det allerede nu konkluderes, at det ikke kan udelukkes, at de præmier, der opkræves af Sinosure, sandsynligvis er utilstrækkelige til at dække de langsigtede aktiviteter, og faktisk forekommer dette sandsynligt.
(245)
Da Sinosure ikke samarbejdede, tog Kommissionen supplerende oplysninger i betragtning til støtte for denne konklusion. Offentligt tilgængelige oplysninger viser klart, at Sinosure i realiteten allerede opererer i en situation med langvarige driftstab (77). Kommissionen analyserede også de relevante tal i resultatopgørelsen i Sinosures årsrapporter for perioden 2006 til 2011, som Sinosure indsendte for at begrunde de rentabilitetstal, der var angivet i spørgeskemabesvarelsen. Disse tal viser, at Sinosure medtog et betydeligt langsigtet driftstab fra den kombinerede forsikringsvirksomhed, som udelukker formueindkomst og andre indtægter. Mere specifikt udbetalte Sinosure forsikringsbeløb i hvert enkelt år mellem 2006 og 2011 (med undtagelse af 2010), der allerede (næsten) svarer til eller (langt) overstiger Sinosures indtjente nettopræmier. Hvis driftsomkostningerne og provisionsudgifterne også fratrækkes nettopræmierne, opstår der et endnu større tab. Tallene viser, at driftsunderskuddet på forsikringsvirksomheden er betydeligt i den samlede periode, til trods for den beskedne fortjeneste i 2010. Det fremgår af årsrapporterne, at de største bidragsydere til Sinosures samlede indtægter er investeringsafkast og andre indtægter, som ikke er relevante for at vurdere en eksportkreditforsikringsordnings bæredygtighed. Da kortfristet eksportkreditforsikring udgør broderparten af Sinosures aktiviteter, konkluderes det i mangel af beviser på det modsatte, at Sinosure led omfattende langsigtede tab som følge af eksportkreditforsikringsordningen.
Da Sinosure har tab på sin eksportkreditforsikringsordning, kan eksistensen af en fordel bestemmes ved at sammenligne de præmier, der betales af de eksporterende producenter, med dem, der er tilgængelige på markedet. Sinosure er det eneste officielle eksportkreditforsikringsselskab og har derfor fuld kontrol over hjemmemarkedet. I mangel af et sammenligningsgrundlag i Kina for sådanne instrumenter, og da det finansielle marked i Kina fordrejes af statslig indgriben, er det rimeligt at anvende en reference uden for Kina, dvs. præmier i en normal markedssituation. På dette grundlag, som beskrevet i afsnittet nedenfor om beregning af subsidiebeløbet, ligger præmierne under markedsniveauet, og der opnås en fordel.
(246)
Ovennævnte subsidier er betinget af eksportresultater, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 4, litra a), da de ikke kan opnås uden eksport. Desuden er de også specifikke i henhold til grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a), idet adgangen er begrænset til visse virksomheder. Solceller og moduler opregnes udtrykkeligt i fortegnelsen fra 2006 over produkter med højteknologi og ny teknologi, hvilket er en forudsætning for at opnå den præferencebehandling, der er fastsat i bekendtgørelsen fra 2004. Dertil kommer, at et af Sinosures vigtigste mål er at gennemføre de nationale politikker og planer, herunder den 12. femårsplan for solcellesektoren. 840-planen og 421-planen omfatter også fordele for solcellesektoren og ganske få andre sektorer, der er fremhævet i disse planer (jf. betragtning 232 og 233). Solcellesektoren betragtes desuden som en af de tilskyndede industrier i henhold til beslutning nr. 40 og andre planlægningsdokumenter og love (jf. betragtning 207 og 208). Denne industri falder også ind under kategorien af de »strategiske industrier og vækstindustrier«, der nyder en række fordele i henhold til regeringens politik (se betragtning 102). De fleste eksporterende producenter har også formel status som virksomheder med højteknologi og ny teknologi, hvilket giver dem en række fordele på grund af regeringens gunstige politik.
(247)
Det er derfor klart, at de fordele, som blev indrømmet af Sinosure eller de lokale myndigheder i form af refusion af en del af forsikringspræmien, ikke er tilgængelige for alle industrielle sektorer og alle virksomheder, men er begrænset til de sektorer og virksomheder, som specifikt opfylder betingelserne i de relevante offentlige støttepolitikker og deres underliggende dokumenter. Kommissionen konkluderer, at de fordele, der er indrømmet af Sinosure og/eller af de lokale myndigheder til producenterne af den pågældende vare, er specifikke som omhandlet i grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a). Da der ikke var bevis for, at subsidiet er baseret på objektive kriterier eller betingelser, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra b), er fordelen også specifik, hvad dette aspekt angår.
f) Konklusion
(248)
Undersøgelsen viste, at seks grupper af eksporterende producenter i stikprøven havde fordel af eksportkreditforsikring fra Sinosure i undersøgelsesperioden.
(249)
Sinosures levering af eksportkreditforsikring til solcelleindustrien betragtes som subsidiering, i det omfang præmierne ligger under markedspriserne.
(250)
Da der er tale om et finansielt bidrag, en fordel for de eksporterende producenter og specificitet, bør denne subsidiering betragtes som udligningsberettiget.
g) Beregning af subsidiebeløbet
(251)
Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtagerne havde opnået i UP. Beregningen af fordelen svarer til situationen med lånegarantier. I henhold til grundforordningens artikel 6, litra c), anses fordelen for modtagerne at være forskellen mellem det præmiebeløb, som virksomhederne betaler for Sinosures kortsigtede forsikring, og det præmiebeløb, som den pågældende virksomhed måtte betale for en tilsvarende eksportkreditforsikring, som den ville kunne opnå på markedet.
(252)
Da Sinosures kortfristede eksportkreditforsikring er et resultat af regeringens politiske mål, og da Sinosure befinder sig i en monopolsituation på hjemmemarkedet i sin funktion som det eneste officielle eksportkreditforsikringsselskab, er der blevet beregnet en passende markedsreference ud fra metoden nedenfor. Som følge af den kinesiske regerings og Sinosures manglende samarbejdsvilje har Kommissionen endvidere måttet gøre brug af de foreliggende faktiske oplysninger for at beregne en egnet markedspræmie for den forsikring, der blev indrømmet producenterne af solcellemoduler.
(253)
Kommissionen er af den opfattelse, at den mest hensigtsmæssige markedsreference, for hvilken der foreligger tilgængelige oplysninger, er præmiesatserne fra Export-Import Bank (»Ex-Im Bank«) i USA. Ifølge de offentligt tilgængelige oplysninger (78) er Ex-Im Bank den amerikanske forbundsregerings officielle eksportkreditforsikringsselskab og er selvfinansierende. Ex-Im Banks aktiviteter omfatter eksportkreditforsikringer og andre aktiviteter som f.eks. driftskapitalgarantier og lånegarantier (finansiering for køber). Bankens opgave er at skabe og støtte amerikanske job ved at støtte amerikansk eksport til internationale købere. Ex-Im Bank optræder som en offentlig bank for den amerikanske kongres. Der findes således en række lighedspunkter med Sinosure, og banken betragtes som en passende referenceinstitution.
(254)
Referencepræmien er beregnet på grundlag af de faktiske gebyrer, der opkræves for eksport til OECD-lande for policer, der dækker den fulde omsætning, med 90 % dækning af det forsikrede beløb og en varighed på 120 dage. Den faktiske præmie er medianen for de fem forskellige kategorier af udenlandske købere, afhængigt af deres solvens og risiko for misligholdelse. Dette svarer til den nærmeste reference for beregning af den præmie, som producenterne af den pågældende vare ville skulle betale på markedet.
(255)
Fordelen blev beregnet ved anvendelse af oplysninger fra den kinesiske regering og tager hensyn til de beløb, der forsikres af Sinosure, og de gebyrer, der er betalt i UP for denne form for forsikring. De oplysninger, der var afgivet af de samarbejdsvillige virksomheder til Sinosure, blev ikke anvendt, da det stod klart, at den kinesiske regerings oplysninger var mere fyldestgørende (f.eks. indberettede ikke alle virksomheder deres Sinosure-police i spørgeskemaet eller oplyste herom under kontrolbesøget).
(256)
Med hensyn til de lokale myndigheders refusion af en del af forsikringspræmien beregnes fordelen som omfanget af rabatter og tilskud, der blev indrømmet de stikprøveudvalgte virksomheder i UP.
(257)
Den subsidiesats, der blev fastsat i undersøgelsesperioden for de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med denne ordning, er på:
Eksportgarantier og forsikringer
Virksomhed/gruppe
Subsidiesats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,58 %
Yingli Green Energy Holding Company og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,95 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. Solar Group og dennes forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,71 %
JingAo Group og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,50 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,39 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,63 %
Jinko Solar Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
3.4.1.5. Fordele, som ydes gennem adgang til offshore-holdingselskaber og regeringens tilbagebetaling af lån
(258)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.2. Tilskudsordninger
3.4.2.1. Export product research development fund
(259)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.2.2. Subsidier til udvikling af »Famous brands« og programmet »China World Top Brands«
(260)
Kommissionen konstaterede, at enkelte eksporterende producenter i stikprøven opnåede fordele af disse ordninger i UP. På grund af det ringe omfang af ydelser og fordele og deres ubetydelige indvirkning på subsidiemargenen, fandt Kommissionen det ikke nødvendigt at analysere, om ordningerne var udligningsberettigede.
3.4.2.3. Funds for outward expansion of industries i Guandong-provinsen
(261)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.2.4. Golden Sun-demonstrationsprogrammet.
a) Indledning
(262)
Det blev påstået i klagen, at producenterne af den pågældende vare har modtaget støtte under Golden Sun-demonstrationsprogrammet (»Golden Sun-ordningen«), som blev iværksat af den kinesiske regering i juli 2009. Klagen indeholdt umiddelbare beviser for, at fire af eksportørerne i stikprøven havde modtaget direkte subsidier for den pågældende vare under dette program. Det fremgik endvidere, at en af de stikprøveudvalgte eksportører i 2011 var blevet valgt som leverandør af den pågældende vare for 70 % af den samlede kapacitet installeret af projektledere (dvs. virksomheder, der producerer og sælger elektricitet produceret med solcelleanlæg). Klagen indeholdt også oplysninger, der antydede, at Golden Sun-finansieringen ikke tildeltes efter gennemsigtige og konkurrencebaserede regler til projektledere.
b) Manglende samarbejdsvilje og brug af de foreliggende oplysninger
(263)
Kommissionen anmodede om oplysninger om Golden Sun-ordningen i spørgeskemaet, i mangelskrivelsen og under kontrolbesøget hos den kinesiske regering, men regeringen undlod at fremlægge disse oplysninger, som nærmere anført i betragtning 104 og 105.
(264)
Hvad angår de oplysninger, der blev anmodet om i spørgeskemaet og mangelskrivelsen, har den kinesiske regering vedvarende fastholdt, at denne tilskudsordning ikke er beregnet til producenterne af den pågældende vare. Som følge heraf har den kinesiske regering undladt at afgive svar på en række spørgsmål vedrørende ordningen og fordelene for producenterne af den pågældende vare ved at besvare »ikke relevant«. Den kinesiske regering har også undladt at indsende alle relevante love, forskrifter, administrative retningslinjer og andre retsakter, som der blev anmodet om i spørgeskemaet, og indgav således kun det vigtigste retlige grundlag.
(265)
Ved starten af kontrolbesøget vedrørende Golden Sun-ordningen anmodede Kommissionen den kinesiske regering om at fremlægge alle bilagene til det allerede indsendte retsgrundlag, og spurgte, om regeringen havde til hensigt at forelægge supplerende officielle dokumenter om ordningen. Den kinesiske regering fremlagde de ønskede bilag, men svarede, at den ikke agtede at fremlægge eventuelle supplerende dokumenter. Kommissionen viste derefter den kinesiske regering et budget over de konkrete finansierede projekter og tilsvarende beløb, der ydes under denne ordning, som er udstedt af finansministeriet (»MOF«), og som var blevet indsendt af de samarbejdsvillige eksportører (MOF dokument nr. 965 [2010] af 2. december 2010). Tillæggene til dette dokument viste, at en af de stikprøveudvalgte eksportører modtog omfattende støtte fra Golden Sun til sine egne projekter og også i sin egenskab af leverandør af støtteberettiget udstyr til en række projekter, der blev finansieret under Golden Sun-ordningen. Repræsentanterne fra finansministeriet var under kontrolbesøget bekendt med dokumentet, og Kommissionen anmodede dem om at indsende alle tilsvarende budgetdokumenter fra finansministeriet for gennemførelsesperioden for Golden Sun-ordningen. Selv om finansministeriets repræsentanter erklærede sig principielt rede til at udlevere disse dokumenter, forelagde de dem aldrig for Kommissionen.
(266)
Kommissionen viste også handelsministeriet de budgetdokumenter vedrørende Golden Sun-ordningen, som var udstedt af en provinsiel afdeling af finansministeriet og en kommune, og som en af de samarbejdsvillige eksportører havde indsendt, og anmodede den kinesiske regering om at indsende relevante lignende dokumenter (dvs. udstedt af provinser og kommuner) om ordningen. Den kinesiske regering svarede, at den ikke var i besiddelse af disse dokumenter, eftersom de vedrørte provinser og/eller kommuner, og kunne derfor ikke indgive dem.
(267)
Ved brev af 3. juni 2013 gentog den kinesiske regering sin påstand om, at Golden Sun-ordningen ikke er beregnet til producenter af den pågældende vare, og præciserede, at selv om disse producenter kan have haft fordel af denne ordning, var det i deres egenskab af projektledere for elværker og ikke som producenter af solceller, da kun projektledere kan modtage støtte under denne ordning. Det påstås også i brevet, at Kommissionen kun anmodede om tre specifikt nævnte dokumenter, som blev fremlagt af den kinesiske regering. Dette er ikke korrekt, da Kommissionen under kontrolbesøget anmodede om specifikke budgetdokumenter fra finansministeriet (hvilket også udtrykkeligt fremgår af Kommissionens brev af 23. maj 2013) og fra de lokale myndigheder, hvor de eksporterende producenter havde hjemsted (med henvisning til specifikke dokumenter, som de eksporterende producenter fremlagde), som den kinesiske regering besluttede ikke at fremlægge.
(268)
Kommissionen anmodede også om specifikke oplysninger vedrørende Golden Sun-udbetalinger, som en samarbejdsvillig eksportør havde modtaget, hvor denne eksportør havde leveret den pågældende vare og modtog direkte betalinger fra regeringen. Den kinesiske regering var igen ikke i stand til at forklare situationen og fremlægge yderligere oplysninger under kontrolbesøget og kontaktede blot virksomhedens juridiske rådgiver, som angiveligt havde forklaret, at situationen var blevet afklaret med Kommissionens tjenestemænd under kontrolbesøget, hvilket ikke helt var tilfældet. Yderligere oplysninger om situationen fremgår af betragtning 276-278. Undersøgelsen fastslog, jf. forklaringerne i betragtning 275-278, at de samarbejdsvillige producenter i stikprøven faktisk direkte og indirekte har nydt godt af tilskud under Golden Sun-ordningen, herunder specielt til levering af den pågældende vare. Den kinesiske regerings holdning, i henhold til hvilken denne ordning ikke er til fordel for produktionen af den pågældende vare, er indiskutabelt blevet modsagt af beviser og oplysninger, der er blevet verificeret som led i undersøgelsen.
(269)
Som følge af den kinesiske regerings manglende samarbejdsvilje var Kommissionen ikke i stand til at kontrollere en række vigtige aspekter af Golden Sun-ordningen og de faktiske fordele for producenterne af den pågældende vare. Dertil kommer, at den kinesiske regering ikke fremlagde alle relevante dokumenter, herunder regnskabsdokumenter for Golden Sun-bevillinger udstedt af finansministeriet for de år, hvor ordningen gennemføres. Derfor er nogle af konklusionerne i overensstemmelse med grundforordningens artikel 28 baseret på de bedste foreliggende oplysninger.
c) Retsgrundlag
(270)
De vigtigste retsgrundlag er Notice concerning the Implementation of the Golden Sun Demonstration Programme af 16. juli 2009 og bilaget hertil, Golden Sun Demonstration programme Interim Measures for Financial Assistance Fund Management, dokument CaiJian nr. 397 [2009] udstedt af finansministeriet, ministeriet for videnskab, og den nationale energistyrelse; Circular regarding the Successful implementation to Assignments to The Golden Sun Demonstration Programme, dokument nr. 718 [2009]; Circular regarding the Successful Fulfilment of the Golden Sun Demonstration Programme 2010, dokument nr. 622 [2010]; Circular on Instructions on Finance Subsidy Budget Indexes for Construction Costs to The Golden Sun Demonstration Programmes 2010, dokument nr. 965 [2010] af 2. december 2010 udstedt af finansministeriet; Circular with respect to Distribution of the Budgetary Target for the Fiscal Subsidy Appropriated for The Golden Sun Programmes 2011, JCJ dokument nr. 336 af 1. september 2011 udstedt af Hebei Department of Finance; Circular with respect to Distribution of the Budgetary Target for the Fiscal Subsidy Appropriated for The Golden Sun Programmes 2011, HCJ dokument nr. 135 af 8. november 2011 udstedt af Hengshui Municipal Finance Bureau.
d) Resultaterne af undersøgelsen
(271)
Golden Sun-ordningen blev etableret i 2009 for at fremme den teknologiske udvikling og den planlagte udvikling i solcelleindustrien. De ansvarlige myndigheder for ordningen på centralt plan er finansministeriet, ministeriet for videnskab og den nationale energistyrelse. Bekendtgørelsen om gennemførelsen af Golden Sun-ordningen indeholder en række kriterier, som skal opfyldes for at være berettiget til støtte under denne ordning, herunder: a) at virksomhederne skal indgå i den lokale gennemførelsesplan for Golden Sun-demonstrationsprojekter, b) at virksomhederne har en installeret kapacitet på mindst 300 kWh, c) at projektet har en varighed på højst et år og en driftsperiode på mindst tyve år, d) at ejere af solcelleenergiprojekter har samlede aktiver på mindst 100 mio. RMB og en kapital på mindst 30 % af investeringsomkostningerne og e) at producenterne af integrerede systemer og det vigtigste udstyr til solcelleenergiprojekter skal udvælges via udbud. Støtteberettigede projekter kan modtage op til 50 % af de samlede investeringsomkostninger fra regeringen, mens dette loft hæves til 70 % for projektejere, der er bosat i afsidesliggende områder uden et etableret elforsyningsnet.
(272)
Med hensyn til proceduren skal virksomheder, der ønsker at modtage støtte under ordningen, indsende deres ansøgninger og dokumentation til den relevante myndighed. Myndighederne med ansvar for budgetter, teknologi og energi på provinsniveau, som er ansvarlige for ordningen, fremlægger en fælles sammenfattende rapport for finansministeriet, ministeriet for videnskab og den nationale energistyrelse, som gennemgår de regionale projekter vedrørende tekniske programmer, etableringsbetingelser, finansiering og alle andre aspekter. Efter endelig godkendelse fra regeringen fordeler finansministeriet midlerne direkte til projektejerne og opbevarer de relevante dokumenter vedrørende godkendelse og udbetalinger.
(273)
I praksis indsender projektledere ansøgninger om støtte til regeringen, når de har indgået en kontrakt med en eller flere leverandører af støtteberettiget solcelleudstyr (dvs. den pågældende vare). Ifølge den relevante lovgivning udvælges disse leverandører af støtteberettiget solcelleudstyr ved udbud. Den kinesiske regering har imidlertid ikke præciseret, hvordan den udvælger projektledere til de lokale gennemførelsesplaner for Golden Sun-demonstrationsprojekter, og hvordan disse projektledere dernæst udvælger leverandøren af det støtteberettigede solcelleudstyr. Den kinesiske regering og de interesserede parter har ikke bevist, at udvælgelsesproceduren er åben, gennemskuelig og ikkediskriminerende, idet de ikke har fremlagt den relevante dokumentation. Intet tyder på, at der er indkøbt udenlandsk solcelleudstyr. En væsentlig del af det støtteberettigede solcelleudstyr er blevet leveret af en enkelt samarbejdsvillig producent, som indgår i stikprøven. Ud fra de foreliggende faktiske oplysninger konkluderer institutionerne derfor, at Golden Sun-ordningen er blevet anvendt til at skabe kunstig efterspørgsel efter varer fra udvalgte kinesiske producenter af den pågældende vare. Hvis regeringen mener, at projektet er støtteberettiget, vil det modtage støtte.
(274)
Golden Sun-ordningen indrømmer et subsidie som omhandlet i grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i), og artikel 3, stk. 2, i form af en overførsel af midler fra den kinesiske regering, i form af støtte til producenter af den pågældende vare.
(275)
Undersøgelsen fastslog navnlig, at en række samarbejdsvillige producenter i stikprøven direkte har modtaget tilskud under Golden Sun-ordningen til anlæg af solkraftanlæg i deres virksomheder. Disse tilskud til de stikprøveudvalgte samarbejdsvillige producenter opvejer en del af de omkostninger, de ellers skulle afholde, og er derfor direkte knyttet til den pågældende vare.
(276)
Undersøgelsen har desuden vist, at de stikprøveudvalgte samarbejdsvillige producenter også har haft fordel af støtte under denne ordning med henblik på at levere den pågældende vare til ikke forretningsmæssigt forbundne projektledere. Navnlig blev det under kontrolbesøget konstateret, at mindst én samarbejdsvillig eksporterende producent havde modtaget et betydeligt engangsbeløb direkte fra den kinesiske regering for alle 40 projekter, der finansieres under Golden Sun-ordningen, og hvortil virksomheden havde leveret den pågældende vare. Den stikprøveudvalgte samarbejdsvillige eksporterende producent havde ikke indberettet dette beløb i sin spørgeskemabesvarelse. Finansministeriets cirkulære fra 2010 viste, at den samarbejdsvillige eksportør var blevet udvalgt til at levere den pågældende vare til en række ikke forretningsmæssigt forbundne projektledere både i den private og den offentlige sektor. Kommissionen forsøgte at indhente oplysninger fra den kinesiske regering med hensyn til den direkte udbetaling til de samarbejdsvillige, stikprøveudvalgte eksportører, da det specifikt fremgår af artikel 13 i Interim Measures om Golden Sun-ordningen i bekendtgørelsen fra 2009, at tilskuddene betales direkte til projektlederen (dvs. ikke til leverandøren af solcelleudstyret), og den kinesiske regering bekræftede udtrykkeligt dette element under kontrolbesøget. Som forklaret ovenfor var den kinesiske regering under kontrolbesøget ikke i stand til at forklare, hvorfor en stikprøveudvalgt eksportør havde modtaget direkte tilskud. Ved brev af 3. juni 2013 begrænsede den kinesiske regering sine bemærkninger til ét ud af 40 projekter ved blot at erklære, at der havde foreligget en finansiel aftale mellem projektlederen og den stikprøveudvalgte samarbejdsvillige eksporterende producent, idet virksomheden ikke havde tilstrækkelige midler til at betale den stikprøveudvalgte samarbejdsvillige producent, og de var derfor enige om, at støtten skulle udbetales direkte til den stikprøveudvalgte eksporterende producent. Denne udokumenterede og meget kortfattede forklaring vedrørte kun ét projekt, der omfatter den samarbejdsvillige eksportør i stikprøven, ud af de 40 projekter, der er opført i finansministeriets dokument, og er fuldstændig utilstrækkelig for Kommissionen til at afklare situationen.
(277)
Den stikprøveudvalgte samarbejdsvillige eksportør søgte i sit brev af 24. juni 2013 at begrunde, hvorfor den direkte betaling for de 40 pågældende projekter ikke var blevet indberettet, med at den udgjorde et »brugertilskud« til projektlederen og ikke til leverandøren. Denne eksportør bekræftede, at man havde modtaget den direkte engangssum i forbindelse med leverancer til de 40 projekter, der er opført i finansministeriets cirkulære, og tilføjede, at regeringen kan overføre midler direkte til leverandøren, og at formålet hermed er at sikre, at disse tilskud kun anvendes til de godkendte solcellesystemer og at lette kontrollen. Eksportøren fokuserede imidlertid sin besvarelse på et projekt, for hvilket der blev indsamlet dokumentation under kontrolbesøget, og ignorerede de øvrige 39 projekter, for hvilke virksomheden havde modtaget direkte støtte fra Golden Sun-ordningen. Skønt eksportøren beviste, at støtten til dette specifikke projekt var blevet bogført som et tilgodehavende og ikke som forudbetaling af offentlig støtte, blev der ikke fremlagt andre beviser om den faktiske gennemførelse, hverken af dette eller af de andre projekter, herunder om levering af den pågældende vare, som der var ydet støtte til. Eksportørens forklaring kastede heller ikke lys over den manglende sammenhæng mellem direkte udbetalinger af offentlig støtte og de relevante gennemførelsesregler, som er nævnt ovenfor, og som bestemmer, at beløbene normalt udbetales af den kinesiske regering til projektlederen og ikke til leverandøren af udstyret.
(278)
Kommissionen mener, at den kinesiske regerings forklaring vedrørende den finansielle aftale mellem den stikprøveudvalgte samarbejdsvillige eksportør og projektlederen ikke er overbevisende, da det virker underligt, at to private parter kan beslutte at tiltræde en ordning, der omfatter en handling foretaget af en regering (nemlig en direkte udbetaling fra regeringen til leverandøren, uanset artikel 13 i bekendtgørelsen fra 2009), uden at regeringen også er involveret og måske endog ikke var klar over det. Den kinesiske regering har undladt at fremlægge mere omfattende dokumentation og fremsætte bemærkninger til de direkte udbetalinger til leverandører og har besluttet at begrænse sit svar til kun 1 unavngivet projekt ud af de 40 projekter, der er gennemført af de samarbejdsvillige eksportører i stikprøven. Eksportørens forklaringer vedrører heller ikke regeringens bemærkninger om den vanskelige økonomiske situation hos lederen af et projekt, som den kinesiske regering ikke omtaler nærmere. Endvidere kan erklæringerne fra eksportøren om muligheden for en direkte udbetaling og de grundlæggende principper herfor ikke bekræftes af andre kilder eller af den kinesiske regering.
(279)
På baggrund af ovenstående begrænsede og modsigende bemærkninger fra den kinesiske regering og den stikprøveudvalgte samarbejdsvillige eksportør er det eneste fællestræk og den konklusion, der kan drages, at den kinesiske regerings direkte udbetaling af engangsbeløbet til den stikprøveudvalgte samarbejdsvillige eksportør var nødvendig for at sikre, at denne eksportør modtog betaling, da der var risiko for manglende betaling i forbindelse med projektlederens økonomiske vanskeligheder. Faktum er, at den stikprøveudvalgte samarbejdsvillige eksportør ikke var i stand til at forklare, hvordan den havde anvendt engangsbeløbet fra regeringen, om solcelleudstyret i sidste ende var blevet leveret til projektlederne og hvilken pris, om nogen, projektlederne havde betalt for udstyret. Da der ikke foreligger anden dokumentation i sagen eller dokumentation, som på anden måde er rimeligt tilgængelig for Kommissionen, konkluderes det derfor på grundlag af grundforordningens artikel 28, at den engangssum som den samarbejdsvillige eksportør modtog, udgør et direkte tilskud som omhandlet i grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i).
(280)
Kommissionen konkluderer desuden, at der med tilskuddet til leverandørerne af den pågældende vare, enten som projektledere eller ved angivelig levering af solcelleudstyr til ikke forretningsmæssigt forbundne projektledere, ydes en fordel i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 2. I deres egenskab af projektledere kan producenterne af den pågældende vare med tilskud fra Golden Sun-ordningen spare installationsomkostningerne til solenergianlæg i deres egen virksomhed. Når producenterne af den pågældende vare leverer solcelleudstyr til ikke forretningsmæssigt forbundne projektledere, beholder de tilskuddet fra Golden Sun-ordningen og behøver ikke faktisk at levere udstyret og/eller er beskyttet mod risikoen for manglende betaling fra de ikke forretningsmæssigt forbundne projektledere. I sidstnævnte tilfælde opnår producenterne af den pågældende vare en betaling, som de ellers ikke ville have modtaget fra den ikke forretningsmæssigt forbundne projektleder.
(281)
Denne subsidieordning er desuden specifik i henhold til grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a), idet den lovgivning, i henhold til hvilken den subsidieydende myndighed udøver sin virksomhed, begrænser adgangen til denne ordning til kun at omfatte visse projektledere, der opfylder en række kriterier i lovgivningen og mere specifikt til projektledere, der er involveret i solcellesektoren. Da hverken udvælgelsen af leverandøren af solcelleudstyret eller af projektlederne er baseret på åbne, gennemsigtige og ikkediskriminerende konkurrencebaserede procedurer, og da den kinesiske regering foretager direkte udbetalinger til leverandører af solcelleudstyr, er ordningen også specifik, da kun visse leverandører af solcelleudstyr faktisk kan få fordel heraf. Denne ordning opfylder ikke kravene om ikke-specificitet i grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra b), da betingelserne for støtteberettigelse og de faktiske kriterier for udvælgelse af virksomheder for at indgå i de lokale planer for gennemførelse af projekter og for de endelige projekter, der udvælges på grundlag af de forskellige tekniske og finansielle aspekter, ikke er objektiv og ikke finder automatisk anvendelse.
e) Konklusion
(282)
Golden Sun-ordningen er specifik subsidiering i form af tilskud. Det fremgår af undersøgelsen, at nogle af de samarbejdsvillige eksportører i stikprøven har nydt godt af disse subsidier.
f) Beregning af subsidiebeløbet
(283)
Den subsidiesats, der blev fastsat i undersøgelsesperioden for de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med denne ordning, er på:
Golden Sun-demonstrationsprogrammet
Virksomhed/gruppe
Subsidiesats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Yingli Green Energy Holding Company og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,24 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,09 %
JA Group
0,00 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,02 %
Jinko Solar Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,05 %
3.4.3. Ordninger for fritagelse for og nedsættelse af direkte skatter
3.4.3.1. »Two Free/Three Half«-programmet for virksomheder med udenlandsk kapital (FIE'er)
a) Indledning
(284)
Det blev påstået i klagen, at der findes særlig lovgivning fra 1991 om fremme af udenlandske investeringer i Kina gennem Foreign Invested Enterprise and Foreign Enterprise Income Tax Law (loven om beskatning af virksomheder med fremmed kapital og udenlandske indtægter) (»FIE-skatteloven«). Blandt fordelene for virksomheder med udenlandsk kapital (»FIE'er«) er der et subsidieprogram, der benævnes »to år gratis og tre år til 50 %«, som indeholder bestemmelser om en fuldstændig fritagelse for direkte skatter i de første to år, hvor en FIE er rentabel, og for halvdelen af den gældende indkomstskat i de følgende tre år.
(285)
Two free/three half-ordningen findes også i en anden variant for virksomheder, der anerkendes som virksomheder med ny teknologi og højteknologiske virksomheder, som er beliggende i visse udpegede områder. Fordelene ved denne variant af ordningen kan også anvendes efter 2013. Undersøgelsen viste, at en af de samarbejdsvillige eksportører (Yingli Hainan) har fordele under denne ordning, som startede i 2011 med fuldstændig skattefritagelse for årene 2011 og 2012 og 50 % skattenedsættelse i de følgende tre år.
(286)
Kommissionen efterprøvede denne ordning under kontrolbesøget hos den kinesiske regering. Den kinesiske regering fremlagde dog ingen oplysninger om denne variant af two free/three half-ordningen. Ved brev af 3. juni 2013 påstod den kinesiske regering, at denne ordning ikke fremgik af klagen og ikke er en erstatning for varianten af two free three/half-ordningen for FIE'er, som fremgik af klagen, og som gælder uden geografiske begrænsninger. Kommissionen noterer sig disse forklaringer fra den kinesiske regering og forstår, at denne skattemæssige ordning formelt er et separat program i forhold til two free three/half-ordningen for FIE'er. Men da fordelene ved denne ordning vil fortsætte efter det påståede udløb af FIE-ordningen, er strukturen, arten og virkningerne af dens fordele de samme som under ordningen for FIE'er, og da den er blevet indberettet af en af de samarbejdsvillige eksportører i stikprøven, mener Kommissionen, at den har en tæt sammenhæng med two free/three half-ordningen for FIE'er som en fortsættelse af den samme ordning, og at den bør udlignes. I denne henseende bemærker Kommissionen, at grundforordningens artikel 10, stk. 1, giver mulighed for en undersøgelse af eventuelle »påståede subsidier«, som blev identificeret af klageren, og henviser ikke til »påståede subsidieordninger«. Da begge ordninger i denne sag omfatter de samme subsidier, dvs. afkald på selskabsskat, er Kommissionen berettiget til at undersøge dem som et enkelt tilskud.
b) Retsgrundlag
(287)
Retsgrundlaget for denne ordning er artikel 8 i FIE Tax Law og artikel 72 i Implementation Rules of the Income tax Law of the People's Republic of China of Foreign-Invested Enterprises and Foreign Enterprises. Ifølge den kinesiske regering blev denne ordning afsluttet ved vedtagelsen den 16. marts 2007 af Enterprise Income Tax Law (»EIT-loven«) fra 2008 på det femte møde i den 10. nationale folkekongres i Folkerepublikken Kina, navnlig artikel 57 i EIT-loven med en udfasning af fordelene indtil udgangen af 2012.
(288)
Retsgrundlaget for den særlige two free/three half-ordning er dekret nr. 40 [2007] dvs. Notice of the State Council on the Implementation of Transitional Preferential Policies on Income Tax for High-tech Enterprise Set up in Special Economic Zone and Shanghai Pudong New District, baseret på artikel 57, stk. 3, i Kinas Enterprise Income Tax Law sammen med de administrative foranstaltninger til bestemmelse af virksomheder med højteknologi og ny teknologi.
c) Resultaterne af undersøgelsen
(289)
Kun produktive virksomheder med udenlandsk kapital, som forventes at operere i en periode på mindst ti år, er fritaget fra indkomstskat. Fritagelsen starter fra det år, hvor virksomheden begynder at give overskud, og gælder de to første år, hvorefter fritagelsen reduceres til 50 % af den gældende skattesats i de kommende tre år.
(290)
For den særlige variantordning skal de støtteberettigede virksomheder også have anerkendt status som virksomheder med ny teknologi og højteknologi med den specifikke administrative certificering, dvs. virksomheder med vigtig intellektuel ejendomsret, som også opfylder de betingelser, der er beskrevet i artikel 93 i gennemførelsesforordningerne for Kinas EIT-lovgivning.
(291)
Virksomheder, der ønsker at ansøge om denne ordning, skal indsende den årlige selvangivelse for selskabsskat samt tillæg og årsregnskaber til statens skatteadministration. Denne fremgangsmåde gælder også for den særlige variantordning.
(292)
Den kinesiske regering påstod, at denne ordning gradvis er blevet udfaset siden ikrafttrædelsen af EIT-lovgivningen i 2008, og at ordningens fordele kan anvendes indtil udgangen af 2012. Den kinesiske regering har også anført, at der ikke er kommet nogen efterfølger til programmet for FIE'er, og skatteligningen af FIE'er er nu den samme som for andre skattepligtige virksomheder. Kommissionen bemærker, at denne skatteordning har medført fordele i UP, da flere solcelleproducenter har nydt godt af ordningen i UP. Det kan endvidere ikke udelukkes, at fordelene stadig er til rådighed under denne ordning, eller at en tilsvarende erstatningsordning er til rådighed eller vil blive vedtaget i fremtiden. Som nævnt ovenfor fremgik det af undersøgelsen, at der også findes andre varianter af »two free/three half«-ordningen, som fortsat giver fordele til solcelleproducenter. Det blev derfor konkluderet, at denne ordning stadig er udligningsberettiget.
(293)
Den særlige variantordning blev benyttet af en af de samarbejdsvillige eksportører, nemlig Yingli Green Energy.
d) Konklusion
(294)
Denne ordning udgør et subsidie, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 3, stk. 2, i form af indtægter, som staten giver afkald på, hvilket giver de modtagende virksomheder en fordel.
(295)
Denne subsidieordning er specifik, jf. artikel 4, stk. 2, litra a), idet lovgivningen, ud fra hvilken de bevilgende myndigheder opererer, begrænser adgangen til denne ordning til kun at gælde visse virksomheder, som betegnes som virksomheder med udenlandsk kapital og som opfylder de specifikke kriterier i den relevante lovgivning.
(296)
I overensstemmelse hermed bør dette subsidie betragtes som udligningsberettiget.
(297)
Variantordningen bør betragtes som et subsidie i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 3, stk. 2, idet der gives afkald på offentlige indtægter, der ellers ville være indgået, hvilket har medført en fordel for modtagervirksomhederne.
(298)
Denne subsidieordning er specifik, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a), idet selve lovgivningen, ud fra hvilken de bevilgende myndigheder opererer, begrænsede adgangen til denne ordning til kun at gælde visse virksomheder og industrier, der er klassificeret som tilskyndede, som f.eks. solcelleindustrien. Ordningen er også specifik i henhold til artikel 4, stk. 3, da støtteberettigelsen er begrænset til bestemte områder.
(299)
I overensstemmelse hermed bør variantordningen betragtes som udligningsberettiget.
e) Beregning af subsidiebeløbet
(300)
Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtageren havde opnået i UP. Den fordel, som modtageren har opnået, betragtes som størrelsen af den samlede skat, der skal betales i henhold til normal skattesats, efter fradrag af det beløb, der blev betalt med den reducerede gunstige skattesats. De udlignede beløb er baseret på tallene i virksomhedernes selvangivelse for 2011. Da den reviderede selvangivelse for skatteåret 2012 ikke forelå for nogen af de samarbejdsvillige eksportører i stikprøven, er tallene for hele året skatteåret 2011 blevet taget i betragtning.
(301)
Dette subsidiebeløb (tæller) er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt over de samarbejdsvillige eksporterende producenters samlede omsætning i UP, da subsidiet ikke er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, producerede, eksporterede eller transporterede mængder.
(302)
Den subsidiesats, der blev fastsat i undersøgelsesperioden for de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med denne ordning, er på:
Two free/three half-ordningen
Virksomhed/gruppe
Subsidiesats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,31 %
Yingli Green Energy Holding Company og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,35 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
JingAo Group og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,47 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,00 %
Jinko Solar Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
1,03 %
3.4.3.2. Nedsættelse af indkomstskat for eksportorienterede virksomheder med udenlandsk kapital
(303)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.3.3. Indkomstskattefordele for FIE'er baseret på geografisk beliggenhed
(304)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.3.4. Skattelempelse for FIE'er, der køber kinesisk udstyr
(305)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.3.5. Skattefradrag for FoU gennemført af FIE'er
a) Indledning
(306)
Det blev i klagen påstået, at FIE'er er berettiget til skattemæssig særbehandling af deres FoU-aktiviteter gennem et fradrag på 150 % af deres udgifter, hvis disse blev forhøjet med 10 % i forhold til det foregående år.
(307)
Den kinesiske regering påstod, at denne ordning ophørte med vedtagelsen af EIT-lovgivningen i 2008, og at der ikke var nogen udfasningsperiode. Flere samarbejdsvillige eksportører i stikprøven berettede dog, at de har nydt godt af en lignende ordning under EIT-lovgivningen fra 2008, hvilket viser, at den præferentielle ordning med fradrag af FoU-omkostninger for FIE'er er blevet erstattet af en specifik ordning i 2008. Den kinesiske regering har ikke fremlagt yderligere oplysninger om skattefradraget på 150 % i sin besvarelse af spørgeskemaet eller i svaret på Kommissionens mangelskrivelse.
b) Retsgrundlag
(308)
Denne ordning er fastlagt i artikel 30, stk. 1, i EIT-lovgivningen og artikel 95 i Regulations on the Implementation of Enterprise Income Tax Law of the PRC (»EIT-gennemførelsesforordningen«) og Administrative Measures for the Determination of High and New Technology Enterprises (Guo Ke Fa Huo [2008] No. 172) og artikel 93 i EIT-gennemførelsesforordningen sammen med bekendtgørelsen fra den statslige skatteforvaltning vedrørende spørgsmål om Enterprises Income Tax Payment of High and New Technology Enterprises (Guo Shui Han [2008] No. 985).
(309)
I artikel 95 fastsættes det, at der indrømmes et yderligere fradrag på 50 % af FoU-udgifter, der er nævnt under punkt 1 i artikel 30 for sådanne udgifter til højteknologi og ny teknologi, således at de er omfattet af en afskrivning baseret på 150 % af omkostningerne til immaterielle aktiver.
c) Resultaterne af undersøgelsen
(310)
Som ovenfor bemærket fremlagde den kinesiske regering ingen relevante oplysninger om denne ordning i sine svar på spørgeskemaet og mangelskrivelsen. Denne ordning blev allerede udlignet i undersøgelsen vedrørende coated finpapir (79) og i undersøgelsen om stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale (80). De relevante lovbestemmelser viser rent faktisk, at denne ordning giver en fordel, som var begrænset til virksomheder, der anerkendes som virksomheder med højteknologi og ny teknologi. Disse virksomheder skal også afholde FoU-udgifter med henblik på at udvikle nye teknologier, nye produkter og nye håndværk. Støtteberettigede virksomheder kan yderligere fratrække 50 % af deres FoU-udgifter i deres skatteforpligtelser. Også udgifter fra immaterielle FoU-aktiver giver støtteberettigede virksomheder ret til et fradrag på 150 % af de faktiske omkostninger, som disse virksomheder har afholdt.
(311)
Undersøgelsen fastslog, at virksomheder, der er omfattet af denne ordning, skal indgive deres selvangivelse og de relevante bilag. Det faktiske beløb, som fordelen repræsenterer, er medtaget i både selvangivelsen og bilag V. Kun virksomheder, der har opnået det formelle certifikat, der anerkender dem som virksomheder med højteknologi og ny teknologi, er berettiget til denne ordning.
d) Konklusion
(312)
Denne ordning udgør et subsidie, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 3, stk. 2, i form af indtægter, som staten giver afkald på, hvilket giver de modtagende virksomheder en fordel.
(313)
Disse subsidier er specifikke, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a), da lovgivningen begrænser anvendelsen af denne ordning til kun at omfatte visse virksomheder, der formelt anerkendes som virksomheder med højteknologi og ny teknologi, og som afholder FoU-udgifter til at udvikle nye teknologier, nye produkter og nye håndværk.
(314)
I overensstemmelse hermed bør dette subsidie betragtes som udligningsberettiget.
e) Beregning af subsidiebeløbet
(315)
Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtagerne havde opnået i UP. Den fordel, som modtagerne har opnået, betragtes som størrelsen af den samlede skat, der skal betales i henhold til den normale skattesats, efter fradrag af det beløb, der blev betalt med den yderligere reduktion på 50 % af de faktiske udgifter til FoU for godkendte projekter. De udlignede beløb er baseret på tallene i virksomhedernes selvangivelse for 2011. Da den reviderede selvangivelse for skatteåret 2012 ikke forelå for nogen af de samarbejdsvillige eksportører i stikprøven, er tallene for hele året skatteåret 2011 blevet taget i betragtning.
(316)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, er dette subsidiebeløb (tæller) blevet fordelt på de samarbejdsvillige eksporterende producenters samlede omsætning i UP, fordi subsidiet ikke var betinget af eksportresultater og ikke blev ydet med henvisning til de fremstillede, producerede, eksporterede eller transporterede mængder.
(317)
Den subsidiesats, der blev fastsat i undersøgelsesperioden for de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med denne ordning, er på:
Skattefradrag for FoU
Virksomhed/gruppe
Subsidiesats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,10 %
Yingli Green Energy Holding Company og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,49 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
JingAo Group og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,02 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,29 %
Jinko Solar Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,33 %
3.4.3.6. Skattegodtgørelse for geninvestering af overskud fra FIE'er i eksportorienterede virksomheder
(318)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.3.7. Præferenceskat for FIE'er, der anerkendes som virksomheder med højteknologi eller ny teknologi
(319)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget fordele under denne ordning i UP, da virksomhederne havde fordel af den nye ordning, som erstattede denne præferencebehandling. De nærmere forhold er behandlet i punkt 3.4.4.8.
3.4.3.8. Skattenedsættelse for virksomheder med højteknologi og ny teknologi inden for bestemte projekter
a) Indledning
(320)
Denne ordning giver en virksomhed, der er anerkendt som en virksomhed med højteknologi eller ny teknologi, mulighed for at blive omfattet af en lavere indkomstskattesats på 15 % sammenlignet med den almindelige sats på 25 %. Denne ordning blev allerede fundet udligningsberettiget i undersøgelsen vedrørende coated finpapir og i undersøgelsen vedrørende stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale; den blev også fundet udligningsberettiget af de amerikanske myndigheder.
b) Retsgrundlag
(321)
Retsgrundlaget for denne ordning er artikel 28, stk. 2, i ETI-lovgivningen og Administrative Measures for the Determination of High and New Technology Enterprises (Guo Ke Fa Huo [2008] No. 172) og artikel 93 i EIT-gennemførelsesforordningen sammen med bekendtgørelsen fra den statslige skatteforvaltning vedrørende spørgsmål om Enterprises Income Tax Payment of High and New Technology Enterprises (Guo Shui Han [2008] No. 985).
c) Resultaterne af undersøgelsen
(322)
Denne ordning gælder for anerkendte virksomheder med højteknologi eller ny teknologi, der har brug for væsentlig støtte fra staten. Disse virksomheder har centrale uafhængige intellektuelle ejendomsrettigheder og skal opfylde en række krav: i) deres producenter er omfattet af varedækningen inden for højteknologiske områder med central statsstøtte, ii) de samlede udgifter til FoU skal udgøre en vis andel af de samlede salgsindtægter, iii) indtægter fra højteknologiske produkter og produkter med ny teknologi skal udgøre en vis andel af de samlede salgsindtægter, iv) det personale, der er beskæftiget med FoU skal udgøre en vis andel af det samlede personale og v) de øvrige forskrifter i administrative foranstaltninger for højteknologiske virksomheder og virksomheder med ny teknologi, er opfyldt.
(323)
De virksomheder, der er omfattet af denne ordning, skal indgive deres selvangivelse og de relevante bilag. Det faktiske beløb for ydelsen er medtaget i både selvangivelsen og bilag V.
d) Konklusion
(324)
I overensstemmelse hermed bør ordningen betragtes som et subsidie, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), og artikel 3, stk. 2, da der ydes et tilskud i form af, at regeringen giver afkald på offentlige indtægter, der ellers ville være indgået, hvilket har medført en fordel for modtagervirksomhederne. Denne ordning giver modtagerne en fordel svarende til størrelsen af skattegodtgørelsen, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 2.
(325)
Disse subsidier er specifikke, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a), da de er begrænset til virksomheder, der modtager certificering som virksomheder med højteknologi og ny teknologi, og som opfylder alle kravene i de administrative foranstaltninger fra 2008. Endvidere er der ikke i lovgivningen eller af den subsidieydende myndighed fastsat objektive kriterier for, hvem der er berettiget til ordningen, og berettigelsen til subsidier er ikke automatisk, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra b).
(326)
I overensstemmelse hermed bør dette subsidie betragtes som udligningsberettiget.
e) Beregning af subsidiebeløbet
(327)
Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtagerne havde opnået i UP. Den fordel, som modtagerne har opnået, betragtes som størrelsen af den samlede skat, der skal betales i henhold til den normale skattesats, efter fradrag af det beløb, der blev betalt med den reducerede gunstige skattesats. De udlignede beløb er baseret på tallene i virksomhedernes selvangivelse for 2011. Da den reviderede selvangivelse for skatteåret 2012 ikke forelå for nogen af de samarbejdsvillige eksportører i stikprøven, er tallene for hele året skatteåret 2011 blevet taget i betragtning.
(328)
Den subsidiesats, der blev fastsat i undersøgelsesperioden for de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med denne ordning, er på:
Skattenedsættelse for virksomheder med højteknologi og ny teknologi inden for bestemte projekter
Virksomhed/gruppe
Subsidiesats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,31 %
Yingli Green Energy Holding Company og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,42 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,35 %
JingAo Group og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,13 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,86 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,00 %
Jinko Solar Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
3.4.3.9. Favorabel indkomstbeskatning for virksomheder i den nordøstlige region
(329)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.3.10. Guangdong-provinsens skatteordninger
(330)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.4. Ordninger vedrørende indirekte skat og importtold
3.4.4.1. Momsfritagelse og nedsættelse af importtold for brug af importeret udstyr
a) Indledning
(331)
Denne ordning medfører fritagelse for moms og importtold til fordel for FIE'er eller nationale virksomheder ved import af vigtigt udstyr, som de bruger i deres produktion. For at få adgang til fritagelsen må udstyret ikke være opført på en liste over ikke-berettiget udstyr, og den ansøgende virksomhed skal indhente et certifikat som statstilskyndet projekt udstedt af de kinesiske myndigheder eller NDRC i overensstemmelse med den relevante lovgivning om investering, skat og told. Denne ordning blev udlignet i antisubsidieprocedurer vedrørende coated finpapir og stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale.
b) Retsgrundlag
(332)
Retsgrundlaget for denne ordning er Circular of the State Council on Adjusting Tax Policies on Imported Equipment, Guo Fa No. 37/1997, Notice of the Ministry of Finance, the General Administration of Customs and the State Administration of Taxation on the Adjustment of Certain Preferential Import Duty Policies, Announcement of the Ministry of Finance, the General Administration of Customs and the State Administration of Taxation [2008] No. 43, Notice of the NDRC on the relevant issues concerning the Handling of Confirmation letter on Domestic or Foreign-funded Projects encouraged to develop by the State, No. 316 2006 of 22 February 2006 og Catalogue on Non-duty-exemptible Articles of importation for either FIEs or domestic enterprises, 2008.
c) Resultaterne af undersøgelsen
(333)
Denne ordning betragtes som et tilskud i form af indtægter, som den kinesiske regering giver afkald på, i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), da FIE'er og andre subsidieberettigede nationale virksomheder var fritaget for moms og/eller andre skyldige afgifter. Den medfører derfor en fordel for de modtagende virksomheder, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 2. Ordningen er specifik, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a), da den lovgivning, i henhold til hvilken den subsidieydende myndighed udøver sin virksomhed, begrænser adgangen til virksomheder, der investerer i bestemte aktivitetskategorier, som er nærmere bestemt i lovgivningen, og som hører til den tilskyndede kategori eller den begrænsede kategori B i kataloget for vejledning af erhvervsgrene i udenlandske investeringer og teknologioverførsel, eller som er på linje med kataloget over vigtige erhvervsgrene, varer og teknologier, som fremmes af staten. Desuden er der ingen objektive kriterier til at begrænse støtteberettigelsen til denne ordning og ingen afgørende beviser, der giver anledning til at konkludere, at støtteberettigelsen er automatisk, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra b).
d) Beregning af subsidiebeløbet
(334)
Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtagerne havde opnået i UP. Den fordel, som modtagerne har opnået, betragtes som den fritagne moms og told for importeret udstyr. For at sikre, at det udligningsberettigede beløb kun dækkede UP, blev fordelen afskrevet over udstyrets levetid efter virksomhedens normale regnskabsprocedurer.
(335)
Den subsidiesats, der blev fastsat i undersøgelsesperioden for de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med denne ordning, er på:
Momsfritagelse og nedsættelse af importtold for brug af importeret udstyr
Virksomhed/gruppe
Subsidiesats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,24 %
Yingli Green Energy Holding Company og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,44 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,38 %
JingAo Group og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,35 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,78 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,07 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,63 %
Jinko Solar Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
3.4.4.2. Momsnedsættelse for FIE'er til køb af udstyr produceret i Kina
a) Indledning
(336)
Denne ordning åbner mulighed for en momsfritagelse for FIE'er ved køb af kinesisk udstyr. For at kunne drage nytte af fritagelsen, må udstyret ikke være opført på en liste over ikke-støtteberettiget udstyr, og udstyrets værdi må ikke overstige en bestemt tærskel. Denne ordning blev udlignet i antisubsidieprocedurerne vedrørende coated finpapir og stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale.
b) Retsgrundlag
(337)
Retsgrundlaget er Provisional Measures for the Administration of Tax Refunds for Purchases of Domestically-manufactured Equipment by FIEs, Trial Measures for Administration of Tax Rebate from the Purchase of Chinese-made Equipment for Foreign-invested Projects og Notice of the Ministry of Finance og the State Administration of Taxation on the Cancellation of the Rebate Policy for Domestic Equipment Purchased by Foreign-invested Enterprises.
c) Resultaterne af undersøgelsen
(338)
Den kinesiske regering påstod i sit svar på Kommissionens antisubsidiespørgeskema, at denne ordning ophørte den 1. januar 2009, og henviste til Circular of the Ministry of Finance and the State Administration of Taxation on the Discontinuation of the Rebate Policy on the Purchase of Domestically Manufactured Equipment by Foreign Investment Enterprises (CAISHUI{2008} No. 176). Men undersøgelsen havde vist, at adskillige eksporterende producenter i stikprøven opnåede fordel af denne ordning i undersøgelsesperioden. De pågældende eksportører i stikprøven fremsendte detaljerede oplysninger vedrørende denne ordning, herunder størrelsen af den fordel, der opnås. I betragtning heraf konkluderedes det, at den kinesiske regering ikke fremlagde præcise oplysninger om denne ordning, og situationen for nogle eksporterende producenter viser, at dette program stadig fortsætter.
(339)
Da den kinesiske regering ikke indsendte nogen de ønskede oplysninger, har Kommissionen baseret sig på de oplysninger, der blev afgivet af de eksporterende producenter i stikprøven.
(340)
Denne ordning betragtes som et tilskud i form af indtægter, som den kinesiske regering giver afkald på, i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), da FIE'er var fritaget for indbetaling af moms, som ville være skyldig, hvis det ikke var tilfældet. Det medfører derfor en fordel for de modtagende virksomheder, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 2. Ordningen er specifik, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a), da den lovgivning, i henhold til hvilken den subsidieydende myndighed udøver sin virksomhed, begrænser adgangen til FIE'er, som køber kinesisk udstyr og som hører til den tilskyndede kategori eller den begrænsede kategori B i kataloget for vejledning af erhvervsgrene i udenlandske investeringer og teknologioverførsel, eller som er på linje med kataloget over vigtige erhvervsgrene, varer og teknologier, som fremmes af staten. Desuden begrænser Trial Measures for Administration of Tax Rebate from the Purchase of Chinese-made Equipment for Foreign-invested Projects og Notice of the Ministry of Finance fordelene til FIE'er, der tilhører den tilskyndede kategori i Guiding Catalogue of foreign invested industries eller Catalogue of advantageous foreign-invested industries in the Central and Western regions in China. Desuden er der ingen objektive kriterier til at begrænse støtteberettigelsen til denne ordning og ingen afgørende beviser, der giver anledning til at konkludere, at støtteberettigelsen er automatisk, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra b). Dette subsidie er specifikt, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 4, litra b), idet skattegodtgørelsen er betinget af brugen af indenlandske frem for importerede varer.
d) Beregning af subsidiebeløbet
(341)
Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtagerne havde opnået i UP. Den fordel, som modtagerne har opnået, betragtes som den fritagne moms for indenlandsk udstyr. For at sikre, at det udligningsberettigede beløb kun dækkede UP blev fordelen afskrevet over udstyrets levetid i henhold til virksomhedens normale regnskabspraksis.
(342)
Den subsidiesats, der blev fastsat i undersøgelsesperioden for de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med denne ordning, er på:
Momsnedsættelse for FIE'er til køb af udstyr produceret i Kina
Virksomhed/gruppe
Subsidiesats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Yingli Green Energy Holding Company og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
JingAo Group og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,07 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,03 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,15 %
Jinko Solar Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,05 %
3.4.4.3. Fritagelse for moms og afgifter på køb af anlægsaktiver under »Foreign Trade Development«-ordningen
(343)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.5. Statslig levering af varer eller tjenesteydelser mod utilstrækkeligt vederlag
3.4.5.1. Statslig levering af polysilicium mod utilstrækkeligt vederlag
(344)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.5.2. Statslig levering af ekstruderet aluminium mod utilstrækkeligt vederlag
(345)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.5.3. Statslig levering af glas mod utilstrækkeligt vederlag
(346)
Undersøgelsen bekræftede, at virksomhederne i stikprøven ikke havde modtaget ydelser under denne ordning i UP.
3.4.5.4. Statslig levering af elektricitet
a) Indledning
(347)
Klageren påstod, at visse kinesiske producenter af polysilicium har draget fordel af billig elektricitet leveret mod utilstrækkeligt vederlag.
b) Resultaterne af undersøgelsen
(348)
Undersøgelsen viste, at mange af de eksporterende producenter i stikprøven havde en forretningsmæssigt forbundet producent af polysilicium inden for deres virksomhedsgruppe. Det blev konstateret, at en af de stikprøveudvalgte grupper af eksporterende producenter, nemlig LDK Solar, regelmæssigt har modtaget betydelige tilskud til elafgiften fra det finansielle kontor i Xin Yu Economic Zone. Selv om virksomheden i dette tilfælde ikke direkte har fået fordel af el til en lavere pris end den normale markedspris, resulterede de betydelige rabatter fra det finansielle kontor i Xin Yu Economic Zone i sidste ende i en situation, hvor virksomheden opnåede fordele af leveringen af billig elektricitet, som dermed er funktionelt identisk med statslig levering til priser under markedsniveau. Selv hvis rabatten betragtes som et tilskud, er foranstaltningen nært forbundet med klagerens påstand og er omfattet af undersøgelsen. Faktisk modtog den pågældende virksomhed i LDK-gruppen nærmest en fuldstændig tilbagebetaling af forfaldne elafgifter i UP.
(349)
LDK Solar-gruppen modtog gennem sin forretningsmæssigt forbundne producent af polysilicium et finansielt bidrag, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. iii), idet de lokale myndigheder indrømmede subsidier til elafgifter, eller som omhandlet i artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i). Dette er at betragte som et finansielt bidrag fra staten i form af levering af varer ud over almindelig infrastruktur, jf. grundforordningen. Alternativt er der tale om en direkte overførsel af midler.
(350)
LDK Solar opnåede en fordel, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 2, eftersom staten leverede elektricitet mod utilstrækkeligt vederlag. Det er blevet fastslået, at denne eksportør på grund af subsidier til energiafgiften reelt opnåede en lavere sats end den sats, der er alment tilgængelig. Direkte overførsel af midler giver en fordel, fordi det er et ikke-tilbagebetalingspligtigt tilskud, der ikke findes på markedet.
(351)
Subsidiet i form af levering af billig elektricitet ved hjælp af rabatter til en af producenterne i stikprøven er specifikt, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a), da subsidiet til elafgifter kun blevet udbetalt til LDK. Subsidiet er også regionalt specifikt for visse virksomheder i Xin Yu Economic Zone. LDK's og den kinesiske regerings manglende samarbejdsvilje i forbindelse med rapporteringen af disse subsidier har ført til, at ovennævnte afgørelser er blevet truffet på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger.
c) Beregning af subsidiebeløbet
(352)
Subsidiebeløbet var lig med det rabatbeløb, der dækker UP.
(353)
Den subsidiesats, der blev fastsat i undersøgelsesperioden for de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med denne ordning, er på:
Elektricitet til utilstrækkeligt vederlag
Virksomhed/gruppe
Subsidiesats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Yingli Green Energy Holding Company og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
JingAo Group og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
2,45 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,00 %
Jinko Solar Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,00 %
3.4.5.5. Indrømmelse af brugsrettigheder til jord mod utilstrækkeligt vederlag
a) Indledning
(354)
Klageren påstod, at de kinesiske producenter af den pågældende vare fik brugsretten til jord fra den kinesiske regering mod utilstrækkeligt vederlag, idet den nationale eller lokale regering ikke indrømmer rettighederne på markedsvilkår.
(355)
Den kinesiske regering hævdede, at der findes et standardiseret, regelbundet og konkurrencebaseret marked for jord, hvor brugsretten til jorden handles offentligt i overensstemmelse med lovgivningen for markedet for jord. Den kinesiske regering påstod også, at jord til industriel og kommerciel brug skal erhverves ved kompensation for brugsretten på det åbne marked ved udbud, auktioner og konkurrence og »uanset antallet af bud eller den oprindelige pris, er den pris, der oprindeligt blev betalt, repræsentativ for den markedspris, som bestemmes ved frit udbud og efterspørgsel på markedet«. Den kinesiske regering påstod desuden, at overførsel af brugsretten til jord via udbud, auktioner og notering ikke må omfatte begrænsninger, der påvirker en fair konkurrence.
(356)
Den kinesiske regering fremlagde ikke tal vedrørende de faktiske priser for brugsrettigheder til jord og de oprindelige jordpriser udarbejdet af regeringen. De oplysninger, som den kinesiske regering opgav vedrørende transaktioner af brugsrettigheder som krævet i spørgeskemaet, var ufuldstændige. Da regeringen korrigerede sin oprindelige besvarelse af spørgeskemaet under kontrolbesøget, blev det også bekræftet, at nogle af de indberettede transaktioner var underlagt en udbudsprocedure. Der forelå imidlertid ingen oplysninger om antallet af bud og forskellen mellem den oprindelige og den endelige pris, som der blev anmodet om i spørgeskemaet.
(357)
Under kontrolbesøget bad Kommissionen den kinesiske regering fremlægge dokumentation for påstandene om, at overførsler af brugsret til jord i Kina tildeles gennem budrunder eller auktioner. Det bemærkes, at ifølge artikel 11 i bestemmelserne om overdragelse af brugsretten til statsejet byggejord gennem udbud, auktioner og notering udsteder den ansvarlige statslige myndighed en offentlig bekendtgørelse, når udbud, auktioner og notering finder sted. På dette grundlag anmodede Kommissionen om alle offentlige meddelelser, som var underlagt disse procedurer, med henblik på at indsamle og efterprøve de oplysninger, der blev anmodet om i spørgeskemaet. Den kinesiske regering fremlagde ingen af disse meddelelser og hævdede, at »de ikke længere findes«. Kommissionen var derfor ikke i stand til at kontrollere oplysningerne om transaktioner vedrørende brugsrettigheder til jord for de eksporterende producenter i stikprøven.
(358)
Kommissionen underrettede den kinesiske regering om, at den havde til hensigt at anvende bestemmelserne i artikel 28 i forordning (EF) nr. 597/2009 med hensyn til denne subsidieordning, og da den kinesiske regering i sit svar på Kommissionens brev af 23. maj 2013 ikke gav en tilfredsstillende forklaring eller nye beviser vedrørende dette spørgsmål, måtte Kommissionen basere sine undersøgelsesresultater på de bedste foreliggende faktiske oplysninger, i dette tilfælde på oplysninger afgivet af de eksporterende producenter i stikprøven og andre offentligt tilgængelige oplysninger.
(359)
Kommissionen bad også den kinesiske regering fremlægge sine synspunkter om mulige referencer ud fra den antagelse, at der ikke findes nogen markedspris for jord i Kina. Selv om dette kun var en antagelse og på ingen måde var et resultat eller en konklusion på det tidspunkt, hvor spørgeskemaet blev sendt til den kinesiske regering, gav den kinesiske regering udtryk for det synspunkt, at formodningen var forkert, og anførte ingen konkrete oplysninger om mulige referencer. Den kinesiske regering meddelte kun, at »i det omfang, der skal anvendes en benchmark, bør det være de priser, som de kinesiske virksomheder, som ikke er begunstigede, skal betale for tilsvarende jord«. Da den kinesiske regering ikke oplyste, hvilke industrier, der ikke er »begunstigede« og heller ikke fremlagde oplysninger om de priser, som disse industrier betaler for industriel jord i Kina, var Kommissionen ikke i stand til at vurdere, om de udgør en egnet reference. I denne forbindelse bemærkes det, at Kommissionen i de tidligere undersøgelser vedrørende coated finpapir og stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale fandt, at denne indrømmelse af brugsrettigheder til jord til disse industrier heller ikke overholder markedsprincipperne.
b) Retsgrundlag
(360)
Levering af brugsrettigheder i Kina hører under Land Administration Law i Folkerepublikken Kina.
c) Resultaterne af undersøgelsen
(361)
Al jord er ifølge artikel 2 i Land Administration Law statsejet, idet jord ifølge den kinesiske forfatning og relevante lovbestemmelser tilhører befolkningen i Folkerepublikken Kina. Jord kan ikke sælges, men rettighederne til brug af jorden kan tildeles i henhold til lovgivningen. De statslige myndigheder kan tildele sådanne rettigheder gennem offentlige budrunder eller ved auktion.
(362)
De samarbejdsvillige eksporterende producenter har indberettet oplysninger om den jord, de råder over, samt de fleste af de relevante kontrakter/certifikater vedrørende brugsretten til jord, men den kinesiske regering har kun fremsendt meget begrænsede oplysninger om priserne på rettigheder til brug af jord.
(363)
Som nævnt ovenfor hævdede den kinesiske regering, at rettighederne til brug af jord i Kina tildeles gennem budrunder eller auktioner. Dette fremgår også af artikel 137 i Folkerepublikken Kinas lov om fast ejendom.
(364)
Det blev dog konstateret, at dette system, som den kinesiske regering beskriver, ikke altid fungerer sådan i praksis. Under kontrolbesøget hos de stikprøveudvalgte eksporterende producenter indhentede Kommissionen visse meddelelser fra de relevante myndigheder vedrørende overførsel af brugsrettigheder til jord. Mens en meddelelse specifikt begrænser de potentielle købere af brugsrettigheder til jord til solcelleindustrien (81), fastsætter en anden grænser for den pris, der oprindeligt blev fastsat af myndighederne, og giver ikke markedet mulighed for selv at bestemme prisen (82). Selve auktionen blev ikke anset for at skabe reel konkurrence, da kun en virksomhed i mange af de eksempler, der blev gennemgået under kontrolbesøget hos de eksporterende producenter, afgav bud (kun den stikprøveudvalgte solcelleproducent), og deres åbningsbud (den værdi, der var fastsat af det lokale Land Bureau) udgjorde derfor den endelige pris pr. kvadratmeter.
(365)
Ovennævnte beviser er i modstrid med den kinesiske regerings påstande om, at de priser, der blev betalt for brugsrettigheder til jord i Kina, er repræsentative for den markedspris, som bestemmes på det frie marked ved udbud og efterspørgsel, og at overdragelse af brugsrettigheder via udbud eller auktioner ikke må omfatte begrænsninger, der påvirker en fair konkurrence. Det blev også konstateret, at nogle af de eksporterende producenter i stikprøven har modtaget tilbagebetalinger fra lokale myndigheder som kompensation for de (allerede lave) priser, de skal betale for brugsrettigheder til jord.
(366)
Ud over de lave priser modtog nogle af de stikprøveudvalgte eksporterende producenter andre midler forbundet med køb af brugsrettigheder til jord, som forringede den faktiske pris, der blev betalt for brugsrettigheder til jord endnu mere.
(367)
Resultaterne af proceduren bekræfter, at situationen vedrørende salg og køb af jord i Kina er uklar og ugennemsigtig, og at priserne ofte fastsættes vilkårligt af myndighederne. Myndighederne fastsætter priserne i henhold til vurderingssystemet for jord i byområder, hvor det kræves, at de blandt andre kriterier også skal tage hensyn til industripolitikken ved prissætning af industrigrunde (83).
(368)
Uafhængige offentligt tilgængelige oplysninger viser også, at jord i Kina stilles til rådighed til priser, der ligger under de normale markedspriser (84).
d) Konklusion
(369)
I overensstemmelse hermed bør den kinesiske regerings indrømmelse af brugsrettigheder til jord betragtes som et subsidie, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. iii), og artikel 3, stk. 2, idet der indrømmes goder, som har medført en fordel for modtagervirksomhederne. Som forklaret i betragtning 364-367 ovenfor findes der ikke noget fungerende marked for jord i Kina, og brugen af en ekstern reference (jf. betragtning 372) viser, at det beløb, som de stikprøveudvalgte eksportører har betalt for brugsretten til jord, ligger et godt stykke under den normale markedspris. Desuden udgør de lokale myndigheders tilbagebetalinger en direkte overførsel af midler, som medfører en fordel, idet de er ikke-tilbagebetalingspligtige tilskud, som ikke findes på markedet. Subsidiet er specifikt, jf. grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra a) og c), eftersom den præferentielle adgang til industrijord er begrænset til virksomheder, der tilhører visse industrier, i dette tilfælde solcelleindustrien, og kun bestemte transaktioner var omfattet af en udbudsprocedure, priserne blev ofte fastsat af myndighederne, og regeringens praksis på dette område var uklar og ugennemsigtig. Situationen vedrørende jord i Kina er også behandlet i et arbejdsdokument fra IMF, som bekræfter, at indrømmelse af brugsrettigheder til jord til kinesiske virksomheder ikke overholder markedsvilkårene (85).
(370)
Subsidiet betragtes derfor som udligningsberettiget.
e) Beregning af subsidiebeløbet
(371)
Det blev konkluderet, at situationen i Kina med hensyn til brugsrettigheder til jord ikke er markedsbaseret, og at der tilsyneladende ikke findes nogen private referencer overhovedet i Kina. En justering for omkostninger eller priser i Kina er derfor ikke mulig. Det konkluderes under disse omstændigheder, at der ikke findes et marked i Kina, og at brugen af en ekstern reference, jf. grundforordningens artikel 6, litra d), nr. ii), til at måle fordelens omfang er berettiget. Eftersom den kinesiske regering ikke var samarbejdsvillig og ikke fremsatte nogen forslag til en ekstern reference, måtte Kommissionen anvende de tilgængelige oplysninger for at fastlægge en hensigtsmæssig ekstern reference. I den forbindelse anså man det for hensigtsmæssigt at anvende oplysninger om det særskilte toldområde Taiwan som en hensigtsmæssig reference. Disse oplysninger blev også anvendt i undersøgelser vedrørende coated finpapir og stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale.
(372)
Kommissionen er af den opfattelse, at jordpriserne i Taiwan udgør det bedste referencealternativ for de områder i Kina, hvor de samarbejdsvillige eksporterende producenter er beliggende. Størstedelen af de eksporterende producenter er beliggende i udviklede områder med et højt BNP i provinser med høj befolkningstæthed.
(373)
Det udligningsberettigede subsidiebeløb blev beregnet som den fordel, som det konstateredes, at modtagerne havde opnået i UP. Den fordel, som modtagerne har opnået, beregnes ved at tage højde for det beløb, som hver virksomhed faktisk havde betalt (fratrukket tilbagebetalingen fra de lokale myndigheder) for brugsrettigheder til jord, og det beløb, som normalt skulle have været betalt på grundlag af den taiwanesiske reference.
(374)
I denne beregning brugte Kommissionen den gennemsnitlige pris pr. kvadratmeter jord i Taiwan renset for kursnedskrivning og udvikling i BNP fra og med datoerne i de respektive kontrakter om brugsrettigheder til jord. Oplysningerne vedrørende priserne på industrijord blev indhentet på webstedet for Industrial Bureau of the Ministry of Economic Affairs i Taiwan. Kursnedskrivningen og udviklingen i BNP for Taiwan blev beregnet på grundlag af inflation og udvikling i BNP pr. indbygger ved nuværende priser i USD for Taiwan som offentliggjort af IMF i World Economic Outlook fra 2011. Dette subsidiebeløb (tæller) er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 3, blevet fordelt over UP ved hjælp af den normale løbetid for brugsrettigheder til erhvervsmæssig jord, dvs. 50 år. Dette beløb blev derefter fordelt over de samarbejdsvillige eksporterende producenters samlede omsætning i UP, da subsidiet ikke er betinget af eksportresultater og ikke blev ydet i forhold til de fremstillede, producerede, eksporterede eller transporterede mængder.
(375)
Den subsidiesats, der blev fastsat i undersøgelsesperioden for de eksporterende producenter i stikprøven i forbindelse med denne ordning, er på:
Brugsrettigheder til jord mod utilstrækkeligt vederlag
Virksomhed/gruppe
Subsidiesats
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,31 %
Yingli Green Energy Holding Company og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,77 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,65 %
JingAo Group og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
1,31 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
4,28 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
0,32 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
1,73 %
Jinko Solar Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
1,66 %
3.5. Parternes bemærkninger Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger
(376)
Den kinesiske regering gjorde indsigelser mod, at visse oplysninger fra den endelige fremlæggelse af oplysninger blev citeret i visse medier og af visse interesserede parter efter fremlæggelsen. Kommissionen bemærker i den henseende, at den ikke offentliggjorde dokumentet. Men Kommissionen kan ikke kontrollere flere hundrede interesserede parters gøren og laden, efter at de har modtaget fremlæggelsesdokumentet. Hvis nogen af parterne havde besluttet at offentliggøre dokumentet eller give udtryk for deres holdninger til dokumentet, havde Kommissionen ingen mulighed for at hindre dette.
3.5.1. Bemærkninger fra den kinesiske regering om påståede fejlagtige konklusioner i den endelige fremlæggelse af oplysninger
(377)
Den kinesiske regering hævder, at Kommissionen har overtrådt kravet om »rig mulighed« i artikel 12.1 i SCM-aftalen. Ifølge den kinesiske regering var de omfattende forlængelser af fristen, som Kommissionen indrømmede til besvarelse af spørgeskemaet (jf. betragtning 104), ikke tilstrækkelige til dette formål. Den kinesiske regering påstod endvidere, at »rig mulighed« i henhold til artikel 12.7 i antidumping- og antisubsidieaftalen også ville være »rig mulighed« i henhold til artikel 12.1 i SCM-aftalen for alle andre spørgeskemalignende dokumenter. Den kinesiske regering påstod også, at man først kunne nå ud til de stikprøveudvalgte eksporterende producenter, når stikprøven var afsluttet, hvorfor tidsfristen til bevarelse mellem modtagelsen af spørgeskemaet og afgørelsen om udtagning af stikprøven blev meningsløs. Den kinesiske regering påstod, at Kommissionens »ønske« om at afslutte undersøgelsen hurtigt synes at have haft forrang for det »ufravigelige krav« om at yde rig mulighed i henhold til artikel 12.1. Kommissionen er ikke enig i disse påstande, idet den gjorde sit yderste for at yde den kinesiske regering god tid til at indsende sit svar til spørgeskemaet og mangelskrivelsen. Den kinesiske regering blev desuden underrettet om, at det ville være muligt at indsende de ønskede dokumenter indtil datoen for kontrolbesøget.
Kommissionen udelukkede ikke den kinesiske regering fra at afgive oplysninger i hele forløbet, og ved en række lejligheder blev den kinesiske regering mindet om muligheden for at anmode om høringer, hvor den kinesiske regering kunne fremlægge information og synspunkter. Det bemærkes, at ingen af de oplysninger, som den kinesiske regering fremlagde i løbet af proceduren, blev afvist af hensyn til timingen. Den kinesiske regerings påstand om, at svarfristen mellem modtagelsen af spørgeskemaet og beslutningen om stikprøveudtagningen var meningsløs, er ikke korrekt. En stor del af det pågældende spørgeskema vedrørte den samlede subsidiering af den pågældende erhvervsgren/vare, og den kinesiske regering blev ikke på nogen måde forhindret af afgørelsen om at udtage en stikprøve i at indsamle oplysninger af generel karakter. Endnu vigtigere er det, at efter udvælgelsen af stikprøven havde den kinesiske regering stadig 43 dage til at indsamle oplysninger, der er specifikke for de eksporterende producenter i stikprøven. Kommissionen handlede i overensstemmelse med artikel 12.1 i SCM-aftalen og indrømmede den kinesiske regering rig mulighed for at fremlægge alle oplysninger, som den måtte finde relevante, dog under hensyntagen til, at en sådan forpligtelse ikke kan være tidsubegrænset, med henblik på at sikre en rettidig afslutning af undersøgelsen.
(378)
Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionen oprindeligt anmodede om detaljerede oplysninger om de samarbejdsvillige eksporterende producenter, som ikke indgik i stikprøven, og at der ikke var tale om »nødvendige oplysninger« i forbindelse med denne undersøgelse, der er baseret på stikprøver. I denne forbindelse bemærkes det, at på det tidspunkt, hvor spørgeskemaet for den kinesiske regering blev afsendt, var beslutningen om, hvorvidt der ville blive anvendt stikprøveudtagning ved denne procedure, ikke endelig. Efter at Kommissionen havde modtaget besvarelserne af stikprøvespørgeskemaet fra de kinesiske eksporterende producenter, og det var klart, at samarbejdet fra eksportørernes side var højt, og da det blev klart, at de stikprøveudvalgte eksportører ville samarbejde ved at besvare deres spørgeskemaer hensigtsmæssigt, insisterede Kommissionen ikke på fremlægning af virksomhedsspecifikke oplysninger om subsidiering fra eksporterende producenter uden for stikprøven. Kommissionen er derfor ikke enig i denne påstand.
(379)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen i dokumentet med den endelige fremlæggelse af oplysninger fejlagtigt anførte, at den kinesiske regering havde tilbageholdt visse oplysninger i spørgeskemabesvarelsen og en række efterfølgende bemærkninger. Dette er ikke korrekt. Som Kommissionen allerede i sit brev af 23. maj 2013 anførte, undlod den kinesiske regering at fremlægge de ønskede oplysninger om statsejede finansielle institutioner, dokumenter vedrørende Sinosure og indrømmelse af eksportkreditforsikring, dokumenter vedrørende Golden Sun-ordningen og oplysninger vedrørende indrømmelse af brugsrettigheder til jord.
(380)
Ifølge den kinesiske regering havde Kommissionen ikke anvendt de foreliggende faktiske oplysninger som en mekanisme til at udfylde de manglende oplysninger som foreskrevet af paneler og i forbindelse med WTO-tvister (86), og havde i stedet »anvendt ugunstige tilbageslutninger med karakter af straf og desuden misligholdt bestemmelserne i SCM-aftalen«. Den kinesiske regering påstod endvidere, at Kommissionen ikke benyttede de foreliggende faktiske oplysninger »udelukkende med det formål at erstatte oplysninger, som måtte mangle, men som specifikt retsgrundlag for alle sine afgørelser vedrørende subsidier under fuldstændig tilsidesættelse af den betydelige mængde oplysninger indsendt af den kinesiske regering og de involverede finansielle institutioner, i de fleste tilfælde på grund af den påståede mangel på perfekte svar eller bevis for alle tal«. Det er dog ikke, hvad Kommissionen gjorde. Alle oplysninger, herunder planer og lovgivning indsendt af den kinesiske regering, blev taget i betragtning og analyseret, og konklusionerne er baseret på disse dokumenter, som blev fremlagt af den kinesiske regering, i de tilfælde, hvor disse dokumenter blev gjort tilgængelige, og verifikationen bekræftede, at de var fyldestgørende. De hyppige citater fra disse dokumenter, der underbygger konklusionerne, er et eksempel på, hvordan Kommissionen har behandlet de oplysninger, som den kinesiske regering havde indsendt. I betragtning 110 redegør Kommissionen klart for de enkeltsituationer, hvor de afgivne oplysninger ikke kunne tages for pålydende.
(381)
Den kinesiske regering påstod endvidere, at Kommissionen modsagde sig selv, da den i den endelige fremlæggelse af oplysninger påstod, at den i denne undersøgelse anmodede om transaktionsspecifikke oplysninger udelukkende med hensyn til eksportørerne i stikprøven, og andre steder i samme dokument erklærede, at »spørgeskemaet for regeringen ikke er begrænset til de stikprøveudvalgte eksportører«. Dette er ikke korrekt. Kommissionen modsagde ikke sig selv. Som allerede forklaret i betragtning 378 begrænsede Kommissionen sin oprindelige anmodning om fremlæggelse af virksomhedsspecifikke oplysninger til de stikprøveudvalgte eksporterende producenter efter beslutningen om at anvende stikprøver. For at kunne vurdere udligningsberettigelsen for de angivelige subsidieordninger anmodede Kommissionen imidlertid også om andre oplysninger end de oplysninger, der vedrører de eksporterende producenter i stikprøven, f.eks. oplysninger om de finansielle markeder i Kina eller markedet for brugsrettigheder til jord. Det fremgår derfor, at »spørgeskemaet for regeringen ikke er begrænset til de stikprøveudvalgte eksportører«.
(382)
Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionen tilsyneladende overså, at oplysninger ikke blot kan afvises, hvis de ikke er tilgængelige for kontrol. Kommissionen behandlede ikke oplysninger på denne måde i løbet af undersøgelsen. I intet tilfælde var »den manglende adgang til verifikation« den eneste grund til ikke at acceptere sådanne oplysninger fuldt ud. Når andre fremlagte oplysninger modsagde disse oplysninger, og den kinesiske regering samtidig ikke var i stand til at underbygge dem med nogen form for bevis, kunne sådanne oplysninger ikke tages for pålydende.
(383)
Ifølge den kinesiske regering »erkendte« Kommissionen i betragtning 85 i den endelige fremlæggelse af oplysninger (gengivet i betragtning 117), at den kinesiske regering ikke kontrollerer bank- eller pengeinstitutter og ikke kan tvinge dem til at videregive oplysninger. Det skal bemærkes, at Kommissionen ikke har kendskab til en sådan udtalelse, og efter en gennemgang af teksten i betragtningen, forekommer det ikke at være tilfældet.
(384)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen tilsyneladende var enig med Kinas regering i, at den nationale lovgivning i forbindelse med en undersøgelse ikke kan afløses af kravene i EU's grundforordning eller aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger. Den kinesiske regerings sammenkædning med angiveligt fortrolige oplysninger er forfejlet. Kommissionen godtgjorde imidlertid (betragtning 117), at fremlæggelsen af et WTO-medlems kommunale love eller interne regler ikke kan fritage WTO-medlemmet fra dets forpligtelser til at samarbejde i forbindelse med undersøgelsen, og i tilfælde af konflikter skal den kinesiske regering foreslå, hvordan oplysningerne kan fremlægges, så de kan kontrolles behørigt. Den kinesiske regering henviste til den situation, hvor en bankansat udførte en kreditrisikovurdering for en virksomhed i stikprøven, som et eksempel på at foreslå en metode til at kontrollere angiveligt fortrolige oplysninger og erklærede, at »Kommissionen stadig ikke var tilfreds«. Tværtimod var det, jf. betragtning 148, ikke et problem for Kommissionen at kontrollere dette specifikke dokument, og der blev fuldt ud taget hensyn til disse oplysninger i Kommissionens konklusioner. Der var dog tale om en ekstraordinær situation, hvilket desværre ikke var tilfældet for de fleste oplysninger af lignende art, som der blev anmodet om i denne undersøgelse.
(385)
I den forbindelse fortsatte den kinesiske regering med at påstå, at »følsomme interne dokumenter« fra bankerne blev betragtet som relevante oplysninger i SCM-aftalen, og at den manglende fremlæggelse heraf ikke kunne føre til anvendelsen af de foreliggende faktiske oplysninger. Kommissionen finder denne erklæring alt for omfattende og kan ikke se, hvordan en korrekt verifikation (foretaget med behørige fortrolighedsprocedurer) kan iværksættes i alle tilfælde, hvis sådanne dokumenter (herunder dokumenter om transaktioner med kunder) simpelthen tilbageholdes. I mangel af verifikationer kan de foreliggende faktiske oplysninger anvendes til at udfylde de manglende oplysninger.
(386)
Den kinesiske regering påstod gentagne gange, at brevet forud for kontrolbesøget ikke indeholdt specifikke spørgsmål vedrørende kontrol og henviste til Kommissionens brev af 23. maj 2013, der benyttede denne ordlyd. I punkt 86 i den endelige fremlæggelse af oplysninger (gengivet som betragtning 118) erklærede Kommissionen imidlertid, at brevet forud for kontrolbesøget af 25. marts 2013 indeholdt en specifik og detaljeret liste over spørgsmål og dokumenter, der ville blive behandlet under kontrolbesøget, i fuld overensstemmelse med grundforordningens artikel 26, stk. 3, og WTO-reglerne. Fraværet af en liste over specifikke spørgsmål, der ikke har noget grundlag i grundforordningen eller WTO-reglerne, er ikke en undskyldning for den kinesiske regering til ikke at samarbejde fuldt ud i forbindelse med kontrolbesøget.
(387)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen udviste en fuldstændig mangel på fleksibilitet under kontrolbesøget. Dette er en fejlfortolkning af fakta og af situationen før og under kontrolbesøget. Som allerede nævnt i punkt 88-90 i den endelige fremlæggelse af oplysninger (gengivet i betragtning 120-122) var Kommissionen fuldt ud og ubetinget fleksibel under kontrolbesøget. Desværre betød den kinesiske regerings forsøg på at fremlægge oplysninger, som det ikke var muligt at kontrollere inden for tidsplanen for kontrolbesøget, at disse oplysninger ikke kunne krydstjekkes og gives betydning som kontrollerede dokumenter. Den kinesiske regering mindede også Kommissionen om WTO's retspraksis fra EF-laks-panelet om, at spørgsmålet om, hvorvidt dokumenter kan »kontrolleres«, ikke altid kun afgøres af muligheden for kontrolbesøg, og hævdede, at Kommissionen ikke kan afvise oplysninger, blot fordi de ikke er til rådighed ved kontrolbesøget. Kommissionen bemærker, at sådanne oplysninger, der ikke kan verificeres under kontrolbesøget med hensyn til pålidelighed og nøjagtighed, må tillægges mindre vægt, end hvis de var blevet behørigt kontrolleret, og at dette undertiden forekom i den foreliggende sag.
(388)
Den kinesiske regering anfægtede Kommissionens påståede praksis med ikke at godtage nye dokumenter og bevismateriale, som kræver verifikation efter afslutningen af det kontrolbesøg, som de tilhører. Som allerede forklaret i punkt 89 i den endelige fremlæggelse af oplysninger (gentaget i betragtning 121) er dette ikke og har aldrig været tilfældet. Det er rigtigt, at Kommissionen normalt ikke accepterer dokumenter som kontroldokumentation efter kontrolbesøgets afslutning, og det ikke længere er praktisk muligt at efterprøve disse dokumenter, men intet forhindrer den kinesiske regering i at indgive sådanne dokumenter skriftligt, hvilket faktisk var tilfældet i denne sag.
(389)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen ikke havde gjort rede for begrundelsen for at anmode om de seks dokumenter, der henvises til i betragtning 122, og på dette grundlag var der ikke givet tilladelse til at verificere dem. Den kinesiske regering fremsatte allerede denne påstand i sit brev af 3. juni 2013, og Kommissionen besvarede den fuldt ud i betragtning 122. Det skal endnu en gang bemærkes, at alle disse dokumenter vedrører den pågældende erhvervsgren og endog især vedrører særlige subsidieordninger såsom de begunstigede låneordninger eller præferentielle skatteordninger. Det er derfor klart ud fra deres betegnelser og indhold, at de var relevante for undersøgelsen. Den kinesiske regering nægtede imidlertid ganske enkelt at besvare eventuelle spørgsmål herom under kontrolbesøget med henvisning til dokumentets irrelevans for proceduren som den eneste årsag.
(390)
Den kinesiske regering påstod, at man ikke kunne fremlægge dokumentation for de oplysninger, der er givet i spørgeskemaet vedrørende procentdelen af lån, der ydes til den pågældende erhvervsgren, da disse oplysninger stammede fra bankerne, som er uafhængige virksomheder og ikke departementer under den kinesiske regering, og at Kommissionen burde kontrollere tallene hos bankerne. Den kinesiske regering henviste til de bestemmelser i loven om forretningsbanker, der fastsætter, at bankerne udøver deres virksomhed i overensstemmelse med loven (artikel 4), og at der ikke er nogen indgriben fra lokale regeringer eller offentlige myndigheder på forskellige niveauer, offentlige organisationer eller enkeltpersoner i bankernes drift (artikel 5). Faktum er, at den kinesiske regering fremsatte en erklæring i spørgeskemabesvarelsen uden overhovedet at kunne dokumentere den. De banker, som Kommissionen har forsøgt at kontrollere, var heller ikke i stand til at underbygge disse oplysninger med nogen som helst dokumentation. Hvis dette skal anses for acceptabel praksis, kunne den undersøgte part blot fremsætte erklæringer, som støtter deres sag, og den undersøgende myndighed ville skulle acceptere dem uden at have en chance for at kontrollere, om de svarer til virkeligheden. Dette er særlig vigtigt, når henses til, at de pågældende oplysninger er i modstrid med andre oplysninger i sagsakterne. Der er også andre artikler i loven om forretningsbanker, der forpligter bankerne til at udføre deres udlånsvirksomhed ud fra nationaløkonomiens og den sociale udviklings behov og i tråd med den statslige industripolitik (artikel 34). Som den kinesiske regering korrekt påpegede det i sine bemærkninger, skal bankerne udøve deres aktiviteter i overensstemmelse med loven, dvs. også med ovennævnte bestemmelser i artikel 34 i loven om forretningsbanker. Derfor blev denne formodede skelnen mellem regering og banker ikke dokumenteret.
(391)
Den kinesiske regering påstod, at den fremlagde alle oplysninger om bankernes ejerskab, som den råder over. Den påstod desuden, at de anførte tal vedrørende bankernes ejerskab er de officielle tal fra CBRC, og at der således ikke var nogen grund til at tro, at de oplysninger, som den kinesiske regering havde fremlagt, var urigtige eller vildledende, og dermed anvende bestemmelserne i grundforordningens artikel 28. Disse påstande kunne ikke accepteres. Det bemærkes, at den kinesiske regering oprindeligt i sin besvarelse af spørgeskemaet hævdede, at den ikke er i besiddelse af oplysninger om ejerskab i bankerne. Først efter, at Kommissionen i mangelskrivelsen påpegede, at den kinesiske regering ifølge kinesisk lovgivning skal indhente sådanne oplysninger, fremlagde regeringen nogle oplysninger i denne henseende. Under kontrolbesøget nægtede medarbejderen fra CBRC at fremlægge dokumentation for tallene vedrørende bankernes ejerskab, nægtede at fremlægge informationskilden og forklarede ikke, hvor oplysningerne kommer fra. Det skal også bemærkes, at den kinesiske regering ikke anfægtede det forhold, at mindst 5 andre banker, som blev nævnt ved navn af Kommissionen i den endelige fremlæggelse af oplysninger (jf. fodnoten i betragtning 127), er statsejede.
(392)
Den kinesiske regering var uenig i udtalelsen i punkt 97 i den endelige fremlæggelse af oplysninger (gentaget i betragtning 129) om, at CBRC nægtede at besvare spørgsmål vedrørende de 10 største banker i Kina, da de ikke var indgivet skriftligt, og hævdede, at Kommissionen fejlfortolkede kendsgerningerne, idet den vigtigste grund til ikke at svare var, at da spørgsmålet ikke indgik i brevet forud for kontrolbesøget, havde de brug for tid til at forberede sig på det. Det er i virkeligheden den kinesiske regering, der misforstår de faktiske oplysninger om dette spørgsmål. Kommissionen insisterede ikke på et omgående svar, men CBRC afslog selv at undersøge spørgsmålet under påskud af, at det ikke var fremlagt skriftligt på forhånd. Hvis årsagen var, at der ikke var tilstrækkelig tid til at forberede svaret, kunne den kinesiske regering have indgivet besvarelsen senere under kontrolbesøget eller pr. e-mail (uden at Kommissionen ville kunne kontrollere det), som det er gjort med flere andre dokumenter. Den kinesiske regering ignorerede imidlertid dette.
(393)
Den kinesiske regering påstod, at den fremlagde alle dokumenter vedrørende CBRC's etablering og mandat, som Kommissionen anmodede om i spørgeskemaet, og at eftersom Kommissionen ikke havde spørgsmål hertil i mangelskrivelsen og ikke anmodede om disse dokumenter i »listen over dokumenter, der skal forelægges inden kontrolbesøget« i bilag 2 til brevet forud for kontrolbesøget, følte den kinesiske regering sig ikke forpligtet til at fremlægge andre dokumenter. Dette er ikke sandt. Kommissionen anmodede om alle dokumenter, der var grundlag for CBRC's etablering og mandat, men den kinesiske regering fremlagde kun nogle af dem. Det var først på grundlag af erklæringen fra CBRC's repræsentant, at Kommissionen erfarede, at der også findes andre dokumenter i denne henseende. Faktisk var den kinesiske regerings besvarelse af spørgeskemaet i denne forbindelse ufuldstændig og misvisende, da den kinesiske regering (CBRC) klart havde kendskab til sådanne supplerende dokumenter, hvilket blev indrømmet af CBRC under kontrolbesøget.
(394)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen under kontrolbesøget rent faktisk ikke anmodede om statistikker og rapporter fra de banker, der ydede lån til de stikprøveudvalgte eksportører i UP. De påstod, at Kommissionen kun anmodede om den statistiske rapport for 2012, som Bank of China havde indsendt til CBRC, og at den pågældende embedsmand fra CBRC i den forbindelse måtte referere med den pågældende juridiske tjeneste, der er involveret, på grund af tavshedspligten. Dette er ikke korrekt. Under kontrolbesøget gentog Kommissionen gentagne gange sine anmodninger fra spørgeskemaet og mangelskrivelse vedrørende statistikker fra alle banker, der ydede lån til de stikprøveudvalgte eksportører (87).
(395)
Den kinesiske regering påstod endvidere, at klagerens henvisning i klagen til coated finpapir-sagen, hvor Kommissionen »på grundlag af ugunstige tilbageslutninger« konkluderede, at de statsejede forretningsbanker optrådte som offentlige organer, er en »udokumenteret påstand uden sammenhæng med arten og realiteten af et subsidie, der er ydet til de eksporterende producenter af den pågældende vare, og derfor ikke kan betragtes som tilstrækkeligt bevis« for finansielt bidrag fra en regering eller et offentligt organ, jf. artikel 11, stk. 2, i SCM-aftalen. For det første skal det understreges, at afgørelserne i coated finpapir-sagen ikke var baseret på ugunstige tilbageslutninger, men på de foreliggende faktiske oplysninger, jf. grundforordningens artikel 28, og der er ingen efterfølgende dom, der kan bekræfte den kinesiske regerings påstand om, at Kommissionens konklusioner i den forbindelse er baseret på »ukorrekt brug af de foreliggende faktiske oplysninger«. Tværtimod har Kommissionen draget lignende konklusioner vedrørende statsejede forretningsbanker i en anden antisubsidiesag om stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale, og også andre undersøgelsesmyndigheder er nået til den konklusion, at de kinesiske statsejede forretningsbanker er offentlige organer, især USA, i en konklusion, der blev stadfæstet af WTO's appelorgan (88).
(396)
Den kinesiske regering påstod fortsat, at Kommissionen anmodede om visse oplysninger fra alle banker i Kina, og at det ikke var praktisk muligt for den kinesiske regering at fremlægge disse oplysninger for »over 3 800« banker. Kommissionen er uenig i denne påstand og henviser igen til mangelskrivelsen, hvori Kommissionen efter den kinesiske regerings besvarelse af spørgeskemaet begrænsede omfanget af de ønskede oplysninger til de banker, hvor den kinesiske regering er direkte eller indirekte aktionær (89).
(397)
Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionens erklæring om, at den tog hensyn til resuméet af de pågældende PBOC-cirkulærer fra webstedet, som blev forelagt i forbindelse med kontrolbesøget, er ukorrekt, og at dette er bevist ved punkt 133 i den endelige fremlæggelse af oplysninger (gentaget i betragtning 164). Dette er ikke korrekt. Betragtning 164 modsiger ikke indholdet af uddragene fra webstedet. Betragtningen tager højde herfor, men er også baseret på det faktiske indhold af cirkulæret, som den kinesiske regering hidtil ikke har påstået var ukorrekt.
(398)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen »har taget visse ord og sætninger ud af sammenhængen fra forskellige dokumenter«, havde fejlfortolket andre og forsøgt at binde dem sammen for at fastslå, at den kinesiske regering fremmer den erhvervsgren, der fremstiller den pågældende vare, eller fastslå, at statsejede forretningsbanker er offentlige organer. Regeringen påstår, at en »fuldstændig gennemlæsning« af disse dokumenter (planer, retningslinjer og afgørelser) ville vise, at Kommissionens undersøgelsesresultater mangler retsgrundlag og ikke er baseret på dokumentation. Dette er ikke korrekt. Kommissionen analyserede og tog alle dokumenter i betragtning, herunder dem, der er omhandlet i betragtning 102, i deres helhed på nøjagtig den måde, som den kinesiske regering anbefaler.
(399)
Vedrørende beslutning nr. 40 påstod den kinesiske regering, at Kommissionen i dokumentet med den endelige fremlæggelse af oplysninger citerede herfra uden sammenhæng for at »fordreje den korrekte betydning«. Ifølge den kinesiske regering fremgår det af andre bestemmelser i beslutning nr. 40, at den er gearet til at fremme anvendelsen af vedvarende energikilder i stedet for at have solcellemoduler og solceller som mål for enhver forventet udviklingspolitik som anført af Kommissionen. Det er ikke korrekt, at Kommissionens henvisning til teksten i artikel V i beslutning nr. 40 var ude af sammenhæng. Kommissionen diskuterer ikke, hvorvidt et af formålene var udviklingen i anvendelsen af vedvarende energikilder. Faktum er, at Statsrådet i beslutning nr. 40 har identificeret industrien for nye energikilder og solenergi som prioriterede industrier, og at de derfor hørte under kategorien af tilskyndede projekter i retningslinjerne for den industrielle omstrukturering. Under hensyn til artikel 17, 18 og 19 i beslutning nr. 40 kan de finansielle institutioner kun yde lån til industrier og virksomheder, der hører til denne kategori. Dette er et klart tegn på, at solcelleindustrien, som bl.a. producerer solcellemoduler og solceller, er prioriteret.
(400)
Den kinesiske regering påstod, at der ikke er nogen henvisning i Statsrådets afgørelse af 10. oktober til solcellemoduler og solceller eller til solcelleindustrien, og at en eventuel finanspolitisk støtte er blevet fremmet med henvisning til målene for brug af alternativ energi, som ikke har nogen indflydelse på udviklingen af modul- og solcelleproduktionen i almindelighed. Kommissionen er ikke enig heri. Det skal bemærkes, at Statsrådets beslutning ikke synes at tage sigte på at fremme anvendelsen af alternative energikilder. Ud fra titlen (Statsrådets afgørelse om hurtigere etablering og udvikling af strategiske vækstindustrier) og indholdet (bl.a. artikel 1, stk. 1, artikel 1, stk. 2, og artikel 2, stk. 2), er det klart, at målet er at støtte udviklingen af udvalgte industrisektorer (i dette tilfælde strategiske vækstindustrier). Dette bekræftes også af den omstændighed, at målene i denne afgørelse direkte vedrører strategiske vækstindustriers produktion og resultater (artikel 2, stk. 3). Der er også en klar forbindelse i afgørelsen mellem strategiske vækstindustrier og solcelleindustrien, som bl.a. producerer solcellemoduler og solceller. For det første er der ingen tvivl om, at solcelleindustrien er et segment af industrien for alternativ energi, som i afgørelsens artikel 2 omtales som en industri, staten bør etablere og udvikle. For det andet tilhører de eksporterende producenter i stikprøven kategorien af højteknologivirksomheder, som er nævnt i afgørelsens artikel 2, stk. 2. Ligeledes nævner den 12. femårsplan solcelleindustrien blandt de strategiske industrier, og også den 12. femårsplan for den fotovoltaiske solenergiindustri bekræfter, at Statsrådets afgørelse »nævner solenergiindustri som et vigtigt område inden for de strategiske vækstindustrier, som landet vil udvikle i fremtiden« (90) .
(401)
Ifølge den kinesiske regering citerede Kommissionen den nationale plan for mellem- og langsigtet videnskabelig og teknologisk udvikling, men havde ikke kunnet henvise til et eneste sted, hvor denne forskrift definerer højteknologivirksomheder som omfattende virksomheder, der producerer solcellemoduler og celler, eller solcelleindustrien generelt. Ifølge den kinesiske regering fokuserer målene i retningslinjerne blot på at udvikle alternative energikilder for at mindske afhængigheden af fossile brændstoffer. Kommissionen er ikke enig heri. Størstedelen af de undersøgte eksporterende producenter i stikprøven har fået tildelt certifikater som højteknologiske virksomheder eller virksomheder med ny teknologi, og på dette grundlag blev der ydet subsidier, som var begrænset til højteknologiske virksomheder eller virksomheder med ny teknologi (f.eks. skattefritagelser). Eksportørerne i stikprøven anvendte samme typer individuelle støtteprogrammer som dem, der er omtalt i denne plan.
(402)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionens erklæring om, at Kinas lov om videnskabelige og teknologiske fremskridt indeholder en række foranstaltninger til støtte for strategiske industrier, herunder for solcelleindustrien, ikke er baseret på kendsgerninger, og at denne lovgivning ikke nævner solcelleindustrien eller strategiske industrier, samt at der ikke er noget grundlag for at påstå, at den pågældende vare er omfattet af denne lov. Dette er ikke korrekt. Grundlaget for denne erklæring omfatter bestemmelserne i artikel 18 og 34 i denne lov. I henhold til artikel 18 skal staten tilskynde og vejlede finansielle institutioner i at støtte udviklingen af erhvervsgrene med højteknologi eller ny teknologi. Ifølge artikel 34 skal de politikorienterede finansielle institutioner tilbyde særlig støtte til virksomheders projekter, som tilskyndes af staten. Solcelleindustrien hører under kategorien af industrier med højteknologi og ny teknologi og falder også ind under kategorien af virksomheder, hvis projekter tilskyndes af staten. Endvidere giver artikel 17 i samme lov tilsagn om skattemæssig særbehandling til bl.a. enheder, der er involveret i projekter, der er omfattet af de nationale videnskabelige og teknologiske planer. Det fremgår tydeligt af betragtning 401, at solcelleindustriens virksomheders projekter hører under denne kategori. Det konkluderes, at der mindst er tre klare tegn på, at solcelleindustrien og de virksomheder, som producerer og eksporterer den pågældende vare, er omfattet af denne lov.
(403)
Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionen har vurderet, at planer, beslutninger og love i Kina har samme retskraft og værdi, og dette er i strid med principperne om juridisk fortolkning, Kinas love og den kinesiske regerings argumenter. Ifølge den kinesiske regering har henvisningen til den generelle femårsplan og den specifikke plan for solcellesektoren intet bindende juridisk retsgrundlag, da der ikke er fremlagt bevis for, at planerne er juridisk bindende. Dette er ikke korrekt, idet den kinesiske regerings påstand om, at planerne ikke er bindende, ikke understøttes af andre foreliggende beviser. Det fremgår derimod tydeligt af den plan, som den kinesiske regering indsendte i spørgeskemabesvarelsen, at: »Denne plan blev udarbejdet og vedtaget af Den Nationale Folkekongres og er retsgyldig« (91). Den kinesiske regering anførte i sine bemærkninger til den endelige fremlæggelse af oplysninger: »I henhold til kinesisk lov udgør grundloven, love, administrative regler samt lokale forskrifter og regler kinesisk lovgivning.« Da planerne er retsgyldige, og da den kinesiske regering bekræftede, at love er kinesisk lovgivning, kom Kommissionen til den konklusion, at planen faktisk er juridisk bindende. I henhold til den forklaring, som den kinesiske regering gav under kontrolbesøget, stammer de sektorspecifikke og regionale femårsplaner fra den generelle femårsplan, og derfor havde Kommissionen intet grundlag for at behandle den sektorspecifikke femårsplan for solcellesektoren (2011-2015) anderledes end den generelle femårsplan.
(404)
Den kinesiske regering citerer »Kommissionens retningslinjer om tilbagebetaling/refusioner« som et eksempel på et lignende ikkebindende dokument i EU-sammenhæng. Kommissionen antager, at den kinesiske regering henviser til »Kommissionens meddelelse om tilbagebetaling af antidumpingtold« (EFT C 127 af 29.5.2002, s. 10). Det er faktisk ikke korrekt at betegne disse retningslinjer som ikkebindende, da de binder Kommissionen i det omfang, at de ikke overtræder højere retsregler. Kommissionen har fastslået, at Kinas planer er juridisk bindende. Men selv hvis man forestiller sig, at dette ikke var tilfældet, er det klart, at nationale, sektorspecifikke og regionale planer, som stammer fra det højeste myndighedsniveau og beskriver regeringens politik med hensyn til økonomisk og industriel udvikling, vil have en høj beviskraft med hensyn til den faktisk ufravigelige karakter af deres erklærede mål. Det er ligeledes klart, at de kunne påberåbes af regeringen til at irettesætte enheder, der ikke gennemfører dem korrekt. De vil derfor stadig være yderst relevante for afgørelserne om statslig indgriben i økonomien og i ledelsen og kontrollen af visse erhvervsgrene.
3.5.2. Parternes bemærkninger vedrørende præferentielle lån, anden finansiering og garantier i forbindelse med forsikringer
(405)
Den kinesiske regering påstod, at dens manglende svar på tillæg A ikke burde føre til anvendelsen af de foreliggende faktiske oplysninger, ifølge grundforordningens artikel 28. Hvis Kommissionen reelt havde til hensigt at undersøge påstandene i klagen om, at de kinesiske statsejede banker er offentlige organer, havde den ifølge den kinesiske regering ikke behøvet at fylde spørgeskemaerne med anmodninger om interne, følsomme, transaktionsspecifikke oplysninger om banker, hvoraf mange ikke på nogen måde er i statens besiddelse. I den forbindelse henviste den kinesiske regering til oplysninger vedrørende individuelle lån fra banker til de eksporterende producenter i stikprøven. Kommissionen er ikke enig i denne påstand. Formålet med de oplysninger, der anmodes om i tillæg A, er at efterprøve, om de kinesiske banker er offentlige organer, og om de har fået overdraget eller pålagt disse opgaver. Med undtagelse af oplysningerne om individuelle lån anførte den kinesiske regering ikke, hvilke andre ønskede oplysninger den betragtede som ikke relevante i den henseende.
(406)
Der mindes om, at spørgsmålene i tillæg A vedrørte oplysninger om ejerskab af bankerne, bestyrelsens og aktionærernes sammensætning, referater af generalforsamlinger/ledelsesmøder, forbindelser mellem den øverste ledelse og de statslige myndigheder, sektoropdeling af lånene, udlånspolitik og risikovurdering i forbindelse med lån til de samarbejdsvillige eksporterende producenter. Den kinesiske regering påstod, at i forbindelse med offentlige organer var disse anmodninger »tydeligvis urimelige«, og omfanget af de ønskede oplysninger var for bredt. Den kinesiske regering påstod endvidere, at afgørelsen om »tærsklen« for, hvornår en enhed er et offentligt organ, skal foretages, før der overhovedet anmodes om disse oplysninger. Kommission er ikke enig. På grund af de høje standarder, der fastsættes af WTO's appelorgan i DS 379 (92), er alle de ønskede oplysninger nødvendige, herunder konklusionerne om omfanget af regeringens engagement i det finansielle system. Beviser for, at enheder optræder på ikke-kommerciel vis, kan f.eks. være at påvise pålæggelse og overdragelse, hvis dette er kombineret med tegn på statslig indgriben. Det skal under alle omstændigheder bemærkes, at da de stikprøveudvalgte eksporterende producenter først samarbejdede, besluttede Kommissionen at begrænse anmodningen om oplysninger vedrørende lån til disse virksomheder og drog ingen konklusioner af den kinesiske regerings manglende evne til at give andre oplysninger om individuelle lån, som oprindeligt blev ønsket. Alle andre anmodninger om oplysninger var dog fortsat relevante for undersøgelsen. Vedrørende den kinesiske regerings påstand om, at den ikke kunne have fremlagt visse af de oplysninger, der blev anmodet om i tillæg A, skal det bemærkes, at den kinesiske regering har nægtet at fremlægge hele tillæg A med undtagelse af en række banker. Ud fra ovenstående blev det konkluderet, at den kinesiske ikke fremlagde resten af de ønskede oplysninger inden for en rimelig periode.
(407)
Den kinesiske regering påberåber sig WTO-appelorganets rapport om US-varmvalset stål (pkt. 99) (93) og hævder, at det ikke er praktisk muligt at imødekomme Kommissionens »urimelige« anmodninger om oplysninger, og at Kommissionens undladelse af at afhjælpe dette problem og at knytte de forskellige anmodninger til de faktiske bestemmelser, som de vedrører, betød, at Kommissionen ikke har handlet i god tro. Selv om den nævnte sag vedrører samarbejde fra eksportører i en antidumpingprocedure, accepterer Kommissionen, at det i forbindelse med offentlige spørgeskemaer i antisubsidiesager er nødvendigt at finde en balance mellem de ønskede oplysninger og den pågældende myndigheds praktiske mulighed for at fremlægge oplysningerne. Dette skal imidlertid vurderes i sammenhæng med alle de faktiske omstændigheder. Afgørelserne med hensyn til de statsejede bankers status i Kina som offentlige organer er allerede truffet i coated finpapir-undersøgelsen og undersøgelsen af stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale, og i den foreliggende sag har ansøgeren fremlagt tilstrækkelige beviser for, at de statsejede banker fortsat var offentlige organer. Derfor burde den kinesiske regering have forventet en undersøgelse med vægt på fakta, hvis den ønskede at afvise denne påstand. Desværre fortsatte den kinesiske regering med at fremsætte påstande om, at den f.eks. kun havde ringe eller slet ingen oplysninger om statsligt ejerskab af bankerne (en yderst relevant faktor i afgørelsen om offentlige organer), som antydede, at den ikke handlede efter bedste evne og nægtede adgang til den nødvendige information. Dette er en af de »begrænsede omstændigheder«, hvor artikel 12.7 i SCM-aftalen kan anvendes, jf. WTO-panelets rapport (94). Selv om Kommissionen er klar over, at dens anmodninger om oplysninger nødvendigvis var ret omfattende, er samarbejde desuden en tovejsproces, og den kinesiske regerings reaktion var oprindeligt blot at forlange forklaringer for, hvilke faktiske konstateringer anmodningerne vedrørte (hvilket ikke kan fastlægges på forhånd), snarere end at foreslå måder, hvorpå anmodninger om oplysninger kan tackles på en rimelig måde.
(408)
Vedrørende kontrollen af Bank of Shanghai påstod den kinesiske regering, at det forhold, at kontrollen ikke fandt sted, ikke udgør en tilstrækkelig grund til at anvende de foreliggende faktiske oplysninger, og at det under alle omstændigheder er Kommissionens egen skyld, at kontrollen ikke fandt sted. Som svar bemærker Kommissionen, at den reelle situation i forbindelse med organisationen af kontrolbesøget hos Bank of Shanghai blev beskrevet i betragtning 111 og 112 i dokumentet med den endelige fremlæggelse af oplysningerne (gentaget i betragtning 143 og 144). Der var ingen ændringer i den faktiske situation med hensyn til denne kontrol, og Kommissionen er ikke enig i den kinesiske regerings fortolkning af disse kendsgerninger og fastholder, at den bestræbte sig på at gennemføre kontrolbesøget, men at dette ikke var muligt, da den kinesiske regering lagde hindringer i vejen. Den kinesiske regering påberåber sig WTO's panelrapport EC-Salmon (95), som konkluderede, at fraværet af et kontrolbesøg ikke udtømmer alle muligheder for at verificere dokumenter. I den foreliggende sag informerede den kinesiske regering Kommissionen om bankens disponibilitet til kontrolbesøg kun én arbejdsdag, før verifikationen af den kinesiske regering startede (efter en allerede forlænget frist for en sådan bekræftelse), hvilket udelukkede enhver mulighed for et kontrolbesøg, da aftalerne allerede var truffet og ikke kunne ændres. Under disse omstændigheder konkluderes det, at den kinesiske regering ikke handlede efter bedste evne, og Kommissionen kan ikke se, hvordan verifikationen under et kontrolbesøg kunne have været gengivet på anden måde.
(409)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen ikke kan se bort fra de oplysninger, som HuaXia Bank fremlagde om strukturen i bankens ejerskab, blot fordi de ikke er »ideelle i alle henseender«. Kommissionen bemærker, at man ikke afviste disse oplysninger, fordi de ikke var ideelle i alle henseender. HuaXia Bank fremlagde, jf. betragtning 147, ingen oplysninger om statsligt ejerskab før kontrolbesøget, selv om Kommissionen allerede anmodede herom i det oprindelige spørgeskema. Efter at Kommissionen påpegede, at HuaXia Bank har visse statsejede aktionærer, fremlagde banken et dokument med oplysninger fra en ukendt kilde, og desuden modsagde dette dokument andre foreliggende oplysninger. Det var ikke muligt at acceptere disse oplysninger.
(410)
For så vidt angår HuaXia Banks beslutning om kun at fremlægge nogle af kreditværdighedsvurderingerne, jf. betragtning 148, påstod den kinesiske regering, at Kommissionen modtog en rimelig forklaring på, hvorfor de øvrige vurderinger ikke kunne fremlægges. Kommission er ikke enig. Da Kommissionen klart i brevet forud for kontrolbesøget anførte, at disse dokumenter ville være omfattet af kontrolbesøget, var forklaringen om, at »de to risikovurderingsrapporter blev behandlet af andre afdelinger i banken, og at den ansvarlige ansatte ikke var til stede i øjeblikket«, ikke tilfredsstillende. Desuden fremsatte den kinesiske regering sin påstand, som den har gentaget mange gange i sine bemærkninger, om, at oplysningerne ikke kunne fremlægges af fortrolighedshensyn. Kommissionen bemærker, at der findes bestemmelser for behandlingen af fortrolige oplysninger i undersøgelser vedrørende udligningstold (96), og at de fleste af Kommissionens anmodninger om dette og andre emner under alle omstændigheder havde til hensigt at kontrollere snarere end at kopiere disse oplysninger. Under alle omstændigheder bemærker Kommissionen, at en streng anvendelse af »fortrolighedsprincippet« kan umuliggøre kontrollen af meget relevante oplysninger for undersøgelser vedrørende udligningstold. I sådanne situationer ville det blive umuligt at krydstjekke eksportørernes svar på mange spørgsmål og foretage uanmeldte besøg hos modtagerne af visse ordninger i tilfælde, hvor der ikke var tale om samarbejde fra eksportører, eller hvor en undersøgelse er udført på et samlet grundlag.
(411)
Den kinesiske regering påstod, at EXIM Bank samarbejdede fuldt ud i forbindelse med undersøgelsen, og at visse dokumenter, som Kommissionen havde anmodet om, ikke kunne tilvejebringes på grund af interne politiske regler, statshemmeligheder, tavshedspligt eller andre love. Den manglende fremlæggelse af disse dokumenter kan derfor ikke føre til anvendelsen af de foreliggende faktiske oplysninger. I henhold til loven om forretningsbanker kunne disse dokumenter ikke fremlægges af EXIM Banks embedsmænd under kontrolbesøget. I denne forbindelse og i modsætning til Kommissionens antagelse kan EU's antisubsidiegrundforordning og SCM-aftalen ikke træde i stedet for den nationale lovgivning i Kina. Den kinesiske regering påstod, at spørgsmål om højtstående embedsmænds politiske tilhørsforhold er irrelevante og indgribende. Kommissionen er ikke enig heri. Verdenshandelsorganisationens regler (som EU's grundforordning er baseret på) kan ikke »træde i stedet for« national lovgivning, men dette forhindrer ikke, at Kommissionen drager konklusioner, når sådan national lovgivning synes at stride imod rimelige anmodninger om oplysninger. Faktum er, at selv om EXIM Bank fremlagde visse svar i besvarelsen af tillæg A, afviste den at fremlægge bevis for næsten alle disse i form af kildedata eller enhver anden form for bevis. Disse oplysninger har derfor kun værdi af mundtlige erklæringer, som ikke er understøttet af verificerede, skriftlige dokumenter. Hvis denne praksis blev accepteret, kunne EXIM Bank blot fremsætte nærmest vilkårlige oplysninger, og den undersøgte myndighed ville være nødt til at acceptere dem uden at kunne undersøge deres nøjagtighed.
Spørgsmålene om politiske tilhørsforhold og partienheder i EXIM Bank (og alle andre banker i denne sammenhæng) er yderst relevante med henblik på at fastslå, i hvilket omfang staten griber ind i bankens ledelse, i lyset af det kommunistiske partis særlige rolle i henhold til Kinas forfatning. Udover begrundelsen for disse spørgsmål, som Kommissionen anførte i betragtning 151, skal det også bemærkes, at alle organisationer, herunder private kommercielle foretagender i overensstemmelse med det kommunistiske partis forfatning skal etablere »primære particeller«, hvis virksomheden beskæftiger mindst tre partimedlemmer. Disse celler sikrer og overvåger gennemførelsen af partiets og statens principper og politikker og støtter generalforsamlingen, bestyrelsen, tilsynsrådet og ledelsen i udøvelsen af deres funktioner og beføjelser i henhold til lovgivningen (97). Den kinesiske selskabslov forpligter desuden alle kinesiske virksomheder til at oprette en kommunistisk particelle i deres struktur for at iværksætte partiets aktiviteter (98). Det kommunistiske parti i Kina er således bevisligt knyttet til den kinesiske regerings aktiviteter og til driften i alle former for virksomheder og institutioner i Kina; det er derfor berettiget at stille spørgsmål om partitilhørsforhold i den forbindelse.
(412)
Den kinesiske regering fremsatte de samme påstande vedrørende ledelsens politiske tilhørsforhold og det kommunistiske partis rolle i banken i forbindelse med kontrolbesøget hos CDB. I denne forbindelse henviser Kommissionen til begrundelserne i betragtning 151 og 411. Den kinesiske regering påstod desuden, at CDB ikke kunne fremlægge de ønskede kreditrisikovurderingsrapporter af fortrolighedshensyn, og at den fremlagde en model til kreditvurdering samt et konkret eksempel på en risikovurdering, hvor virksomhedens navn var streget ud. Det bemærkes, at kreditvurderingsmodellen og kreditvurderingen af en ukendt virksomhed i en ukendt erhvervsgren ikke er et bevis for risikovurderingen af én af eksportørerne i stikprøven, sådan som Kommissionen havde anmodet om. Med hensyn til fortrolighedsspørgsmål henviser Kommissionen til forklaringen i betragtning 410.
(413)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionens konklusion om, at de statsejede forretningsbanker er offentlige organer, er uforenelig med artikel 1.1 i SCM-aftalen, fordi Kommissionen ikke har baseret sine beregninger på nogen som helst beviser og ikke har givet en fyldestgørende analyse af sin konklusion om, at regeringens engagement i den kinesiske finansielle sektor er så omfattende, at bankerne skal følge de præferentielle politikker. Kommissionen er fundamentalt uenig i denne påstand. De uafhængige oplysninger, som er omhandlet i betragtning 162-168, viser, at bankerne iværksætter de præferentielle politikker, hvilket også klart fremgår af adskillige kinesiske planer, love og politiske dokumenter, der henvises til i betragtning 102. Kommissionen gennemgik, analyserede og citerede en række dokumenter, som er offentliggjort af internationale organisationer som f.eks. WTO, Verdensbanken, IMF og OECD, som alle konkluderer, at den kinesiske banksektor er underlagt omfattende statslig indgriben, især hvad angår privilegerede modtagere af lån og rentefastsættelse.
(414)
Den kinesiske regering anfægter relevansen af en række af de dokumenter, der er anvendt som de bedste foreliggende oplysninger, og som Kommissionen henviste til i forbindelse med konklusionen om, at de statsejede forretningsbanker er offentlige organer. Det skal indledningsvis påpeges, at Kommissionen kun måtte gøre brug af de bedste foreliggende faktiske oplysninger, fordi den kinesiske regering ikke samarbejdede og nægtede at fremlægge de ønskede oplysninger.
(415)
Den kinesiske regering påstod, at rapporten fra Deutsche Bank Research (»DB-rapporten«), som Kommissionen har nævnt i betragtning 161, beskriver en historisk situation i Kina og ikke kan give et positivt grundlag for at vurdere den kinesiske banksektor 7 år senere. For det første har den kinesiske regering ikke ret i sin påstand om, at rapporten giver et grundlag for at vurdere situationen »7 år senere«. Rapporten er fra 2007, og undersøgelsesperioden, som er den relevante periode for analysen af banksektoren i Kina i forbindelse med denne procedure, begynder i 2011. Rapporten vedrører således en situation fire år før den relevante periode. Dernæst er DB-rapporten ikke er det eneste dokument, som Kommissionen støtter sig til i sine konklusioner, men kun et udgangspunkt for Kommissionens analyse af den kinesiske banksektor og ejerstrukturen i særdeleshed. Desuden er de andre oplysninger, som Kommissionen henviste til med henblik på at fastslå ejerskabsstrukturen i den kinesiske banksektor (rapporter og arbejdsdokumenter fra WTO, IMF og OECD), på linje med konklusionerne i DB-rapporten. Det skal i den sammenhæng bemærkes, at den kinesiske regering selv kun fremlagde et minimum af de oplysninger, som Kommissionen anmodede om gentagne gange, og faktisk aldrig anfægtede Kommissionens konklusioner om omfanget af statens ejerskab i banksektoren og statslig indgriben i banksystemet på grundlag af de faktiske oplysninger.
(416)
Den kinesiske regering har også anfægtet Kommissionens henvisning til WTO's undersøgelse af Kinas handelspolitik fra 2012 med den påstand, at erklæringen om, at »der generelt ikke er sket større ændringer i markedsstrukturen i Kinas banksektor«, blev fremsat i forhold til den forudgående periode i 2010. Kommissionen er ikke uenig i denne påstand. Faktisk nævnte Kommissionen i sin endelige fremlæggelse af oplysninger WTO's undersøgelse af Kinas handelspolitik fra 2010 og 2012 i samme betragtning 161 for at påvise, at meget lidt har ændret sig i denne periode på to år. I rapporten fra 2010 hed det, at »den store andel af statsejede banker er et andet stort problem i finanssektoren i Kina«, og undersøgelsen fra 2012 bekræftede, at der ikke var sket store ændringer i den forbindelse. Den kinesiske regering henviste ligeledes til rapporten fra 2012 og påstod på grundlag af disse citater, at rapporten er i modstrid med Kommissionens vurdering i betragtning 161. Denne påstand kan ikke accepteres. Ingen af citaterne fra rapporten i den kinesiske regerings bemærkninger til fremlæggelsen af de endelige oplysninger hverken modsiger eller rejser tvivl om Kommissionens vurdering i betragtning 161.
(417)
Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionens konklusion i betragtning 162 ikke var understøttet af positivt bevismateriale, fordi Kommissionen (som supplement til DB-rapporten og WTO's handelspolitiske evalueringer, som er behandlet i foregående betragtning), »blot henviser til Verdensbankens rapport og den økonomiske undersøgelse osv., men ikke giver nogen velbegrundet og passende forklaring til støtte for sine konklusioner«. Denne påstand kan ikke accepteres. Det skal i den forbindelse bemærkes, at det i Verdensbankens rapport bl.a. hedder: »Til trods for imponerende fremskridt i reformer og udvidelse af finanssektoren i de seneste tre tiår er Kinas finanssystem stadig undertrykt og lider under store strukturelle problemer. Det nuværende system, der er præget af de statsejede bankers dominans, kraftig statslig indgriben og kontrol med rentefastsættelse, har med bemærkelsesværdig held mobiliseret opsparing og fordeling af kapital til strategiske sektorer i Kinas økonomiske opstart« eller »Sideløbende, direkte og indirekte kontrol med finansielle institutioner skal vige for decentraliserede markedsbaserede ordninger. Dette ville betyde en uafhængig centralbank, der gennemfører operationer på det åbne marked og anvender rentesatser, snarere end kreditlofter, til at styre likviditeten. Forretningsbankerne ville anvende kommercielle principper og kreditværdighedsanalyser snarere end blot at følge regeringens signaler for at vejlede om udlån« og »Regeringen har på alle niveauer været tæt involveret i de finansielle institutionernes kommercielle transaktioner, enten gennem aktiebesiddelse eller indirekte påvirkning, hovedsagelig fordi den er stærkt afhængig af brugen af kommercielle bankkreditter til politiske mål«. OECD's økonomiske undersøgelse af Kina fra 2010 beskriver den kinesiske nationalbanks politikker for referencerentesatser på udlånsområdet med udlånstærskler og indlånsrentelofter som en hindring for bankerne i forbindelse med korrekt risikovurdering og en kontraproduktiv foranstaltning for konkurrencen i banksektoren og fastslår, at formålet er at sikre rentabiliteten i den overvejende statsejede banksektor.
(418)
Den kinesiske regering hævder endvidere, at Kommissionens konstatering af, at den kinesiske nationalbank er involveret i og påvirker de statsejede forretningsbankers fastsættelse af rentesatser, ikke er tilstrækkeligt begrundet. I denne henseende har den kinesiske regering anført, at Kommissionen burde have vidst, at udlånstærsklerne blev afskaffet i juli 2013. Det skal for det første bemærkes, at Kommissionen ikke analyserede situationen på bankmarkedet i Kina i juli 2013, da dette ikke var relevant for denne undersøgelse. For det andet er påstanden om, at Kommissionen afgørelse mangler begrundelse og bevis, ikke korrekt. Det fremgår udtrykkeligt af de relevante cirkulærer, at den kinesiske nationalbank fastsætter grænser for udlåns- og indlånsrenter. Og for det tredje bekræfter OECD's økonomiske undersøgelse af Kina fra 2010, som er nævnt i betragtning 162, også, at der findes sådanne begrænsninger.
(419)
Den kinesiske regering påstod, at »Kommissionen vidste, at cirkulærerne, navnlig cirkulærerne af 8. juni og 8. juli 2012, som blev udstedt efter afgørelserne om coated finpapir, havde ændret den kinesiske nationalbanks rentepraksis betydeligt«. Dette er ikke korrekt. Kommissionen kunne ikke vide, om, eller nøjagtigt hvordan, praksis var blevet ændret, da den kinesiske regering nægtede at fremlægge disse cirkulærer. Selv de resuméer fra den kinesiske nationalbanks websted, som blev forelagt i forbindelse med kontrolbesøget, men som den kinesiske regering fejlagtigt hævder, at Kommissionen helt så bort fra, bekræfter, at disse grænser fortsat findes.
(420)
Den kinesiske regering påstod desuden, at »Kommissionen tilsyneladende ikke baserede sin konstatering på« de foreliggende faktiske oplysninger», som modsiger de historiske oplysninger, Kommissionen rådede over, men snarere pålagde den kinesiske regering at bevise, at den situation, der var blevet undersøgt i forbindelse med stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale, havde ændret sig.« På baggrund af redegørelsen i betragtning 415-419 er det klart, at denne påstand ikke er korrekt. Der er ingen tilgængelige oplysninger i sagen, som modsiger Kommissionens konklusioner, og konklusionerne er ikke kun baseret på de historiske oplysninger, men på positive beviser, som er baseret på alle de oplysninger, der er relevante for UP.
(421)
Den kinesiske regering påstod, at de fire punkter, som Kommissionen fremhævede i betragtning 166, er ukorrekte og mangler passende retlig vurdering. Den kinesiske regering påstod, at henvisningen til artikel 34 i loven om forretningsbanker, om at bankerne »udfører deres låneaktiviteter i henhold til behovene i den nationale økonomi«, er helt neutral. Det er ikke klart, hvad den kinesiske regering mener med udtrykket »neutral«, men i overensstemmelse med de planer, politiske dokumenter og love, der er nævnt i betragtning 102, synes udviklingen af solcelleindustrien og dens finansielle behov og andre støtteforanstaltninger at være blandt behovene i Kinas nationaløkonomi. I disse dokumenter tilskyndes der til og gives udtryk for støtte, og det fremgår klart, at bankerne skal støtte virksomhederne i solcelleindustrien. Vedrørende Kommissionens konklusion om, at bankerne er underlagt love, der pålægger dem at yde kreditstøtte til tilskyndede projekter, i forbindelse med hvilken Kommissionen støttede sig til ordlyden i Statsrådets beslutning nr. 40, påstod den kinesiske regering, at »dette er malplaceret«, fordi beslutningen ikke på nogen måde indikerer, at solenergiindustrien er et tilskyndet projekt. Denne påstand er også ukorrekt. Det fremgår klart af betragtning 399, at solenergiindustrien tilhører kategorien af tilskyndede industrier/projekter. Den kinesiske regering fremsatte en lignende påstand vedrørende lovgivningen i Kina om videnskabelige og teknologiske fremskridt og Kommissionens konklusion om, at loven pålægger bankerne at prioritere udviklingen af højteknologiske industrier og industrier med ny teknologi, og at producenterne i stikprøven hører til i den højteknologiske kategori. Ifølge den kinesiske regering foretog Kommissionen ikke en retlig analyse af spørgsmålet om, hvorvidt solenergiindustriens produktion af moduler og celler, der beskrives som en højteknologisk industri, er omfattet af denne lov. Dette er ikke korrekt. Kommissionen etablerede en klar sammenhæng mellem kategorien af højteknologiske industrier og solenergiindustrien, der producerer moduler og celler. Dette er nærmere beskrevet i betragtning 402.
(422)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionens erklæring om, at statens indgriben i den kinesiske finansielle sektor er væsentlig og stadig pågår, ikke understøttes af positivt bevismateriale. Den kinesiske regering anfægtede den dokumentation, som Kommissionen citerer, og hævdede, at IMF-rapporten fra 2009, der fremhæver den manglende liberalisering af rentesatserne, er irrelevant, idet rentesatserne er blevet fuldt ud liberaliseret i Kina. Dette er ikke korrekt. De foreliggende beviser bekræfter, at liberaliseringen af rentesatserne i Kina ikke er afsluttet, og dette blev også bekræftet af den kinesiske nationalbanks embedsmænd, der var til stede under kontrolbesøget. Med hensyn til IMF's landerapport fra 2010, som Kommissionen har henvist til, påstod den kinesiske regering, at Kommissionen helt så bort fra IMF's konklusioner vedrørende liberalisering af den finansielle sektor. Dette er ikke sandt. Kommissionen så ikke bort fra nogen af IMF's relevante konklusioner i denne rapport. IMF's konklusioner, som den kinesiske regering henviste til i sine bemærkninger, modsiger ikke nogen af Kommissionens konklusioner vedrørende statens indgriben i den kinesiske finanssektor og i hvert fald ikke med hensyn til statens ejerskab eller låne- og indskudsrentepolitikken. Det fremgår af rapporten, at der er gjort fremskridt i de seneste år med hensyn til at udvikle et mere markedsbaseret finansielt system i Kina, hvilket dog ikke betyder, at der ifølge rapporten faktisk er et markedsbaseret finansielt system i Kina. Hvad angår OECD's undersøgelser, som Kommissionen henviste til, påstod den kinesiske regering, at det ikke kan konkluderes, at bankerne ikke fungerer uafhængigt i Kina på grundlag af »en sætning om, at der ikke er sket store fremskridt med hensyn til liberaliseringen af banksektoren«. Vedrørende denne påstand skal det bemærkes, at Kommissionen aldrig drog en konklusion på grundlag af »en sætning«, men som påvist ovenfor på grundlag af flere dokumenter udarbejdet af uafhængige internationale organisationer.
(423)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionens analyse til bestemmelse af status som offentlige organer »er fuldstændig forfejlet«, og at konklusionen i betragtning 168 ikke stemmer overens med WTO-appelorganets fortolkning af udtrykket »offentligt organ« i US - Endelig antidumping- og antisubsidietold på visse varer fra Kina. En eksporterende producent påstod også, at Kommissionens ræsonnement vedrørende afgørelsen om offentlige organer »retligt set er urigtigt«. Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen ikke havde påvist, at de statsejede forretningsbanker besidder, udøver eller har fået tildelt statslig myndighed, og at den ikke har etableret, i) at de pågældende funktioner, som de statsejede forretningsbanker angiveligt udfører, er dem, som udføres af en regering generelt, dvs. i det hele taget er regeringsfunktioner, ii) de fælles træk, som de statsejede forretningsbanker deler med regeringen ud over kapitalandelen, som heller ikke blev fastlagt for samtlige statsejede forretningsbanker, og iii) at alle statsejede forretningsbanker besidder den krævede offentlige myndighed for at kunne udøve denne eller havde fået tildelt beføjelser til at gennemføre de pågældende regeringsmæssige funktioner. Disse påstande måtte afvises. Kommissionen henviser til sin analyse af dette spørgsmål i betragtning 158-167. Långivning er nævnt i definitionen af subsidier i grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. 1), som en statslig funktion. I den foreliggende sag pålægges de statsejede forretningsbanker gennem et krav i planer og andre politiske dokumenter at fremme visse sektorer, herunder solcellesektoren. På grundlag af de tilgængelige oplysninger blev det konkluderet, at der er tale om et væsentligt statsligt ejerskab af bankerne i Kina, og at regeringen udøver omfattende kontrol over de statsejede forretningsbanker. Da den kinesiske regering ikke fremlagde de ønskede oplysninger om regeringens ejerskab af alle statsejede forretningsbanker i Kina, fastslog Kommissionen sine undersøgelsesresultater ud fra de foreliggende faktiske oplysninger. Kommissionen konkluderer således, at de statsejede forretningsbanker optræder som regeringens forlængede arm og udfører offentlige funktioner ved at gennemføre den kinesiske regerings politik om præferentielle lån til visse sektorer.
(424)
Den kinesiske regering påstod også, at Kommissionen ikke havde påvist, at de private banker i Kina fik pålagt eller tildelt offentlige funktioner, og navnlig, at Kommissionen ikke har bevist, at den kinesiske regering udtrykkeligt og positivt pålagde eller beordrede de private banker og statsejede forretningsbanker til eller gav dem beføjelser og myndighed til at yde lån på præferencevilkår. Kommissionen er ikke enig i denne påstand. Som forklaret i betragtning 170-173 er det den kinesiske regerings politik at yde præferentielle lån til solcelleindustrien. Privatejede banker er forpligtede til at udføre denne statslige politik: Den kinesiske regering pålægger gennem loven om forretningsbanker alle banker i Kina til at »udføre deres udlånsvirksomhed ud fra nationaløkonomiske og den sociale udviklings behov og i tråd med den statslige industripolitik«. Disse behov og den statslige industripolitik fremgår bl.a. af en række planer og politiske dokumenter, og ydelse af præferentielle lån til udvalgte industrier, herunder solcelleindustrien, er et af dem. Den kinesiske regering påstod desuden, at den relevante artikel i loven om forretningsbanker er taget ud af konteksten, og at den ikke udtrykkeligt påviser, at regeringen har pålagt eller beordret forretningsbankerne eller givet dem beføjelser og myndighed hertil. Kommissionen er ikke enig i, at artikel 34 er taget ud af kontekst, jf. forklaringen i betragtning 390, og mener, at artiklens ordlyd er en klar retligt bindende instruks til alle banker i Kina. Kommissionen er heller ikke enig med den kinesiske regerings påstand om, at de dokumenter, som indeholder bestemmelser om præferentielle låneordninger til solcelleindustrien, jf. betragtning 102, er et »utilstrækkeligt retsgrundlag«. Dette er udførligt beskrevet i betragtning 399-403.
(425)
En eksporterende producent påstod, at Kommissionen ikke havde påvist, at udenlandskejede banker i Kina har fået overdraget eller pålagt opgaver af den kinesiske regering. Denne påstand måtte afvises. Kommissionen påviste, at alle privatejede banker i Kina har fået overdraget eller pålagt opgaver (jf. bl.a. betragtning 169-172 og 424), og at banker med udenlandsk ejerskab tilhører denne kategori.
(426)
For så vidt angår afgørelsen om overdragelse og pålæggelse, påstod den kinesiske regering desuden, at Kommissionen havde draget konklusioner på grundlag af kreditrisikovurderingen af en stikprøveudtaget eksportør, som blev fremlagt af en bank, og anvendt denne for alle banker i Kina og derved draget ugunstige tilbageslutninger i denne henseende. Det bemærkes, at den kinesiske regering og bankerne nægtede at fremlægge andre kreditrisikovurderinger for andre eksporterende producenter i stikprøven. Da Kommissionen var nødt til at benytte de foreliggende faktiske oplysninger i forbindelse hermed, og da ovennævnte risikovurdering udgør de bedste foreliggende oplysninger, baserede Kommissionen sine konklusioner på dette dokument. Men det skal gentages, at konklusionerne blev truffet på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger og ikke ugunstige tilbageslutninger.
(427)
Den kinesiske regering anfægtede Kommissionens vurdering af fordrejningen på det kinesiske finansmarked, »da den er retligt mangelfuld«. Den kinesiske regering påstod, at der ikke er nogen beviser vedrørende UP, der tyder på, at de statsejede forretningsbanker tegner sig for to tredjedele af det kinesiske finansmarked. Kommissionen er ikke enig i denne påstand. I mangel af oplysninger om ejerskab i banksektoren, som Kommissionen gentagne gange anmodede om, men som ikke blev indsendt af den kinesiske regering, anvendte Kommissionen de foreliggende faktiske oplysninger. Kommissionen henviste i denne henseende til DB-rapporten, som fastslår, at de statsejede forretningsbanker tegner sig for mere end to tredjedele af det kinesiske finansmarked. Dette understøttes yderligere af beviser i dokumenter fra WTO, IMF OECD og Verdensbanken, som bekræfter, at den statslige tilstedeværelse i den kinesiske banksektor ikke havde ændret sig væsentligt i UP. Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionens konklusion vedrørende rentesatser (nemlig at bankerne er bundet til at holde sig inden for den kinesiske nationalbanks grænser) er ukorrekt, da den nedre udlånsrente er blevet ophævet. Dette er ikke korrekt. Den kinesiske regering påstod ganske vist i sine bemærkninger, at den nedre udlånsrente blev ophævet i juli 2013, men dette er mere end et år efter udløbet af UP. Det er også korrekt, at lofterne for indlånsrenter stadig findes. Kommissionens konklusioner om, at bankerne ikke helt frit kan fastsætte lånevilkår (i det mindste i UP), er korrekt og understøttet af foreliggende oplysninger. Den kinesiske regering anfægtede ligeledes Kommissionens konklusioner i betragtning 183-188 og påstod, at flere planer, politiske dokumenter og love, der er citeret af Kommissionen, ikke er relevante. Kommissionen er ikke enig i denne påstand og henviser til betragtning 399-403, hvor det forklares, hvorfor disse dokumenter er relevante for denne konklusion.
Den kinesiske regering påstod også, at Kommissionens konklusion om, at visse banker fik adgang til valutareserverne fra SAFE, er misforstået, fordi den dokumentation, som Kommissionen henviste til, kun nævnte EXIM Bank og CDB, og forklarede, at de lån, der stammer fra disse reserver er forbeholdt statsejede virksomheder. Kommission er ikke enig. Det fremgår kun af beviserne, at denne ordning oprindeligt kun var tiltænkt de politisk styrede banker CDB og EXIM, men de nævner også et stort lån til Bank of China, hvilket antyder, at den oprindelige begrænsning er blevet ophævet. Desuden er påstanden om, at bevismateriale »klart viser, at disse lån kun ydes til statsejede virksomheder såsom Sinopec«, ikke korrekt. Det fremgår faktisk af bevismaterialet, at store statsejede virksomheder har fortrinsret, men ikke, at disse lån er begrænset til dem. I betragtning af EXIM Banks og CDB's størrelse og deres indvirkning på det finansielle marked i Kina og selv om programmet var begrænset til dem, ville det under alle omstændigheder betyde en væsentlig fordrejning af det finansielle marked som helhed.
(428)
Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionen ikke fastslog specificitet vedrørende de præferentielle låneordninger, og Kommissionens analyse af specificitet er juridisk uholdbar, fordi den ikke fastslår, om beslutning nr. 40 omhandler projekter eller erhvervssektorer. Den kinesiske regering erklærede, at det forhold, at »beslutning nr. 40 omfatter en ekstremt bred vifte af økonomiske sektorer og erhvervsgrene, betyder, at dette dokument ikke eksplicit begrænser adgangen til det påståede subsidie til visse virksomheder, sådan som det skal påvises i henhold til WTO's praksis«. Kommissionen er ikke enig i denne påstand. Hvad angår tilskyndede projekter, skal det erindres, at disse kun omfatter visse aktiviteter inden for et begrænset antal erhvervssektorer, og denne kategorisering, som kun omfatter en del af virksomhederne i Kina, kan således ikke betragtes som værende af generel karakter og ikke-specifik. Kommissionen betragtede dette som den mest naturlige fortolkning i mangel af andre forklaringer (og underbyggende dokumenter) af, hvordan den kinesiske regering præcist anvender begrebet »solcelleindustrien«, f.eks. i forbindelse med beslutning nr. 40 og retningslinjerne for den industrielle omstrukturering. Som forklaret i betragtning 102 hører solcelleindustrien også til den kategori af strategiske industrier, som er defineret i den 12. femårsplan, og har på dette grundlag adgang til præferentiel finansiering, hvilket klart fremgår af citaterne fra forskellige planlægningsdokumenter og politiske dokumenter og love i samme betragtning.
(429)
Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionen ikke har påvist, at der opnås en fordel gennem de præferentielle låneordninger, idet anvendelsen af den eksterne reference i forbindelse med konklusionen om fordele ikke var underbygget af Kommissionens konklusioner. Ifølge den kinesiske regering havde Kommissionen intet grundlag for at anvende BB-ratingen, da den ikke indeholdt dokumentation for, at BB-ratingen ville være mere pålidelig end andre ratingvurderinger (mindre fordrejet), og dens anvendelse »afspejler de utilladelige ugunstige tilbageslutninger draget i modstrid med artikel 12, stk. 7, i SCM-aftalen«. Denne påstand måtte afvises. På grund af fordrejningerne og udlånsbankernes manglende vurdering af kreditværdighed eller risikovurdering af stikprøveudvalgte eksporterende producenter kunne Kommissionen ikke have taget kreditvurderingen (hvis der overhovedet forelå en sådan) for alle de enkelte producenter for pålydende. BB-ratingen er i denne sammenhæng ikke en ugunstig tilbageslutning og er ikke ufavorabel for de eksporterende producenter, da den er den bedste ikke-investeringsrelaterede rating på markedet.
(430)
Klageren påstod, at Kommissionen burde have anvendt en mindre favorabel rating end BB til beregning af referencen for visse eksporterende producenter, som befandt sig i en særlig vanskelig situation. Kommissionen forklarede i betragtning 429, hvorfor den fandt BB-rating relevant (ikke-investeringsrelateret rating) til at afspejle de stikprøveudvalgte eksporterende producenters økonomiske situation i UP.
(431)
Klageren anmodede desuden om, at Kommissionen fremlagde beregningen af justeringerne for lån i kinesisk valuta. Kommissionen uddybede metoden i punkt 169 i dokumentet med fremlæggelsen af de endelige oplysninger (gengivet i betragtning 198). I tråd med metoden fra sagerne om coated finpapir og stålprodukter, der er overtrukket med organisk materiale, justerede Kommissionen de kinesiske rentesatser ved at tilføje renteforskellen mellem de bedst ratede obligationer og BB-ratede obligationer, der blev handlet på markederne i UP.
(432)
En eksporterende producent påstod, at Kommissionen for at fastslå fordelen fra de præferentielle lån burde sammenligne lånesatserne for de »begunstigede« erhvervsgrene med lånesatserne for »ikke-begunstigede« erhvervsgrene. På baggrund af Kommissionens analyse af finansmarkedet (betragtning 181-185) måtte denne påstand afvises. I betragtning af de konstaterede fordrejninger blev rentesatserne på det kinesiske finansmarked fundet upålidelige.
(433)
Den kinesiske regering påstod desuden, at for lån i EUR og USD burde Kommissionen ikke anvende den eksterne reference, da et af de centrale elementer, som Kommissionen havde baseret sin fordrejningsanalyse på, nemlig den kinesiske nationalbanks begrænsninger for rentesatser, ikke findes for sådanne lån. Denne påstand måtte afvises. Den kinesiske nationalbanks begrænsninger for rentesatserne er blot et af de centrale elementer, som Kommissionen anvendte i sin analyse af det kinesiske finansmarked. Som forklaret i betragtning 180-185 er der en række andre fordrejninger, som hver især berettiger brugen af den eksterne reference også for lån i EUR og USD.
(434)
En række eksportører påstod sammen med den kinesiske regering, at aftalerne mellem eksportører og visse statsejede banker (»aftalerne« i dette afsnit), ikke svarer til kreditlinjer og ikke udgør et finansielt bidrag, fordi de ikke indeholder en forpligtelse for banken til at yde fremtidig finansiering på særlige betingelser. De henviste også til konklusionerne fra EC-Aircraft-panelet, hvori det anføres, at »en simpel mulighed« for, at regeringen kan overføre midler under overholdelse af en foruddefineret betingelse, ikke vil være nok til at påvise, at der foreligger et finansielt bidrag. De bemærkede, at panelets konklusion om, at kontraktuelle ordninger »i sig selv bør påberåbes og kunne overføre en fordel til modtageren, som er særskilt og uafhængig af den fordel, der måtte overføres ved eventuelle fremtidige overførsler«.
(435)
Hvad angår konklusionerne i EF-Aircraft-panelet, bemærker Kommissionen, at disse konklusioner ikke er udtømmende med hensyn til omfanget af kreditlinjer eller andre lignende aftaler og ikke binder Kommissionens fortolkning af grundforordningen i denne sag. Kommissionen er imidlertid ikke uenig med panelets konklusioner, men med den kinesiske regerings anvendelse af disse konklusioner i den foreliggende sag. Ifølge aftalerne skal de statsejede banker normalt yde lån op til det ønskede beløb, sommetider knyttet sammen med eventuelle forbedringer i den pågældende virksomheds resultater. Så på den ene side kan aftalerne indeholde mindre eksplicitte eller automatiske forpligtelser vedrørende vilkår og betingelser for fremtidige lån end aftaler, der omfatter visse former for kreditlinjeaftaler. De suppleres af og til af separate låne- eller kreditaftaler. Det skal imidlertid bemærkes, at lån i forbindelse med disse aftaler ofte gives på ens eller nærmest identiske betingelser. På den anden side indeholder aftalerne en række bestemmelser, som går langt ud over den normale sprogbrug i kreditlinjeaftaler, og som udgør oprettelsen af en garanteret støtte fra den pågældende bank. Kommissionen mener, at de skriftlige bestemmelser i aftalerne i denne sag ikke nødvendigvis er afgørende, idet »forpligtelser til« eller »tilsagn om« at overføre midler kan udtrykkes skriftlig eller mundtligt, og at deres eksistens bør fastlægges på grundlag af de samlede oplysninger i sagen.
(436)
På dette grundlag afhænger den nøjagtige karakter af de statsejede bankers forpligtelser eller tilsagn i henhold til aftalerne af:
a)
Aftaleteksten: Kommissionen bemærker, at bestemmelserne i de fleste vigtige aftaler, der omfatter store statsejede banker og især eksporterende producenter, i store træk er ens. Aftalen etablerer en tæt forbindelse mellem banken og eksportøren, hvad angår overførsel af midler. De fastlægger bestemmelser for overførsel af det nødvendige beløb, sommetider efter opfyldelsen af visse betingelser i forbindelse med resultater og kreditvurdering. Aftalerne giver virksomheden ret til »favorabel behandling«, når den ansøger om et lån, i forhold til virksomheder, der ikke har indgået sådanne aftaler. Nogle af de potentielle finansieringsbeløb er meget store i forhold til virksomhedernes årlige omsætning. De kreditbeløb, som blev stillet til rådighed for de stikprøveudvalgte eksporterende producenter, tegnede sig for mere end 3 gange deres årlige omsætning. Endvidere skal banken ifølge aftalerne yde omfattende støtte til udviklingen af den pågældende virksomhed. Der henvises til »et langsigtet stabilt strategisk partnerskab« mellem banken og virksomheden, til at banken giver »prioritet« til virksomhedens vigtige byggeprojekter og tilbyder »langsigtet, stabil økonomisk støtte« til virksomheden »i forbindelse med erhvervelse af aktiver og omstrukturering, grundlæggende uddannelse i alle virksomhedens enheder, tekniske forbedringer, »Go Global-projektet« og anden virksomhed….« og bistår virksomheden med at »udarbejde en planlægning på mellemlang og lang sigt baseret på dens faglige fordele, institutionelle fordele og resultatmæssige fordele.« Det fremgår også af aftalerne, at de overholder national makroøkonomisk og industriel politik. Med den strategiske støtte og den »favorable behandling«, som ydes til virksomheden i henhold til aftalerne, er det yderst sandsynligt, at virksomheden automatisk vil være berettiget til at trække på lån som led i aftalerne.
b)
Långivernes karakter og målsætninger: Långiverne er statsejede banker, som ifølge undersøgelsen er offentlige organer, eller andre banker, som ifølge undersøgelsen har fået pålagt eller overdraget offentlige opgaver, og de fungerer således som den kinesiske regerings forlængede arm. Det er også konstateret, at de yder lån til langt under markedsrenten. Visse aftaler vedrører eksempelvis bankens »finansieringsfordel« og dens støtte til »højteknologiske virksomheder… hvis udvikling prioriteres af regeringen«.
c)
Regeringens holdning til låneren: Lånerne tilhører de strategiske vækstindustrier, jf. betragtning 102.
d)
Regeringens samarbejde i forbindelse med undersøgelsen: Udbyderne af kreditlinjer (statsejede banker og banker, som har fået pålagt eller overdraget offentlige opgaver) har ikke samarbejdet fuldt ud i forbindelse med undersøgelsen, og konklusionerne herom er blevet truffet på grundlag af de foreliggende faktiske oplysninger.
e)
Markedets opfattelse af aftalerne: Virksomhederne synes at påskønne aftalerne som bevis for, at de har statens opbakning, og offentliggør konklusionerne af disse aftaler for at sende et positivt signal til markederne og potentielle investorer. Yingli Solar offentliggjorde f.eks. den 9. juli 2010 en pressemeddelelse om et »strategisk samarbejde« med CDB, hvorigennem CDB »agter at yde støtte til Yingli Group og dennes datterselskaber i form af kreditfaciliteter til et samlet maksimumbeløb af 36 mio. RMB«. Yingli's økonomidirektør udtalte, at »Denne aftale bragte de to parters samarbejde op på et nyt niveau, som vi håber vil sætte os i stand til at forfølge forretningsmuligheder, der kan styrke vores førerposition i solcelleindustrien.« Jinko Solar betegnede den 26. januar 2011 en kreditfacilitet på 50 mia. RMB fra Bank of China som en »strategisk samarbejdsaftale«, som i højere grad vil »styrke vores førerposition som producent af solenergiprodukter«. Det hed videre i pressemeddelelsen, at »Med den langsigtede økonomiske støtte fra BOC vil vi bestemt kunne opnå gode resultater i 2011 og opfylde vore langsigtede vækstmål.« Den 14. april 2010 meddeltes det, at Trina Solar havde til hensigt at udnytte en kreditaftale på 4,4 mia. dollar med CDB »med henblik på markedsekspansion«. Alle disse aftaler viser, at de pågældende eksporterende producenter ser aftalerne som en etableret og ikke usikker kilde til finansiering.
f)
Gennemførelse af aftalerne: De eksporterende producenter har trukket på talrige individuelle lån, dvs., at aftalerne førte til en egentlig overførsel af midler, sædvanligvis til langt under markedsrenten.
(437)
På grundlag af alle disse beviser konkluderes det, at aftalerne tilbydes af bankerne som led i en regeringsstrategi for at fremme solcelleindustrien og anses for at være af stor værdi for de pågældende eksportører, uanset om der faktisk overføres midler. Dette modsiger parternes argumenter om, at de reelt er uden værdi. Skønt aftalerne har karakter af normale kreditlinjer, går de ud over vilkårene for normale kreditlinjer og tager reelt form af strategiske partnerskaber mellem offentlige organer og virksomheder med henblik på at iværksætte regeringens politik. De fungerer i den forbindelse som en statslig støtte/garantimekanisme, som forbedrer de pågældende eksportørers markedsposition og sætter dem i stand til at udvide deres kapacitet og produktion med vished om, at de vil modtage den nødvendige finansiering. Uden denne støtte/garanti ville eksportørerne klart kunne opfattes af markedet som værende i en svagere position. Kreditlinjerne kan derfor betragtes som en potentiel overførsel af midler eller som en levering af finansielle tjenesteydelser. En så værdifuld »garanti« ville have en vis værdi på markedet og i det mindste omfatte betaling af betydelige gebyrer. På dette grundlag giver aftalerne også en fordel, som ifølge ordlyden i EC-Aircraft-panelet»er særskilt og uafhængig af den fordel, der måtte overføres ved eventuelle fremtidige overførsler«, bl.a. som følge af regeringens potentielle forpligtelse til at udbetale midlerne. Der er tale om mere end et vagt »løfte om at yde »billig« finansiering« (99), som tydeligvis stiller modtagerne i en »bedre position«, end hvis de ikke havde haft aftalerne.
(438)
Fordelens størrelse er blevet fastlagt på grundlag af de gebyrer, der opkræves for kreditlinjer, og som er blevet fremlagt af en af de eksporterende producenter i stikprøven. Denne kreditlinje blev ydet af en bank, hvis hovedkontor er etableret i en anden finansiel jurisdiktion end Kina, og den viser alle de elementer i kommercielle kreditlinjer, der findes på de globale finansmarkeder, og andre aftaler, som findes i den kommercielle sektor. Det skal også bemærkes, at denne kreditlinje ikke adskiller sig væsentligt med hensyn til betingelser fra de andre kommercielle kreditlinjer, som de stikprøveudvalgte eksporterende producenter udnyttede, hvor der blev opkrævet gebyrer, herunder kreditlinjer fra udenlandske banker. På baggrund af ovenstående analyse er dette en konservativ reference, da beviserne tyder på, at aftalerne i virkeligheden er mere værdifulde for virksomhederne som en selvstændig foranstaltning end en standardkreditlinje. Kommissionen fandt imidlertid, at de krævede gebyrer kunne fungere som en rimelig erstatning for dem, der i givet fald skulle betales inden for rammerne af kontrakterne.
(439)
Den kinesiske regering påstod desuden, at de banker, som gennemførte aftaler med eksportørerne i stikprøven, ikke er offentlige organer og heller ikke har fået pålagt eller overdraget offentlige funktioner af regeringen. Denne påstand måtte afvises. De involverede banker var de samme banker, som leverede præferentiel finansiering, og i betragtning 159-168 og 169-180 gav Kommissionen en detaljeret forklaring på, hvorfor de er offentlige organer, og/eller hvorfor de har fået pålagt eller overdraget offentlige funktioner af regeringen.
(440)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionens påstand om, at kreditlinjer under normale markedsforhold er genstand for omfattende forpligtelses- og administrationsgebyrer, er ubegrundet, da sådanne gebyrer kun anvendes på »ved aftale bekræftede kreditlinjer«. Denne påstand måtte afvises. Som anført i ovenstående betragtning adskiller den kreditlinje, der blev anvendt som reference, sig ikke væsentligt i sine betingelser fra andre kommercielle kreditlinjer, som de eksporterende producenter i stikprøven opnåede, herunder fra banker uden for Kina. Desuden opkræver en af de banker, der har indgået flere sådanne aftaler med eksporterende producenter i stikprøven, tilsyneladende lige store gebyrer af sine kunder i udlandet (100).
(441)
Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionen ikke havde fremlagt beviser for sin konstatering af, at statslig levering af kreditlinjer (altså aftalerne) indgår i de præferentielle lån. Dette er ikke korrekt. Tilrådighedsstillelse af kreditlinjer indgår som en standarddel i den finansiering, som bankerne yder til virksomhederne, og aftalerne er særskilte foranstaltninger, der hører under kategorien for præferentielle lån. Den kinesiske regering giver, jf. betragtning 102, gennem en række planlægnings- og politiske dokumenter og love præferentiel finansiering til solcelleindustrien. Desuden er der blevet trukket på talrige lån i henhold til disse aftaler, hvilket tydeligt beviser, at de er en integreret del af den præferentielle finansiering til solcelleindustrien.
(442)
En eksporterende producent påstod, at tilrådighedsstillelse af kreditlinjer ikke er et specifikt subsidie. Denne påstand måtte afvises. Tilrådighedsstillelse af kreditlinjer er, jf. betragtning 441, en integreret del af de præferentielle lån, og analysen af specificitet i betragtning 191, 192, 209 og 428 finder således også anvendelse for tilrådighedsstillelse af kreditlinjer.
(443)
Ifølge klageren burde Kommissionen have fastsat en subsidiemargen for brug af eksportkøberkredit, da EXIM Bank nægtede at samarbejde. Kommissionen burde have anvendt oplysningerne i klagen og konklusionerne i det amerikanske dokument i den lignende sag om solceller. Denne påstand kan ikke accepteres. Kommissionen undersøgte påstandene i klagen, men der blev ikke fundet beviser for, at de stikprøveudvalgte eksporterende producenter havde fordel af disse foranstaltninger i UP. Det skal bemærkes, at undersøgelsesperioderne i den amerikanske undersøgelse og den foreliggende sag var forskellige.
3.5.3. Bemærkninger fra parterne vedrørende eksportgaranti og forsikring for grønne teknologier
(444)
Med hensyn til de dokumenter, som Kommissionen havde udbedt sig ved kontrolbesøget, jf. betragtning 220 og 221, påstod den kinesiske regering, at det ikke tydeligt fremgik, da Kommissionen anmodede om 840-planen, at Sinosures regnskaber for 2012 ikke var til rådighed på tidspunktet for kontrolbesøget, og at oplysningerne om virksomhederne i stikprøven var fortrolige, og at de relevante kontrakter under alle omstændigheder ikke opbevares på Sinosures hovedsæde. Kommissionen henviser til sine uddybninger i betragtning 219, 220 og 223, som omhandler alle disse argumenter. Med hensyn til 840-planen tilføjer Kommissionen, at den anmodede om alle relevante dokumenter vedrørende Sinosure og den påståede subsidieordning til fordel for eksportørerne i stikprøven, og at denne 840-plan er meget relevant for undersøgelsens resultater i lighed med alle andre de dokumenter, der er omhandlet i betragtning 236, hvilket også støttes af forklaringerne i betragtning 232. Hvad angår Sinosures regnskaber for 2012, anmodede Kommissionen om de foreløbige regnskaber, hvis regnskaberne for 2012 ikke var afsluttet, men Sinosure afviste også at fremlægge de foreløbige regnskaber for 2012.
(445)
Den kinesiske regering påstod desuden, at der ikke er nogen retlige eller faktuelle beviser til støtte for den konklusion, at solcelleindustrien er en »strategisk industri«, og at dette blot var en formodning. Kommissionen henviser til forklaringen i betragtning 231, og minder om, at dette punkt blev udtrykkeligt bekræftet af den kinesiske regering under kontrolbesøget. Med hensyn til den lignende påstand vedrørende 840-planen, 421-planen og foranstaltningerne til støtte for »strategiske vækstindustrier« og påstanden om, at planerne ikke skulle være retligt bindende, henviser Kommissionen til forklaringerne i betragtning 232-234. Kommissionen bemærker endvidere, at den kinesiske regering har forsømt at fremlægge disse dokumenter og drøfte dem med Kommissionen, og at der ikke er nogen dokumentation for, at Kommissionens konklusioner ikke er korrekte.
(446)
Den kinesiske regering og en stikprøveudvalgt eksportør hævder, at de rabatter og tilskud til betaling af eksportkreditforsikringspræmier, som ydes af de lokale myndigheder, er blevet ulovligt udlignet, idet det ikke er påvist, at de er subsidier i henhold til WTO's subsidieaftale. Kommissionen henviser til sin analyse af undersøgelsesresultaterne og især betragtning 239 og 247. Kommissionen bemærker endvidere, at disse rabatter og tilskud er uløseligt forbundne med eksportkreditforsikringsordningen, fordi deres tilbagebetaling er en følge af betalingen af præmien til Sinosure i henhold til den overordnede eksportkreditforsikringspolice. Sidst men ikke mindst hører disse rabatter også under anvendelsesområdet for den fælles bekendtgørelse [2004] nr. 368 fra MOFCOM og Sinosure, hvori det hedder, at »regionale og lokale myndigheder sammen gennemfører foranstaltninger til støtte for produkter, der indgår i fortegnelsen, og for højteknologiske virksomheder og virksomheder med ny teknologi med henblik på eksportkreditforsikring«.
(447)
Den kinesiske regering anfægtede også konklusionerne i forbindelse med punkt j) i bilag 1 i SCM-aftalen om, at Sinosures kortfristede eksportkreditforsikringsordning fungerede med præmiesatser, der er utilstrækkelige til at dække de langsigtede omkostninger og tab ved gennemførelsen af ordningen. Til støtte for denne påstand citerede den kinesiske regering retspraksis fra WTO-panelets konklusioner i US-Upland Cotton-sagen og fremlagde forklaringer på grundlag af forskellige data og argumenter fra Sinosures årsregnskaber. Den kinesiske regering satte også spørgsmålstegn ved Kommissionens henvisning til artikel 11 i Sinosures vedtægter og til en artikel fra advokatfirmaet Stewart Law. Kommissionen gentager alle sine argumenter fra betragtning 242-245 og minder om, at dens konklusioner er baseret på de bedste foreliggende oplysninger i sagen som følge af den kinesiske regerings manglende samarbejde, som forhindrede Kommissionen i at få de relevante oplysninger, den havde anmodet om. Med henblik på sine konklusioner tog Kommissionen en række faktorer og oplysninger i sagen i betragtning, herunder Sinosures vedtægter og artiklen fra advokatfirmaet Stewart Law. Kommissionen finder, at selv om ingen af disse elementer i sig selv er afgørende, er disse og alle andre elementer relevante for Kommissionens analyse. Hvad angår praksis fra US-Upland Cotton-sagen, har Kommissionen fuldt ud taget hensyn hertil i sine konklusioner, og den kinesiske regerings henvisning til denne praksis er faktisk meget relevant.
(448)
Den kinesiske regering anfægter Kommissionens analyse i betragtning 245 og fremlægger en tabel med tal fra Sinosures resultatopgørelse fra de offentligt tilgængelige årsregnskaber for perioden 2006-2011 og konkluderer, at de modtagne præmier tydeligvis var højere end driftsomkostningerne til ordningen. For det første bemærker Kommissionen, at tabellen, som den kinesiske regering fremlagde, ikke i den relevante kolonne omfatter provision udbetalt af Sinosure, men kun driftsudgifter. For det andet viser tallene ubestrideligt, at nettopræmierne i de enkelte år fra 2006 til 2011, med 2010 som undtagelse, aldrig overstiger nettoforsikringsudbetalingerne plus driftsudgifter, selv uden hensyntagen til betaling af provision, som er udeladt af den kinesiske regering. Dette omfatter 2011, der delvis dækker undersøgelsesperioden, og tabet er betydeligt i nogle år (f.eks. 2008). For det tredje bemærker Kommissionen, at den kinesiske regering for 2010 har angivet et uforholdsmæssigt lavt beløb for udbetalte erstatninger (de indbetalte præmier er oplyst til at være 20 gange højere end det udbetalte erstatningsbeløb), hvilket ikke fremgår af årsregnskaberne for 2010. Dette beløb, som den kinesiske regering har oplyst for 2010, er baseret på omfattende efterfølgende justeringer vedrørende inddrivelse af fordringer og ændringer i udestående erstatningsreserver, som kun medtages i årsregnskaberne for 2011 med henvisning til 2010. Disse ændringer synes at være af ekstraordinær og unormal art og optræder kun i regnskaberne det følgende år. Kommissionen bemærker også, at for 2011 har den kinesiske regering i stedet indberettet de beløb, der var medtaget i årsregnskabet for 2011. Kommissionen konstaterer, at det er vanskeligt at forene efterfølgende justeringer med den faktiske situation, navnlig da den kinesiske regering og Sinosure ikke samarbejdede eller fremlagde yderligere forklaringer i løbet af undersøgelsen.
Ifølge US-Upland Cotton-sagen, som den kinesiske regering selv henviste til, vedrører referencen til »langtids« i punkt j) en tilstrækkelig varighed for at sikre en objektiv undersøgelse, som giver en grundig vurdering af programmet, og som forhindrer, at der lægges unødig vægt på enkeltstående eller atypiske oplysninger en given dag, måned, kvartal, halvår, år eller andre specifikke tidsperioder. Kommissionen anser perioden 2006-2011 som en tilstrækkeligt langsigtet periode at tage i betragtning, og Sinosure har haft tab hvert år i denne periode. Situationen for 2010 kan betragtes som enkeltstående eller atypisk, hvis man medregner de justerede tal i årsregnskabet for 2011, og er derfor af begrænset betydning, eller også skal de ordinære ujusterede tal i årsregnskabet for 2010 betragtes som relevante, hvilket viser, at resultatet er lige over breakeven. I betragtning af de betydelige tab i andre år bekræfter dette Kommissionens konklusioner om, at Sinosure generelt befandt sig i en situation med længerevarende tab i perioden 2006-2011. Selv hvis tallene fra 2010 blev taget i betragtning som repræsentative, er det et faktum, at Sinosure led tab i fem af de seks år fra 2006 til 2011. De øvrige tabeller og data, som den kinesiske regering fremlagde for at anfægte Kommissionens konklusioner på punkt j) i WTO's subsidieaftale, stemmer ikke overens med andre foreliggende oplysninger og/eller kan ikke kontrolleres; under alle omstændigheder kan de ikke i sig selv godtgøre, at Sinosures kortfristede eksportkreditforsikringsordning var i balance i perioden 2006-2011.
(449)
Hvad angår referencen for beregning af fordelen, mente den kinesiske regering, at oprettelsen af en udenlandsk reference ikke er forenelig med subsidieaftalen, men dog uden at fremlægge argumenter for denne påstand. Kommissionen henviser til sin forklaring i betragtning 245.
(450)
Den kinesiske regering og en stikprøveudvalgt samarbejdsvillig eksportør anfægtede den anvendte reference og påstod, at Kommissionen ikke har begrundet, hvorfor: i) præmieberegningen er baseret på data fra den amerikanske EXIM bank, ii) den har anvendt Italien som importland og ikke Tyskland, som er det største eksportmarked for den pågældende vare, iii) den har anvendt en periode på 120 dage og ikke 60 dage eller en endnu kortere periode, iv) den ikke har anvendt præmieberegning for direkte eksport men derimod for Financial Institution Buyer Credit (FIBC) Export Insurance. Med hensyn til i) henviser Kommissionen til betragtning 253. Hvad angår ii) mener Kommissionen, at Italien repræsenterer den rette balance mellem EU-landet med den laveste risiko og de EU-lande, der har størst risiko, og hvor der derfor opkræves præmier, og som også er markeder for den pågældende vare. I mangel af en specifik simulering baseret på en periode på 90 dage, som er til rådighed på EXIM Banks websted, finder Kommissionen med hensyn til iii), at varigheden på 120 dage er den mest hensigtsmæssige løsning til at repræsentere salgsbetingelserne i undersøgelsesperioden. Med hensyn til iv) var Kommissionen ikke i stand til at opnå en simulering til beregning af præmien for direkte eksport og vurderer, at denne reference afspejler den generelle risikosituation i importlandet.
(451)
En samarbejdsvillig eksportør i stikprøven hævder, at den har købt eksportkreditforsikring for nogle af virksomhedens eksporttransaktioner, men den har betalt regelmæssige forsikringspræmier og ikke nydt fordel af Green Express-ordningen eller nogen anden favorabel behandling som påstået i klagen. I mangel af beviser for denne påstand henviser Kommissionen til sine undersøgelsesresultater vedrørende dette program i afsnit 3.4.1.4 i denne forordning. Hvad angår »Green Express«, henviser Kommissionen til sine konklusioner i betragtning 240 og bemærker, at dette udgør et specifikt aspekt af Sinosure kortfristede kreditforsikringsordning, og at Kommissionens resultater ikke er begrænset til dette aspekt, men til ordningen som helhed.
3.5.4. Golden Sun-demonstrationsprogrammet.
(452)
Den kinesiske regering påstod endvidere, at denne ordning yder tilskud til »distribuerede solcelleanlæg« og ikke til producenter/eksportører af den pågældende vare, og at de relevante kriterier i lovgivningen ikke vedrører producenter af moduler og celler. Den kinesiske regering påstår i den forbindelse, at den har fremlagt relevant dokumentation om programmet, og at den endda koordinerede med virksomhederne i stikprøven om at bevise denne påstand. Tre samarbejdsvillige eksportører i stikprøven påstår, at der er tale om et »brugersubsidie«, som ikke overfører en fordel til den pågældende vare, og at det derfor ikke er udligningsberettiget i henhold til grundforordningens artikel 1, stk. 1, og artikel 3, stk. 2, artikel VI:3 GATT 1994 og artikel 19.1 i WTO's subsidieaftale. Eksportørerne henviser til EU's afgørelse i sagen om Biodiesel fra USA (betragtning 97 i Kommissionens forordning (EF) nr. 194/2009, EUT L 67 af 12.3.2009, s. 50) og til WTO's praksis i sagen U.S.-Lead Bars (punkt 6.50, 6.53, 6.56 og 6.57 i panelrapporten), Canada-Measures Affecting the Export of Civilian Aircraft (pkt. 9.112 i panelrapporten), Brazil-Export Financing Programme for Aircraft (pkt. 7.24 i panelrapporten), og Canada-Measures Affecting the Export of Civilian Aircraft (pkt. 157 og 159 i appelorganets rapport).
(453)
Kommissionen henviser til undersøgelsesresultaterne og navnlig til betragtning 243-246 i denne forordning, som indeholder en udtømmende forklaring vedrørende ovenstående påstande, og bekræfter, at afgørelsen er i overensstemmelse med de relevante bestemmelser og med den retspraksis, som den kinesiske regering og de samarbejdsvillige stikprøveudvalgte eksportører har henvist til. Kommissionen bemærker igen, at tilskud under dette program er direkte knyttet til den pågældende vare, da støtteberettigede »distribuerede solcelleanlæg« specifikt omfatter levering af moduler og celler som en væsentlig del af projekterne, og forbindelsen mellem den statslige fordel og den pågældende vare er derfor direkte og uløselig. Som det fremgår af især betragtning 244 og 245, har undersøgelsen bekræftet, at den kinesiske regering har foretaget direkte udbetalinger til flere samarbejdsvillige eksportører i stikprøven (nemlig med henblik på installation af solpaneler til at generere elektricitet til eget behov, herunder i produktionsprocessen af den pågældende vare), der bl.a. anvender deres egne fremstillede solenergimoduler og celler. Det er endvidere blevet fastslået, at direkte udbetalinger til eksportørerne i deres egenskab af leverandører af den pågældende vare til tredjepartsprojektledere ikke er i overensstemmelse med bestemmelserne i den relevante lovgivning, og at den kinesiske regering har undladt at fremlægge bevismateriale, der kunne bringe situationen i orden (jf. navnlig betragtning 245 og 246).
Den kinesiske regerings og den samarbejdsvillige stikprøveudvalgte eksportørs begrænsede forklaring om, at direkte overførsel af midler, som er i modstrid med kinesisk lovgivning, var nødvendig, da projektlederen var i økonomiske vanskeligheder, og for at sikre, at tilskuddet kun blev anvendt til godkendte solcellesystemer, antyder kraftigt, at uden denne direkte overførsel fra regeringen ville den stikprøveudvalgte samarbejdsvillige eksportør, som optrådte som leverandør, ikke have kunnet modtaget betaling for leveringen af den pågældende vare, og at regeringen ikke ville have været i stand til at sikre, at subsidiet blev anvendt til det påtænkte formål. I dette perspektiv og i mangel af yderligere beviser må disse betalinger betragtes som et direkte tilskud fra den kinesiske regering til producenten af den pågældende vare, som ellers ikke ville have modtaget nogen betaling for leveringen af den pågældende vare (ud fra den antagelse, at denne levering overhovedet fandt sted, da der ikke foreligger bevis herfor). På dette grundlag finder Kommissionen den kinesiske regerings og den stikprøveudvalgte samarbejdsvillige eksportørs påstande retligt ubegrundede.
(454)
Den kinesiske regering påstod desuden, at i de situationer, hvor fordelene fra programmet vedrørte levering af den pågældende vare til ikke forretningsmæssigt forbundne projektledere, var Kommissionen forpligtet til at gennemføre en overførselsanalyse for at fastslå dette punkt, og henviste til WTO's afgørelse i sagen US-Softwood Lumber IV (pkt. 141 og 142 i appelorganets rapport). Kommissionen henviser til uddybningerne i betragtning 244-246 og betragtning 352 for at afvise denne påstand. Da den kinesiske regering og de interesserede parter desuden ikke samarbejdede, var Kommissionen ikke i stand til at gennemføre en overførselsanalyse. Der er således ikke tale om overførsel, og den nævnte WTO-praksis er irrelevant i denne situation, idet pengene blev betalt direkte til producenterne af den pågældende vare og var direkte knyttet til levering af bl.a. den pågældende vare. Da disse betalinger var tilskud, som ikke skulle betales tilbage, er der tale om et finansielt bidrag (en direkte overførsel af midler), og Kommissionen kan med rette antage, at de overfører en fordel til modtageren (producenterne), da der ikke forligger beviser om anden brug af de pågældende beløb. Hvis regeringen havde foretaget betalingerne under dette program til tredjepartsprojektledere, og hvis udstyret var blevet indkøbt til rimelig markedsværdi, ville de pågældende eksportører ikke have modtaget en fordel. Men i en situation, hvor betalingerne foretages til de eksporterende producenter, giver de beløb, som virksomhederne anvender til installation af solpaneler, en fordel, da de fritager dem fra omkostninger, som de ellers skulle have afholdt i denne forbindelse. Hvis den eksporterende producent ikke kan påvise, at en del af tilskuddet blev overført til tredjepartsbrugere, antages det ud fra de foreliggende faktiske oplysninger, at denne del af tilskuddet giver eksportøren en fordel i form af et generelt subsidie, som gavner virksomhedens generelle aktiviteter. Det er tilfældet her.
(455)
To stikprøveudvalgte samarbejdsvillige eksportører påstår, at Golden Sun-programmet ikke er specifikt, da de relevante krav i den kinesiske lovgivning er objektive, og alle virksomheder, som opfylder dem, kan få fordel af programmet, og da alle virksomheder kan være støtteberettigede, uanset om de fremstiller den pågældende vare. Kommissionen henviser til konklusionen om specificitet i betragtning 247, som viser, at betingelserne og udvælgelseskriterierne ikke er objektive og ikke automatisk finder anvendelse. De relevante kriterier bekræfter, at programmet er begrænset til de få virksomheder, der kan opfylde dem, nemlig virksomheder med en væsentlig installeret kapacitet på mindst 300kWh og med aktiver på mindst 100 mio. RMB. Udvælgelseskriterierne henviser desuden til, at modtagervirksomhederne skal indgå i den lokale gennemførelsesplan for demonstrationsprojekter under Golden Sun, og undersøgelsen har fastslået, at optagelsen i disse lokale planer afhænger af de kompetente myndigheders skøn og ikke er baseret på gennemsigtige og objektive kriterier. Kommissionen tilføjer, at de støtteberettigede »distribuerede solcelleanlæg« er baseret på produktion og levering af solenergianlæg, som består af solcellemoduler og celler. I modsætning til de stikprøveudvalgte eksportørers påstande er denne ordning således specifik, da kun producenter af solcelleanlæg, eller med andre ord producenterne af den pågældende vare, i praksis er berettigede til fordele under dette program, enten direkte i deres egenskab af projektejere eller indirekte i deres påståede egenskab af leverandører af den pågældende vare til projektejere.
Det konkluderes derfor, og i betragtning af den kinesiske regerings manglende samarbejde og manglende fremlæggelse af alle de budgetdokumenter, som Kommissionen anmodede om (jf. betragtning 234-239), at dette program også faktisk er specifikt i henhold til grundforordningens artikel 4, stk. 2, litra c), da hovedsagelig producenter af den pågældende vare faktisk har fordel direkte eller indirekte af dette program. Subsidiet anvendes også af et begrænset antal virksomheder (producenter af den pågældende vare) eller anvendes overvejende eller i uforholdsmæssigt stort omfang af disse virksomheder, da de kun er en undergruppe af de potentielt mulige modtagere, men tilsyneladende modtager alle tilskuddene.
3.5.5. Ordninger for fritagelse for og nedsættelse af direkte skatter
3.5.5.1. »Two Free/Three Half«-programmet for virksomheder med udenlandsk kapital
(456)
Den kinesiske regering gentager sit argument om, at programmet for virksomheder med udenlandsk kapital, der var anført i klagen, blev ophævet i 2013. Kommissionen bemærker, at undersøgelsesperioden afsluttedes i god tid inden 2013, og at de fordele, der blev indrømmet i henhold til programmet i UP, dermed er udligningsberettigede. Dette bekræftes af undersøgelsen, der har konstateret fordele i UP under dette program for flere samarbejdsvillige eksportører i stikprøven. Fordelene under dette program fortsætter i fremtiden, selv om programmet blev ophævet i 2013.
(457)
Den kinesiske regering og en kinesisk samarbejdsvillig eksportør hævder endvidere, at variantordningen for højteknologiske virksomheder og virksomheder med ny teknologi ikke kan udlignes på grundlag af grundforordningens artikel 10, stk. 1, da den ikke var nævnt i klagen. Kommissionen henviser til sin detaljerede afvisning af dette argument i betragtning 286. Kommissionen minder endvidere om, at den kinesiske regering har besluttet ikke at samarbejde i forbindelse med undersøgelsen af variantordningen. Ud over disse faktorer bemærker Kommissionen, at klagen nævner andre præferentielle ordninger vedrørende direkte skatter for højteknologiske virksomheder og virksomheder med ny teknologi ud over two free/three half-varianten for virksomheder med udenlandsk kapital (FIE'er) (afsnit 4.2.5.1 i klagen), dvs. enten afgiftslempelser for højteknologiske virksomheder og virksomheder med ny teknologi (afsnit 4.2.5.9 af klagen) eller den præferentielle skatteordning for FIE'er, der er anerkendt som højteknologiske virksomheder og virksomheder med ny teknologi (afsnit 4.2.5.8 i klagen). Derfor kan dette program også anses for at have en meget tæt sammenhæng med det ene eller begge disse andre påståede skatteprogrammer, idet det vedrører en reduktion af den direkte skat og er specifikt rettet mod de samme støttemodtagere, altså højteknologiske virksomheder og virksomheder med ny teknologi. Igen kunne den kinesiske regering ved at samarbejde have gjort det muligt for Kommissionen at foretage en grundig vurdering af alle de elementer, der vedrører sammenhængen med de programmer, der var anført i klagen, og udfylde eventuelle informationshuller i klagen, som er baseret på umiddelbare beviser, der var rimeligt tilgængelige for klageren. På grundlag af disse argumenter gentager Kommissionen, at udligningen af denne ordning er fuldt ud er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 10, stk. 1, da denne bestemmelse giver mulighed for at undersøge et »påstået subsidie« identificeret af klageren og ikke blot et specifikt program. I denne sag er det påståede subsidie, nemlig afkald på statens skatteindtægter for samme type modtagere, fælles for alle de pågældende programmer.
(458)
Med hensyn til beregningen af subsidiebeløbet har to samarbejdsvillige eksportører i stikprøven gjort gældende, at Kommissionen fejlagtigt har anvendt tallene for hele 2011 i den årlige selvangivelse på trods af det faktum, at UP dækker halvdelen af 2011 og halvdelen af 2012, og dette strider mod beregningsmetoden i afsnit E, litra a), nr. ii), i Kommissionens retningslinjer for beregningen af subsidiebeløbet i forbindelse med undersøgelser vedrørende udligningstold (EFT C 394 af 17.12.1998, s. 6). En af disse eksportører påstår endvidere, at da den fulde selvangivelse for 2012 ikke forelå på tidspunktet for kontrolbesøget, burde Kommissionen for 2012 havde baseret sin beregning på den kvartalsvise selvangivelse for første halvår 2012, som blev indsamlet ved kontrolbesøget og/eller resultatopgørelsen for 2012, og som viser, at virksomheden led tab.
(459)
Kommissionen henviser til betragtning 300 og gentager vigtigheden af, at beregningen af fordelen blev baseret på endelige reviderede skatteopgørelser for et bestemt skatteår. Kommissionen tilføjer, at den endelige selvangivelse for 2011 i løbet af UP gør eventuelle fordele, som fremgår af opgørelsen, endelige, hvilket yderligere understreger rigtigheden af Kommissionens metode. Kommissionen kan ikke basere sin beregning på kvartalsvise selvangivelser, da disse resultater afspejler den igangværende foreløbige situation på tidspunktet for indsendelsen og pr. definition ikke tager højde for den endelige konsoliderede finansielle situation for skatteåret. Målet med disse selvangivelser er at sikre regeringen likviditet, i fald der midlertidigt skal betales skatter, men de afspejler kun en delvis situation på tidspunktet for indsendelsen. Det kan let være tilfældet, at hvis virksomheden angiver en betydelig fortjeneste i de to sidste kvartaler af året, som mere end opvejer tabene i de første kvartaler, vil den præsentere en skattepligtig fortjeneste på den endelige selvangivelse. Selv om de foreløbige selvangivelser i 2012 giver en delvis indikation af eksportørens situation på tidspunktet for indgivelsen og forklarer, hvorfor Kommissionen indsamlede dem, er deres relevans derfor ikke absolut, da det ikke kan udelukkes, at situationen ved udgangen af skatteåret, som er angivet på den endelige selvangivelse, er ganske anderledes. Hvad angår resultatopgørelsen for 2012, bemærker Kommissionen, at det finansielle regnskabssystem ikke altid svarer til skatteregnskabet, og det kan være, at forpligtelsen til at indberette indtægter og tab med henblik på beskatning kan være meget forskellig fra indberetningsforpligtelser med hensyn til regnskabsaflæggelse. Der kan også være tilpasninger til skattemæssige formål, som ikke er afspejlet fuldt ud i de finansielle regnskaber. Alt i alt vil det forhold, at en virksomhed har tab i sine regnskaber, ikke nødvendigvis betyde, at der er den samme nedgang i den endelige selvangivelse. Ud fra disse argumenter bekræfter Kommissionen, at subsidieberegningen for direkte støtteordninger nødvendigvis må baseres på de endelige tal i de endelige reviderede skatteopgørelser og ikke på periodiske selvangivelser eller endelige eller midlertidige regnskaber.
3.5.5.2. Skattefradrag for FoU gennemført af FIE'er
(460)
Den kinesiske regering påstod, at den for første gang erfarer, at Kommissionen vil udligne et FoU-program, som ikke erstatter FoU-programmet for virksomheder med udenlandsk kapital, som påstået i klagen. Den kinesiske regering bygger på lignende argumenter om den foregående ordning, jf. betragtning 457, og påstår, at udligningen af denne ordning er i strid med artikel 11 og 13 i WTO's subsidieaftale. Den kinesiske regering påstod endvidere, at FoU-programmet for virksomheder med udenlandsk kapital blev afsluttet i 2008, og det nye FoU-program, som er medtaget i den nye kinesiske Enterprise Income Tax Law, ikke er et erstatningsprogram, da det ikke vedrører virksomheder med udenlandsk kapital, og det ikke forlanges, at FoU-udgifterne skal være 10 % højere end året før.
(461)
Kommissionen bemærker, at den kinesiske regering ikke fremlagde oplysninger om denne ordning i besvarelsen af spørgeskemaet og mangelskrivelsen, men at denne ordning allerede var blevet udlignet i forbindelse med tidligere undersøgelser (jf. betragtning 310). Kommissionen bemærker imidlertid også, at dette program blev drøftet under kontrolbesøget med den kinesiske regering, og at de relevante gennemførelsesbestemmelser blev indsamlet som bevis (en af eksportørerne i stikprøven havde også fremlagt disse bestemmelser). Den kinesiske regerings påstand om, at det var første gang, den hørte om den mulige udligning af dette program, er således ubegrundet, også i betragtning af, at flere samarbejdsvillige eksportører i stikprøven, med hvilke den kinesiske regering koordinerede sin besvarelse, havde oplyst dette program i deres spørgeskemabesvarelser. Den kinesiske regering var ganske bekendt hermed, da den flere gange fik adgang til de ikkefortrolige sagsoplysninger. Resultaterne af undersøgelsen viser, at programmet er udligningsberettiget (betragtning 310-314). Kommissionen tilføjer, at dette program helt klart erstatter det foregående program for virksomheder med udenlandsk kapital, på grund af den tætte sammenhæng, som påvises ved skattefordelens form og størrelse (supplerende skattefradrag, som modregnes beskatningsgrundlaget), samme forhold og samme underliggende situation (støtteberettigede udgifter til FoU-aktiviteter) med kun små variationer. Disse små variationer blev bragt i overensstemmelse med reformen af den nye EIT-lovgivning i 2008, men det grundliggende indhold i programmet er fortsat det samme. Kommissionen henviser desuden til argumenterne om indledningskriterierne i betragtning 457.
(462)
Den kinesiske regering og en samarbejdsvillig eksportør i stikprøven hævder også, at dette program ikke er specifikt, idet Kommissionen ikke har godtgjort, at erhvervelse af certifikatet som højteknologisk virksomhed eller virksomhed med ny teknologi er forbeholdt visse virksomheder. Kommissionen henviser til uddybningen i betragtning 313 samt betragtning 321 og 325 om et andet skatteprogram for højteknologiske virksomheder og virksomheder med ny teknologi. Kommissionen tilføjer, at gennemførelsesbestemmelserne til dette program (se betragtning 321) yderligere bekræfter resultaterne om specificitet i forbindelse med højteknologiske virksomheder og virksomheder med ny teknologi, da kun virksomheder i sektorer med støtte fra statslige politikker, som er støtteberettigede i henhold til de relevante offentlige kataloger og retningslinjer, er berettigede til det relevante certifikat. For eksempel kan kun virksomheder, der deltager i et FoU-projekt, som er opført under områder med højteknologi og ny teknologi under de væsentlige områder for statslig støtte og i Guidelines for Current Priorities for Development in Key Sectors of the Hi-Tech Industry of 2007 af NDRC, eller FoU-aktiviteter, der er omfattet af Statsrådets bekendtgørelse om gennemførelse af flere støttepolitikker til gennemførelse af statens mellem- og langsigtede videnskabelige og teknologiske udvikling (2006-2020), nr. 6 [2006], opnå dette certifikat. Det er derfor klart, at dette skatteprogram er begrænset til disse særlige virksomheder i de relevante sektorer og FoU-aktiviteter, som støttes af den kinesiske regering, herunder virksomheder i den tilskyndede solcelleindustri.
(463)
Med hensyn til beregningen af subsidiebeløbet har to samarbejdsvillige eksportører i stikprøven gjort gældende, at Kommissionen fejlagtigt har anvendt tallene fra deres årlige selvangivelse for 2011, hvorimod UP dækker halvdelen af 2011 og halvdelen af 2012, og at dette strider mod beregningsmetoden i afsnit E, litra a), nr. ii), i Kommissionens retningslinjer for beregningen af subsidiebeløbet i forbindelse med antisubsidieundersøgelsen i 1998. Kommissionen henviser til argumenterne i betragtning 459, som alle er relevante for at afvise påstanden om dette program. Kommissionen bemærker endvidere, at argumentet om et angiveligt skattemæssigt underskud i skatteåret 2012 har begrænset eller ingen relevans, idet skattefradrag kan fremføres med yderligere fem skatteår og modregnes i eventuelle skattepligtige indtægter i de fem efterfølgende år. Selv hvis Kommissionen skulle acceptere, at disse virksomheder havde skattemæssigt underskud i 2012, eller hvis den endelige reviderede selvangivelse for 2012 var tilgængelig og viste et skattemæssigt underskud (hvilket ikke er tilfældet her), ville Kommissionen stadigvæk tage hensyn til fordelene under dette program, da det ikke kunne udelukkes, at fordelene fra skattefradraget i 2012 ville blive anvendt, så snart virksomheden ville kunne indgive skattepligtig indkomst i et af de følgende fem skatteår.
3.5.5.3. Skattenedsættelse for virksomheder med højteknologi og ny teknologi inden for bestemte projekter
(464)
Den kinesiske regering og en samarbejdsvillig eksportør hævder, at dette program ikke er specifikt, at specificitetsanalysen ikke er baseret på faktiske oplysninger, og at kravene til at opnå status som virksomhed med højteknologi og ny teknologi bør betragtes som objektive kriterier eller betingelser for berettigelse til subsidier, og at berettigelsen til dette program er automatisk. Med hensyn til specificitetskonklusionen vedrørende begrænsningen af dette program og af FoU-skattefradrag også for virksomheder med højteknologi og ny teknologi henviser Kommissionen til sin forklaring i betragtning 321 og 325, og også til betragtning 462, der ligeledes gælder for dette program. Kommissionen gentager, at især ovennævnte gennemførelsesforanstaltninger og dokumenter viser, at anvendelsen af dette program og anerkendelsen som virksomhed med højteknologi og ny teknologi langt fra er åben for alle virksomheder og baseret på objektive kriterier, men tværtimod er begrænset til visse sektorer og virksomheder, som støttes af den kinesiske regering på grundlag af kriterier, der ikke synes at være objektive. Berettigelsen til fordele i henhold til dette program er heller ikke automatisk, men afhænger af udstedelsen af certifikatet for virksomheder med højteknologi eller ny teknologi, som tildeles efter en skønsmæssig procedure af de kompetente myndigheder og derfor ikke er automatisk.
(465)
En samarbejdsvillig eksportør hævder, at Kommissionen fejlagtigt beregnede subsidiefordelen af dette program, fordi den anvendte den reviderede selvangivelse 2011, hvorimod den kvartalsvise selvangivelse for 1. og 2. kvartal af 2012 var tilgængelige og blev indsamlet under kontrolbesøget, og at Kommissionen under alle omstændigheder kunne har anmodet om en kopi af den endelige årlige selvangivelse for 2012, så snart den forelå. Denne eksportør hævder også, at hvis selvangivelsen for 2011 benyttes til at beregne fordelen af subsidiet, bør virksomhedens omsætning i 2011 og ikke i UP anvendes. Kommissionen henviser til sin forklaring i betragtning 459. Kommissionen bemærker endvidere, at den i brevet forud for kontrolbesøget til de stikprøveudvalgte eksportører, herunder den pågældende eksportør, specifikt havde anmodet om den oprindelige fulde selvangivelse for de regnskabsår, der dækker UP, og de tre foregående år. Derfor kunne og skulle denne samarbejdende eksportør have indsendt 2012-opgørelsen, så snart den forelå, og Kommissionen bemærker, at den ikke har gjort det, selv da den for nylig sendte sine bemærkninger til de offentliggjorte oplysninger. Hvad angår påstanden om, at Kommissionen burde bruge omsætningen i 2011 til at beregne fordelen, bemærker Kommissionen, at fordelen fra skatteopgørelsen for 2011 anses for i rimelig grad at afspejle situationen i UP, især da skatteindbetalingen for 2011 skulle erlægges i UP (måned) og de endelige tal for 2012 ikke var til rådighed på tidspunktet for kontrolbesøget. Under alle omstændigheder kan Kommissionen ikke anvende forskellige nævnere til at måle forskellige subsidier, da procentangivelserne ellers ikke vil kunne sammenlignes og der ikke sikres konsekvens i beregningen. Kommissionen tilføjer afslutningsvis, at den ikke har de verificerede tal for omsætningen i 2011, men kun har kontrolleret omsætningstallene for UP.
3.5.6. Parternes bemærkninger vedrørende indrømmelse af brugsrettigheder til jord mod utilstrækkeligt vederlag
(466)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen ikke fastlagde specificitet i henhold til artikel 2, stk. 1 og 2, i SCM-aftalen, og at den heller ikke klart begrundede sin konstatering af specificitet med positiv dokumentation, som det bestemmes i artikel 2, stk. 4, i SCM-aftalen. Ifølge den kinesiske regering havde Kommissionen ikke fremlagt konkrete beviser for, at visse industrier tildeles brugsrettigheder til jord til fordelagtige priser, og retsgrundlaget for Kommissionens vurdering af, at sektoren for produktion af solceller og moduler indgår i disse industrier. En eksporterende producent fremsatte en lignende påstand. Disse påstande måtte afvises. Kommissionen nævnte i betragtning 364 eksempler på meddelelser om brugsrettigheder til jord, hvor de relevante myndigheder begrænsede de potentielle købere af jord til en fastsat pris til solcelleindustrien og fastsatte prisgrænser for brugsretten til jord, der blev købt af de eksporterende producenter i stikprøven. I mangel af andre oplysninger fra den kinesiske regering, som der var blevet anmodet om, og i betragtning af den offentlige støtte til solcelleindustrien og den skønsmæssige og uigennemsigtige karakter af tildelingen af brugsrettigheder til jord konkluderede Kommissionen, at der på grundlag af disse oplysninger var tale om specificitet.
(467)
Den kinesiske regering og adskillige eksporterende producenter hævdede, at den reference for brugsrettigheder til jord, som Kommissionen havde valgt, ikke er hensigtsmæssig. Den kinesiske regering påstod desuden, at Kommissionen ikke gjorde sit bedste for at finde en reference, der nærmer sig de markedsbetingelser, der ville gælde uden fordrejning, jf. afgørelsen fra WTO-panelet i sagen US - Endelig antidumping- og udligningstold på visse varer fra Kina (101). Denne påstand måtte afvises. Kommissionen undersøgte nemlig de forskellige indikatorer nøje og sammenlignede Taiwan og Kina som helhed samt de enkelte berørte kinesiske provinser. Efter en sådan analyse anser Kommissionen Taiwan for en hensigtsmæssig reference som følge af de samlede oplysninger i sagen, dvs. i) det sammenlignelige niveau af økonomisk udvikling og den økonomiske struktur i Taiwan og størstedelen af de kinesiske provinser og byer, hvor de samarbejdsvillige eksporterende producenter er beliggende, ii) den fysiske nærhed mellem Kina og Taiwan, iii) den omfattende industrielle infrastruktur, som både Taiwan og disse kinesiske provinser har, iv) de stærke økonomiske bånd og den grænseoverskridende handel mellem Taiwan og Folkerepublikken Kina, v) den høje, sammenlignelige befolkningstæthed i de pågældende kinesiske provinser og i Taiwan, vi) sammenfaldet mellem typen af jord og transaktioner, der blev anvendt til udformning af den relevante reference i Taiwan, og de tilsvarende i Kina samt vii) de fælles demografiske, sproglige og kulturelle kendetegn i Taiwan og Folkerepublikken Kina. Desuden betragtes de fleste af de pågældende provinser som førsteklasses produktionsprovinser i Kina.
Selv om BNP pr. indbygger i Taiwan og disse kinesiske provinser ikke er identisk, er der i de senere år sket en markant vækst i BNP i disse kinesiske provinser og byer, dvs., at de er ved at indhente Taiwan. Desuden tyder de nyeste oplysninger på, at Kina som helhed og de pågældende provinser og byer har en langt højere vækstrate end Taiwan, hvilket betyder, at man hurtigt vil indhente Taiwan. Det er dog vigtigt at bemærke, at den nøjagtige sammenligning mellem BNP i et land uden markedsøkonomi (Kina) og BNP i en veletableret markedsøkonomi (Taiwan) ikke er en afgørende faktor, da et land uden markedsøkonomi ofte halter bagefter en fungerende markedsøkonomi for så vidt angår BNP. Mange andre faktorer såsom planlægningsregler og miljøpolitik kan desuden påvirke udbud og efterspørgsel i et industriland. Det egentlige spørgsmål er, hvad de »gældende markedsvilkår« for brugsrettigheder til jord i de pågældende kinesiske provinser ville være, hvis Kina havde en fungerende markedsøkonomi, og ud fra den foreliggende dokumentation konkluderes det, at de ville ligne vilkårene i Taiwan.
3.5.7. Andre bemærkninger
(468)
Klageren påstod, at Kommissionen burde fremlægge de supplerende subsidieordninger, som blev fundet i løbet af undersøgelsen, og fastlægge subsidiemargener for disse ordninger, som ikke fremgår af klagen. Det skal i den forbindelse bemærkes, at alle de subsidier, der opfyldte de retlige indledningskrav, blev undersøgt af Kommissionen.
(469)
Klageren påstod, at Kommissionen burde have fastlagt en subsidiemargen for levering af polysilicium mod utilstrækkeligt vederlag på grundlag af oplysningerne i klagen og konklusionerne i det amerikanske dokument i en lignende sag om solceller. Kommissionen undersøgte dette program og konkluderede på grundlag af oplysningerne fra de eksporterende producenter i stikprøven og den kinesiske regering, at der ikke var nogen fordel fra dette program i UP, hovedsagelig fordi importpriserne for polysilicium var lavere end de kinesiske leverandørers priser. Det skal bemærkes, at undersøgelsesperioden i den amerikanske undersøgelse og den foreliggende sag var forskellige.
(470)
Klageren påstod også, at Kommissionen burde have fastlagt en subsidiemargen for levering af elektricitet mod utilstrækkeligt vederlag. Denne påstand måtte afvises. Kommissionen fandt ikke tilstrækkeligt bevis for, at de stikprøveudvalgte eksporterende producenter, med undtagelse af LDK, havde fordel af fordelagtig levering af elektricitet.
(471)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionens beregningsmetode resulterede i »dobbelttælling i forbindelse med beregningen af antidumping- og antisubsidiemargenen«. Kommissionen burde ifølge den kinesiske regering have trukket den subsidiemargen, der blev beregnet for eksportkreditforsikringsordningen, fra dumpingmargenerne på det grundlag, at det er et eksportsubsidie. Den kinesiske regering påstod også, at Kommissionen burde havde trukket de subsidiemargener, der blev beregnet på grundlag af udenlandske referencer, fra dumpingmargenen. Regeringen argumenterede, at »en del af den dumping, der blev beregnet på grundlag af den normale værdi i et referenceland, faktisk er den samme subsidiering, der er blevet udlignet i den parallelle antisubsidieundersøgelse«. Ingen af påstandene ville have nogen indvirkning på niveauet af de deraf følgende foranstaltninger, da kombineret told i den foreliggende sag begrænses af skadesmargenen. Den kinesiske regering bekræftede også dette i sine bemærkninger til den endelige fremlæggelse af oplysninger. Det blev derfor ikke fundet nødvendigt at behandle substansen af disse påstande.
3.6. Udligningsberettigede subsidiebeløb
(472)
De udligningsberettigede subsidiebeløb i henhold til grundforordningens bestemmelser for de undersøgte virksomheder er fastsat i nedenstående tabel:
Eksporterende producent
Endelig subsidiemargen
Wuxi Suntech Power Co. Ltd.
Luoyang Suntech Power Co. Ltd.
Suntech Power Co. Ltd.
Wuxi Sun-Shine Power Co. Ltd.
Zhenjiang Ren De New Energy Science Technology Co. Ltd. Zhenjiang Rietech New Energy Science Technology Co. Ltd.
4,9 %
Yingli Energy (China) Co. Ltd.
Baoding Tianwei Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Hainan Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Hengshui Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Tianjin Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Lixian Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Baoding Jiasheng Photovoltaic Technology Co. Ltd.
Beijing Tianneng Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Yingli Energy (Beijing) Co. Ltd.
6,3 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd.
Trina Solar (Changzhou) Science & Technology Co. Ltd.
Changzhou Youze Technology Co. Ltd.
Trina Solar Energy (Shanghai) Co. Ltd.
Yancheng Trina Solar Energy Technology Co. Ltd.
3,5 %
JingAo Solar Co. Ltd.
Shanghai JA Solar Technology Co. Ltd.
JA Solar Technology Yangzhou Co. Ltd.
Shanghai Jinglong Solar Energy Technology Co. Ltd.
Hefei JA Solar Technology Co. Ltd.
5,0 %
Jiangxi LDK Solar Hi-Tech Co. Ltd.
LDK Solar Hi-Tech (Hefei) Co. Ltd.
LDK Solar Hi-Tech (Nanchang) Co. Ltd.
LDK Solar Hi-Tech (Suzhou) Co. Ltd.
11,5 %
Delsolar (Wujiang) Co. Ltd.
Under bagatelgrænsen
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
4,6 %
Jinko Solar Co. Ltd. og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder
6,5 %
Andre samarbejdsvillige virksomheder (bilag 1)
6,4 %
Alle andre virksomheder
11,5 %
(473)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 15, stk. 3, udgør den samlede subsidiemargen for de samarbejdsvillige virksomheder, der ikke indgik i stikprøven, 6,4 %, hvilket beregnedes på grundlag af den vægtede gennemsnitlige subsidiemargen for de samarbejdsvillige virksomheder i stikprøven.
(474)
I betragtning af den høje samarbejdsgrad blandt kinesiske eksporterende producenter blev tolden for »alle andre virksomheder« fastsat til den højeste told, der skulle pålægges de virksomheder, der indgik i stikprøven eller havde samarbejdet i forbindelse med undersøgelsen. Tolden for »alle andre virksomheder« pålægges de virksomheder, som ikke samarbejdede i undersøgelsen.
4. SKADE
4.1. Definition af EU-erhvervsgren og EU-produktionen
(475)
Samme vare fremstilles af hen ved 215 producenter i Unionen. De udgør EU-erhvervsgrenen, jf. grundforordningens artikel 9, stk. 1, og betegnes herefter som »EU-erhvervsgrenen«. Institutionerne har efterprøvet de interesserede parters påstande om, at der var et større antal; efterprøvningen viste, at de påståede yderligere producenter i realiteten hovedsagelig var eksporterende producenter, deres forretningsmæssigt forbundne importører, distributører og installatører.
(476)
Alle foreliggende oplysninger vedrørende EU-erhvervsgrenen, herunder oplysninger i klagen, makroøkonomiske data fra Europressedienst, en uafhængig konsulentvirksomhed (»konsulenten«) og de verificerede spøgeskemabesvarelser fra EU-producenterne i stikprøven blev anvendt til at fastslå den samlede EU-produktion i UP, da der ikke forelå fyldestgørende offentlige oplysninger om produktionen. Da moduler og celler importeres til Unionen under toldpositioner, der dækker andre varer, der ikke er genstand for denne undersøgelse, og da de indberettede importmængder er i ton, kunne Eurostat ikke anvendes til at fastsætte importmængden og -værdien, som blev fastsat på grundlag af data fra konsulenten. Hvor det var muligt, blev oplysningerne fra konsulenten krydstjekket med andre offentligt tilgængelige kilder og med de verificerede spørgeskemabesvarelser.
(477)
På dette grundlag blev den samlede EU-produktion anslået til ca. 4 GW for moduler og 2 GW for celler i UP.
(478)
Der blev, jf. betragtning 21, udtaget ni EU-producenter til en stikprøve, der tegner sig for 18-21 % af den samlede EU-produktion af moduler og 17-24 % af den samlede EU-produktion af celler.
(479)
En række parter anfægtede, at data fra konsulenten blev brugt til at fastslå bl.a. EU-produktionen, EU-produktionskapaciteten og andre makroøkonomiske skadesindikatorer vedrørende EU-erhvervsgrenen og importoplysninger. Disse parter satte spørgsmålstegn ved, om konsulenten var uafhængig, og hævdede, at den pågældende var forbundet med klageren. De ønskede også at få uddybet, på hvilket grundlag Kommissionen havde udvalgt konsulenten, og satte spørgsmålstegn ved dennes ekspertise inden for indsamling af økonomiske data vedrørende solcellesektoren. Det blev i den forbindelse påstået, at Kommissionen burde have baseret sine konklusioner på data fra andre tilgængelige kilder, navnlig kendte forskningsinstitutter. Endelig henviste AFASE til bedste praksis for fremlæggelse af økonomisk dokumentation og dataindsamling i sager om anvendelsen af artikel 101 og 102 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) og i fusionssager, som anfægtede troværdigheden af de oplysninger, der blev fremlagt af konsulenten.
(480)
Med hensyn til de påståede forbindelser mellem konsulenten og klageren fremlagde de relevante interesserede parter ingen dokumentation for, at der fandtes sådanne forbindelser. Tilsvarende blev der i forbindelse med undersøgelsen ikke fundet nogen dokumentation for en forbindelse, der går ud over et rent kommercielt samarbejde. Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger påstod en interesseret part, at der var tegn på, at de umiddelbare beviser, som den klagende EU-erhvervsgrenen havde fremlagt i klagen, var baseret på data fra den samme konsulent. Selv om det anerkendes, at konklusionerne for visse indikatorer ganske rigtigt var de samme som oplysningerne i klagen, betyder dette ikke nødvendigvis, at de blev udarbejdet på grundlag af kun en kilde. Klagen indeholder de forskellige kilder, der blev anvendt i den forbindelse. Parternes påstande i den henseende måtte derfor afvises.
(481)
Kommissionen fandt det hensigtsmæssigt at gøre brug af denne rådgivning i forbindelse med den nuværende undersøgelse, da andre offentligt tilgængelige kilder ikke omfattede de nødvendige makroøkonomiske data for det samlede EU-marked samt importoplysninger. Før udvælgelsen af Europressedienst undersøgte Kommissionen de metoder, som konsulentfirmaet anvender til indsamling af de relevante data, samt konsulentens evne til at levere de nødvendige data separat for alle varetyper og for hele den betragtede periode.
(482)
Desuden blev de oplysninger, som konsulenten fremlagde i løbet af undersøgelsen, krydstjekket, når det var muligt, med andre tilgængelige kilder og blev bekræftet. I denne forbindelse bemærkes det, at der på markedet findes flere forskningsvirksomheder, som er specialiseret i indsamling af statistikker om solcellesektoren, og de oplyste tal er næsten aldrig ens. Dette skyldes, at det er vanskeligt at få præcise tal fra forskningsinstitutterne, og de indberettede markedsindikatorer for solcellesektoren vil altid være baseret på skøn, uafhængigt af, hvem der leverer disse tal. I denne forbindelse bestod Kommissionens krydskontrol i at sammenligne tendenserne i de oplysninger, der blev indsendt af konsulenten, med tendenserne i de samme data offentliggjort af andre forskningsvirksomheder, Kommissionens Fælles Forskningscenter (»JRC«) og EPIA om de samme emner, når dette var muligt. Der blev ikke fundet væsentlige forskelle som følge af krydskontrollen, og tendenserne i de indikatorer, der blev krydskontrolleret, var sammenlignelige. De foreløbige undersøgelsesresultater blev derfor ikke udelukkende baseret på oplysninger fra den eksterne konsulent, men også på Kommissionens egen analyse og vurdering af disse data. Som nævnt i betragtning 8 blev der efter indførelsen af de midlertidige antidumpingforanstaltninger aflagt kontrolbesøg hos konsulenten. Kommissionen gennemførte et kontrolbesøg hos konsulenten for at efterprøve pålideligheden af metoden og de fremlagte data. Kontrolbesøget blev gennemført som en opfølgning på Kommissionens krydstjek af oplysningerne og for at opnå større sikkerhed, hvad angår pålideligheden og kvaliteten af oplysningerne og den anvendte metode. Kontrolbesøget blev anset for hensigtsmæssigt i henhold til princippet om god forvaltningsskik, selv om disse data ikke blev indsendt af en interesseret part, men af en konsulent. Kommissionen har som følge heraf fået yderligere vished for pålideligheden af de data, der er tilvejebragt af konsulentfirmaet.
(483)
En part hævdede, at den metode, som Kommissionen anvendte til krydstjek, ikke var tilstrækkeligt detaljeret, og anmodede om, at de andre anvendte kilder til krydstjekningen blev oplyst. Denne part hævdede desuden, at den anvendte metode under alle omstændigheder var ugyldig, da kun tendenser i forskellige kilder blev sammenlignet og ikke absolutte værdier.
(484)
Hvad angår de andre kilder, der anvendtes til at krydstjekke konsulentens oplysninger, var der tale om rapporter fra JRC og EPIA om de samme emner. Hvad angår sammenligningen af data med andre kilder, skal det bemærkes, at de ikke kun viste lignende tendenser men også lignende størrelsesordener. Det blev derfor konkluderet, at den anvendte metode var hensigtsmæssig, og påstandene blev afvist.
(485)
Konsulentens hovedaktiviteter er indsamling af data vedrørende solcelleindustrien og udarbejdelse af en opdateret database over virksomheder, der er aktive på markedet for solceller. Disse data offentliggøres i specialiserede tidsskrifter om solenergi og anvendes også af individuelle virksomheder, for hvem konsulenten udfører specialiseret forskning. Databasen udvikles af Europressedienst og opdateres og offentliggøres regelmæssigt. Desuden har konsulenten flere års erfaring inden for sektoren. Konsulentens metode er mere præcist er at indsamle, krydstjekke og samle oplysninger ved hjælp af forskellige tilgængelige kilder på markedet. Til dette formål indsamler konsulenten data via standardspørgeskemaer, som sendes til de virksomheder, der er opført i databasen, eller pr. telefon, navnlig fra EU-producenterne, eller på specialiserede messer hos især producenter i tredjelande. Hvis oplysningerne ikke kan opnås gennem ovennævnte kanaler, kontrollerer Europressedienst regnskaberne fra virksomhederne i solcellesektoren eller samarbejder på løst grundlag med andre forskningsinstitutter med henblik på at indhente eller krydstjekke data. Det blev kontrolleret, at konsulenten anvendte disse kilder i sin daglige virksomhed. I lyset af ovennævnte blev det anset for hensigtsmæssigt at gøre brug af Europressediensts tjenester i forbindelse med undersøgelsen, og parternes påstande i denne henseende blev derfor afvist.
(486)
Med hensyn til vejledningen i bedste praksis for fremlæggelse af økonomisk dokumentation, som er udarbejdet af den kompetente tjenestegren i Kommissionen, skal følgende bemærkninger tages i betragtning. For det første er der tale om et dokument, som ikke kan forpligte Kommissionen, da det ikke er blevet vedtaget af kollegiet, men er offentliggjort af den kompetente tjenestegren med henblik på at give henstillinger til parterne om, hvordan økonomisk dokumentation skal fremlægges. Dokumentet om bedste praksis vedrører for det andet indsendelse af økonomiske analyser og data, der anvendes i konkurrenceundersøgelser i henhold til artikel 101 og 102 i TEUF og i fusionssager. De gældende regler, krav til beviser og Kommissionens beføjelser i konkurrencesager kan ikke sammenlignes med handelsbeskyttelsesundersøgelser, for hvilke der gælder et helt andet regelsæt.
(487)
Flere parter anfægtede den metode, som konsulentfirmaet anvender, og hævdede, at den ikke svarer til anerkendte videnskabelige standarder. Som nævnt i betragtning 481 blev metoden vurderet, og resultaterne blev krydstjekket og efterprøvet, og som følge heraf blev de anset for at være på linje med andre offentliggjorte data og derfor forholdsvis pålidelige. Særlige spørgsmål, der blev rejst af visse interesserede parter, blev løst ved fælles overenskomst og stillet til rådighed for interesserede parter i det åbne dossier i undersøgelsen.
(488)
CCCME påstod, at metoden til aggregering af data ikke var præciseret. Denne påstand blev afvist, da de relevante oplysninger blev stillet til rådighed for alle interesserede parter i undersøgelsen.
(489)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog en række parter deres bekymringer med hensyn til Kommissionens valg af konsulent og om kvaliteten af de indsendte data. Det blev i den forbindelse påstået, at konsulentens data kan bestilles og købes på ad hoc-basis for at imødekomme de nærmere bestemt forespørgsler fra potentielle kunder og derfor ikke kan være objektive. Desuden anfægtede CCCME, at de data, som konsulenten indsamlede, kan betragtes som positivt bevismateriale i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 2, da disse data i stort omfang var baseret på antagelser og skøn. Det hævdedes endvidere, at de fremsendte oplysninger var utilstrækkeligt dokumenteret af oplysninger i sagsakterne, og at de ikke var af en positiv, saglig og kontrollerbar karakter.
(490)
Vedrørende disse påstande henvises der til betragtning 481-482, hvor der blev givet supplerende oplysninger om valget af konsulenten. Det skal desuden bemærkes, at Kommissionen engagerede konsulenten på grundlag af de bedste foreliggende oplysninger på det pågældende tidspunkt, og i fuld overensstemmelse med Kommissionens finansforordning, der finder anvendelse på proceduren. Ydermere mindes der om, at konsulentens evne til at fremlægge alle de nødvendige oplysninger rettidigt var af stor betydning, eftersom Kommissionen var forpligtet af lovbestemte frister for offentliggørelsen af de foreløbige resultater af den igangværende undersøgelse.
(491)
Hvad angår kvaliteten af de forelagte data og, hvorvidt de kan betragtes som positivt bevismateriale i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 2, jf. betragtning 482, blev konsulentens metodologi til indsamling af dataene undersøgt, og det blev vurderet, at den var af tilfredsstillende kvalitet. Som også nævnt i samme betragtning blev oplysningerne fra konsulenten, hvor det var muligt, krydstjekket med andre kilder og fundet rimeligt nøjagtige. Endelig skal det noteres, at konsulenten har en database, som opdateres regelmæssigt, uafhængigt af kundernes behov og forespørgsler. Samme database anvendes til at aggregere og levere statistikker om solcelleindustrien til forskellige kunder, og påstanden om, at disse data ikke var objektive, må derfor afvises.
(492)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger hævdede en af de interesserede parter, at Kommissionen ikke havde fremlagt de kilder, de anvendte metoder og de virksomheder, som konsulenten samarbejdede med for at indsamle de makroøkonomiske data. En anden interesseret part gentog, at konsulentens metode såede tvivl om resultaternes nøjagtighed. Flere interesserede parter anmodede om yderligere oplysninger om den metode, der var benyttet af konsulenten, såsom de gennemsnitlige svarprocenter ved spørgeskemaer/interview, procentdelen af data, der er indsamlet via hver kanal, hvordan disse blev verificeret, de tilnærmede værdier/antagelser, der er anvendt til at generere oplysningerne, antallet af virksomheder, for hvilke der blev anvendt tilnærmede værdier, og i det mindste størrelsesordenen for antallet af arbejdstagere hos konsulenten.
(493)
Med hensyn til disse påstande bemærkes det, at Kommissionen efter indførelsen af de foreløbige foranstaltninger fremlagde konsulentfirmaets metode og kilder til indsamling af data for de interesserede parter og behandlede specifikke spørgsmål fra de interesserede parter i denne forbindelse efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner. De interesserede parters anmodninger om yderligere oplysninger Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger anses for at være omfattet af de oplysninger, der blev gjort tilgængelige efter indførelsen af midlertidig told, i det omfang fortrolighedsbegrænsningerne tillod det. Det fremhæves endvidere, at Kommissionen under kontrolbesøget undersøgte, hvordan dataene er blevet indsamlet og aggregeret af konsulenten, og de relevante underliggende forudsætninger for at aggregere oplysningerne. Kontrolresultaterne var tilfredsstillende, og Kommissionen blev forsikret om rimeligheden af de underliggende forudsætninger og om kvaliteten af de oplysninger, der er afgivet af konsulenten. Parterne anfægtede desuden ikke oplysningerne som sådan.
(494)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger anmodede en anden part om præciseringer med hensyn til antallet af EU-producenter, som konsulenten inddrog i forbindelse med sin indsamling af oplysninger, og sammenfaldet mellem disse og de omkring 215 EU-producenter, som Kommissionen var bekendt med. I denne henseende præciseres det, at de EU-producenter, som konsulenten tog i betragtning, stort set er de samme som dem, der var kendt for at udgøre EU-erhvervsgrenen i denne undersøgelse, jf. betragtning 475.
(495)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger hævdede en part, at Kommissionen har foretaget en inkonsekvent analyse af skaden, eftersom den blev foretaget separat for moduler og celler, mens beregningerne af skades- og subsidiemargenen blevet fastlagt som et vejet gennemsnit for moduler og celler tilsammen. I denne henseende skal det bemærkes, at selv om indikatorerne blev anført særskilt for hver varetype, vedrører konklusionerne for hver indikator den undersøgte vare som helhed. Det skal desuden erindres, at moduler og celler er en og samme vare, og subsidie- og skadesmargenerne blev derfor fastlagt på dette grundlag. Påstanden blev derfor afvist.
(496)
Endelig påstod en anden part, at beregningen af værdierne af de makroøkonomiske indikatorer i UP fejlagtigt var baseret på et simpelt gennemsnit for 2011 og 2012, da en sådan metode ikke kunne være objektiv og ikke ville føre til resultater, som afspejler virkeligheden i UP. Det præciseres, at et simpelt gennemsnit af dataene kun blev anvendt i de tilfælde, hvor der var en ensartet tendens i de pågældende perioder. Hvor tendenserne var forskellige, blev metoden tilpasset tilsvarende ved at tage de reelle markedsforhold i betragtning. Den pågældende part uddybede ikke, i hvilket omfang resultaterne af den anvendte metode ikke afspejlede de reelle markedsforhold. Disse påstande blev derfor afvist.
4.2. Fastlæggelse af det relevante EU-marked
(497)
Dele af EU-erhvervsgrenen er vertikalt integrerede, og en væsentlig del af EU-erhvervsgrenens produktion er beregnet til bunden anvendelse, særlig produktion af celler.
(498)
For at afgøre, om EU-erhvervsgrenen havde lidt væsentlig skade og fastlægge forbruget samt andre økonomiske indikatorer, blev det undersøgt, om og i hvilket omfang den efterfølgende anvendelse af EU-erhvervsgrenens produktion af samme vare (»bunden anvendelse«) skulle tages i betragtning.
(499)
For at få et så fuldstændigt billede af EU-erhvervsgrenens situation som muligt blev der indhentet og analyseret oplysninger om alle aktiviteter i forbindelse med samme vare, og det blev fastslået, om produktionen var bestemt til bunden anvendelse eller det frie marked.
(500)
Det blev konkluderet, at følgende økonomiske indikatorer for EU-erhvervsgrenen skulle undersøges i forhold til den samlede aktivitet (inkl. EU-erhvervsgrenens bundne anvendelse): forbrug, salgsmængde, produktion, produktionskapacitet, kapacitetsudnyttelse, vækst, investeringer, lagerbeholdning, beskæftigelse, produktivitet, likviditet, investeringsafkast, evnen til at rejse kapital og de udligningsberettigede subsidiers størrelse. Undersøgelsen viste, at disse indikatorer med rimelighed kunne undersøges for hele aktiviteten, da produktionen til bunden anvendelse ligeledes blev påvirket af konkurrencen fra importen fra det pågældende land. Herefter benævnes det bundne og det frie marked tilsammen som »det samlede marked«.
(501)
Hvad angår rentabiliteten, fokuserede analysen på det frie marked, da priserne på det bundne marked ikke altid afspejlede markedspriserne og ikke havde en indvirkning på denne indikator.
(502)
En række parter hævdede, at skaden burde have været vurderet separat for det bundne og det frie marked. En part fremførte, at data vedrørende celler bestemt til bunden anvendelse burde have været udelukket fra skadesvurderingen, da de ikke blev påvirket af den subsidierede import.
(503)
Undersøgelsen har vist, at vertikalt integrerede EU-producenter var tvunget til at importere subsidierede varer (celler) og til at indstille produktionen af disse varer til omkostninger, der lå over importprisen, som følge af pristrykket fra den subsidierede import. Endvidere viste undersøgelsen også, at det frie marked og det bundne marked udviste de samme pristendenser, hvilket også viste, at de var påvirket i samme omfang af den pågældende import.
(504)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog en række parter, at Kommissionen havde undladt at foretage en passende og velunderbygget analyse af det bundne marked og heller ikke havde begrundet, hvorfor en særskilt analyse ikke var blevet gennemført. En part påstod, at der ikke var blevet fremlagt oplysninger om omfanget af EU-produktionen bestemt til bunden anvendelse. Det blev desuden påstået, at betragtning 106 i forordningen om midlertidig antidumpingtold, hvori det konkluderes, at priserne på det bundne marked ikke altid afspejler markedspriserne, var i modstrid med konklusionerne i betragtning 503 om, at det frie marked og det bundne marked udviste lignende pristendenser.
(505)
Det skal først bemærkes, at betragtning 105 i forordningen om midlertidig antidumpingtold indeholder begrundelser for, hvorfor det fandtes passende at undersøge skadesindikatorerne (undtagen rentabiliteten) i forhold til den samlede aktivitet i EU-erhvervsgrenen, herunder den bundne anvendelse. I denne forbindelse mindes der om, jf. samme betragtning, at undersøgelsen viste, at produktionen til det bundne marked også blev påvirket af konkurrence fra importen fra Kina, hvilket som sådan ikke er blevet anfægtet af de interesserede parter. Påstanden om, at der ikke blev givet forklaringer på, hvorfor der ikke blev foretaget en separat analyse, blev derfor afvist. Ligeledes følger det også af denne konklusion, at det også måtte afvises, at en sådan separat analyse af det bundne marked burde have fundet sted.
(506)
På grundlag af ovenstående blev betydningen af EU-produktionen til bunden anvendelse ikke betragtet som et væsentligt element, og det skal dernæst bemærkes, at EU-produktionen af celler til bunden anvendelse tegnede sig for ca. halvdelen af den samlede produktion i UP. Endelig skal det præciseres, at det forhold, at priserne på det bundne marked ikke afspejler priserne på det frie marked, ikke nødvendigvis modsiger det forhold, at begge priser fulgte samme tendenser, da de stadig kan være på forskellige niveauer, eller prisudsvingene kan være højere eller lavere og dermed give et anderledes billede. Ud fra ovenstående blev påstandene vedrørende det bundne marked afvist.
(507)
De pågældende parter fremlagde ikke nogen oplysninger, som kunne have ændret denne konklusion. Påstandene i denne henseende blev derfor afvist.
4.3. EU-forbruget
(508)
EU-forbruget omfattede den samlede importmængde af den pågældende vare og den samlede salgsmængde af samme vare i Unionen, herunder salget til bunden anvendelse. Der forelå ikke fuldstændige data for EU-erhvervsgrenens samlede salg på EU-markedet. Desuden blev importen til Unionen registreret under toldpositioner, der omfatter andre varer, der ikke er genstand for denne undersøgelse, og de af Eurostat registrerede importmængder var angivet i ton. Eurostat kunne derfor ikke anvendes til at fastslå importmængderne og -værdierne. EU-forbruget blev derfor baseret på data fra konsulenten, som omtalt ovenfor, og krydstjekket med offentlige kilder såsom markedsundersøgelser og offentligt tilgængelige undersøgelser og med de verificerede spørgeskemabesvarelser.
(509)
EU-forbruget udviklede sig som følger:
Tabel 1- a
EU-forbruget af moduler (i MW)
2009
2010
2011
UP
Det samlede marked
5 465
12 198
19 878
17 538
Indeks (2009 = 100)
100
223
364
321
Kilde: Europressedienst
Tabel 1-b
EU-forbruget af celler (i MW)
2009
2010
2011
UP
Det samlede marked
2 155
3 327
4 315
4 021
Indeks (2009 = 100)
100
154
200
187
Kilde: Europressedienst
(510)
I den betragtede periode steg det samlede EU-forbrug med 221 % for moduler og 87 % for solceller mellem 2009 og UP, men faldt i UP sammenlignet med 2011. Generelt set steg EU-forbruget af den undersøgte vare betydeligt i forhold til niveauet i 2009.
(511)
En interesseret part påstod, at oplysningerne vedrørende EU-forbruget af den undersøgte vare varierer betydeligt, afhængigt af kilden. Denne part påstod, at pålidelige data kun kan fastsættes på grundlag af oplysninger indhentet fra specialiserede institutioner eller forskningscentre. I lyset af forklaringerne og konklusionerne i betragtning 481-483 vedrørende pålideligheden af de data, der er tilvejebragt af konsulentfirmaet og anvendt i undersøgelsen, blev dette argument afvist.
(512)
Den samme part hævdede, at EU-forbruget ikke bør fastlægges ved en simpel sammenlægning af den tilgængelige produktionskapacitet for moduler i Unionen, og at forbruget af moduler til EU-erhvervsgrenens egne projekter snarere burde trækkes fra. Dette argument blev afvist, da forbruget af moduler blev fastsat på grundlag af den nyinstallerede kapacitet i Unionen. Dette er almindelig praksis ved fastsættelsen af forbruget af moduler. For celler blev forbruget fastsat på grundlag af Unionens produktion af moduler.
(513)
En anden part påstod, at den metode, der er beskrevet af konsulenten, erkender, at det er vanskeligt at fastlægge pålidelige forbrugstal. Det blev desuden påstået, at EU-erhvervsgrenens importdata og eksportsalg enten blev baseret på uverificerbare overslag eller ufuldstændige data, og at Kommissionens krydstjek ikke var tilstrækkelige til at føre til konklusionerne om, at disse data faktisk var pålidelige og nøjagtige.
(514)
Som allerede nævnt i betragtning 481-482 undersøgte Kommissionen kvaliteten af dataene og de metoder, der er anvendt til at indsamle dem, under et kontrolbesøg, på grundlag af hvilket det blev konkluderet, at de anvendte metoder er hensigtsmæssige og resultaterne nøjagtige og forholdsvis pålidelige. Påstanden blev derfor afvist.
4.4. Import fra det pågældende land
4.4.1. Mængde og markedsandel for importen fra det pågældende land
(515)
Importen til Unionen fra det pågældende land udviklede sig som vist i nedenstående tabeller. Tallene er indekstal eller angivet i intervaller af hensyn til fortroligheden. Dette skyldes, at importen fra den eksporterende producent, for hvilken der ikke konstateredes subsidier, jf. betragtning 472, er fratrukket den samlede import fra Kina.
Tabel 2-a
Importen af moduler fra Kina (i MW)
2009
2010
2011
UP
Importmængde fra Kina
Indeks (2009 = 100)
100
251
462
408
Markedsandel af det samlede marked
60-65 %
68-73 %
75-80 %
78-83 %
Kilde: Europressedienst
Tabel 2-b
Importen af celler fra Kina (i MW)
2009
2010
2011
UP
Importmængde fra Kina
Indeks (2009 = 100)
100
273
491
506
Markedsandel af det samlede marked
5-10 %
12-17 %
17-22 %
22-27 %
Kilde: Europressedienst
(516)
I den betragtede periode steg importmængden til Unionen fra det pågældende land betydeligt, nemlig med ca. 300 % for moduler og over 400 % for celler. Dette førte til en væsentlig stigning i markedsandelene for importen fra det pågældende land til Unionen. Mere præcist steg markedsandelene for importen fra det pågældende land fra [60-65 %] til [78-83 %] for moduler og fra [5-10 %] til [22-27 %] for celler. Overordnet set steg importen af den pågældende vare fra Kina væsentligt både i mængder og markedsandele mellem 2009 og UP.
(517)
Det skal bemærkes, at stigningen i importen fra det pågældende land var meget større end stigningen i EU-forbruget af den pågældende vare. De eksporterende producenter var således i stand til at udnytte det stigende forbrug i Unionen, og deres stilling på markedet blev stærkere som følge af store markedsandele.
(518)
En interesseret part påstod, at oplysningerne vedrørende importmængden af den undersøgte vare varierer betydeligt, afhængigt af kilden. Denne part påstod, at pålidelige data kun kan fastsættes på grundlag af oplysninger indhentet fra specialiserede institutioner eller forskningscentre. I lyset af forklaringerne og konklusionerne i betragtning 481-483 vedrørende pålideligheden af de data, der er anvendt i undersøgelsen, blev dette argument afvist.
(519)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger anfægtede en interesseret part metoden til fastsættelse af den samlede importværdi fra Kina med den begrundelse, at den havde været baseret på transaktioner foretaget på cif-niveau ufortoldet, og at det derfor er tvivlsomt, om disse transaktioner havde været bestemt til EU-forbruget. Det præciseres vedrørende denne påstand, at den samlede importværdi fra Kina ifølge konsulentens oplysninger ikke havde været anvendt i konklusionerne, og at kun importmængderne og importpriserne blev fastlagt i løbet af undersøgelsen. Da metoden til at fastlægge importpriserne ikke blev anfægtet som sådan af den pågældende interesserede part, henvises der til konklusionerne i betragtning 520-528. Ovenstående påstand blev derfor afvist.
4.4.2. Importpriser og prisunderbud
(520)
De gennemsnitlige importpriser til Unionen fra det pågældende land udviklede sig således:
Tabel 3-a
Importpris for moduler fra Kina (i EUR/kW)
2009
2010
2011
UP
Importpriser
2 100
1 660
1 350
764
Indeks (2009 = 100)
100
79
64
36
Kilde: Europressedienst og verificerede besvarelser af stikprøvespørgeskemaet
Tabel 3-b
Importpris for celler fra Kina (i EUR/kW)
2009
2010
2011
UP
Importpriser
890
650
620
516
Indeks (2009 = 100)
100
73
70
58
Kilde: Europressedienst og verificerede spørgeskemabesvarelser
(521)
Den gennemsnitlige importpris fra Kina faldt betydeligt i den betragtede periode for moduler og celler. For moduler faldt den gennemsnitlige importpris med 64 % fra 2 100 EUR/kW i 2009 til 764 EUR/kW i UP. Ligeledes faldt den gennemsnitlige importpris på celler fra Kina med 42 % fra 890 EUR/kW til 516 EUR/kW.
(522)
Generelt set faldt prisen på den pågældende vare betydeligt mellem 2009 og UP.
(523)
En samarbejdsvillig ikke forretningsmæssigt forbundet importør påstod, at importpriserne skulle have været fastsat på grundlag af virksomhedens import af den pågældende vare til Unionen, som importøren havde anført i forbindelse med undersøgelsen. De oplysninger, som importøren fremlagde i forbindelse med undersøgelsen, repræsenterede dog kun en brøkdel af den samlede import til EU, og der kunne ikke på dette grundlag drages nogen anvendelige konklusioner om den gennemsnitlige importpris for al import fra Kina i hele den betragtede periode, der dækker flere år. Derfor blev denne påstand afvist.
(524)
En anden part hævdede, at der ikke blev gjort rede for metoden til fastsættelse af priserne, navnlig for, hvordan data fra forskellige kilder var blevet fusioneret og afstemt. Det blev desuden påstået, at importomkostningerne burde have været baseret på verificerede oplysninger indsamlet under undersøgelsen, snarere end på skøn.
(525)
Det vurderes, at den metode, der blev fremlagt for de interesserede parter, er tilstrækkeligt fyldestgørende til at forstå, hvordan tallene blev fastlagt. Hvad angår importomkostningerne, præciseres det, at der blev foretaget en justering af kontantpriserne for at komme frem til cif-priserne. Det foretagne skøn blev bekræftet med data indsamlet under undersøgelsen.
(526)
For at fastslå prisunderbuddet i UP blev de vægtede gennemsnitlige priser for hver varetype, som EU-producenterne i stikprøven solgte til ikke forretningsmæssigt forbundne kunder på EU-markedet, justeret til ab fabrik, sammenlignet med de tilsvarende vægtede gennemsnitlige priser pr. varetype for import fra de samarbejdsvillige kinesiske eksporterende producenter ved salg til den første uafhængige kunde på EU-markedet, som blev fastsat på cif-basis med passende justeringer for omkostninger efter importen, nemlig omkostninger for toldklarering, håndtering og lastning. De gennemsnitlige omkostninger efter importen fra de importører af moduler, der indgik i stikprøven, blev anvendt.
(527)
Prissammenligningen blev foretaget for de enkelte varetyper for transaktioner i samme handelsled efter passende justering og med fradrag af eventuelle nedslag og rabatter. Resultatet af sammenligningen udtrykt i procent af omsætningen i UP hos EU-producenterne i stikprøven viste vejede gennemsnitlige underbudsmargener på [19,8-37,5 %] for moduler og [12,6-53,8 %] for celler og [19,8-37,5 %] for den pågældende vare overordnet set.
(528)
Det skal bemærkes, at for en af de eksporterende producenter i stikprøven blev det beregnede prisunderbud for celler negativt. Men da de eksporterede mængder ikke var betydelige, kan dette ikke betragtes som repræsentativt. Hertil kommer, at en anden eksporterende producent, der indgik i stikprøven, anfægtede kilden til justeringen for monoceller til multiceller, uden dog at dokumentere denne påstand. Den specifikke justering blev nemlig ikke anfægtet af den eksporterende producent, og virksomheden har heller ikke tilvejebragt nye elementer eller bevismateriale, hvorfor påstanden blev afvist.
4.5. EU-erhvervsgrenens økonomiske situation
4.5.1. Baggrund
(529)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 8, stk. 4, undersøgte Kommissionen alle relevante økonomiske faktorer og forhold, der har indflydelse på EU-erhvervsgrenens situation. Der blev, jf. betragtning 14-22, anvendt stikprøveudtagning i undersøgelsen af den skade, der er forvoldt EU-erhvervsgrenen.
(530)
Med henblik på skadesanalysen skelnede Kommissionen mellem makroøkonomiske og mikroøkonomiske skadesindikatorer. Kommissionen analyserede de makroøkonomiske indikatorer for den betragtede periode på grundlag af data fra den uafhængige konsulent, som blev, hvor det var muligt, krydstjekket med andre tilgængelige kilder og oplysninger fra de stikprøveudvalgte EU-producenters efterprøvede besvarelser af spørgeskemaet. Kommissionen analyserede de mikroøkonomiske indikatorer på grundlag af de verificerede spørgeskemabesvarelser fra EU-producenterne i stikprøven.
(531)
Med henblik på denne undersøgelse blev følgende makroøkonomiske indikatorer analyseret på grundlag af oplysninger vedrørende samtlige producenter af samme vare i Unionen: produktion, produktionskapacitet, kapacitetsudnyttelse, salgsmængde, markedsandel, vækst, beskæftigelse, produktivitet, de udligningsberettigede subsidiers omfang og genrejsning efter tidligere subsidiering eller dumping.
(532)
Følgende mikroøkonomiske indikatorer blev vurderet ud fra oplysninger vedrørende de stikprøveudvalgte producenter af samme vare i Unionen: gennemsnitlige enhedspriser, enhedsomkostninger, arbejdskraftomkostninger, lagerbeholdninger, rentabilitet, likviditet, investeringer, investeringsafkast og evne til at rejse kapital.
(533)
En interesseret part påstod, at markedsvilkårene for den pågældende vare er forskellige i de enkelte medlemsstater, og at skadesanalysen derfor burde foretages for hver enkelt medlemsstat separat. Denne påstand blev ikke begrundet. Desuden viste undersøgelsen ingen særlige omstændigheder, der kunne berettige en skadesanalyse pr. medlemsstat. Påstanden blev derfor afvist.
(534)
En række parter satte spørgsmålstegn ved den generelle pålidelighed af de makroøkonomiske skadesindikatorer, der anvendtes af Kommissionen i forbindelse med denne undersøgelse. De påstod, at de tendenser, der blev konstateret i forbindelse med en række af disse indikatorer, afveg fra udviklingen i de samme indikatorer, der er fastsat for EU-producenterne i stikprøven. Særligt blev der henvist til produktion, produktivitet, salg, gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger og beskæftigelse i Unionen.
(535)
De makroøkonomiske indikatorer blev fastslået for alle producenter i Unionen. Hvis de samme data udarbejdes for individuelle EU-producenter eller en gruppe af EU-producenter (dvs. de EU-producenter, der indgik i stikprøven), er tendenserne ikke nødvendigvis de samme, f.eks. tages vægten af hver betragtet virksomhed ikke i betragtning i sådanne sammenligninger. Derfor er resultaterne af en sammenligning af de makroøkonomiske indikatorer for alle EU-producenter og for de EU-producenter, der indgik i stikprøven, ikke nødvendigvis relevante og fører ikke til en konklusion om, hvorvidt det ene eller det andet sæt data er upålidelige. Når man sammenligner udviklingen i de makroøkonomiske indikatorer for EU-erhvervsgrenen med de samme konsoliderede indikatorer for EU-producenterne i stikprøven, kan der under alle omstændigheder konstateres forskelle i tendenserne for flere indikatorers vedkommende, f.eks. EU-erhvervsgrenens produktion, produktionskapacitet, salgsmængde, beskæftigelse og produktivitet mellem 2011 og UP. For alle disse indikatorer klarede de stikprøveudvalgte EU-producenter sig bedre end den samlede EU-erhvervsgren. Dette skyldes, at mange EU-producenter, der ikke indgik i stikprøven, indstillede deres produktion i UP eller blev insolvente, hvilket således har en negativ indvirkning på de makroøkonomiske indikatorer på EU-plan. Disse påstande blev derfor afvist.
(536)
En interesseret part hævdede, at konklusionerne i betragtning 153 i forordningen om midlertidig told om, at analysen af EU-erhvervsgrenens situation viste en tydelig nedadgående tendens for alle de vigtigste skadesindikatorer, var baseret på oplysninger fra konsulenten. I denne forbindelse skal det præciseres, at på den ene side var de makroøkonomiske indikatorer som anført i tabel 4-A til 6-C i forordningen om midlertidig told baseret på data fra konsulenten, som, hvor det var muligt, blev krydstjekket med andre tilgængelige kilder. På den anden side var de mikroøkonomiske indikatorer i tabel 7-A til 11-C i forordningen om midlertidig told baseret på data fra de EU-producenter, der indgik i stikprøven, og som blev efterprøvet af Kommissionen under kontrolbesøgene. Det bør også bemærkes, at afgørende faktorer for EU-erhvervsgrenens situation som f.eks. EU-erhvervsgrenens rentabilitetsniveau, den gennemsnitlige salgspris i Unionen og prisunderbudsberegningerne var baseret på data fra EU-producenterne i stikprøven og eksporterende producenter, som var blevet efterprøvet ved kontrolbesøg. Ovenstående påstand afvises derfor.
4.5.2. Makroøkonomiske indikatorer
4.5.2.1. Produktion, produktionskapacitet og kapacitetsudnyttelse
(537)
Den samlede produktion, produktionskapacitet og kapacitetsudnyttelse i Unionen udviklede sig således i den betragtede periode:
Tabel 4-a
Moduler - produktion, produktionskapacitet og kapacitetsudnyttelse (MW)
2009
2010
2011
UP
Produktionsmængde
2 155
3 327
4 315
4 021
Indeks (2009 = 100)
100
154
200
187
Produktionskapacitet
4 739
6 983
9 500
9 740
Indeks (2009 = 100)
100
147
200
206
Kapacitetsudnyttelse
45 %
48 %
45 %
41 %
Kilde: Europressedienst
Tabel 4-b
Celler - produktion, produktionskapacitet og kapacitetsudnyttelse (MW)
2009
2010
2011
UP
Produktionsmængde
1 683
2 376
2 723
2 024
Indeks (2009 = 100)
100
141
162
120
Produktionskapacitet
2 324
3 264
3 498
3 231
Indeks (2009 = 100)
100
140
151
139
Kapacitetsudnyttelse
72 %
73 %
78 %
63 %
Kilde: Europressedienst
(538)
Den samlede EU-produktion af moduler steg med 87 % i den betragtede periode. Produktionen var på sit højeste i 2011 og faldt derefter i UP. EU-produktionen af moduler steg i en meget langsommere takt end væksten i forbruget, som mere end tredobledes i samme periode. På baggrund af den markante stigning i forbruget fordoblede EU-producenterne deres produktionskapacitet for moduler i den betragtede periode. Til trods for højere produktionsniveauer faldt EU-erhvervsgrenens kapacitetsudnyttelse med 4 procentpoint og var kun på 41 % i UP.
(539)
Den samlede EU-produktion af celler steg med 20 % i alt i den betragtede periode. Den var på sit højeste i 2011 og faldt derefter i UP. EU-produktionen af celler fulgte samme tendens som EU-forbruget med en langsommere stigning indtil 2011 og derefter et mere udtalt fald i UP. I tråd med udviklingen i EU-forbruget øgede EU-erhvervsgrenen indledningsvist sin kapacitet med 51 % indtil 2011, hvorefter den faldt i UP. Samlet set øgedes kapaciteten med 39 % i den betragtede periode. Kapacitetsudnyttelsen steg indtil 2011 og var som det højeste på 78 %, hvorefter den faldt med 15 procentpoint i UP. Overordnet set faldt EU-erhvervsgrenens kapacitetsudnyttelse for celler i den betragtede periode og udgjorde 63 % i UP.
(540)
EU-erhvervsgrenen udvidede derfor sin kapacitet for at imødekomme det stigende forbrug. EU-erhvervsgrenens produktionsniveau steg dog meget langsommere end forbruget, hvilket førte til et fald i kapacitetsudnyttelsen for den pågældende vare i den betragtede periode.
(541)
AFASE hævdede, at den i betragtning 537 fastsatte produktionsmængde for moduler og celler og EU-erhvervsgrenens produktionskapacitet for moduler og celler i samme betragtning var overvurderet, og fremlagde data fra andre kilder (dvs. EPIA, IMS og BNEF), som viste lavere mængder. Disse tal fremgår af betragtning 537.
(542)
Produktionsmængden i betragtning 537 er baseret på oplysninger, der omfatter både børsnoterede virksomheder og virksomheder, der ikke er børsnoterede. Udviklingen i EU-produktionen som fastslået i betragtning 537 er desuden i tråd med udviklingen i EU-forbruget, som blev fastslået i betragtning 509. De data, som AFASE fremlagde om produktionsmængder, viser derimod andre tendenser end det i betragtning 509 fastslåede EU-forbrug og de af EPIA offentliggjorte statistikker over EU-forbruget.
(543)
Hvad angår produktionskapaciteten, viste undersøgelsen, at undersøgelsesresultaterne i betragtning 537 omfattede produktionskapaciteten i virksomheder, der indgav konkursbegæring eller indstillede produktionen i UP, selv om de ikke havde solgt deres produktionsanlæg og maskiner og dermed var i stand til at genoptage produktionen meget hurtigt. Ligeledes omfattede tallene i betragtning 537 oplysninger fra virksomheder, der ikke er børsnoterede, jf. betragtning 542.
(544)
Endelig er oplysningerne fra den uafhængige ekspert blev krydstjekket og efterprøvet og fundet forholdsvis nøjagtige. På grundlag af ovenstående blev det konkluderet, at oplysningerne fra AFASE, som er baseret på andre tilgængelige kilder, ikke nødvendigvis er i modstrid med resultaterne i forordningen om midlertidig told.
(545)
En accept af tallene fra AFASE ville under alle omstændigheder ikke have indflydelse på den generelle konklusion om, at EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade, da tendensen i disse indikatorer, dvs. EU-produktionen og EU-produktionskapaciteten ville være endnu mere udtalt.
(546)
En samarbejdsvillig ikke forretningsmæssigt forbundet importør hævdede, at produktionsmængden, produktionskapaciteten og kapacitetsudnyttelsen burde have været beregnet på grundlag af data fra de stikprøveudvalgte EU-producenter alene. Da der er tale om makroøkonomiske indikatorer, bør de fastsættes for alle EU-producenterne for at fastlægge et hensigtsmæssigt og fuldstændigt billede af EU-erhvervsgrenens situation. Påstanden blev derfor afvist.
(547)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger anmodede en part Kommissionen om at præcisere, hvordan konsulenten havde beregnet den årlige EU-produktion. En anden part anmodede Kommissionen om at uddybe forklaringerne vedrørende afstemningen af de forskellige foreliggende data vedrørende Unionens samlede produktionskapacitet. En anden part mente, at Unionens samlede produktion og produktionskapacitet skulle have været indsamlet fra EU-producenterne i stikprøven, da dette ville have givet et mere pålideligt resultat. I den forbindelse blev det hævdet, at offentligt tilgængelige data var upræcise på grund af den fortrolige karakter af disse data, og at alle forskningscentre eller konsulenter måtte basere deres analyser på en række beregninger og antagelser.
(548)
Det præciseres, at den årlige EU-produktion blev beregnet på grundlag af de tal, som EU-producenterne indberettede til konsulenten. Når den årlige produktion for en bestemt EU-producent ikke kunne opnås for et specifikt år, blev den anslået ved at anvende kapacitetsudnyttelsen fra det foregående år på den nye produktionskapacitet for det pågældende år. Institutionerne har også sammenlignet konsulentens tal med de tal, som EU-erhvervsgrenen oplyste i besvarelserne af spørgeskemaet om den økonomiske situation forud for indledningen. Tallene er ens.
(549)
For så vidt angår anmodningen om at uddybe forklaringerne vedrørende afstemningen af de forskellige foreliggende data vedrørende EU-produktionskapaciteten skal det bemærkes, at disse oplysninger allerede blev fremlagt i det åbne dossier, som er til rådighed for de interesserede parter. Denne anmodning blev derfor afvist.
(550)
Endelig er EU-produktionen og EU-produktionskapaciteten makroøkonomiske indikatorer og skal derfor fastsættes for hele EU-erhvervsgrenen, og ikke kun for de EU-producenter, der indgik i stikprøven.
(551)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger påstod en part, at den anvendte metode til indsamling af produktionsdata (hovedsagelig interviews og besøg på produktionsanlæg) ikke gav pålidelige data på grund af den fortrolige karakter af disse oplysninger, og at virksomhederne derfor ikke var tilbøjelige til at fremlægge dem. En sådan metode kan således ikke betragtes som hensigtsmæssig. Dette blev angiveligt bekræftet af, at selv om konsulenten anvendte et meget højere antal EU-producenter end det antal, som blev taget i betragtning af Kommissionen ved gennemgangen af den økonomiske situation ved indledningen af undersøgelsen, er den samlede produktionsmængde, der er etableret af konsulenten lavere end den samlede produktionsmængde, som Kommissionen har fastsat for undersøgelsen af den økonomiske situation. Denne part påstod yderligere, at oplysningerne vedrørende denne skadesindikator derfor ikke kan betragtes som positivt bevismateriale, jf. grundforordningens artikel 8, stk. 1.
(552)
Det skal først præciseres, at antallet af producenter taget i betragtning af konsulenten på den ene side og Kommissionen på den anden side var stort set det samme, og argumentet om, at resultaterne var inkonsekvente, måtte derfor afvises. Det skal endvidere erindres, at de data, som blev indsamlet af konsulenten, blev krydstjekket med andre kilder, hvor dette var muligt, og det blev konkluderet, at estimationerne var tilstrækkeligt pålidelige. Det bekræftes derfor, at konsulentens produktionsdata blev betragtet som positivt bevismateriale, jf. grundforordningens artikel 8, stk. 1.
4.5.2.2. Salgsmængder og markedsandel
(553)
EU-erhvervsgrenens salgsmængde og markedsandel udviklede sig således i den betragtede periode:
Tabel 5-a
Moduler - salgsmængde og markedsandel (i MW)
2009
2010
2011
UP
Salgsmængde på EU-markedet
1 037
1 890
2 683
2 357
Indeks (2009 = 100)
100
182
259
227
Markedsandel
19 %
15 %
13 %
13 %
Kilde: Europressedienst
Tabel 5-b
Celler - salgsmængde og markedsandel (i MW)
2009
2010
2011
UP
Salgsmængde på det samlede marked
1 470
1 913
2 245
1 545
Indeks (2009 = 100)
100
130
153
105
Markedsandel
68 %
57 %
52 %
38 %
Kilde: Europressedienst
(554)
Salgsmængden af moduler steg i den betragtede periode med 127 %. I en situation med en stigning i forbruget på 221 % gav dette sig imidlertid udslag i et fald i EU-erhvervsgrenens markedsandel fra 19 % i 2009 til 13 % i UP. Hvad angår celler, steg EU-erhvervsgrenens salg kun marginalt med 5 %, mens forbruget steg med 87 %, hvilket resulterede i et fald i markedsandelen fra 68 % i 2009 til 38 % i UP. I en situation med stigende forbrug steg EU-erhvervsgrenens salg af moduler og celler meget mindre end importen fra det pågældende land. EU-erhvervsgrenen var således ikke i stand til at drage fordel af det stigende forbrug. Markedsandelene for moduler og celler faldt således i den betragtede periode.
(555)
En interesseret part påstod, at EU-erhvervsgrenens markedsandel for moduler allerede kun var på 19 % i 2009, og at et fald på 6 procentpoint i den betragtede periode ikke kan betragtes som skade.
(556)
Faldet i markedsandelen på 6 procentpoint i den betragtede periode skal ses på baggrund af en stigning i EU-forbruget af moduler på over 200 % i den samme periode. Selv i en situation med et øget forbrug som omtalt ovenfor kunne EU-erhvervsgrenen ikke øge sine salgsmængder tilsvarende og tabte markedsandele. Påstanden blev derfor afvist.
(557)
En part påstod, at den anvendte metode til indsamling af salgsdata (hovedsagelig interviews og besøg på produktionsanlæg) ikke gav pålidelige data på grund af den fortrolige karakter af disse oplysninger, og at virksomhederne derfor ikke var tilbøjelige til at fremlægge dem. En sådan metode kan således ikke betragtes som hensigtsmæssig. De kan ligeledes ikke anses for at være positivt bevismateriale, jf. grundforordningens artikel 8, stk. 1. Som nævnt i betragtning 482 blev de data, som blev indsamlet af konsulenten, krydstjekket med andre kilder, hvor dette var muligt, og det blev konkluderet, at estimationerne var tilstrækkeligt pålidelige. Det bekræftes derfor, at konsulentens oplysninger om salgsdata blev betragtet som positivt bevismateriale, jf. grundforordningens artikel 8, stk. 1.
4.5.2.3. Beskæftigelse og produktivitet
(558)
Beskæftigelsen og produktiviteten udviklede sig således i den betragtede periode:
Tabel 6-a
Moduler - beskæftigelse og produktivitet
2009
2010
2011
UP
Antal ansatte
11 779
15 792
17 505
16 419
(Indeks 2009 = 100)
100
134
149
139
Produktivitet
(kW/ansat)
183
211
247
245
(Indeks 2009 = 100)
100
115
135
134
Kilde: Europressedienst
Tabel 6-b
Celler - beskæftigelse og produktivitet
2009
2010
2011
UP
Antal ansatte
5 281
5 937
5 641
4 782
(Indeks 2009 = 100)
100
112
107
91
Produktivitet
(kW/ansat)
319
400
483
423
(Indeks 2009 = 100)
100
126
151
133
Kilde: Europressedienst
(559)
Beskæftigelsen for moduler steg mellem 2009 og UP med 39 %, hvorimod den faldt med 9 % for celler. Det skal dog bemærkes, at beskæftigelsen steg indtil 2011, hvorefter den faldt i UP for moduler. For celler steg beskæftigelsen indtil 2010, hvorefter den faldt i 2011 og UP. Den samlede produktivitet viste positive tendenser for moduler og celler, idet den steg med hhv. 34 % og 33 %. Dette skyldes delvist EU-erhvervsgrenens indsats for at modvirke presset fra den subsidierede import fra Kina.
(560)
I lighed med faldet i EU-produktionen af moduler mellem 2011 og UP faldt også beskæftigelsen for moduler i samme periode. For celler steg beskæftigelsen indtil 2010, hvorefter den faldt i 2011 og i UP, mens EU-produktionen af celler steg støt indtil 2011, hvorefter den begyndte at falde.
(561)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger hævdede en part, at metoden til fastsættelse af den samlede beskæftigelse i Unionen i den betragtede periode var ukorrekt. Denne part hævdede, at i tilfælde hvor beskæftigelsestallet for en specifik EU-producent ikke forelå, blev der i stedet taget hensyn til den gennemsnitlige beskæftigelse for de EU-producenter, for hvilke disse oplysninger var til rådighed. Dette måtte afvises, da metoden til at fastlægge den samlede beskæftigelse var anderledes, dvs. i tilfælde, hvor beskæftigelsestallet for en bestemt EU-producent ikke forelå, blev dette tal anslået på grundlag af data fra samme virksomhed for de(t) tidligere år. Som nævnt i betragtning 482 blev denne metode verificeret og fundet hensigtsmæssig. Påstanden blev derfor afvist.
4.5.2.4. De udligningsberettigede subsidiers størrelse og genrejsningen efter tidligere subsidiering eller dumping
(562)
Subsidiemargenerne ligger alle væsentligt over bagatelgrænsen. Virkningen af de faktiske udligningsberettigede subsidiers størrelse for EU-erhvervsgrenen kan i betragtning af mængde og priser for importen fra det pågældende land betragtes som væsentlig.
(563)
Da der er tale om den første antisubsidieprocedure vedrørende den pågældende vare, foreligger der ingen oplysninger med henblik på at evaluere de mulige virkninger af tidligere dumping eller subsidiering.
4.5.3. Mikroøkonomiske indikatorer
4.5.3.1. Priser og faktorer, som påvirker priserne
(564)
De gennemsnitlige salgspriser hos EU-producenterne i stikprøven ved salg til ikke forretningsmæssigt forbundne kunder i Unionen udviklede sig således i den betragtede periode:
Tabel 7-a
Moduler - gennemsnitlige salgspriser i Unionen
2009
2010
2011
UP
Gennemsnitlig salgspris i Unionen på det frie marked
(EUR/kW)
2 198,75
1 777,15
1 359,35
1 030,83
(Indeks 2009 = 100)
100
81
62
47
Produktionsomkostninger
(EUR/kW)
2 155,02
1 599,44
1 400,13
1 123,60
(Indeks 2009 = 100)
100
74
65
52
Kilde: Verificerede spørgeskemabesvarelser
Tabel 7-b
Celler - gennemsnitlige salgspriser i Unionen
2009
2010
2011
UP
Gennemsnitlig salgspris i Unionen på det frie marked
(EUR/kW)
1 525,09
1 160,99
777,62
474,91
(Indeks 2009 = 100)
100
76
51
31
Produktionsomkostninger
(EUR/kW)
1 647,10
1 021,67
1 057,56
745,61
(Indeks 2009 = 100)
100
62
64
45
Kilde: Verificerede spørgeskemabesvarelser
(565)
Salgspriserne faldt markant med 53 % for moduler og med 69 % for celler i den betragtede periode. Salgspriserne faldt konstant i hele den betragtede periode, men prisfaldet var især udtalt i UP, hvor priserne var under det bæredygtige niveau. I den betragtede periode faldt produktionsomkostningerne med 48 % for moduler og med 55 % for celler. EU-erhvervsgrenen var heller ikke i stand til at drage fordel af de vedvarende bestræbelser på at øge omkostningseffektiviteten eller udnytte virkningen af faldet i omkostningerne på den vigtigste råvare, polysilicium. Dette skyldes især det stigende prispres fra den subsidierede import, som havde en negativ virkning på EU-erhvervsgrenens salgspriser, der faldt endnu mere end effektivitetsgevinsten. Dette kan ses af den negative tendens i EU-erhvervsgrenens rentabilitet, jf. betragtning 579. Alt i alt var der et væsentligt fald i de gennemsnitlige salgspriser og produktionsomkostningerne for den samme vare med en ødelæggende virkning på EU-erhvervsgrenens rentabilitet.
(566)
En interesseret part anfægtede konklusionen om, at faldet i de gennemsnitlige salgspriser havde haft en ødelæggende virkning på EU-erhvervsgrenens rentabilitet. Det blev påstået, at de gennemsnitlige produktionsomkostninger ligeledes faldt, og at et prisfald derfor er naturligt. Det fremgik imidlertid, jf. betragtning 565, af undersøgelsen, at EU-erhvervsgrenens salgspriser faldt endnu mere end de gennemsnitlige produktionsomkostninger, og dette fald i omkostningerne var derfor ikke afspejlet i EU-erhvervsgrenens rentabilitet. Det bekræftes derfor, at faldet i EU-erhvervsgrenens salgspriser havde en ødelæggende virkning på EU-erhvervsgrenens rentabilitet, og påstandene blev afvist.
(567)
En anden part anfægtede konklusionen i betragtning 138 i forordningen om midlertidig antidumpingtold om, at priserne lå under det bæredygtige niveau i UP, og hævdede, at markedskræfterne skal afgøre priserne Den samme part gjorde også indsigelse mod konklusionen i samme betragtning om, at EU-erhvervsgrenen ikke var i stand til at udnytte omkostningsbesparelserne på grund af pristrykket fra den subsidierede import. Institutionerne bemærker i den forbindelse følgende: »under det bæredygtige niveau« betyder, at EU-erhvervsgrenen solgte med tab og derfor ikke kunne overleve på længere sigt. Spørgsmålet om, hvorvidt prisniveauet er bæredygtigt er således blot et spørgsmål om forholdet mellem produktionsomkostninger og priser. Udtrykket »ikke var i stand til at udnytte omkostningsbesparelser« betyder, at omkostningerne ikke faldt så hurtigt som priserne. Begge disse konklusioner støttes af beviserne i betragtning 138 i forordningen om midlertidig antidumpingtold. Påstanden måtte derfor afvises.
4.5.3.2. Arbejdskraftomkostninger
(568)
De gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger hos EU-producenterne i stikprøven udviklede sig således i den betragtede periode:
Tabel 8-a
Moduler - gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger pr. ansat
2009
2010
2011
IP
Gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger pr. ansat (EUR)
38 194
40 793
41 781
42 977
(Indeks 2009 = 100)
100
107
110
113
Kilde: Verificerede spørgeskemabesvarelser
Tabel 8-b
Celler - gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger pr. ansat
2009
2010
2011
UP
Gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger pr. ansat (EUR)
49 677
49 357
49 140
49 350
(Indeks 2009 = 100)
100
99
99
99
Kilde: Verificerede spørgeskemabesvarelser
(569)
Mellem 2009 og UP steg de gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger pr. ansat for moduler konstant med 13 %. Hvad angår celler, var de gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger stabile i den betragtede periode og faldt en anelse med 1 % mellem 2009 og 2010, men var derefter stabile indtil UP. Den samlede stigning i lønomkostningerne kan delvis forklares ved den samtidige stigning i produktiviteten (moduler og celler) og udviklingen i inflationen.
(570)
En interesseret part påstod, at der ikke var nogen inflation i den betragtede periode, og at den samlede stigning i arbejdskraftomkostningerne derfor ikke kunne have været forårsaget af denne faktor.
(571)
I modsætning til, hvad der blev påstået af parten, viste undersøgelsen, at der har været inflation i den betragtede periode, og at den samlede stigning i arbejdskraftomkostningerne, begrænset til moduler, kan forklares af inflationen og stigningen i produktiviteten.
(572)
En interesseret part påstod, at den væsentlige skade, som EU-erhvervsgrenen havde lidt, skyldtes stigningen i arbejdskraftomkostningerne og det samtidige fald i produktiviteten. Det skal imidlertid først bemærkes, at arbejdskraftomkostningerne var stabile for så vidt angår celler, hvorimod produktiviteten steg for både celler og moduler. Stigningen for moduler kan derfor forklares ved stigningen i produktiviteten. Desuden har undersøgelsen vist, at arbejdskraftomkostningerne ikke udgør en væsentlig del af produktionsomkostningerne, som allerede nævnt i betragtning 203 i forordningen om midlertidig antidumpingtold. Påstanden måtte derfor afvises.
4.5.3.3. Lagerbeholdninger
(573)
Lagerbeholdningerne hos EU-producenterne i stikprøven udviklede sig således i den betragtede periode:
Tabel 9-a
Moduler - lagerbeholdninger
2009
2010
2011
UP
Slutlagre (i kW)
28 612
40 479
74 502
65 415
(Indeks 2009 = 100)
100
141
260
229
Kilde: Verificerede spørgeskemabesvarelser
Tabel 9-b
Celler - lagerbeholdninger
2009
2010
2011
UP
Slutlagre (i kW)
16 995
23 829
76 889
68 236
(Indeks 2009 = 100)
100
140
452
402
Kilde: Verificerede spørgeskemabesvarelser
(574)
Lagerbeholdningerne steg markant med 129 % for moduler og med 302 % for celler i den betragtede periode. Vedrørende moduler steg lagerbeholdningerne støt og nåede meget høje niveauer i 2011 (stigning på 160 %), hvorimod de faldt i UP, men lå dog stadig på meget høje niveauer i forhold til begyndelsen af den betragtede periode. Hvad angår celler, var udviklingen endnu mere udtalt med en stigning i lagerbeholdningerne mellem 2009 og 2011 på mere end 350 %. Lagerbeholdningerne faldt ligeledes i UP, men lå dog stadig på meget høje niveauer i forhold til begyndelsen af den betragtede periode.
(575)
Undersøgelsen viste, at EU-producenterne i den aktuelle vanskelige periode har tendens til at have begrænsede lagre af samme vare og basere deres produktion på ordrer. Stigningen i lagerbeholdningerne for samme vare i den betragtede periode er derfor ikke en relevant faktor for at fastslå, om EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade.
(576)
En part fremførte, at præsentationen af lagerværdierne i betragtning 141 i forordningen om midlertidig antidumpingtold var misvisende, da lagerbeholdningerne blev udtrykt i kW i stedet for MW i modsætning til EU-erhvervsgrenens produktionsmængde.
(577)
Uanset om lagrene udtrykkes i kW eller i MW, blev dette anset for irrelevant i afgørelsen af, om EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade. Påstanden afvistes derfor.
(578)
Efter fremlæggelsen af de endelige resultater påstod flere parter, at lagrene burde have været fastsat for hele EU-erhvervsgrenen, og at tallene for kun ti EU-producenter ikke var repræsentative. Det præciseres, at lagrene blev betragtet som en mikroøkonomisk indikator og derfor bør fastlægges på grundlag af de oplysninger, der er indsamlet på virksomhedsniveau, i dette tilfælde fra stikprøven af EU-producenter, som anses for at være repræsentativ for hele EU-erhvervsgrenen. Ovenstående påstand afvises derfor.
4.5.3.4. Rentabilitet, likviditet, investeringer og investeringsafkast, evne til at rejse kapital
(579)
Rentabiliteten og likviditeten udviklede sig således i den betragtede periode:
Tabel 10-a:
Moduler - rentabilitet og likviditet
2009
2010
2011
UP
Rentabilitet ved salg i Unionen til ikke forretningsmæssigt forbundne kunder (% af omsætningen)
2 %
10 %
-3 %
-9 %
Likviditet
13 %
10 %
12 %
3 %
Kilde: Verificerede spørgeskemabesvarelser
Tabel 10-b
Celler - rentabilitet og likviditet
2009
2010
2011
UP
Rentabilitet ved salg i Unionen til ikke forretningsmæssigt forbundne kunder (% af omsætningen)
-8 %
12 %
-36 %
-57 %
Likviditet
75 %
52 %
-0,3 %
-46 %
Kilde: Verificerede spørgeskemabesvarelser
(580)
Rentabiliteten hos EU-producenterne i stikprøven blev beregnet som nettooverskuddet før skat ved salg af samme vare til ikke forretningsmæssigt forbundne kunder i Unionen udtrykt i procent af omsætningen i forbindelse med dette salg.
(581)
Rentabiliteten faldt markant og blev til tab i den betragtede periode for samme vare. Rentabiliteten faldt med 11 procentpoint for moduler og 49 procentpoint for celler.
(582)
Rentabiliteten for samme vare steg mellem 2009 og 2010, hvorefter den faldt markant i 2011, hvor EU-erhvervsgrenen havde tab, og faldt yderligere markant i UP. Tabet var særlig højt for celler.
(583)
Tendensen for nettolikviditeten, som er de stikprøveudvalgte EU-producenters evne til at selvfinansiere deres aktiviteter, fulgte ligeledes en negativ tendens mellem 2009 og UP. Den faldt således med 10 procentpoint for moduler med en let stigning i 2011, og det største fald i likviditeten fandt sted mellem 2011 og UP. Faldet i likviditeten for celler var mere udtalt end for moduler og nåede betydelige negative niveauer i UP. Likviditeten for samme vare faldt derfor i den betragtede periode.
(584)
Nedenstående tal viser udviklingen i de stikprøveudvalgte EU-producenters investeringer og investeringsafkast på det samlede marked i den betragtede periode:
Tabel 11-a
Moduler - investeringer og investeringsafkast
2009
2010
2011
UP
Investeringer (EUR)
12 081 999
50 105 017
64 643 322
32 730 559
(Indeks 2009 = 100)
100
415
535
271
Investeringsafkast
-15 %
19 %
-15 %
-17 %
Kilde: Verificerede spørgeskemabesvarelser
Tabel 11-b
Celler - investeringer og investeringsafkast
2009
2010
2011
UP
Investeringer (EUR)
31 448 407
34 451 675
10 234 050
6 986 347
(Indeks 2009 = 100)
100
110
33
22
Investeringsafkast
-4 %
10 %
-20 %
-19 %
Kilde: Verificerede spørgeskemabesvarelser
(585)
Ovenstående tabel viser, at EU-erhvervsgrenen øgede sine investeringer med 171 % for moduler mellem 2009 og UP. Dette hang hovedsagelig sammen med betydelige forøgelser af kapaciteten. I den samme periode foretog EU-erhvervsgrenen dog en nedskæring på 78 % i sine investeringer for celler; de foretagne investeringer hang navnlig sammen med FoU og havde til formål at forbedre og vedligeholde produktionsteknologien og -processen for at øge effektiviteten. Da EU-erhvervsgrenen ikke kunne foretage supplerende investeringer for celler i den betragtede periode, var investeringsniveauet i UP forholdsvis lavt. Da investeringerne grundlæggende finansieredes af likviditet og lån mellem virksomheder, havde faldet i likviditeten en umiddelbar virkning på investeringsniveauet.
(586)
Investeringsafkastet blev udtrykt som fortjenesten i procent af den bogførte nettoværdi af investeringerne. Investeringsafkastet fulgte samme negative tendens som de andre finansielle resultatindikatorer mellem 2009 og UP for alle tre varetyper. For celler faldt investeringsafkastet betydeligt i 2011 og nåede negative niveauer, selv om der var en stigning i 2009 og 2010. For moduler var investeringsafkastet negativt i hele den betragtede periode, dog med undtagelse af 2010, hvor det var på 19 %. Alt i alt faldt det i den betragtede periode til -17 % i UP for celler, dvs. et faldt på 1 %, men var dog stadig på et betydeligt negativt niveau, nemlig -19 %. Alt i alt udviste investeringsafkastet for samme vare en negativ tendens i den betragtede periode.
(587)
Evnen til at rejse kapital blev også analyseret for det samlede marked, og der konstateredes en konstant forringelse af EU-erhvervsgrenens evne til at skabe likviditet og dermed en svækkelse af EU-erhvervsgrenens finansielle situation.
(588)
En interesseret part påstod, at investeringstallene ovenfor var for lave i forhold til EU-erhvervsgrenens produktionskapacitet, jf. betragtning 538. Til støtte for sin påstand hævede parten at være bekendt med en EU-producents investeringer i kapacitetsforøgelser, som havde meget højere omkostninger. Den pågældende part konkluderede derfor, at den fastlagte produktionskapacitet for EU-erhvervsgrenen måtte være overvurderet. Det skal bemærkes, at denne påstand ikke blev underbygget med beviser, især hvad angår den investering, som den pågældende EU-producent skulle have foretaget. Derimod var investeringstallene i forordningen om midlertidig antidumpingtold baseret på faktiske og verificerede oplysninger fra EU-producenterne i stikprøven. Det bør bemærkes, at denne påstand også var baseret på en sammenligning mellem de stikprøveudvalgte EU-producenters samlede investeringer og den samlede produktionskapacitet for hele EU-erhvervsgrenen, som ikke kan anses for at være et passende sammenligningsgrundlag, da man ikke tog de samlede investeringer for hele EU-erhvervsgrenen i betragtning. Påstanden måtte derfor afvises.
4.5.3.5. Konklusion om skade
(589)
Analysen af EU-erhvervsgrenens situation viste en tydelig nedadgående tendens for alle de vigtigste skadesindikatorer. I en situation med generelt stigende forbrug steg den samlede produktion af moduler og celler i den betragtede periode. Selv om salgsmængderne steg, faldt EU-erhvervsgrenens markedsandel i UP på grund af en højere stigning i forbruget i den betragtede periode. De gennemsnitlige salgspriser faldt markant i den betragtede periode og påvirkede de generelle økonomiske resultatindikatorer negativt, f.eks. rentabiliteten, likviditeten, investeringsafkastet og evnen til at rejse kapital.
(590)
I løbet af den betragtede periode steg EU-erhvervsgrenens samlede salgsmængde. Stigningen i EU-erhvervsgrenens salgsmængder var dog ledsaget af et enormt fald i de gennemsnitlige salgspriser.
(591)
I den betragtede periode steg importen fra de interesserede parter i Kina både i mængder og markedsandele. Samtidig faldt importpriserne konstant og underbød markant EU-erhvervsgrenens gennemsnitlige priser på EU-markedet.
(592)
En række interesserede parter påstod, at EU-erhvervsgrenen og især EU-producenterne i stikprøven havde gode resultater. Det blev påstået, at udviklingen i visse skadesindikatorer, nemlig produktionsmængde, produktionskapacitet, salg og beskæftigelse og endda rentabiliteten hos visse producenter i stikprøven, var opadgående og ikke udviste væsentlig skade. Disse påstande blev ikke bekræftet af undersøgelsesresultaterne, som viste en klar nedadgående tendens for mange skadesindikatorer, som er relevante for konklusionen om, at EU-erhvervsgrenen led væsentlig skade.
(593)
Ud fra ovenstående bekræftede undersøgelsen navnlig, at salgspriserne ligger under produktionsomkostningerne og dermed har en negativ virkning på EU-erhvervsgrenens rentabilitet og nåede negative niveauer i UP. Det konkluderes, at EU-erhvervsgrenens tab sandsynligvis vil føre til permanent indstilling af enhver EU-produktion af en vis størrelse af samme vare, hvis den subsidierede import fortsat kommer ind på EU-markedet. Dette bekræftes af udviklingen i og efter UP, dvs., at visse virksomheder har erklæret sig konkurs og/eller har indstillet produktionen midlertidigt eller permanent.
(594)
På baggrund af ovenstående konkluderes det foreløbigt, at EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade, jf. grundforordningens artikel 8, stk. 4.
5. ÅRSAGSSAMMENHÆNG
5.1. Indledning
(595)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 8, stk. 5 og 6, blev det undersøgt, om den betydelige skade, som EU-erhvervsgrenen havde lidt, skyldtes den subsidierede import fra det pågældende land. Andre kendte faktorer end den subsidierede import, som kan have forvoldt EU-erhvervsgrenen skade, blev også undersøgt for at sikre, at den skade, der kan tilskrives disse faktorer, ikke blev tillagt den subsidierede import.
(596)
Visse interesserede parter påstod, at markedsvilkårene for den pågældende vare er forskellige i de enkelte medlemsstater, og at analysen af årsagssammenhæng derfor burde foretages for hver enkelt medlemsstat separat.
(597)
Nationale støtteordninger afgør i et vist omfang størrelsen af medlemsstaternes markeder. Undersøgelsen har dog også vist, at efterspørgslen ikke udelukkende afhænger af støtteordninger. Afhængigt af den geografiske placering (solindstråling) og elektricitetsprisen på et bestemt sted har solpaneler tilsyneladende nået eller været tæt på netparitet (dvs., når omkostningerne til generation af solenergi svarer til omkostningerne ved generation af konventionel energi), hvilket betyder, at visse investeringer kan foretages uafhængigt af støtteordningerne. Det kunne derfor ikke fastslås, at markedsvilkårene udelukkende afhænger af støtteordninger, og denne påstand blev derfor afvist.
(598)
Flere interesserede parter hævdede, at analysen af årsagssammenhæng ikke adskilte, identificerede og kvantificerede de skadelige virkninger af den subsidierede import fra virkningerne af andre kendte faktorer, som samtidig skader EU-erhvervsgrenen. Det blev endvidere påstået, at Kommissionen har undladt at foretage en samlet analyse af disse andre kendte faktorer.
(599)
Som svar på denne påstand bør det bemærkes, at Kommissionen i overensstemmelse med etableret praksis, først undersøgte, om der er en årsagssammenhæng mellem den subsidierede import og EU-erhvervsgrenens skade, og dernæst undersøgte, om andre kendte faktorer havde brudt årsagssammenhængen mellem den væsentlige skade, som EU-erhvervsgrenen har lidt, og den subsidierede import. I denne analyse vurderedes virkningerne af andre kendte faktorer for situationen i EU-erhvervsgrenen adskilt fra de skadelige virkninger af den subsidierede import, for at sikre, at skade forvoldt af sådanne faktorer ikke blev tilskrevet den subsidierede import. Det blev konstateret, at ingen af dem havde en betydelig indvirkning, om nogen, på erhvervsgrenens situation, der kunne ændre det forhold, at den væsentlige skade må tilskrives den subsidierede import. Argumentet blev derfor afvist.
(600)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog en række interesserede parter ovennævnte påstande. Det blev i den forbindelse påstået, at Kommissionen udtrykkeligt og med en begrundet og hensigtsmæssig forklaring burde fastslå, at den skade, der skyldtes andre faktorer end den subsidierede import, ikke blev tilskrevet denne import.
(601)
Efter en undersøgelse af alle faktiske oplysninger blev det i denne undersøgelse konkluderet, at den subsidierede import isoleret set har forvoldt EU-erhvervsgrenen væsentlig skade. I denne forbindelse var det ikke muligt at opgøre de kvantitative virkninger af andre kendte faktorer, og der blev derfor foretaget en kvalitativ vurdering som anført i betragtning 164-222 i forordningen om midlertidig antidumpingtold. Som konklusion bekræftes det, at EU-erhvervsgrenens væsentlige skade skyldtes den subsidierede import. Virkningerne af andre faktorer for EU-erhvervsgrenens negative udvikling blev nemlig anset for at være begrænsede. Det skal bemærkes, at grundforordningens artikel 8, stk. 5 og 6, ikke indeholder nogen forpligtelse med hensyn til formen for gennemførelsen af analysen af, hvad skaden kan og ikke kan tilskrives. Denne analyse skal derimod, jf. grundforordningens artikel 8, stk. 5 og 6, gennemføres med henblik på at udskille de skadevoldende virkninger af den subsidierede import og adskille dem fra de skadevoldende virkninger af andre kendte faktorer. Undersøgelsen fandt ikke noget bevis på, at alle andre kendte faktorer, der kan have bidraget til den forvoldte skade, sammen eller isoleret, brød årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den væsentlige skade, som EU-erhvervsgrenen har lidt. På baggrund af ovenstående analyse blev det bekræftet, at andre kendte faktorer ikke var af en sådan art, at de kunne omstøde konklusionen om, at den væsentlige skade, der er påført EU-erhvervsgrenen, må tilskrives den subsidierede import. Disse påstande blev derfor afvist.
(602)
Visse interesserede parter hævdede, at de nationale støtteordninger, soleksponering og elpriserne (herunder regulerede afgifter) er forskellige alt efter medlemsstat, og at der desuden er forskellige markedssegmenter på hvert marked (boliganlæg på mindre end 40 kW, handels- og industrianlæg mellem 40 kW og 1 MW og anlæg i forsyningsmarkedssegmentet mellem 1 MW og 10 MW). På denne baggrund hævdede de, at analysen af årsagssammenhængen bør foretages særskilt for hver medlemsstat på den ene side og for segmenterne for store anlæg og boliganlæg på den anden side.
(603)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog nogle af de interesserede parter deres påstand om, at analysen af årsagssammenhængen bør foretages for hver medlemsstat, uden dog at fremlægge yderligere argumenter eller nye beviser i denne forbindelse.
(604)
Undersøgelsen har vist, at salgs- og importpriserne er mere eller mindre de samme i hele Unionen. Det kan derfor konkluderes, at der findes ét marked for den undersøgte vare. Undersøgelsen påviste heller ikke, at producenterne i en bestemt medlemsstat eller region koncentrerede deres aktiviteter om det specifikke marked, eller at den subsidierede import er koncentreret i en medlemsstat eller region. Desuden fremførte ingen af de interesserede parter, at subsidiering og skade bør analyseres for hver medlemsstat, hvilket imidlertid ville være en forudsætning for at foretage en særskilt analyse af årsagssammenhængen pr. medlemsstat. Der blev i forbindelse med undersøgelsen heller ikke fundet beviser for, at dette ville have været en hensigtsmæssig metode, navnlig da priserne for den pågældende vare var næsten ens i hele EU. Det skal desuden bemærkes, at soleksponeringen kan være forskellig i forskellige regioner i de samme medlemsstater, f.eks. har det sydlige Frankrig mere soleksponering end det nordlige Frankrig, eller forskellige regioner i én medlemsstat kan have forskellige støtteordninger (f.eks. i Belgien), og at disse faktorers indvirkning på efterspørgslen kan variere fra en region til en anden inden for samme medlemsstat. De forskellige regelsæt for hver medlemsstat og/eller region og forskellene i betingelserne såsom soleksponering berettiger ikke en separat analyse af årsagssammenhængen og dermed en separat skades- og subsidieringsanalyse. Påstandene måtte derfor afvises.
(605)
En anden interesseret part fremførte, at selv om andre faktorer er relevante, er de nationale støtteordninger fortsat den vigtigste faktor for efterspørgslen. Den samme part anfægtede ligeledes, at man nåede netparitet, i hvert fald i nogle områder, og påstod, at priserne på moduler er steget siden undersøgelsesperioden, mens elpriserne er faldet. Det blev endvidere påstået, at de retlige, økonomiske og tekniske forhold i visse medlemsstater ikke muliggør tilslutning til el-nettet, og for disse medlemsstater var det derfor irrelevant, hvorvidt der blev nået netparitet. Denne part fremlagde dog ikke dokumentation for ovennævnte påstande. Påstandene ovenfor bekræfter under alle omstændigheder, at situationen med hensyn til nationale støtteordninger og netparitet i et vist omfang kan variere mellem medlemsstaterne. Derudover var ingen af de afgivne oplysninger af en sådan art, at det kunne berettige en separat analyse for hver enkelt medlemsstat. Påstandene blev derfor afvist.
(606)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog samme interesserede part sin påstand og fremlagde en række oplysninger, som angiveligt viste de forskellige markedsvilkår pr. medlemsstat og pr. segment. De fremlagte oplysninger kunne dog ikke betragtes som afgørende, da de bestod af en powerpoint-præsentation uden dokumentation, og derfor ikke viste, at en separat analyse for hver enkelt medlemsstat ville være berettiget. Partens påstand blev derfor afvist.
(607)
På dette grundlag blev det konkluderet, at en analyse af årsagssammenhængen pr. medlemsstat og/eller region og pr. segment ikke ville svare til de reelle markedsforhold.
(608)
Den kinesiske regering påstod, at Kommissionen har gennemført analysen af årsagssammenhængen på en inkonsekvent måde, idet skadesanalysen blev foretaget separat for moduler og celler, mens analysen af årsagssammenhængen ikke skelnede mellem de forskellige varetyper. I denne henseende skal det bemærkes, at selv om skadesindikatorerne ganske vist blev anført særskilt for hver varetype, vedrører konklusionerne for hver indikator den undersøgte vare som helhed. Det skal desuden erindres, at moduler og celler er en og samme vare, og at analysen af årsagssammenhængen derfor blev foretaget på dette grundlag. Påstanden blev derfor afvist.
5.2. Virkningen af den subsidierede import
(609)
Undersøgelsen viste, at den subsidierede import fra Kina steg dramatisk i den betragtede periode, og at dens mængde steg betydeligt, nemlig med ca. 300 % for moduler og ca. 400 % for celler, og dens markedsandel fra [60-65 %] i 2009 til [78-83 %] i UP for moduler og fra [5-10 %] i 2009 til [22-27 %] i UP for celler. Det bekræftes derfor, at importmængden og markedsandelen for den pågældende vare steg drastisk i den betragtede periode. Der var et tydeligt tidsmæssigt sammenfald mellem stigningen i den subsidierede import og EU-erhvervsgrenens tab af markedsandele. Undersøgelsen fastslog endvidere, jf. betragtning 527, at den subsidierede import underbød EU-erhvervsgrenens priser i UP.
(610)
Undersøgelsen viste, at prisen for den subsidierede import faldt med 64 % for moduler og 42 % for celler i den betragtede periode og førte til en stigning i underbuddet. Over for dette prispres gjorde EU-erhvervsgrenen sig en række omfattende bestræbelser for at nedbringe produktionsomkostningerne. Til trods for disse bestræbelser tvang de usædvanligt lave priser på den kinesiske import EU-erhvervsgrenen til at sænke sine salgspriser yderligere til urentable niveauer. EU-erhvervsgrenens rentabilitet faldt således drastisk i den betragtede periode, og EU-erhvervsgrenen led tab i UP.
(611)
På baggrund af ovenstående konkluderes det, at tilstedeværelsen af import fra Kina og stigningen i markedsandelen for den subsidierede import fra Kina til priser, som konstant underbød EU-erhvervsgrenens priser, har spillet en afgørende rolle for den væsentlige skade, EU-erhvervsgrenen har lidt, hvilket navnlig afspejles i dens dårlige finansielle situation og forværringen af de fleste skadesindikatorer.
(612)
En interesseret part anfægtede, at der var en tilstrækkelig sammenhæng mellem den subsidierede import af den pågældende vare fra Kina og den væsentlige skade, som EU-erhvervsgrenen har lidt. Dette skulle være bekræftet ved, at EU-erhvervsgrenens fortjeneste for celler steg betydeligt mellem 2009 og 2010 (fra tabsgivende til 12 %), mens priserne for den kinesiske import var 36 % lavere end EU-erhvervsgrenens priser, og at kinesiske markedsandel fordobledes i samme periode. På den anden side steg importen fra Kina mellem 2010 og 2011 kun med 6 procentpoint i markedsandel, selv om forbruget steg betydeligt mere i den samme periode, mens EU-erhvervsgrenen ikke desto mindre oplevede et tab på 36 %. Denne part fremførte endvidere, at importen i UP af celler fra andre tredjelande lå på samme prisniveau som importen fra Kina, men fik endnu større markedsandele svarende til EU-erhvervsgrenens tab af markedsandele.
(613)
Undersøgelsen viste, at der var en konstant stigning i den kinesiske markedsandel for moduler og celler i den betragtede periode (17 procentpoint for modulerne, 17 procentpoint for celler). Som nævnt i betragtning 609 steg den subsidierede import fra Kina markant, mens importpriserne faldt. Samtidig mistede EU-erhvervsgrenen markedsandele i den betragtede periode, og som beskrevet i betragtning 589-593 viste alle de vigtigste skadesindikatorer en negativ tendens. Det bekræftes derfor, at der var et tydeligt tidsmæssigt sammenfald mellem stigningen i den subsidierede import og EU-erhvervsgrenens tab af markedsandele.
(614)
Ovennævnte tidsmæssige sammenfald blev fastlagt for alle varetyper separat. Analysen af importens virkninger på EU-erhvervsgrenens fortjeneste særskilt for hvert år i den betragtede periode førte desuden ikke til anvendelige resultater, da subsidier og skade samt en årsagssammenhæng mellem disse faktorer ikke behøver at blive fastsat for hvert år separat. Sammenhængen mellem den subsidierede import og den væsentlige skade er tilstrækkeligt godtgjort ved en analyse af udviklingen i hele den betragtede periode.
(615)
Det skal også bemærkes, at EU-erhvervsgrenens rentabilitet er en af de faktorer, der er nævnt i grundforordningens artikel 8, stk. 4, som bør undersøges ved analysen af den subsidierede imports virkninger for EU-erhvervsgrenens situation. Alene den omstændighed, at EU-erhvervsgrenen var rentabel i et specifikt år, betyder ikke nødvendigvis, at den ikke havde lidt væsentlig skade. Desuden behøver EU-erhvervsgrenens tab af markedsandele ikke at svare nøjagtigt til stigningen i markedsandelen for den subsidierede import, for at der etableres en årsagssammenhæng mellem skaden og den subsidierede import. Endelig blev en række andre faktorer (f.eks. importen fra andre tredjelande og udviklingen i forbruget), som kan have haft indflydelse på den skadevoldende situation for EU-erhvervsgrenen, undersøgt og behandlet separat i betragtning 619-732.
(616)
Sammenfaldet mellem den stigende subsidierede import i betydelige mængder, som underbød EU-erhvervsgrenens priser, og en stadig mere usikker situation for EU-erhvervsgrenen er en tydelig indikator for årsagssammenhængen i den foreliggende sag, som fastslået i betragtning 609-611. Påstandene vedrørende den manglende sammenhæng mellem den subsidierede import og EU-erhvervsgrenens væsentlige skade blev derfor afvist.
(617)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger anfægtede samme interesserede parter fortsat analysen af årsagssammenhæng, da EU-erhvervsgrenens rentabilitet ikke var blevet analyseret specifikt i forhold til visse år (navnlig 2010), men for hele den betragtede periode.
(618)
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at der ikke kan drages brugbare konklusioner om årsagssammenhæng ved at isolere et specifikt år i den betragtede periode og samtidig se bort fra udviklingen i EU-erhvervsgrenen i hele den betragtede periode og dens sammenhæng med udviklingen i den subsidierede import. En sådan analyse kan kun føre til et delbillede, og der kan ikke drages brugbare konklusioner heraf. De rentabilitetstal, som også lå til grund for andre af EU-erhvervsgrenens finansielle indikatorer i 2010, var høje som følge af en særligt markant stigning i EU-forbruget, der skyldtes en række meget gunstige støtteordninger, der gav EU-erhvervsgrenen deres stærkeste salgsstigning samme år, men stigningen var kun af midlertidig karakter og under ingen omstændigheder bæredygtig for denne type erhvervsgren. Påstanden måtte derfor afvises.
5.3. Andre faktorers indvirkning
5.3.1. Import fra andre tredjelande
(619)
Importmængden fra andre tredjelande i den betragtede periode steg for moduler med 19 %, mens markedsandelen faldt i den betragtede periode fra 18,4 % til 6,8 %. Taiwan er den næststørste eksportør efter Kina.
(620)
Importmængden fra andre tredjelande steg for celler med 186 % i den betragtede periode, hvilket gav sig udslag i en stigning i markedsandele fra ca. 24 % i 2009 til ca. 36 % i UP. Hvad angår celler, er Taiwan den næststørste eksportør efter Kina, og tegner sig for betydeligt større importmængder og markedsandele end andre tredjelande, men ligger stadig på andenpladsen i forhold til Kina.
(621)
Importprisen for moduler og celler fra tredjelande var i gennemsnit højere end den gennemsnitlige enhedspris for den kinesiske import. De foreliggende oplysninger om importen fra Taiwan viser, at den gennemsnitlige importpris for moduler var højere end den gennemsnitlige kinesiske importpris for moduler, hvorimod den gennemsnitlige importpris for celler lå på samme niveau som den gennemsnitlige kinesiske importpris for celler. Da der ikke forelå detaljerede prisoplysninger pr. varetype, kan prissammenligningen på grundlag af et gennemsnit dog kun anvendes som en indikation, men der kan ikke drages endelige konklusioner på dette grundlag. I den betragtede periode steg importmængden af celler fra Taiwan konstant og resulterede i en stigning i markedsandelen på ca. 14 procentpoint. Selv hvis man erkender, at importen af celler fra Taiwan kan have bidraget til den skade, som EU-erhvervsgrenen har lidt, kan det ikke konkluderes, at den brød årsagssammenhængen mellem den subsidierede import fra Kina og den skade, som EU-erhvervsgrenen har lidt, da importmængden af celler fra Kina var lidt højere end importen fra Taiwan. For så vidt angår priserne, kan der, selv om de gennemsnitlige vejledende priser ligger i samme område, ikke drages nogen konklusion på dette grundlag, da der ikke foreligger oplysninger om specifikke typer af de importerede celler. Til trods for stigningen i markedsandelen var mængderne for den undersøgte vare dog generelt lavere end for Kina, og priserne var generelt højere, med undtagelse af celler i UP. På denne baggrund og især i lyset af importmængden og markedsandelen fra andre tredjelande og dennes prisniveau, som gennemsnitligt er identisk med eller højere end EU-erhvervsgrenens priser, kan det konkluderes, at importen fra tredjelande ikke brød årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og EU-erhvervsgrenens skade.
(622)
Flere interesserede parter fremsatte bemærkninger til den endelige fremlæggelse af oplysninger med hensyn til konklusionerne vedrørende importen fra andre tredjelande. Disse parter fremlagde imidlertid ikke nye oplysninger eller dokumentation, som kunne ændre konklusionerne.
(623)
Parterne understregede navnlig importmængden af celler fra Taiwan. Den absolutte importmængde af den pågældende vare fra Taiwan (1 132 MW) udgør kun en meget lille andel (mindre end 5 %) af det samlede EU-forbrug (21 559 MW) og i forhold til importen fra Kina (15 005 MW). Importen fra Taiwan har således kun bidraget marginalt, om overhovedet, til EU-erhvervsgrenens skade og har ikke brudt årsagssammenhængen.
Tabel 12
Import og markedsandel for andre tredjelande
MODULER
2009
2010
2011
UP
Importmængde fra alle andre tredjelande (MW)
1 003
1 702
1 385
1 195
(Indeks 2009 = 100)
100
169
138
119
Markedsandel for importerede varer fra alle andre tredjelande
18,4 %
14,0 %
7,0 %
6,8 %
Gennemsnitlig importpris (EUR/kW)
2 385,34
1 852,23
1 430,90
1 218,41
(Indeks 2009 = 100)
100
78
60
51
Importmængde fra Taiwan (MW)
49
144
140
135
(Indeks 2009 = 100)
100
294
286
276
Markedsandel for importen fra Taiwan
0,9 %
1,2 %
0,7 %
0,8 %
Gennemsnitlig importpris (EUR/kW)
2 102,04
1 659,72
1 350,00
1 125,93
(Indeks 2009 = 100)
100
79
64
54
Importmængden fra USA (MW)
140
180
51
60
(Indeks 2009 = 100)
100
129
36
43
Markedsandel for importen fra USA
2,6 %
1,5 %
0,3 %
0,3 %
Gennemsnitlig importpris (EUR/kW)
2 400,00
1 872,22
1 431,37
1 233,33
(Indeks 2009 = 100)
100
78
60
51
Importmængde fra resten af Asien (MW)
720
1,140
1,029
879
(Indeks 2009 = 100)
100
158
143
122
Markedsandel for importen fra resten af Asien
13,2 %
9,3 %
5,2 %
5,0 %
Gennemsnitlig importpris (EUR/kW)
2 400,00
1 870,18
1 440,23
1 229,81
(Indeks 2009 = 100)
100
78
60
51
Importmængde fra resten af verden (MW)
94
238
165
121
(Indeks 2009 = 100)
100
253
176
129
Markedsandel for importen fra resten af verden
1,7 %
2,0 %
0,8 %
0,7 %
Gennemsnitlig importpris (EUR/kW)
2 404,26
1 869,75
1 442,42
1 231,40
(Indeks 2009 = 100)
100
78
60
51
Kilde: Europressedienst
CELLER
2009
2010
2011
UP
Importmængder fra alle andre tredjelande (MW)
510
884
1 100
1 457
(Indeks 2009 = 100)
100
173
216
286
Markedsandel for importen fra alle andre tredjelande
23,7 %
26,6 %
25,5 %
36,2 %
Gennemsnitlig importpris (EUR/kW)
1 166,67
1 072,40
751,82
553,88
(Indeks 2009 = 100)
100
92
64
47
Importmængde fra Taiwan (MW)
235
400
540
997
(Indeks 2009 = 100)
100
170
230
424
Markedsandel for importen fra Taiwan
10,9 %
12,0 %
12,5 %
24,8 %
Gennemsnitlig importpris (EUR/kW)
948,94
1 100,00
670,37
514,54
(Indeks 2009 = 100)
100
116
71
54
Importmængde fra USA (MW)
40
40
40
33
(Indeks 2009 = 100)
100
100
100
83
Markedsandel for importen fra USA
1,9 %
1,2 %
0,9 %
0,8 %
Gennemsnitlig importpris (EUR/kW)
1 350,00
1 050,00
825,00
636,36
(Indeks 2009 = 100)
100
78
61
47
Importmængde fra Japan (MW)
60
154
170
145
(Indeks 2009 = 100)
100
257
283
242
Markedsandel for importen fra Japan
2,8 %
4,6 %
3,9 %
3,6 %
Gennemsnitlig importpris (EUR/kW)
1 350,00
1 051,95
829,41
641,38
(Indeks 2009 = 100)
100
78
61
48
Importmængde fra resten af verden (MW)
175
290
350
282
(Indeks 2009 = 100)
100
166
200
161
Markedsandel for importen fra resten af verden
8,1 %
8,7 %
8,1 %
7,0 %
Gennemsnitlig importpris (EUR/kW)
1 348,57
1 051,72
831,43
638,30
(Indeks 2009 = 100)
100
78
62
47
Kilde: Europressedienst
5.3.2. Ikke-subsidieret import fra Kina
(624)
Den ikke-subsidierede import fra Kina blev omhyggeligt analyseret, og det konkluderedes, at den ikke havde nogen væsentlig indvirkning på EU-erhvervsgrenens situation, der kan bryde årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den skade, der forvoldtes EU-erhvervsgrenen.
5.3.3. Udviklingen i EU-forbruget
(625)
EU-forbruget steg, jf. betragtning 509, med 221 % for moduler og 87 % for celler i den betragtede periode. Forbruget var på sit højeste i 2011 og faldt i UP, mens det dog stadig lå langt over niveauet fra begyndelsen af den betragtede periode i 2009. EU-erhvervsgrenen kunne ikke udnytte denne stigning i forbruget, da dens markedsandel faldt fra 19 % til 13 % for moduler og fra 68 % til 38 % for celler i samme periode. Samtidig steg markedsandelen for Kina stærkt indtil 2011 og lå derefter stabilt på et betydeligt højt niveau i UP, hvor forbruget faldt. I lyset af, at den subsidierede import fra Kina, til trods for et fald i EU-forbruget i UP, enten opretholdt sin markedsandel (moduler) eller øgede den (celler) på EU-erhvervsgrenens bekostning i den betragtede periode, kan det ikke konkluderes, at faldet i forbruget kunne bryde årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den skade, der påførtes EU-erhvervsgrenen. Endvidere viste undersøgelsen, at EU-erhvervsgrenens kapacitet under alle omstændigheder var langt lavere end forbrugsniveauet, og at det faldende forbrug i undersøgelsesperioden ikke kunne have haft en indvirkning på EU-erhvervsgrenens situation.
(626)
På grundlag af de foreliggende oplysninger er det vanskeligt at fastslå, i hvilket omfang efterspørgslen er styret af medlemsstaternes støtteordninger. Som det fremgår af betragtning 632 findes der en lang række forskellige støtteordninger, og samspillet mellem dem og efterspørgslen er yderst komplekst, og den nøjagtige indvirkning heraf er derfor vanskelig at afgøre. De foreliggende oplysninger antyder dog også, at der selv uden støtteordninger fortsat vil være en efterspørgsel efter solenergi, som endda vil stige med tiden, dog i et lavere tempo end i forbindelse med støtteordninger. I den forbindelse har flere parter fremført, at netpariteten allerede var nået eller næsten nået i visse regioner i Unionen.
(627)
En interesseret part påstod, at importen fra Kina ikke tegnede sig for hele stigningen i forbruget, og at mens EU-erhvervsgrenen tabte markedsandele for moduler mellem 2009 og 2010, styrkede den alligevel sin rentabilitet i samme periode. Det blev desuden fremført, at EU-erhvervsgrenen stadig led et tab af markedsandele på 8 % i 2009, hvor importen af celler fra Kina kun havde en markedsandel på 8 %.
(628)
På trods af faldet i EU-forbruget i UP, jf. betragtning 609-616, fastholdt den subsidierede import fra Kina sin markedsandel (moduler) eller øgede den (celler) på bekostning af EU-erhvervsgrenen i den betragtede periode. Det kan således ikke konkluderes, at faldet i forbruget var af et sådant omfang, at det kunne bryde årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den skade, som EU-erhvervsgrenen blev påført. Endvidere viste undersøgelsen, at EU-erhvervsgrenens kapacitet under alle omstændigheder var langt lavere end forbrugsniveauet, og at det faldende forbrug i UP ikke kunne have haft en indvirkning på EU-erhvervsgrenens situation. Derfor blev denne påstand afvist.
(629)
En anden interesseret part anfægtede, at der fortsat vil være en efterspørgsel i Unionen, også uden nationale støtteordninger. Denne part påstod, at der er en sammenhæng mellem efterspørgsel og støtteordninger, at projekter inden for solcellesektoren i mangel af sådanne ordninger ikke længere vil være rentable, og at efterspørgslen efter solpaneler dermed også vil bortfalde. Imidlertid fremlagde parten ikke nogen dokumentation, der kunne rokke ved de ovennævnte undersøgelsesresultater i betragtning 626. I mangel af nye oplysninger i denne forbindelse blev denne påstand afvist.
(630)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger påstod den kinesiske regering, at den omstændighed, at EU-erhvervsgrenens kapacitet under alle omstændigheder ikke opfyldte EU-efterspørgslen er irrelevant, da EU-erhvervsgrenens salgsmængde af moduler faldt i tråd med faldet i forbruget, og gentog, at faldet i forbruget mellem 2011 og UP var årsagen til, at EU-erhvervsgrenen blev påført væsentlig skade. Selv om EU-forbruget og EU-erhvervsgrenens salgsmængde af moduler faldt i samme takt mellem 2011 og UP, skal dette ses i forhold til udviklingen i de kinesiske subsidierede priser, der underbød EU-erhvervsgrenens priser betydeligt og tvang EU-erhvervsgrenen til at sælge til tabsgivende priser. Det skal i den forbindelse erindres, jf. betragtning 111 i forordningen om midlertidig antidumpingtold, at importen fra Kina enten bevarede sin markedsandel (moduler) eller øgede den (celler), mens forbruget var faldende. Samtidig faldt de kinesiske importpriser betydeligt og underbød EU-erhvervsgrenens salgspriser væsentligt. Derfor blev denne påstand afvist.
5.3.4. Faste afregningspriser som det vigtigste eksempel på støtteordninger
(631)
Flere interesserede parter har påstået, at årsagen til skaden på EU-erhvervsgrenen var nedskæringerne i de faste afregningspriser i medlemsstaterne. Disse nedskæringer har angiveligt ført til en nedgang i antallet af solcelleanlæg og reduceret efterspørgslen efter den undersøgte vare på EU-markedet, hvilket har påført EU-erhvervsgrenen væsentlig skade.
(632)
Medlemsstaterne indførte faste afregningspriser, kvoteforpligtelser med omsættelige grønne certifikater, investeringstilskud og skatteincitamenter for at støtte anvendelsen af vedvarende energi. I visse medlemsstater ydes der også støtte fra EU's strukturfonde. Den hyppigst anvendte form for støtte til solenergi var de faste afregningspriser. Kommissionen fokuserer sin analyse på denne type støtteordninger.
(633)
Faste afregningspriser er et finansielt instrument, som bidrager til at opnå obligatoriske nationale mål for anvendelsen af vedvarende energi, som foreskrevet i direktiv 2009/28/EF (102) om fremme af brug af energi fra vedvarende energikilder. Støtteniveauet og anvendelsen af faste afregningspriser varierer medlemsstaterne imellem. Med faste afregningspriser er netoperatørerne forpligtet til at købe solenergi til priser, der sikrer, at solenergiproducenter (sædvanligvis ejerne af solcelleanlæg) får dækket deres omkostninger og kan opnå et rimeligt afkast. Faste afregningspriser - og andre støtteordninger - er i de fleste tilfælde underlagt statsstøttekontrol i henhold til artikel 107 og 108 i TEUF, som sikrer, at elektricitetsproducenter ikke overkompenseres.
(634)
Til trods for nationale forskelle kan der observeres tre fænomener, hvad angår udviklingen i de faste afregningspriser i Unionen: i) en reduktion i de faste afregningspriser, ii) ophævelse af ordningen med faste afregningspriser som helhed (Spanien) og iii) indførelse af kapacitetstærskler (»caps«) for installationer, der kan opnå støtte, og generelle tærskler for, hvor mange nye anlæg der kan modtage støtte i hver medlemsstat pr. år. Tærsklerne blev tilsyneladende navnlig indført i 2012 og har derfor sandsynligvis ingen virkning på forbruget i UP. Analysen fokuserede derfor på de nylige ophævelser af de faste afregningspriser i Spanien og nedskæringer af faste afregningspriser i mange medlemsstater. Det blev undersøgt, om de havde en indvirkning på efterspørgslen på EU-markedet, og om dette kunne have påført EU-erhvervsgrenen væsentlig skade. Det blev i den forbindelse konkluderet, at virkningen af udviklingen i faste afregningspriser for så vidt angår efterspørgslen efter moduler også var repræsentativ for situationen vedrørende celler. Da celler er nødvendige elementer til at producere moduler, og da de ikke anvendes i andre produktionsprocesser, vil et fald i efterspørgslen efter moduler automatisk afføde et fald i efterspørgslen efter celler.
(635)
Undersøgelsen bekræftede sammenhængen mellem udviklingen i de faste afregningspriser og forbruget, og det konkluderedes, at faldet i forbruget mellem 2011 og UP ikke brød årsagssammenhængen mellem den subsidierede import fra Kina og den væsentlige skade, der påførtes EU-erhvervsgrenen, jf. betragtning 625. Undersøgelsen viste nemlig, at de eksporterende producenter var i stand til at opretholde deres høje markedsandele for moduler (80 %) og endda øge deres markedsandele lidt for celler (fra 20 % i 2011 til 22 % i UP), alt imens EU-erhvervsgrenens situation forværredes. Det skal desuden bemærkes, at EU-erhvervsgrenens gennemsnitlige pris for moduler faldt med 53 % i den betragtede periode, hvilket især skyldes den væsentlige stigning i den subsidierede import og det heraf følgende voldsomme prispres på EU-markedet. EU-erhvervsgrenens tab af rentabilitet kan derfor ikke hovedsagelig tilskrives nedskæringerne i de faste afregningspriser.
(636)
Det erkendes således, at de faste afregningspriser skabte en efterspørgsel efter solenergi, og at de nylige ophævelser (i f.eks. Spanien) og nedskæringer i andre medlemsstater reducerede forbruget af den undersøgte vare i UP, hvilket således sandsynligvis kan have bidraget til den væsentlige skade, der påførtes EU-erhvervsgrenen. Faldet i forbruget i UP var dog ikke af et sådant omfang, at det kunne bryde årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den skade, som EU-erhvervsgrenen blev påført.
(637)
En række parter påstod, at nedskæringerne i de faste afregningspriser betød, at investeringsmulighederne i solenergi ikke længere var attraktive for investorer, hvilket reducerede efterspørgslen efter den pågældende vare i Unionen.
(638)
Undersøgelsen bekræftede, at der er en sammenhæng mellem de faste afregningspriser og investeringsniveauet i solenergi, men viste dog også, at investeringerne i solenergi er mindre afhængige af faste afregningspriser i regioner med høj solindstråling, hvor produktionen af solenergi er mere effektiv, og i regioner med høje elektricitetspriser. Undersøgelsen viste nemlig, at der stadig foretages investeringer (f.eks. i Spanien) til trods for ophævelsen af støtteordningen med faste afregningspriser. Undersøgelsen viste desuden, at mulighederne for at investere i solenergi stadig er attraktive selv med lave afregningspriser. På grundlag af ovenstående blev denne påstand afvist.
(639)
En række parter hævdede, at udviklingen i de faste afregningspriser udøvede et stærkt tryk på priserne og dermed på EU-erhvervsgrenens rentabilitet. En interesseret part påstod, at man kun undersøgte virkningerne af udviklingen i de faste afregningspriser for efterspørgslen, mens virkningerne for priserne også burde være blevet analyseret. I samme forbindelse påstod en række interesserede parter, at de fleste medlemsstater gennemførte omfattende nedskæringer allerede i 2010, hvilket pressede priserne for moduler ned.
(640)
Hvad angår denne påstand, skal det bemærkes, at medlemsstaterne gennemførte nedskæringer på de faste afregningspriser på forskellige tidspunkter og med forskellig hastighed, og at det er vanskeligt at lave en samlet oversigt for hele Unionen. Uanset hvornår de faste afregningspriser nåede meget lave niveauer, kan det betydelige fald i EU-erhvervsgrenens priser og rentabilitet i den betragtede periode ikke udelukkende eller hovedsageligt forklares ved nedskæringer i de faste afregningspriser. På grundlag af oplysningerne om Tyskland og Italien, der tilsammen tegnede sig for ca. 75 % af EU-forbruget i 2011, var faldet i den gennemsnitlige salgspris mere udtalt end faldet i de faste afregningspriser i UP. Dernæst viser den indsamlede dokumentation, at EU-erhvervsgrenen i visse lande såsom Italien, selv med meget generøse faste afregningspriser, var nødt til at sænke deres priser. Endelig var EU-erhvervsgrenen i UP nødt til at sælge til priser, der lå under produktionsomkostningerne, hvilket hovedsagelig var en følge af, at de kinesiske eksporterende producenter havde 80 % af EU-forbruget og derfor styrke til at påvirke prisfastsættelsesmekanismen.
(641)
Undersøgelsen fastslog yderligere, at frem til 2011 gjorde de høje faste afregningspriser og faldet i priserne på moduler i Unionen det yderst attraktivt at investere i solenergi, idet investorerne fik meget høje afkast af deres investeringer. Derfor resulterede dette i et stort antal investeringer og dermed stor efterspørgsel efter solpaneler. Som følge af den stigende efterspørgsel steg det i faste afregningspriser samlede udbetalte beløb betydeligt, og de fleste medlemsstater nedjusterede de eksisterende ordninger med faste afregningspriser for bl.a. at undgå en stigning i elpriserne. Dette viser, at nedskæringerne i de faste afregningspriser også kan have været et resultat af de faldende priser og ikke omvendt. Derfor blev denne påstand afvist.
(642)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger hævdede en af parterne, at der er et modsætningsforhold mellem betragtning 640 om, at en vurdering af efterspørgslen for EU som helhed er vanskelig, og betragtning 608, hvoraf det fremgår, at en analyse af årsagssammenhængen pr. medlemsstat ikke vil føre til brugbare resultater. Det skal i den forbindelse præciseres, at vanskeligheden i en vurdering som beskrevet i betragtning 640 er at opstille et generelt billede af udviklingen i de faste afregningspriser for hele Unionen og ikke for EU-efterspørgslen, som påstået af den interesserede part. Som følge heraf kan det konkluderes, at der ikke er noget modsætningsforhold mellem de to betragtninger, og påstanden blev derfor afvist.
(643)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger hævdede en part, at selv i en situation med høje faste afregningspriser kan modulpriserne falde betydeligt som følge af den teknologiske udvikling, stordriftsfordele, omkostningsbesparelser og stigende global produktionskapacitet. Med hensyn til denne påstand skal det bemærkes, at den indsamlede dokumentation viser, at de italienske producenter måtte sænke deres priser til et niveau under produktionsomkostningerne, selv da de faste afregningspriser var høje. Mens ovennævnte faktorer ganske vist kan have haft en indvirkning på de gennemsnitlige udgifter, kan de ikke begrunde, hvorfor EU-producenterne måtte sænke deres priser til et niveau under produktionsomkostningerne. Det konkluderes derfor, at det hovedsagelig var den subsidierede import fra Kina, der har presset priserne til et uholdbart niveau, og påstanden blev afvist.
(644)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger hævdede en part, at konklusionen i betragtning 641 om, at nedskæringerne i de faste afregningspriser også kan have været et resultat af de faldende priser og ikke omvendt, ikke er støttet af nogen dokumentation.
(645)
Det bemærkes, at konklusionerne i betragtning 641 blev baseret på de foreliggende oplysninger i forbindelse med undersøgelsen, og det beskrevne scenario blev faktisk anset for rimeligt i betragtning af omstændighederne på det specifikke marked. Derfor blev dette argument afvist.
(646)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger var en part uenig i konklusionen om, at det nedadgående prispres på EU-producenterne hovedsagelig blev forårsaget af den subsidierede import, og påstod, at det tværtimod var nedskæringerne i de faste afregningspriser, der tvang EU-producenterne til at sænke deres priser. Den samme part gentog, at når der blev skåret ned i de faste afregningspriser, faldt priserne på solcelleanlæg i takt med nedskæringerne i de faste afregningspriser, således at projektudviklernes omkostninger ikke steg, hvilket i sidste ende forårsagede prispresset på EU-producenterne.
(647)
Da der ikke blev fremlagt afgørende beviser til støtte for disse påstande, fastholdt Kommissionen sin analyse og konklusionerne i betragtning 640-641.
(648)
Den samme part hævdede, at markederne er drevet af udviklingen i de faste afregningspriser, og fremlagde oplysninger, der viser antallet af solcelleanlæg for 2012 og 2013 i Det Forenede Kongerige. De oplysninger, som denne part fremlagde, var en publikation fra den britiske regering baseret på ugentlige registreringer i det centrale britiske register for faste afregningspriser (CFR). Det bemærkes, at disse oplysninger hovedsagelig vedrørte en periode uden for UP og kun omhandlede én medlemsstat, mens den aktuelle undersøgelse vedrørte situationen på EU-markedet som helhed. Under alle omstændigheder anfægtes det ikke, at de faste afregningspriser påvirker efterspørgslen, da rentabiliteten af investeringerne på steder med mindre soleksponering afhænger af de faste afregningsprisers niveau. For at vise, at de faste afregningsprisers niveau i UP har forvoldt skaden, skulle de interesserede parter imidlertid have påvist, at en prisstigning hos EU-producenterne til det ikke-skadevoldende niveau ville have betydet, at EU-producenterne ikke ville have været i stand til at sælge den pågældende vare, fordi investeringer i solcellesystemer ikke ville have været rentable på disse prisniveauer. Der er ikke fremlagt sådanne oplysninger. Denne påstand blev derfor afvist.
(649)
En række parter påstod, at i en situation med lave faste afregningspriser var investeringer i solenergiprojekter kun økonomisk levedygtige, når der anvendes lavprissolpaneler importeret fra Kina. Det blev derfor påstået, at nedskæringerne i de faste afregningspriser forvoldte EU-erhvervsgrenen væsentlig skade. En anden part påstod, at de faste afregningsprisers niveau påvirker prisfastsættelsesmekanismen for moduler.
(650)
Det bør bemærkes, at de omkostninger til et modul, til hvilke et projekt stadig vil være økonomisk levedygtigt, varierer fra medlemsstat til medlemsstat eller region til region afhængigt af en lang række faktorer, såsom de faste afregningspriser, andre lovgivningsmæssige incitamenter, soleksponering, priser for konventionel elektricitet osv. Desuden viste undersøgelsen, at de nuværende anlæg er stadig mindre afhængige af de faste afregningspriser, idet der sandsynligvis vil være opnået netparitet for solceller for visse typer anlæg i flere regioner i Europa som f.eks. store dele af Italien, Spanien, Portugal, Sydfrankrig og Grækenland. Ud fra ovenstående blev disse påstande afvist.
(651)
En interesseret part påstod, at Kommissionen ikke undersøgte, om EU-erhvervsgrenen ikke havde formået at tage højde for, at de offentlige støtteordninger med kort varsel ville ophøre eller blive reduceret. Der er ikke fremført argumenter til støtte for påstanden. Det bør dog bemærkes, at der på grundlag af det bevismateriale, der er indsamlet, ikke foreligger oplysninger om, at EU-erhvervsgrenen reagerede på markedsvilkår (dvs. udviklingen i forbruget) og andre tilgængelige oplysninger (dvs. reduktion af støtteordninger) på en urimelig måde. Derfor blev denne påstand afvist.
(652)
En interesseret part fremførte, at nedskæringerne i de faste afregningspriser forårsagede et fald i EU-erhvervsgrenens salg, da investeringerne kun havde været bæredygtige med de lave kinesiske priser. De beviser, der blev indsamlet, viser faktisk kun et mindre fald i EU-erhvervsgrenens salg i UP, i modsætning til, hvad der kunne forventes, hvis solenergiprojekter kun havde været gennemførlige med kinesiske moduler. Tværtimod steg EU-erhvervsgrenens salg af moduler indtil 2011 og faldt derefter lidt i UP på samme måde som forbruget. Derfor blev denne påstand afvist.
(653)
En interesseret part påstod, at faldet i de faste afregningspriser tvang EU-producenterne til at reducere deres priser for at fastholde investorernes interesse i solenergi og fastholde udviklingen i efterspørgslen og væksten.
(654)
Undersøgelsen viste, at EU-erhvervsgrenen blev tvunget til at reducere sine priser navnlig som følge af presset fra den subsidierede import og ikke nedskæringerne i de faste afregningspriser. Dette ses ved, at det største fald i EU-erhvervsgrenens priser indtraf i 2010 og 2011, før de væsentligste nedskæringer i de faste afregningspriser fandt sted. Stigningen i den subsidierede import fra Kina underbød EU-erhvervsgrenens priser markant og tvang erhvervsgrenen til at reducere sine priser til konstant lavere niveauer. Påstanden blev derfor afvist.
(655)
En anden interesseret part fremførte, at konklusionerne i betragtning 174 og 175 i forordningen om midlertidig told om, at ændringer i de faste afregningspriser ikke brød årsagssammenhængen, ikke har noget faktuelt eller retligt grundlag og er i strid med grundforordningens artikel 8, stk. 5, idet Kommissionen ikke vurderede den skade, der er forårsaget af nedskæringerne i de faste afregningspriser, og fordi Kommissionen mente, at det væsentlige fald i EU-erhvervsgrenens priser udelukkende skyldtes den subsidierede import fra Kina. Den samme part påstod, at faldet i prisen på moduler og celler var et globalt fænomen og ikke skyldtes presset fra den kinesiske import.
(656)
For så vidt angår påstanden om, at Kommissionen undlod at vurdere omfanget af den skade, der er forårsaget af nedskæringerne i de faste afregningspriser, henvises der til betragtning 628 og 629 samt 640 og 641, hvor Kommissionen konkluderede, at hverken den faldende efterspørgsel eller de faste afregningsprisers virkninger på Unionens priser var af et sådant omfang, at de kunne bryde årsagssammenhængen mellem den skade, der er forvoldt EU-erhvervsgrenen, og den subsidierede import fra Kina, uanset om og i hvilket omfang de sandsynligvis blev forårsaget af nedskæringerne i de faste afregningspriser. Derfor måtte påstanden om, at Kommissionens resultater ikke er baseret på et faktuelt grundlag, afvises. Hvad angår påstanden om, at faldet i prisen på moduler og celler var et globalt fænomen, henvises der til betragtning 619-621, hvor mængderne og priserne ved import fra andre lande end Kina til Unionen er vurderet. Mens der var en global nedadgående tendens i priserne på moduler og celler, forværrede priserne på den subsidierede import fra Kina den nedadgående tendens til tabsgivende niveau. På grundlag af ovenstående blev denne påstand afvist.
(657)
Kort sagt har de faste afregningspriser været en afgørende faktor for udviklingen i solenergimarkedet i Unionen, og udviklingen i forbruget af den undersøgte vare blev påvirket af de faste afregningspriser. Undersøgelsen viste dog, at forbruget ikke faldt voldsomt til trods for de omfattende nedskæringer i de faste afregningspriser. Undersøgelsen viste desuden, at faldet i EU-erhvervsgrenens priser ikke hovedsagelig skete på grund af nedskæringerne i de faste afregningspriser. Det konkluderes derfor, at udviklingen i de faste afregningspriser ikke var af et sådant omfang, at den kunne bryde årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den skade, som EU-erhvervsgrenen blev påført.
5.3.5. Anden finansiel støtte til EU-erhvervsgrenen
(658)
Visse interesserede parter påstod, at den væsentlige skade, der påførtes EU-erhvervsgrenen, skyldtes en reduktion i den finansielle støtte, der blev ydet til EU-erhvervsgrenen. Til at underbygge denne påstand blev der fremlagt oplysninger baseret på subsidier til en af EU-producenterne inden den betragtede periode (mellem 2003 og 2006).
(659)
De fremlagte beviser viste ingen sammenhæng mellem den væsentlige skade, som påførtes EU-erhvervsgrenen, og det subsidie, som en EU-producent angiveligt skulle have modtaget i perioden inden en betragtede periode. Da denne information vedrører tiden før den betragtede periode, synes den at være irrelevant. Der kunne således ikke etableres en sammenhæng mellem eventuelle påståede subsidier til EU-erhvervsgrenen og den påførte væsentlige skade. Påstanden blev derfor afvist.
5.3.6. Overkapacitet
(660)
Det blev påstået, at den væsentlige skade, der påførtes EU-erhvervsgrenen, skyldtes en overkapacitet på EU-markedet og det globale marked generelt. Det blev endvidere påstået, at overkapaciteten på det globale marked førte til den konsolidering af EU-erhvervsgrenen, som p.t. finder sted, og at en eventuel skade skyldtes, at der fandtes for mange produktionsanlæg. Desuden påstod en række interesserede parter, at den væsentlige skade, der påførtes EU-erhvervsgrenen, skyldtes selvforskyldt overekspansion af EU-erhvervsgrenens kapacitet. I modsætning hertil påstod visse interesserede parter, at den skade, der påførtes EU-erhvervsgrenen, skyldtes, at erhvervsgrenen ikke foretog de nødvendige investeringer for at øge deres kapacitet.
(661)
EU-erhvervsgrenen øgede ganske rigtigt sin produktionskapacitet, men den samlede produktionsmængde dækkede dog ikke det stigende forbrug på EU-markedet i den betragtede periode. Stigningen i EU-erhvervsgrenens produktionskapacitet var derfor rimelig og fulgte markedsudviklingen, nemlig det stigende forbrug. Det kan derfor ikke betragtes som en årsag til skaden.
(662)
Argumentet om, at EU-erhvervsgrenen ikke investerede i kapacitetsudvidelser blev ligeledes heller ikke bekræftet af undersøgelsen. I hele den betragtede periode øgede EU-erhvervsgrenen tværtimod gradvis kapaciteten og havde overskydende kapacitet i hele den betragtede periode, hvilket beviser, at den var i stand til at tilfredsstille yderligere efterspørgsel. Derfor måtte denne påstand afvises.
(663)
Visse interesserede parter påstod, at alle erhvervsdrivende på markedet, herunder leverandører og aftagere, befandt sig i en vanskelig situation, som skyldtes overkapaciteten på det globale marked og den deraf følgende ændring af markedet. Det blev i den forbindelse påstået, at den undersøgte vare er blevet en råvare, hvor individuelle producenter ikke længere kan fastsætte priserne, men hvor priserne derimod er underlagt udbud og efterspørgsel på verdensplan. Det blev påstået, at denne situation og ikke den subsidierede import har forvoldt EU-erhvervsgrenen væsentlig skade.
(664)
Undersøgelsen bekræftede, at der findes overkapacitet på det globale marked, navnlig i Kina. Hvad angår den markedsændring, der angiveligt skulle gøre den undersøgte vare til en råvare, ville dette ikke begrunde en urimelig prisadfærd og urimelig handelspraksis. Det skal i den forbindelse bemærkes, at EU-erhvervsgrenen i mere end 20 år har produceret og solgt den undersøgte vare, hvorimod den kinesiske erhvervsgren for den pågældende vare kun for nylig blev udviklet (i midten af sidste årti) og især var tiltrukket af de faste afregningspriser og andre politiske incitamenter i Unionen og den deraf følgende stigning i efterspørgslen. Påstandene blev derfor afvist.
(665)
En interesseret part hævdede, at overkapaciteten førte til prisrationalisering. I denne forbindelse skal det bemærkes, at overkapaciteten faktisk førte til et »underbydningskapløb« og til et pristryk på EU-erhvervsgrenen, som i gennemsnit var større end nedskæringerne af produktionsomkostningerne. Samtidig fulgte kapacitetsforøgelserne i EU-erhvervsgrenen markedsudviklingen og blev betragtet som rimelige. Desuden var stigningen i produktionskapaciteten for celler lavere end for moduler. Parternes påstand i den henseende måtte derfor afvises.
(666)
En anden interesseret part påstod, at den skade, der påførtes EU-erhvervsgrenen, skyldtes, at erhvervsgrenen kun fokuserede på specialiserede investeringer og ikke foretog de nødvendige investeringer for at øge kapaciteten og nedbringe omkostningerne. Denne påstand kunne heller ikke bekræftes af resultaterne af undersøgelsen, som viste, at EU-erhvervsgrenen øgede sin produktionskapacitet og effektiviteten i den betragtede periode. Påstanden blev derfor afvist.
(667)
Desuden påstod en interesseret part, at EU-erhvervsgrenen øgede sin produktionskapacitet på trods af den allerede lave kapacitetsudnyttelsesgrad, hvilket resulterede i selvforskyldt skade. Denne påstand var imidlertid baseret på en sammenligning mellem tendensen for de stikprøveudvalgte EU-producenters investeringer og tendensen for kapacitetsudnyttelsen i hele EU-erhvervsgrenen, hvilket ikke er et egnet sammenligningsgrundlag. Endvidere viste undersøgelsen, at EU-erhvervsgrenen ikke havde udvidet sin produktionskapacitet i et omfang, som oversteg udviklingen i EU-forbruget, og påstanden blev derfor afvist.
(668)
Hertil kommer, at EU-erhvervsgrenen i henhold til den indsamlede dokumentation gennem investeringer i nye maskiner var i stand til at reducere sine produktionsomkostninger og blive mere omkostningseffektiv. Derfor måtte denne påstand afvises.
(669)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger anfægtede nogle interesserede parter, at EU-erhvervsgrenens kapacitetsforøgelser var rimelige og fulgte udviklingen på markedet og navnlig udviklingen i EU-forbruget. Hvad angår moduler, steg produktionskapaciteten dog med 106 %, mens EU-forbruget steg med 221 % i den betragtede periode, altså mere end det dobbelte. Hvad angår celler, steg produktionskapaciteten ligeledes med 39 %, mens EU-forbruget steg med 87 % i den betragtede periode. Dette viser, at kapacitetsstigningen var væsentligt lavere end stigningen i forbruget og derfor ikke kan betragtes som urimelig, da der aldrig var overkapacitet i Unionen. Desuden bør analysen af, om kapacitetsudvidelserne er rimelige, ikke baseres på en år-til-år-analyse, men bør tage hensyn til tendensen i hele den betragtede periode. Kapacitetsudvidelser vil således typisk først blive fuldt ud operationelle en vis tid efter, at investeringen blev foretaget, og den isolerede analyse af et år kan førte til et fordrejet billede. Denne påstand blev derfor afvist.
5.3.7. Råvareprisernes virkninger
(670)
En række interesserede parter påstod, at den væsentlige skade, der påførtes EU-erhvervsgrenen, skyldes udviklingen i priserne på polysilicium, som er den vigtigste råvare til produktion af wafere. Det blev påstået, at EU-erhvervsgrenen indgik langtidsleverancekontrakter med faste priser og derfor ikke kunne udnytte faldet i priserne på polysilicium i den betragtede periode.
(671)
Undersøgelsen viste, at selv om EU-erhvervsgrenen havde indgået langtidsleverancekontrakter om polysilicium, blev vilkårene i disse kontrakter i de fleste tilfælde genforhandlet på grundlag af udviklingen i polysiliciumpriserne, og kontraktpriserne lå tæt på eller endda under priserne på spotmarkedet.
(672)
En række interesserede parter påstod, at EU-erhvervsgrenen eller i det mindste en del af den ikke kunne drage fordel af de lavere priser på polysilicium i UP på grund af langtidskontrakter om råvarer. Parterne hævdede, at genforhandling eller opsigelse af langtidskontrakter om polysilicium og/eller wafere resulterede i sanktioner. Til støtte for dette argument fremlagde disse parter presseartikler, hvor af det fremgik, at visse EU-producenter stod over for tvister eller havde opsagt deres kontrakter. Nogle parter fremlagde oplysninger, der angiveligt bekræftede, at de langfristede kontrakter ikke kunne genforhandles.
(673)
Polysilicium er den vigtigste råvare for producenter af wafere. Undersøgelsen viste, at priserne på polysilicium steg i 2008, hvor de var på højdepunktet med ca. 500 USD/kg, men faldt igen i 2009 og var på 50-55 USD/kg i slutningen af 2009 med kun en let stigende tendens i 2010 og starten af 2011. Priserne faldt betydeligt i UP og var på 30 USD/kg (jf. JRC Scientific and Policy Reports, PV Status Report 2012). Det bør bemærkes, at virkningen af polysiliciumpriserne på EU-erhvervsgrenen kun kunne være marginal, da eventuelle indvirkninger på omkostningerne til fremstilling af solceller og moduler blev udvandet gennem værdikæden. Desuden vedrørte ovennævnte avisartikler udviklinger efter UP, som ikke påvirkede EU-erhvervsgrenens situation i UP, og derfor ikke kunne tages i betragtning. Det kan bekræftes, at EU-erhvervsgrenen faktisk var i stand til at genforhandle ikke alene priserne i de langfristede kontrakter, men også eventuelle kontraktmæssige sanktioner i disse langvarige kontrakter.
(674)
En af de interesserede parter påstod desuden, at det er tilstrækkeligt, at kun nogle af EU-producenterne er berørt af langtidskontrakter, og at situationen for den samlede EU-erhvervsgren er irrelevant. Parten påstod, at højere omkostninger ikke nødvendigvis påvirker alle erhvervsdrivende på samme måde. Dette argument overser den konklusion, at EU-erhvervsgrenens gennemsnitlige polysiliciumpriser i mange tilfælde ikke var højere end markedspriserne eller spotmarkedspriserne, og at spørgsmålet om, hvorvidt højere omkostninger påvirker alle eller kun få erhvervsdrivende, ikke blev anset for relevant. Denne påstand blev derfor afvist.
(675)
En anden interesseret part anmodede om, at Kommissionen adskilte, identificerede og kvantificerede virkningen af de enkelte faktorer, der har indflydelse på EU-erhvervsgrenens situation; navnlig virkningen af de betydelige fald i polysiliciumpriserne bør betragtes særskilt. I den forbindelse blev det fremført, at det var faldet i polysiliciumpriserne snarere end pristrykket fra importen fra Kina, der medførte et fald i salgspriserne. Hvad angår EU-erhvervsgrenen, er faldet i dens gennemsnitlige salgspriser langt større end faldet i de gennemsnitlige produktionsomkostninger, som faldet i råvarepriserne kunne have en indvirkning på. Denne påstand blev derfor afvist.
(676)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog visse interesserede parter, at indvirkningen af faldet i polysiliciumpriserne på EU-erhvervsgrenens omkostninger ikke var begrænset eller udvandet gennem værdikæden, således som det blev konkluderet i undersøgelsen. Som det imidlertid allerede er blevet anført i betragtning 255, er polysilicium den vigtigste råvare for producenter af wafere, og det konkluderedes, at eventuelle indvirkninger på produktionsomkostningerne for celler og moduler blev udvandet i værdikæden. De interesserede parter fremlagde ingen beviser, som kunne have ændret denne konklusion. Undersøgelsen viste ydermere, at faldet i priserne på polysilicium i den betragtede periode var afspejlet i de stikprøveudvalgte EU-producenters gennemsnitlige produktionsomkostninger for celler og moduler, som faldt i samme takt som polysiliciumpriserne. En interesseret part rejste tvivl om virkningen af de påståede sanktioner, som EU-erhvervsgrenen måtte betale som følge af genforhandling af leverandørkontrakterne. Det kan i den forbindelse ikke udelukkes, at visse producenter skulle betale sanktioner for annullering af leverandørkontrakter vedrørende wafere i den betragtede periode. Kommissionen fandt dog ingen beviser for, at disse sanktioner kunne have haft en virkning på EU-erhvervsgrenens situation som helhed eller kunne være repræsentative. Den pågældende interesserede part fremlagde heller ikke sådanne beviser. Mens det kan derfor ikke helt udelukkes, at sanktioner kunne have haft en vis negativ virkning på et begrænset antal EU-producenter, er den samlede indvirkning på EU-erhvervsgrenen i bedste fald marginal og kunne derfor ikke bryde årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den væsentlige skade, der er påført hele EU-erhvervsgrenen. Påstandene måtte derfor afvises.
(677)
En anden interesseret part påstod, at faldet i salgspriserne på den undersøgte vare i Unionen til dels skyldtes faldet i priserne på polysilicium. Det skal dog i den forbindelse bemærkes, at undersøgelsen viste, at importen fra Kina var subsidieret og i væsentlig grad underbød EU-erhvervsgrenens priser. Prisfaldet er derfor større end den besparelse i produktionsomkostningerne, der kan forklares ved et fald i råvarepriserne. Hvis prisfaldet udelukkende skyldtes virkningen af faldet i råvarepriserne, ville EU-erhvervsgrenen ikke have været tvunget til at sænke sine salgspriser til et niveau under produktionsomkostningerne. Denne påstand afvises derfor.
(678)
En anden interesseret part gentog, at en af EU-producenternes tvister efter UP kan have påvirket situationen i hvert fald for denne EU-producent allerede i UP. Parten uddybede imidlertid ikke, hvordan og i hvilket omfang denne begivenhed efter UP egentlig kunne have haft en virkning på denne producents situation i UP. Der blev som led i undersøgelsen heller ikke fundet beviser for disse virkninger. Påstanden måtte derfor afvises.
(679)
Samme interesserede part rejste desuden tvivl om ovennævnte konklusioner, da der angiveligt ikke var fremlagt beviser herfor. Konklusionerne i undersøgelsen var imidlertid baseret på faktiske oplysninger og positivt bevismateriale, hvoraf der er fremlagt ikkefortrolige versioner for alle interesserede parter.
(680)
Ud fra ovenstående konkluderes det, at EU-erhvervsgrenen generelt ikke led skade af disse langtidskontrakter og var i stand til fuldt ud at udnytte prisfaldet i råvarepriserne, selv om visse specifikke EU-producenter kan have været påvirket af langtidskontrakter om leverance af polysilicium. Det blev derfor konkluderet, at langtidskontrakterne ikke var af et sådant omfang, at de kunne bryde årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den væsentlige skade, som EU-erhvervsgrenen blev påført.
5.3.8. Selvforskyldt skade: indvirkning af EU-erhvervsgrenens automatisering, størrelse, stordriftsfordele, konsolidering, innovation, omkostningseffektivitet og import
(681)
Flere interesserede parter påstod, at den skade, EU-erhvervsgrenen forvoldtes, skyldtes den udbredte brug af automatisering i produktionsprocessen. Det blev påstået, at mindre producenter var dårligere stillet end store vertikalt integrerede producenter, og at disse mindre producenters eventuelle skade derfor ikke kunne tilskrives den subsidierede import. Det blev i den forbindelse også påstået, at EU-erhvervsgrenen under alle omstændigheder generelt var en lille erhvervsgren og derfor ikke var i stand til at udnytte stordriftsfordele.
(682)
Undersøgelsen viste, at selv små producenter på EU-markedet anvendte automatisering i vidt omfang i deres produktionsproces med en positiv afsmitning på deres produktionsomkostninger. De fleste EU-producenter har specialiseret sig i en del af produktionsprocessen (celler eller moduler), hvorved de øgede deres konkurrenceevne for den specifikke varetype, som de producerer. Påstanden om, at virkningen af udbredt brug af automatisering forvoldte EU-erhvervsgrenen skade, måtte derfor afvises.
(683)
En række interesserede parter påstod, at prispresset resulterede i en konsolidering af EU-erhvervsgrenen og den kinesiske erhvervsgren, hvilket var årsagen til, at EU-erhvervsgrenen forvoldtes væsentlig skade. Undersøgelsen viste dog, at konsolideringen snarere var en konsekvens af den subsidierede import og af urimelig handelspraksis. Denne part fremlagde desuden ingen beviser for, i hvilket omfang konsolideringsprocessen skulle have været årsagen til skaden.
(684)
Det blev endvidere påstået, at manglen på vertikal integration i EU-erhvervsgrenen var årsagen til skaden. Under normale markedsforhold har vertikalt integrerede producenter generelt større sikkerhed i forhold til deres forsyningskæde. Det fremgik dog af undersøgelsen, at fordelen ved vertikal integration for den del af EU-erhvervsgrenen, der var vertikalt integreret, ikke kunne udnyttes fuldt ud, idet prispresset fra den subsidierede import var ekstremt stort. Som følge af den subsidierede import var EU-erhvervsgrenen og selv de vertikalt integrerede EU-producenter ikke i stand til fuldt ud at drage fordel af den høje kapacitetsudnyttelse til at opnå stordriftsfordele. Desuden viste undersøgelsen intet sammenfald mellem vertikal integration og bedre rentabilitet, idet det høje prispres havde fordrejet dette sammenfald.
(685)
Visse interesserede parter påstod, at EU-erhvervsgrenen sakkede bagud i teknisk innovation og investeringer i ny teknologi. Undersøgelsen kastede dog ikke lys over faktiske beviser, der kunne bekræfte disse påstande. Derimod viste undersøgelsen, at hovedparten af EU-erhvervsgrenens investeringer var beregnet til nye maskiner og FoU, og at der ikke er nogen relevante forskelle i teknologi mellem varerne på verdensplan.
(686)
Desuden påstod en interesseret part, at den væsentlige skade, der er forvoldt, skyldes dårlig projektledelse (mislykkede projekter). Det skal i den forbindelse bemærkes, at dette argument ikke blev dokumenteret. Desuden kunne et mislykket projekt snarere betragtes som en følge af den subsidierede import. Argumentet måtte derfor afvises.
(687)
En række interesserede parter påstod, at EU-erhvervsgrenen ikke var i stand til at rationalisere sine omkostninger i tide for at imødegå udviklingerne på verdensmarkedet. Andre parter påstod, at arbejdskraftomkostningerne og de generelle omkostninger er højere i Unionen end i Kina.
(688)
Undersøgelsen viste, at EU-erhvervsgrenens produktionsomkostninger var konstant faldende i den betragtede periode. Produktiviteten steg for moduler og celler. Som nævnt ovenfor var EU-erhvervsgrenen ikke i stand til at udnytte de lavere omkostninger på grund af stigningen i den subsidierede import fra Kina og det deraf følgende voldsomme prispres på EU-markedet.
(689)
Det skal bemærkes, at de eksporterende producenter i Kina ikke har sammenlignelige fordele hvad angår råvarer (polysilicium) og de maskiner, der anvendes, da begge dele i overvejende grad importeredes fra Unionen. Hvad angår arbejdskraftomkostningerne og generalomkostningerne, herunder afskrivninger, udgjorde de i gennemsnit mindre end 10 % af de samlede omkostninger for et modul i UP, og det konkluderes, at de ikke spillede en væsentlig rolle. Hvad angår elektricitetsomkostningerne, udgjorde de i gennemsnit mindre end 1 % af de samlede omkostninger for et modul i UP, og det konkluderes, at de ikke spillede en væsentlig rolle. Endvidere blev påstanden om, at de kinesiske producenter benyttede det nyeste udstyr, ikke dokumenteret.
(690)
Det blev endvidere påstået, at visse EU-producenter købte celler og/eller moduler fra det pågældende land og videresolgte disse varer på EU-markedet som deres egne varer. Skaden som følge af disse transaktioner bør ikke tilskrives den subsidierede import. Undersøgelsen viste imidlertid, at EU-erhvervsgrenens import af den pågældende vare var komplementær, hvad angår typer, og begrænset i mængde i forhold til den samlede EU-produktion, og derfor ville den eventuelle virkning heraf kun være marginal, og det kan ikke antages, at den bryder årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den skade, der forvoldtes EU-erhvervsgrenen.
(691)
For at modsvare den faldende pristendens i importen fra Kina måtte EU-erhvervsgrenen derfor gøre sig store bestræbelser for at rationalisere produktionsomkostningerne. Til trods for EU-erhvervsgrenens bestræbelser kunne denne omkostningsrationalisering ikke afspejles i salgspriserne som følge af det markante underbud fra den subsidierede import.
(692)
Visse interesserede parter påstod, at den skade, EU-erhvervsgrenen forvoldtes, skyldtes EU-erhvervsgrenens mangel på tilstrækkelige stordriftsfordele. Det blev påstået, at mindre producenter var dårligere stillet end store vertikalt integrerede producenter, og at disse producenters eventuelle skade derfor ikke kunne tilskrives den subsidierede import. En anden interesseret part fremførte, at automatisering af produktionsprocessen er omkostningskrævende, og at stordriftsfordele derfor er endnu vigtigere for at kunne reducere produktionsomkostningerne.
(693)
Undersøgelsen viste, at som følge af den subsidierede import var EU-erhvervsgrenen og selv de store og vertikalt integrerede EU-producenter ikke i stand til fuldt ud at drage fordel af den høje kapacitetsudnyttelse til at opnå stordriftsfordele. Under alle omstændigheder viste undersøgelsen intet sammenfald mellem størrelsen, vertikal integration og bedre rentabilitet, idet det høje prispres fra den subsidierede import fordrejede dette sammenfald. Undersøgelsen har vist, at fordelen ved stordriftsfordele ikke længere eksisterede på et marked, hvor udnyttelsesgraden var lav, hvilket også var tilfældet for de kinesiske producenter. Disse påstande afvistes derfor.
(694)
Endvidere hævdede en interesseret part, at investorer og banker ikke vil finansiere projekter, hvis modulfabrikanten er for lille, idet større producenter giver bedre garantier og er mere solide (»bankable«). Med andre ord er investorer og banker tilbageholdende med at finansiere solenergiprojekter med moduler, der er produceret i Unionen. Undersøgelsen viste dog, at eventuelle præferencer blandt investorer og banker til at finansiere kinesiske producenter med større produktionskapacitet skyldes den fordrejning, som den subsidierede import har skabt på EU-markedet. Som nævnt ovenfor er størrelsen af produktionslinjerne ikke afgørende, hvis udnyttelsesgraden fortsat er lav. Dette argument blev derfor afvist.
(695)
En interesseret part påstod, at EU-erhvervsgrenen havde en negativ omkostningsstruktur sammenlignet med de kinesiske konkurrenters, da sidstnævnte havde lavere arbejdskraftomkostninger, elektricitets- og afskrivningsomkostninger, og desuden havde det nyeste udstyr. Den pågældende part var ikke i stand til at fremlægge nye oplysninger eller dokumentation, som kunne ændre undersøgelsens konklusioner i denne henseende. Påstanden om, at de kinesiske producenter bruger det nyeste udstyr, blev behandlet i konklusionerne i betragtning 203 i forordningen om midlertidig told, hvori det hedder, at de eksporterende producenter i Kina ikke havde nogen komparativ fordel, navnlig fordi maskiner og udstyr blev importeret fra Den Europæiske Union. Påstandene blev derfor afvist.
(696)
En anden part hævdede, at de kinesiske producenter har en komparativ fordel med hensyn til polysiliciumpriser og stordriftsfordele, som resulterede i lavere omkostninger til maskiner. Parten fremlagde dog ingen nye oplysninger eller dokumentation i denne henseende. Partens påstand måtte derfor afvises.
(697)
Desuden påstod en interesseret part, at visse EU-producenter købte celler og/eller moduler i det pågældende land og videresolgte disse varer på EU-markedet som deres egne varer. Parten krævede, at skaden som følge af disse transaktioner ikke burde tilskrives den subsidierede import. Undersøgelsen viste imidlertid, at EU-erhvervsgrenens import af den pågældende vare var komplementær, hvad angår typer, og begrænset i mængde i forhold til den samlede EU-produktion, og derfor ville den eventuelle virkning heraf kun være marginal, og det kan ikke antages, at den bryder årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den skade, der forvoldtes EU-erhvervsgrenen.
(698)
En ikke forretningsmæssigt forbundet importør påstod, at det faktum, at antallet af ansatte steg, burde inddrages i analysen. Vedrørende denne påstand skal det bemærkes, at beskæftigelsen steg mellem 2009 og 2011 for moduler og derefter faldt i UP. For celler steg beskæftigelsen indtil 2010, hvorefter den faldt i 2011 og yderligere faldt i UP. Det bemærkes yderligere, at for moduler fulgte beskæftigelsen udviklingen i EU-produktionen. Da den kinesiske imports markedsandel for celler steg i hele perioden til skade for EU-erhvervsgrenen, kunne EU-erhvervsgrenen ikke drage fordel af det stigende forbrug som forventet. Faldet i beskæftigelsen i 2011 og i UP svarer derfor til de virksomheder, som enten var blevet insolvente eller havde indstillet deres solcelleproduktion.
(699)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog en interesseret part, at den skade, EU-erhvervsgrenen forvoldtes, skyldtes EU-erhvervsgrenens begrænsede størrelse og mangel på tilstrækkelige stordriftsfordele. Som allerede forklaret i betragtning 682 i denne forordning og i betragtning 195-196 i forordningen om midlertidig antidumpingtold kan størrelse og dermed stordriftsfordele selv på det globale marked ikke længere opnås, når kapacitetsudnyttelsen er lav, og når der findes enorm overkapacitet på verdensplan. Påstanden måtte derfor afvises.
(700)
Samme part gentog desuden, at skaden på EU-erhvervsgrenen skyldtes, at EU-erhvervsgrenen ikke var i stand til at realisere omkostningsfordele. Parten påstod, at dette navnlig skyldtes, at de fleste EU-producenter var vertikalt integrerede. Parten fremlagde imidlertid ingen yderligere oplysninger om, i hvilket omfang det forhold, at producenterne er vertikalt integrerede, kunne have haft en negativ indvirkning på deres omkostningsstruktur. Denne påstand måtte derfor afvises.
(701)
På dette grundlag måtte ovennævnte påstande afvises.
5.3.9. Konkurrence fra fotovoltaiske tyndfilmsprodukter og andre fotovoltaiske teknologier
(702)
Flere interesserede parter påstod, at den skade, der forvoldtes EU-erhvervsgrenen, skyldtes konkurrencen fra fotovoltaiske tyndfilmsprodukter og andre fotovoltaiske teknologier, da disse teknologier er indbyrdes udskiftelige og har de samme endelige anvendelsesformål. Det blev også fremført, at tyndfilm konkurrerede med den undersøgte vare især for anlæg på jorden og kommercielle/industrielle tagmonterede systemer, som udgør en væsentlig del af det samlede EU-marked for solenergi.
(703)
Undersøgelsen viste, at fotovoltaiske tyndfilmsprodukter produceres af forskellige råvarer, og at der ikke anvendes wafere af krystallinsk silicium hertil. Generelt har de meget lavere omdannelsesydeevne og lavere produktion af watt end moduler af krystallinsk silicium. De kan således ikke anvendes på mindre overflader som f.eks. tage, dvs., at de ikke fuldt ud er indbyrdes udskiftelige med den pågældende vare. Det fremgik også af undersøgelsen, at selv om fotovoltaiske tyndfilmsprodukter er mindre udgiftskrævende end den undersøgte vare, udgjorde de kun en begrænset andel af det samlede EU-marked for solenergi i den betragtede periode. Selv om der kan være en vis konkurrence mellem tyndfilmsprodukter og den pågældende vare, kan denne konkurrence dog betragtes som begrænset.
(704)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger fastholdt en af de interesserede parter, at konkurrencen fra tyndfilmsprodukter sandsynligvis forårsagede den væsentlige skade, der forvoldtes EU-erhvervsgrenen. Parten påstod i den forbindelse, at i Tyskland var markedsandelen for tyndfilmsprodukter væsentlig på det samlede solenergimarked i det meste af UP og først faldt i starten af 2012.
(705)
Undersøgelsen viste rent faktisk, at de gennemsnitlige priser for tyndfilmsprodukter var lavere end det gennemsnitlige prisniveau for den undersøgte vare.
(706)
Som fastlagt i betragtning 703 ovenfor har tyndfilmsprodukter meget lavere omdannelsesydeevne og lavere produktion af watt end moduler af krystallinsk silicium, og derfor kan en eventuel konkurrence med dette produkt ikke have bidraget til EU-erhvervsgrenens skade, da moduler af krystallinsk silicium er den dominerende teknologi på solenergimarkedet i Unionen. Det Fælles Forskningscenters statusrapport om solenergi fra 2012 konkluderede, at tyndfilmsprodukter som følge af nedgangen i polysiliciumpriserne i de seneste år har tabt markedsandele til moduler af krystallinsk silicium.
(707)
Disse påstande blev derfor afvist.
5.3.10. Den finansielle krise og virkningerne heraf
(708)
Det blev påstået, at den finansielle krise og den økonomiske afmatning havde en negativ indvirkning på EU-erhvervsgrenens adgang til finansiering, hvilket således påførte EU-erhvervsgrenen skade.
(709)
EU-erhvervsgrenens evne til at rejse kapital reduceredes betydeligt i den betragtede periode. Da solenergiindustrien er kapitalintensiv, er evnen til at rejse kapital afgørende. Den økonomiske krise havde en vis indvirkning på EU-erhvervsgrenens situation. Undersøgelsen viste dog, at EU-erhvervsgrenens situation - til trods for væksten på EU-markedet mellem 2009 og 2011 - forværredes som et resultat af dumpingimporten fra Kina, der markant underbød EU-erhvervsgrenens salgspriser. Det blev derfor konkluderet, at de mulige virkninger af den finansielle krise blev forstærket af stigningen i den subsidierede import fra Kina, og at den begrænsede adgang til finansiering i høj grad var en konsekvens af det negative markedsklima, og at EU-erhvervsgrenens situation og fremtidsudsigter var en følge af den subsidierede import.
(710)
Desuden blev det undersøgt, om den skade, som EU-erhvervsgrenen har lidt, skyldtes, at EU-erhvervsgrenen undlod at søge passende finansiering, mens den var rentabel. Undersøgelsen viste f.eks., at EU-erhvervsgrenen i 2010 stadig var rentabel, og at investeringerne for moduler steg med 315 % i forhold til 2009, mens de samtidig steg med 10 % for celler. Da solcelleindustrien er kapitalintensiv, forventes det, at EU-erhvervsgrenen konstant søger passende finansiering for at forbedre sin omkostningseffektivitet og konkurrere med den urimelige subsidierede import. Det konkluderes derfor, at den manglende adgang til finansiering var en følge af den fordrejede situation og ikke årsagen hertil.
(711)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger fastholdt en af de interesserede parter, at de skadelige virkninger af den finansielle krise burde udskilles og ikke tilskrives den subsidierede import. Denne part henviste til offentligt tilgængelige oplysninger, hvoraf det fremgår, at mindst en EU-producent opfattede den finansielle krise som hovedårsagen til virksomhedens problemer. Konklusionerne i den foreliggende undersøgelse blev baseret på virksomhedsspecifikke data, som går langt videre end bestemte virksomheders offentlige udtalelser. Den offentligt tilgængelige udtalelse, som der blev henvist til, kan således ikke ændre konklusionerne, hvorimod den finansielle krise havde en vis indvirkning på EU-erhvervsgrenens situation, men den kan således ikke bryde årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den væsentlige skade, der forvoldtes EU-erhvervsgrenen. Denne påstand måtte derfor afvises.
(712)
En anden interesseret part påstod, at forskelle i EU-erhvervsgrenens og de kinesiske eksporterende producenters adgang til finansiering burde tages i betragtning. Parten påstod, at der var tale om en af de vigtigste faktorer, der forvoldte EU-erhvervsgrenen væsentlig skade, frem for den subsidierede import. Det er dog blevet konkluderet, at en række kinesiske eksporterende producenter havde adgang til præferentiel finansiering, hvilket har fordrejet markedet og meget vel kan være en af hovedårsagerne til, at de kinesiske eksporterende producenter kunne eksportere den pågældende vare til subsidierede priser. Denne faktor kan derfor ikke bryde årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og EU-erhvervsgrenens væsentlige skade. Påstanden blev derfor afvist.
(713)
Det blev således konkluderet, at mens den finansielle krise havde en vis indvirkning på EU-erhvervsgrenens situation, kunne den ikke bryde årsagssammenhængen mellem den subsidierede import og den skade, der forvoldtes EU-erhvervsgrenen. Påstandene blev derfor afvist.
5.3.11. EU-erhvervsgrenens eksportresultater
(714)
Visse interesserede parter påstod, at EU-erhvervsgrenens eksportsalg faldt betydeligt i den betragtede periode og især mellem 2009 og 2011 for moduler og mellem 2009 og første kvartal 2012 for celler, og at dette har forvoldt EU-erhvervsgrenen væsentlig skade.
(715)
Som det fremgår af tabellen herunder, var eksportmængden for moduler dog betydelig til trods for et lille fald i UP, og den gennemsnitlige pris lå i UP over de gennemsnitlige omkostninger for moduler i hele den betragtede periode. Dette kan således ikke have påført EU-erhvervsgrenen skade. Hvad angår celler, udgjorde eksportmængden kun ca. 12 % af den samlede produktionsmængde. Til trods for de lave priser i UP kunne dette således kun have haft en begrænset indvirkning på EU-erhvervsgrenens situation. Parternes påstande i den henseende måtte derfor afvises.
Tabel 13-a
Moduler
2009
2010
2011
UP
Eksportmængde af moduler i MW
989
1 279
1 157
1 148
(Indeks 2009 = 100)
100
129
117
116
Gennemsnitlig eksportpris (EUR/kW)
2 500
1 900
1 470
1 230
(Indeks 2009 = 100)
100
76
59
49
Kilde: Europressedienst
Tabel 13-b
Celler
2009
2010
2011
UP
Eksportmængde af celler i MW
62
320
315
238
(Indeks 2009 = 100)
100
516
508
384
Gennemsnitlig eksportpris (EUR/kW)
1 350
1 050
830
640
(Indeks 2009 = 100)
100
78
61
47
Kilde: Europressedienst
(716)
Det blev på grundlag af ovenstående konkluderet, at EU-erhvervsgrenens eksportresultater ikke var af en sådan art, at de bidrog til den væsentlige skade, som EU-erhvervsgrenen har lidt. Parternes påstande i denne henseende blev derfor afvist.
5.3.12. Fundet af skifergasforekomster i Den Europæiske Union
(717)
En interesseret part påstod, at den skade, der påførtes EU-erhvervsgrenen, skyldtes fundet af skifergasforekomster i Unionen, og at udsigterne til at øge produktionen af billig skifergas i Unionen har reduceret offentlige og private investeringer i projekter for vedvarende energi.
(718)
Undersøgelsen viste, at forbruget af den undersøgte vare steg betydeligt i hele den betragtede periode, jf. betragtning 509. Undersøgelsen fandt desuden ingen faktiske beviser for, at den skade, der forvoldtes EU-erhvervsgrenen, skyldtes fundet af skifergasforekomster i Den Europæiske Union. Påstanden blev derfor afvist.
5.3.13. Den Europæiske Unions emissionshandelssystem (ETS)
(719)
Samme part påstod, at EU-erhvervsgrenens skade skyldtes de lave investeringer i solenergiproduktion som følge af lave markedspriser på CO2-emissionstilgodehavender i Den Europæiske Unions emissionshandelssystem.
(720)
Der blev dog ikke fremlagt beviser herfor, og undersøgelsen viste ingen faktuelle omstændigheder, der kunne bekræfte disse påstande. Derimod viste undersøgelsen, at forbruget af den undersøgte vare steg betydeligt i den betragtede periode. Påstanden blev derfor afvist.
5.3.14. Ledelsesbeslutninger
(721)
Visse interesserede parter påstod, at den væsentlige skade, der forvoldtes mindst en af EU-producenterne, skyldtes dårlige ledelsesbeslutninger. Disse påstande var baseret på årsregnskaberne, visse oplysninger i et brev fra en af virksomhedens aktionærer til de andre aktionærer og en avisartikel.
(722)
Ingen af oplysningerne i dossieret viste, at den pågældende virksomheds ledelsesbeslutninger var usædvanlige eller uforsigtige eller havde en indvirkning på hele EU-erhvervsgrenen. Påstandene i denne henseende blev derfor afvist.
5.3.15. Andre offentlige politikker
(723)
En interesseret part påstod, at den væsentlige skade, der påførtes EU-erhvervsgrenen, skyldtes andre offentlige politikker såsom politikker for vedvarende energi, politikker om innovationsfremme, politikker til bekæmpelse af bureaukrati, handelsfremmepolitikker og bestemmelser om netadgang, da disse politikker er til fordel for de eksporterende producenter. Selv om det er sandt, at visse af de omtalte politikker fremmer importen fra andre tredjelande og den generelle vækst inden for solenergi, kan disse politikker dog også være til fordel for EU-erhvervsgrenen. Endvidere var disse politikker ikke beregnet til at fremme en sådan import til Unionen til skadevoldende subsidierede priser. Påstandene i denne henseende blev derfor afvist.
5.3.16. Andre påstande
(724)
En interesseret part hævdede, at den skade, som EU-erhvervsgrenen har lidt, skyldtes ulempen som pioner og manglende politisk støtte fra Europa-Kommissionen i de foregående år. Denne part hævdede også, at ud over de nationale støtteordninger er også befolkningen, bruttonationalproduktet, elektricitetsforbrug, finansieringsmuligheder og mulighed for tilslutning til nettet vigtige faktorer på de forskellige markeder. Ovennævnte part var imidlertid ikke i stand til at begrunde sine påstande, som derfor blev afvist.
(725)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog samme interesserede part, at den skade, EU-erhvervsgrenen forvoldtes, skyldtes ulempen som pioner. Påstanden blev imidlertid hverken analyseret eller begrundet; den måtte derfor afvises.
5.4. Kumulativ vurdering af disse andre faktorer, der har bidraget til skaden
(726)
Undersøgelsen har vist, at følgende andre faktorer kan have bidraget til skaden: importen af den pågældende vare fra Taiwan, nedskæringer i de faste afregningspriser, langsigtede polysiliciumkontrakter hos et begrænset antal EU-producenter samt den økonomiske og finansielle krise.
(727)
Som vist ovenfor i afsnit 5.3.1 og 5.3.7 har importen fra Taiwan og et begrænset antal EU-producenters langsigtede polysiliciumkontrakter i bedste fald bidraget marginalt, da eventuelle virkninger heraf blev yderligere udvandet i værdikæden.
(728)
Med hensyn til den økonomiske og finansielle krise har undersøgelsen vist, at hovedårsagen til EU-erhvervsgrenens problemer med at få adgang til den nødvendige kapital til investeringer var den subsidierede import, som forhindrede EU-erhvervsgrenen i at sælge sine varer til rentable priser på det tidspunkt, hvor EU-markedet var i kraftig vækst (2009-2011).
(729)
Hvad angår de faste afregningspriser, har tredjeparter ikke været i stand til at påvise, at de faste afregningsprisers niveau i UP havde været så lavt, at det kunne have afholdt EU-producenterne fra at sælge den pågældende vare til ikke-skadevoldende priser. Institutionerne mener, at nedskæringerne i de faste afregningspriser kan forklare den faldende efterspørgsel, idet investeringerne i visse geografiske områder ikke længere var bæredygtige. De kan dog ikke bryde årsagssammenhængen, selv vurderet sammen med de øvrige faktorer, der har bidraget til skaden, da de stadig var på et niveau, hvor EU-producenterne uden den subsidierede import kunne have solgt deres varer til ikke-skadevoldende priser.
(730)
Selv om den kumulerede virkning af de fire andre faktorer således eventuelt kan have bidraget til skaden, er årsagssammenhængen mellem subsidieringen og skaden ikke brudt.
5.5. Konklusion om årsagssammenhæng
(731)
Undersøgelsen har etableret en årsagssammenhæng mellem den væsentlige skade, som EU-erhvervsgrenen har lidt, og den subsidierede import fra Kina. Andre mulige årsager til skaden, såsom importen fra andre tredjelande, ikke subsidieret import fra Kina, forbruget, de faste afregningspriser, anden finansiel støtte til EU-erhvervsgrenen, overkapacitet, råvareprisernes indvirkning, selvforskyldt skade, konkurrence fra tyndfilm, den finansielle krise og dens virkninger, EU-erhvervsgrenens eksportresultater, fundet af skifergasforekomster i Den Europæiske Union, ledelsesbeslutninger, Den Europæiske Unions emissionshandelssystem og andre offentlige politikker blev analyseret, men ingen af dem var af et sådan omfang, at de kunne bryde årsagssammenhængen mellem den subsidierede import fra Kina og den væsentlige skade, som EU-erhvervsgrenen blev påført.
(732)
Alle virkningerne af andre skadevoldende faktorer end den subsidierede import er blevet analyseret individuelt og samlet. Det konkluderes derfor, at den samlede vurdering af alle de faktorer, som kan have haft indflydelse på den skadevoldende situation for EU-erhvervsgrenen (dvs. importen fra tredjelande, de faste afregningspriser, virkningen af råvarepriserne, den finansielle krise) samlet set ikke kan forklare den skade, som EU-erhvervsgrenen blev påført, navnlig i form af lavere priser og finansielle tab på grund af indførslen af betydelige lavprisimportmængder af den pågældende vare fra Kina. På grundlag af ovenstående analyse, hvor der behørigt blev skelnet mellem alle de kendte faktorer, der har betydning for EU-erhvervsgrenens situation, og de skadevoldende virkninger af den subsidierede import, konkluderedes det derfor, at der er en årsagssammenhæng mellem den subsidierede import fra Kina og den væsentlige skade, der er påført EU-erhvervsgrenen i UP.
6. UNIONENS INTERESSER
6.1. Indledende bemærkninger
(733)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 31 blev det undersøgt, om der til trods for ovenstående konklusioner om skadevoldende subsidiering var tvingende årsager til at konkludere, at det ikke var i Unionens interesse at indføre udligningsforanstaltninger i dette tilfælde. Til dette formål blev Unionens interesser i overensstemmelse med grundforordningens artikel 31, stk. 1, analyseret på grundlag af en vurdering af alle de forskellige involverede parters interesser, herunder EU-erhvervsgrenens, leverandørers og aftagernes interesser i solcellesektoren, importørernes, brugernes og forbrugernes interesser i forbindelse med den pågældende vare.
(734)
Ca. 150 aktører gav sig til kende efter indledningen af den sideløbende antidumpingundersøgelse og blev taget i betragtning i forbindelse med den her omhandlede undersøgelse. Der blev sendt særlige spørgeskemaer til ikke forretningsmæssigt forbundne importører, leverandører (herunder en råvareproducent og leverandører af produktionsudstyr til den undersøgte vare), brugere (herunder projektudviklere og installatører) og BEUC - en forbrugerorganisation. Tre sammenslutninger, der repræsenterer forskellige erhvervsdrivende (EU-erhvervsgrenen, leverandører og aftagere) i solcellesektoren, indsendte oplysninger.
(735)
Det blev hævdet, at vurderingen af Unionens interesser ikke var baseret på et repræsentativt antal aktører.
(736)
Kommissionens tjenestegrene har kontaktet de forskellige aktører på følgende måde.
(737)
Hvad angår leverandører og aftagere: Som nævnt i betragtning 734 sendte Kommissionen særlige spørgeskemaer til de ca. 150 virksomheder, herunder ikke forretningsmæssigt forbundne importører, der havde givet sig til kende efter indledningen af undersøgelsen, og som derfor havde lejlighed til at indsende de relevante oplysninger til Kommissionen. Kommissionen modtog 21 besvarelser af spørgeskemaerne. Desuden blev der i forbindelse med undersøgelsen ikke kun taget hensyn til spørgeskemabesvarelserne, men også til verificerede og begrundede kommentarer og indlæg, der blev indsendt af de interesserede parter inden for fristerne, uanset om disse parter havde besvaret spørgeskemaet. Navnlig AFASE har fremsendt Kommissionen bemærkninger på vegne af sine medlemmer, nemlig solcellevirksomheder, der også blev analyseret.
(738)
Hvad angår ikke forretningsmæssigt forbundne importører, jf. betragtning 25, kontaktede Kommissionen alle 250 ikke forretningsmæssigt forbundne importører, som var nævnt i klagen, og udtog en midlertidig stikprøve i henhold til grundforordningens artikel 27 for at dække den største repræsentative importmængde, der med rimelighed kunne undersøges inden for den tid, der var til rådighed. Kun en af de foreløbigt udvalgte virksomheder blev imidlertid efter verifikationen bekræftet som ikke forretningsmæssigt forbundet importør. På et senere tidspunkt i undersøgelsen blev flere ikke forretningsmæssigt forbundne importører, som oprindeligt havde indsendt et stikprøvespørgeskema i den indledende fase, men ikke blev udtaget til stikprøven, anmodet om at samarbejde yderligere i forbindelse med undersøgelsen. Seks af dem indvilligede heri og modtog et spørgeskema, og fem indsendte en besvarelse, hvoraf tre blev betragtet som fyldestgørende. Den endelige stikprøve af ikke forretningsmæssigt forbundne importører omfatter derfor fire ikke forretningsmæssigt forbundne importører, der tegner sig for mellem 2 og 5 % af importen af den pågældende vare. Med hensyn til den lave procentdel skal det erindres, at hovedparten af importen af den pågældende vare til Unionen ikke finder sted gennem ikke forretningsmæssigt forbundne importører.
(739)
Kort sagt er der anvendt følgende oplysninger til analysen af Unionens interesser:
-
spørgeskemabesvarelser fra otte stikprøveudvalgte EU-producenter og fire stikprøveudvalgte ikke forretningsmæssigt forbundne importører samt svar på de specifikke spørgeskemaer fra otte leverandører og tretten aftagere (syv projektudviklere/installatører og seks tjenesteydere, som også er aktive i solcellesektoren) ud af 150 virksomheder, som gav sig til kende efter indledningen og modtog specifikke spørgeskemaer
-
verificerede data fra kontrolbesøg hos otte EU-producenter, en ikke forretningsmæssigt forbundet importør, to leverandører, fire aftagere (projektudviklere/installatører) og en sammenslutning (jf. betragtning 17 i forordningen om midlertidig antidumpingtold og betragtning 29 ovenfor)
-
data om Unionens interesser indsendt af andre interesserede pater, herunder sammenslutninger, samt offentligt tilgængelige data om udviklingen på solcellemarkedet i Unionen, navnlig: EPIA's Global Market Outlook for Photovoltaics 2013-2017.
6.2. EU-erhvervsgrenens interesser
(740)
I UP beskæftigede EU-erhvervsgrenen ca. 21 000 personer direkte i produktion og salg af samme vare.
(741)
Undersøgelsen fastslog, at EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade som følge af den subsidierede import fra det pågældende land i UP. Der mindes om, at en række skadesindikatorer viste en negativ tendens i den betragtede periode. Navnlig skadesindikatorerne vedrørende de samarbejdsvillige EU-producenters finansielle resultater, såsom rentabilitet, likviditet og investeringsafkast, blev påvirket i alvorlig grad. EU-producenterne af moduler og celler havde faktisk tab i 2011 og UP. Visse EU-producenter blev derfor nødt til at lukke deres produktionsanlæg, mens andre gik konkurs. Uden foranstaltninger forekommer en yderligere forringelse af EU-erhvervsgrenens økonomiske situation meget sandsynlig.
(742)
Det forventes, at indførelsen af en udligningstold vil genoprette redelige handelsvilkår på EU-markedet og sætte EU-erhvervsgrenen i stand til at tilpasse priserne på samme vare, så de afspejler produktionsomkostningerne, hvorved den kan forbedre rentabiliteten. Det kan også forventes, at indførelsen af udligningsforanstaltninger vil betyde, at EU-erhvervsgrenen kan genvinde i det mindste en del af de markedsandele, der blev tabt i den betragtede periode, med positive virkninger for den overordnede økonomiske situation. Derudover burde EU-erhvervsgrenen være i stand til at få bedre adgang til kapital og foretage yderligere investeringer i FoU og innovation på solenergimarkedet. Endelig pegede undersøgelsen også på en mulig genstart af aktiviteterne hos de EU-producenter, der blev tvunget til at indstille produktionen som følge af presset fra den kinesiske import. Med dette scenario vil ikke blot de eksisterende 21 000 arbejdspladser i EU-erhvervsgrenen (i UP) blive sikret, men der vil også være en rimelig udsigt for yderligere produktionsudvidelser og øget beskæftigelse.
(743)
Hvis der ikke indføres foranstaltninger, forventes der yderligere tab i markedsandele med en yderligere forværring af EU-erhvervsgrenens rentabilitet til følge. Dette ville ikke være bæredygtigt på kort til mellemlang sigt. Ud over de mange EU-producenter, der allerede er blevet tvunget ud af markedet, kunne andre producenter således være i fare for konkurs, hvilket på kort til mellemlang sigt sandsynligvis ville betyde, at EU-erhvervsgrenen går i opløsning, hvilket vil få alvorlige konsekvenser for de eksisterende arbejdspladser.
(744)
Visse interesserede parter anfægtede, at EU-erhvervsgrenen vil være i stand til at drage fordel af eventuelle udligningsforanstaltninger og hævdede, i) at foranstaltningerne vil sænke efterspørgslen efter solcelleprodukter i Unionen, og dermed vil EU-erhvervsgrenen ikke kunne øge salget, ii) at EU-erhvervsgrenen har små produktionsanlæg og derfor ikke er i stand til at imødekomme efterspørgslen på visse typer anlæg som f.eks. kommercielle tagmonterede anlæg og anlæg på jorden, iii) at EU-producenterne ikke er »solide«, iv) at indførelsen af told på celler rent faktisk vil øge produktionsomkostningerne for EU-producenterne af moduler og gøre dem mindre attraktive for forbrugerne, og v) at producenterne fra andre tredjelande i tilfælde af betydelige fald i importen fra Kina sandsynligvis vil drage fordel af den lavere import fra Kina.
(745)
Hvad angår påstanden om, at foranstaltningerne vil sænke efterspørgslen efter solcelleprodukter i Unionen og at EU-erhvervsgrenen derfor ikke vil kunne øge salget, skal det bemærkes, at parterne ikke var i stand til at forelægge verificerbare beviser for eksistensen af en direkte sammenhæng mellem indførelsen af foranstaltninger og en nedgang i efterspørgslen efter solcelleprodukter, som viste sig at være påvirket af flere faktorer i årenes løb.
(746)
Som svar på påstanden om, at EU-erhvervsgrenen havde små produktionsanlæg og derfor ikke er i stand til at imødekomme efterspørgslen på visse typer anlæg som f.eks. kommercielle tagmonterede anlæg og store anlæg på jorden, bør det bemærkes, at undersøgelsen har vist, at EU-erhvervsgrenen har været i stand til at levere både kommercielle og industrielle anlæg (mellem 40 kW og 1 MW) og anlæg til forsyningsmarkedssegmentet (mellem 1 MW og 10 MW). Desuden har undersøgelsen ikke vist, at produkter, der leveres af forskellige producenter, ikke kan anvendes til samme projekt. Påstanden blev derfor afvist.
(747)
Påstanden om, at EU-erhvervsgrenen ikke vil kunne drage fordel af foranstaltningerne, da EU-producenterne ikke er solide, og at investeringsfonde ikke vil acceptere at finansiere projekter med EU-fremstillede moduler, blev ikke dokumenteret. Det forventes under alle omstændigheder, at indførelsen af foranstaltninger vil genskabe redelige markedsvilkår, som burde forsikre investorer fra bl.a. banksektoren om, at EU-erhvervsgrenen er i stand til at udvikle levedygtige projekter. Argumentet blev derfor afvist.
(748)
Hvad angår påstanden om, at indførelsen af told på celler rent faktisk vil øge produktionsomkostningerne for EU-producenterne af moduler og gøre dem mindre attraktive for forbrugerne, skal det bemærkes, at selv om det ikke er udelukket, at en vis stigning i priserne kan opstå som følge af indførelsen af told, bør det også tages i betragtning, at offentligt tilgængelige kilder indikerer, at pristendensen for moduler og celler er for nedadgående. Selv om omkostningerne til celler kan stige som følge af foranstaltningerne, bør den generelt faldende tendens i priserne resultere i faldende omkostninger for moduler. De pågældende producenter kan også beslutte at købe deres celler i Unionen og ikke længere fra Kina. Endelig forventes det, at indførelsen af foranstaltninger vil øge kapacitetsudnyttelsen hos celleproducenter i Unionen, hvilket øger deres stordriftsfordele og som følge heraf reducerer omkostningerne. Påstanden blev derfor afvist.
(749)
Påstanden om, at andre tredjelande og ikke EU-erhvervsgrenen sandsynligvis vil drage fordel af et eventuelt betydeligt fald i importen fra Kina efter indførelsen af foranstaltningerne, blev ikke bekræftet under undersøgelsen. Undersøgelsen viste ingen klare tegn på, at andre tredjelande vil omdirigere deres eksport til EU-markedet i voldsom grad, især under hensyntagen til den forventede udvidelse af andre tredjelandes markeder, især i Asien, hvilket er kortlagt i offentligt tilgængelige kilder. Selv om importen fra andre tredjelande skulle stige som følge af et fald i importen fra Kina, er der ingen tegn på, at EU-erhvervsgrenen ikke ville kunne konkurrere med importen fra disse lande.
(750)
Som svar på den endelige fremlæggelse af oplysninger påstod visse parter, at det er urealistisk at forvente, at der vil blive plads til en bæredygtig EU-erhvervsgren, der fremstiller moduler og celler, da ingen rationelle investorer vil investere i EU-producenter, som angiveligt er ramt af en ugunstig omkostningsstruktur og derfor ikke kan producere til konkurrencedygtige priser. Undersøgelsen bekræftede ikke, at EU-erhvervsgrenen lider under en ugunstig omkostningsstruktur, hvilket fremgår af betragtning 202 og 203 i forordningen om midlertidig antidumpingtold. Uden den subsidierede import og med en større udnyttelse af produktionskapaciteten vil man kunne opnå stordriftsfordele og skabe plads til en bæredygtig EU-erhvervsgren. På denne baggrund afvises påstanden.
(751)
En part fremførte, at efterspørgslen i Unionen er drevet af udviklingen i de faste afregningspriser, og at investorernes forventede investeringsafkast er forbundet med denne udvikling. Det blev navnlig påstået, at hvis priserne i Unionen stiger som følge af tolden, og de faste afregningspriser ikke følger denne stigning, vil efterspørgslen falde, og EU-erhvervsgrenen vil ikke nyde godt af den told, der indføres.
(752)
Som svar på ovennævnte påstand skal det bemærkes, at den dokumentation, der blev indsamlet i løbet af undersøgelsen, på trods af sammenfaldet mellem de faste afregningsprisers niveau og efterspørgslen efter solcelleanlæg, tyder på, at den fremtidige efterspørgsel i stadig mindre grad vil være afhængig af faste afregningspriser og andre støtteordninger, da netparitet for solenergi sandsynligvis vil være blevet opnået for visse typer anlæg i flere egne i Unionen. Desuden bør de forventede investeringsafkast baseres på redelige markedspriser. Selv om det ikke kan udelukkes, at en vis stigning i priserne kan opstå efter indførelsen af foranstaltningerne, bør det bemærkes, at offentligt tilgængelige kilder indikerer, at den generelle pristendens er faldende. Påstanden afvistes derfor.
(753)
Interesserede parter har påpeget, at da efterspørgslen efter solpaneler er drevet af støtteordninger, navnlig de faste afregningspriser, og af elpriserne for den endelige forbruger (hvilket afgør netpariteten), kan efterspørgslens priselasticitet være meget høj. Det er korrekt, at en betydelig stigning i priserne kan føre til en betydelig nedgang i efterspørgslen som følge af markedets særlige karakter som påpeget af de interesserede parter, men argumentet må afvises, da det er meget usandsynligt, at der vil ske omfattende prisstigninger som følge af foranstaltningerne af følgende årsager. For det første bekræfter alle tilgængelige kilder, at det betydelige fald i priserne for den pågældende vare i UP og fra UP indtil i dag vil fortsætte. For det andet er den økonomiske virkning af de tilsagn, som Kommissionen har godtaget, at de kinesiske eksporterende producenter vil levere den pågældende vare til en mindsteimportpris på mindre end 60 c/W, hvilket er langt under den pris, der er blevet konstateret i UP, i en mængde, der svarer nogenlunde til deres nuværende markedsandel. Med dette prisniveau er det højst usandsynligt, at efterspørgslen vil falde i betydeligt omfang, eftersom dette prisniveau sikrer tilstrækkelig efterspørgsel både med det aktuelle støtteniveau, der ydes i henhold til støtteordninger, og med den nuværende netparitet. Desuden må elpriserne for de endelige forbrugere forventes at stige, mens priserne på den pågældende vare forventes at falde. Gennem en indekseringsformel sikrer tilsagnet, at der tages hensyn til yderligere prisfald på den pågældende vare i forbindelse med mindsteimportprisen. Disse argumenter måtte derfor afvises.
(754)
En række interesserede parter påstod, at EU-erhvervsgrenens interesse ikke er af betydning, eftersom den værditilvækst, der skabes af leverandører og brugere, er langt større end den merværdi, der skabes af EU-erhvervsgrenen, i værdikæden for solenergi. Argumentet om, at de forskellige segmenter inden for solcellesektoren har forskellige merværdier, benægtes ikke. Undersøgelsen fastslog, at EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade som følge af urimelig handelspraksis. Visse EU-producenter har faktisk allerede været nødt til at lukke, og uden foranstaltninger synes det sikkert, at der vil ske en yderligere forværring. Da alle segmenter i solcellesektoren er nært forbundne, vil EU-produktionens ophør være til skade for hele solcellesektoren og gøre den helt afhængig af leverancer fra andre lande. Derfor og af hensyn til forsyningssikkerheden blev dette argument afvist.
(755)
Som svar på den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog en af de interesserede parter sin påstand om, at den højere merværdi, der skabes af leverandør- og aftagervirksomhederne i forhold til EU-erhvervsgrenen for den pågældende vare, er relevant for, hvorvidt der bør indføres udligningstold. Det skal i den forbindelse bekræftes, at institutionerne ved vurderingen af Unionens interesser afvejede de positive og negative konsekvenser, tolden måtte få for de forskellige erhvervsdrivende. Mens virkningerne for leverandør- og aftagervirksomhederne er begrænset, vil foranstaltningerne give EU-erhvervsgrenen mulighed for at overvinde virkningerne af den skadevoldende subsidiering.
(756)
En part anfægtede det antal arbejdspladser, der ville blive sikret ved indførelsen af foranstaltningerne. Den påstod, at EU-erhvervsgrenen beskæftiger ca. 6 000 og ikke 25 000 personer, som anført i betragtning 229 i forordningen om midlertidig antidumpingtold.
(757)
Der blev dog ikke fremlagt beviser til støtte for denne påstand, som derfor blev afvist. Det præciseres, at beskæftigelsen i EU-erhvervsgrenen var på ca. 21 000 i UP, efter at wafere var udelukket fra varedækningen. De interesserede parter fremlagde ingen dokumentation for, at antallet af ansatte i EU-erhvervsgrenen havde ændret sig væsentligt efter UP.
(758)
Det kan derfor konkluderes, at undersøgelsen viste, at EU-erhvervsgrenen led væsentlig skade som følge af den subsidierede import fra Kina og ikke var i stand til at tjene investeringerne ind gennem fortjenstgivende salg. Det forventes, at indførelsen af foranstaltninger vil genskabe rimelige handelsvilkår på EU-markedet og sætte EU-erhvervsgrenen i stand til at konkurrere på lige vilkår. Det sandsynlige fald i importen fra Kina bør sætte EU-erhvervsgrenen i stand til at øge salget i Unionen og dermed opnå en bedre udnyttelse af den disponible produktionskapacitet på kort sigt. Dette kan til gengæld medføre stordriftsfordele. Selv om det er muligt, at priserne på samme vare vil stige i en kortere periode på grund af foranstaltningerne, vil den overordnede faldende prisudvikling sandsynligvis blive opretholdt takket være dels det yderligere fald i omkostningerne ved produktion af den undersøgte vare, dels det konkurrencemæssige pres fra producenter i tredjelande, som også konkurrerer på EU-markedet.
(759)
Det konkluderes derfor, at det vil være i EU-erhvervsgrenens interesse, at der indføres endelige udligningsforanstaltninger.
6.3. Ikke forretningsmæssigt forbundne importørers interesser
(760)
Som nævnt i betragtning 26 blev situationen for importørerne i stikprøven analyseret.
(761)
I UP tegnede de fire samarbejdsvillige ikke forretningsmæssigt forbundne importørers aktiviteter vedrørende den pågældende vare sig for mellem 60 % og 100 % af deres samlede aktiviteter. Desuden købte de fire samarbejdsvillige ikke forretningsmæssigt forbundne importører mellem 16 % og 100 % af deres samlede import af moduler fra Kina, og kun én købte udelukkende fra det pågældende land. De fire samarbejdsvillige ikke forretningsmæssigt forbundne importørers rentabilitet i forbindelse med den undersøgte vare var i gennemsnit 2,3 % i UP.
(762)
Det blev påstået, at indførelsen af foranstaltninger over for den pågældende vare vil påvirke importørernes aktiviteter negativt. For det første vil indførelsen af en told ikke betyde, at der ikke længere importeres fra Kina. Selv om det kan forventes, at indførelsen af foranstaltninger får en negativ virkning for den økonomiske situation hos importører, der udelukkende importerer fra Kina, i lyset af den eventuelle stigning i importen fra andre tredjelande, vil importører, der importerer fra forskellige lande for det andet være i stand til at foretage et skift i deres forsyningskilder.
(763)
En interesseret part fremførte, at toldens virkninger for de ikke forretningsmæssigt forbundne importører var undervurderet, da der ikke er nogen umiddelbare alternative forsyningskilder, der kan erstatte importen af den pågældende vare fra Kina, hvis foranstaltningerne indføres, og at det er vanskeligt at ændre forsyningskilde i betragtning af, at den største produktion er baseret i Kina, og dette ville medføre yderligere betydelige omkostninger.
(764)
I denne forbindelse skal det erindres, at indførelsen af foranstaltninger ikke burde medføre et stop for importen af den pågældende vare fra Kina. Undersøgelsen viste, at den mulige nedgang i importen fra Kina især vil påvirke de importører, som udelukkende køber den pågældende vare fra Kina, hvilket kun er tilfældet for én ud af de fire samarbejdsvillige ikke forretningsmæssigt forbundne importører. Vedrørende foranstaltningernes virkninger for de ikke forretningsmæssigt forbundne importørers økonomiske situation blev det ikke udelukket, at de kan være negative, men det blev konkluderet, at dette i høj grad vil afhænge af deres evne til at skifte leverandør eller vælte i det mindste en del af en eventuel prisstigning over på deres kunder. For virksomheder, der også importerer produktet fra andre lande end Kina eller også importerer andre varer end den pågældende vare, vil den negative indvirkning blive yderligere begrænset. Kommissionen finder derfor, at selv om der kan forventes en negativ indvirkning på importørerne af den pågældende vare, vil virkningen i gennemsnit fortsat være begrænset.
(765)
En ikke forretningsmæssigt forbundet importør fremførte, at den må investere mange tidsmæssige og finansielle ressourcer, før den kan acceptere varerne fra en ny leverandør. I denne henseende blev der som svar på den endelige fremlæggelse af oplysninger fremsat en påstand om, at der under kontrolbesøget blev fremlagt relevant dokumentation for kontrolholdet vedrørende de langvarige test, en importør skal foretage, før der kan træffes beslutning om at indkøbe fra en bestemt eksportør.
(766)
Det erkendes, at indgåelsen af et nyt forhold mellem en importør og en leverandør kan kræve yderligere omkostninger og tid (f.eks. prøvning af varen). Dette opvejer dog ikke behovet for at genskabe redelige konkurrencevilkår på markedet. Samtidig synes et leverandørskifte at være en normal risiko, som indgår i importørernes erhverv og hænger sammen med, at markedet for solenergi modnes og dermed undergår konstante ændringer (f.eks. konkurser og konsolideringer), som betyder, at der skal skiftes til nye leverandører. Det kan desuden antages, at nye former for moduler, der konstant markedsføres (f.eks. med nye effektivitetsegenskaber), også kræver afprøvning. I denne forbindelse synes afprøvning af et nyt produkt (også fra samme leverandør) at være en standardaktivitet og ikke en usædvanlig aktivitet. Påstanden afvises derfor.
(767)
Som svar på den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog to parter deres påstand om, at de uafhængige importørers interesser ikke var ordentligt undersøgt. En part hævdede, at manglen på en ikkefortrolig udgave af spørgeskemabesvarelserne fra de samarbejdsvillige importører gjorde det umuligt at foretage en korrekt vurdering af parterne. Den rejste tvivl om Kommissionens vurdering hvad angår muligheden for, at importen fra andre tredjelande til Unionen vil stige og give importørerne mulighed for at skifte leverandør ud fra den påstand, at andre tredjelandes markeder er i kraftig fremgang. Parten påstod i den forbindelse, at en sådan antagelse er i modstrid med konklusionen i betragtning 749 om, at importen fra andre tredjelande ikke vil være omfattende. En anden part rejste tvivl om, hvorvidt Kommissionen overholdt princippet om ikke-diskrimination, idet EU-producenterne fik en mere fremtrædende plads i Kommissionens vurdering end de øvrige erhvervsdrivende.
(768)
Det skal indledningsvis bekræftes, at den ikkefortrolige version af de spørgeskemabesvarelser, der blev modtaget efter offentliggørelsen af forordningen om midlertidig antidumpingtold fra en række yderligere samarbejdsvillige importører, blev indarbejdet i sagsakterne, som de interesserede parter havde adgang til. Dernæst er der ingen modsætning mellem den antagelse, at importen fra andre tredjelande kan stige som reaktion på en lavere import fra Kina, og at denne stigning ikke vil være enorm i betragtning af den stigende efterspørgsel efter solcelleanlæg på verdensplan. Da EU-erhvervsgrenen forventes at generobre en vis del af den markedsandel, som varerne fra Kina tidligere havde, kan det samtidig ikke udelukkes, at ikke forretningsmæssigt forbundne importører kan opleve et vist tab. Det bemærkes imidlertid, at den samlede størrelse af markedet for solenergi fortsat forventes at stige på lang sigt, da der opnås netparitet i stadig flere områder. Endelig præciseres det som i alle antidumping- og antisubsidieundersøgelser, at mens EU-erhvervsgrenens situation blev vurderet for at fastslå, om den har lidt væsentlig skade som følge af den subsidierede import, blev EU-erhvervsgrenens interesse i forbindelse med analysen af Unionens interesser vurderet på lige fod med de øvrige økonomiske aktører, herunder de ikke forretningsmæssigt forbundne importører. Det præciseres også, at undersøgelsen af, hvorvidt EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade, foretages i henhold til navnlig grundforordningens artikel 8, stk. 4, som fastsætter minimumsstandarder for en sådan undersøgelse. Analysen af Unionens interesser blev først foretaget efter, at der var fastlagt en positiv bestemmelse af skadevoldende subsidiering i overensstemmelse med standarderne i grundforordningens artikel 31. Som følge heraf blev det fastslået, at eventuelle negative virkninger af foranstaltningerne for visse importører, især for dem, der udelukkende køber varer fra Kina, ikke opvejede fordelen af foranstaltningerne for EU-erhvervsgrenen og de mellem- og langsigtede fordele for EU's solcellemarked som et resultat af redelig konkurrence.
(769)
Det blev derfor konkluderet, at indførelsen af foranstaltninger på de foreslåede niveauer kan få visse negative virkninger for ikke forretningsmæssigt forbundne importører af den pågældende vare.
6.4. Leverandørernes interesser
(770)
Leverandørerne beskæftiger sig hovedsagelig med produktion af råvarer og produktion og udformning af produktionsudstyr til fremstilling af den undersøgte vare. Kommissionen modtog otte spørgeskemabesvarelser fra leverandører. Der blev gennemført to kontrolbesøg hos en råvareproducent og en producent af produktionsudstyr.
(771)
De otte samarbejdsvillige leverandørers aktiviteter i forbindelse med den undersøgte vare varierede i UP generelt i forhold til deres samlede aktivitet og udgjorde kun hos én samarbejdsvillig virksomhed 100 % af aktiviteterne, mens de for de andre varierede mellem 6 % og 80 %. I gennemsnit udgjorde aktiviteterne i forbindelse med den pågældende vare ca. 41 % af de samarbejdsvillige leverandørers samlede aktiviteter i UP. De otte samarbejdsvillige leverandører beskæftigede ca. 4 200 personer i UP. Rentabiliteten varierede afhængigt af segmentet og den enkelte virksomhed fra høje rentabilitetstal til en lidt negativ rentabilitet. Undersøgelsen viste, at leverandører med en negativ rentabilitet led under forværringen af EU-erhvervsgrenens situation, da nogle af de kunder, de mistede, var EU-producenter af den undersøgte vare, og led også under faldet i forbruget. Efter udelukkelsen af wafere fra varedækningen burde EU-producenterne af denne vare få gavn af indførelsen af tolden, da EU-erhvervsgrenen forventes at øge sin produktion af solceller og moduler.
(772)
EU-leverandørernes salg omfattede Unionen, Kina og andre tredjelande. I UP fordelte salget sig med i gennemsnit ca. 20 % i Unionen, næsten 50 % til Kina og ca. 30 % til andre tredjelande.
(773)
Visse parter i leverandørsegmentet påstod, at indførelsen af udligningsforanstaltninger vil påvirke deres aktiviteter negativt, da Kina er deres vigtigste eksportmarked. Det blev påstået, at tolden i alvorlig grad ville begrænse importen af den pågældende vare fra Kina til Unionen, og at Kina derfor ville begrænse importen af polysilicium og produktionsudstyr fra Unionen. EU-leverandørerne i Unionen ville derfor angiveligt blive nødt til at neddrosle deres aktiviteter og reducere antallet af medarbejdere.
(774)
Det skal bemærkes, at hensigten med en told ikke er at afskaffe den kinesiske import af den pågældende vare, men at genskabe redelige konkurrenceforhold. Der vil derfor fortsat blive importeret fra Kina til EU-markedet i et vist omfang, men til redelige priser. Desuden viste undersøgelsen, at EU-leverandørerne er til stede globalt på forskellige nationale markeder og derfor ikke udelukkende afhænger af deres eksport til Kina. Det kan således med rimelighed antages, at EU-leverandørerne på det globale solcellemarked sandsynligvis vil kunne kompensere eventuelle fald i eksporten til Kina med eksport til andre markeder, som i henhold til offentligt tilgængelige markedsundersøgelser forventes af vokse. Under alle omstændigheder står solcellemarkedet i Kina allerede over for en omfattende overkapacitet, og det er derfor tvivlsomt, om EU-producenter af maskiner vil være i stand til at sælge mere produktionsudstyr på kort til mellemlang sigt i Kina.
(775)
Interesserede parter hævdede, at et flertal af materialer i den fotovoltaiske værdikæde kommer fra Unionen, og at en sådan fordelagtig situation kan ophøre, hvis der indføres told. Som svar på den endelige fremlæggelse af oplysninger påpegede en af parterne, at foranstaltningerne i dette tilfælde kan udløse andre foranstaltninger, som Kina kan pålægge EU-varer.
(776)
I denne forbindelse forventes importen fra Kina fortsat at forsyne EU-markedet, selv hvis der indføres told. Desuden har en række offentligt tilgængelige kilder inden for solcellesektoren, f.eks. EPIA's Global Market Outlook for Photovoltaics 2013-2017, forudset, at en eventuel nedgang i efterspørgslen i Unionen kun vil ske på kort sigt (2013 og 2014), og at forbruget i Unionen vil stige igen i de følgende år. Ved at afhjælpe urimelig handelspraksis vil det desuden være muligt at opbygge en bæredygtig vækst på markedet for solcelleenergi i Unionen på mellemlang og lang sigt, hvilket alle aktører i Unionen vil nyde godt af. Med hensyn til påstanden om mulige kinesiske repressalier som svar på foranstaltningerne i denne sag skal det erindres, at Kina som alle andre medlemmer af WTO kun i begrundede tilfælde kan anvende handelsmæssige beskyttelsesinstrumenter, og at en eventuel undersøgelse med henblik herpå skal overholde WTO's strenge regler. Kommissionen overvåger sådanne undersøgelser for at sikre, at WTO's regler overholdes. Påstanden afvistes derfor.
(777)
Enkelte parter anfægtede argumentet om, at den faldende eksport hos EU-leverandørerne af solcelleprodukter til Kina kunne opvejes af eksport til andre markeder, og hævdede, at tolden vil reducere den globale efterspørgsel efter den pågældende vare.
(778)
Det skal i den forbindelse bemærkes, at importen fra Kina ikke forventes at ophøre fuldstændigt som følge af tolden. Desuden kunne der af de oplysninger, der er indsamlet i løbet af undersøgelsen, ikke fastslås noget sammenfald mellem udviklingen i importen fra Kina til EU-markedet og eksporten fra Kina til andre markeder. Desuden forudsiger offentligt tilgængelige kilder såsom EPIA's Global Market Outlook for Photovoltaics 2013-2017, at solcellemarkedet på verdensplan vil stige i de kommende år. Med hensyn til det kinesiske marked for solenergi, er der tegn på, at forbruget på hjemmemarkedet i Kina vil stige væsentligt (som anført af f.eks. EPIA). I lyset af ovenstående forventes eksporten fra EU-leverandørerne til Kina ikke at falde betydeligt som følge af indførelsen af foranstaltninger.
(779)
Det skal også bemærkes, at nedgangen i forbruget i Unionen i 2013 og 2014 kan have en negativ indvirkning på leverandørerne. Dette kan dog ikke knyttes sammen med tolden, i hvert fald ikke i overvejende omfang. Hvad angår EU-producenterne af maskiner til solcelleindustrien, er det på grund af den betydelige uudnyttede kapacitet i Kina usandsynligt, at deres eksport til Kina vil stige markant, selv i en situation, hvor de kinesiske producenter øger deres produktionsmængde. Endelig viste de oplysninger, der er indsamlet i forbindelse med undersøgelsen, at producenterne af maskiner også kan blive påvirket af Kinas 12. femårsplan for den fotovoltaiske solcelleindustri, der forudser, at 80 % af alt fremstillingsudstyr for celler bør komme fra Kina i 2015. Så længe denne ændring sker i overensstemmelse med WTO-reglerne, kan dette også yderligere begrænse Unionens maskinproducenters muligheder for at konkurrere på det kinesiske marked. Ovenstående påstand afvises derfor.
(780)
Som svar på den endelige fremlæggelse af oplysninger påstod den kinesiske regering, at den 12. femårsplan for solcelleindustrien kun indeholder nogle generelle retningslinjer, som ikke er bindende, da der ikke er planlagt nogen håndhævelsesbeføjelser, og at det derfor ikke skulle betragtes som et tegn på, at Unionens maskinproducenters muligheder for at konkurrere på det kinesiske marked begrænses. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at den kinesiske regering inkluderede solcelleindustrien blandt de strategiske industrier i den 12. femårsplan og også udarbejdede en specifik handlingsplan for solcelleindustrien. I denne plan giver den kinesiske regering udtryk for sin støtte til »vigtige virksomheder« og »nøglevirksomheder«, og forpligtede sig til at fremme gennemførelsen af en række støttepolitikker for solcelleindustrien, og »fastlægge den overordnede udarbejdelse af støttepolitikker inden for erhverv, finans, beskatning...«. Da planen indeholder vigtige direktiver, som den kinesiske industri skal følge i femårsperioden, har den desuden stor indvirkning på erhvervslivet både i Kina og i de lande, som handler med Kina. På baggrund af ovenstående er der tydelige tegn på, at de kinesiske solcelleproducenters frie valg og det konkurrencemæssige pres fra EU-producenterne i forbindelse med produktionsudstyr, som eksporterer til det kinesiske marked, begrænses af planen. Dette argument blev derfor afvist.
(781)
En samarbejdsvillig råvareproducent anfægtede udsigten til kompensation for et fald i produktionen på det kinesiske marked fra andre markeder i betragtning af den væsentlige installerede produktionskapacitet i Kina, som det ikke er let at opbygge andre steder. Dette argument afvises, da der ikke er nogen tegn på den påståede dalende produktion på det kinesiske marked.
(782)
En interesseret part anfægtede antallet af ansatte i leverandørsektoren, som er omtalt i betragtning 236 i forordningen om midlertidig antidumpingtold. Det præciseres, at antallet på 4 200 ansatte kun vedrører de samarbejdsvillige leverandører, såsom udstyrsfabrikanter og leverandører af polysilicium, på grundlag af deres spørgeskemabesvarelser, og ikke hele sektoren.
(783)
Ud fra ovenstående blev det konkluderet, at udligningsforanstaltninger ikke vil få en væsentlig indvirkning på maskinproducenterne, hvorimod indvirkningen på råvareleverandører kan blive negativ på kort sigt på grund af muligheden for begrænset salg til Kina.
6.5. Aftagernes interesser
(784)
Aftagerne beskæftiger sig hovedsagelig med projektudvikling, markedsføring, kommunikation og installation af solcelleanlæg. Der blev modtaget tretten spørgeskemabesvarelser fra aftagervirksomheder, dvs. syv fra virksomheder, hvis aktiviteter er direkte forbundet med den samme vare (nemlig projektudviklere og installatører) og seks fra tjenesteudbydere i solcellesektoren (logistik, transport, public relations osv.), altså virksomheder, hvis aktiviteter ikke er direkte knyttet til den pågældende vare. Disse besvarelser omfattende en besvarelse fra en ikke forretningsmæssigt forbundet importør, som viste sig at være en aftagervirksomhed, idet dens vigtigste aktiviteter er installation (se betragtning 25).
(785)
I betragtning 242 i forordningen om midlertidig antidumpingtold blev det vurderet, at aftagervirksomhedernes (installatører og projektudviklere) aktivitet i forbindelse med den undersøgte vare generelt varierede i forhold til deres samlede aktivitet. I gennemsnit udgjorde den 41 % i UP. De samarbejdsvillige aftageres rentabilitet i forbindelse med den undersøgte vare var i gennemsnit ca. 11 % i UP. De syv samarbejdsvillige aftagere beskæftigede i UP ca. 550 personer.
(786)
En række parter anfægtede repræsentativiteten af oplysningerne vedrørende aftagervirksomhedernes omsætning, rentabilitet og beskæftigelse, som Kommissionen har udledt af spørgeskemabesvarelserne fra de syv aftagervirksomheder. AFASE fremlagde en »undersøgelse«, som blev gennemført blandt medlemmerne (installatører) for at illustrere, at for hovedparten af installationsvirksomhederne udgør solenergiaktiviteten en hovedindtægtskilde. AFASE hævdede endvidere, at aftagervirksomhederne, navnlig installatører, i modsætning til undersøgelsesresultaterne i betragtning 242 i forordningen om midlertidig antidumpingtold kun ville opnå etcifrede fortjenstmargener, som ikke giver mulighed for at absorbere tolden.
(787)
Hvad angår repræsentativiteten af de data, der benyttes i forordningen om midlertidig antidumpingtold, har Kommissionen benyttet alle oplysningerne fra disse aftagervirksomheder, der har besvaret det specifikke spørgeskema, samt bemærkningerne fra AFASE, jf. betragtning 737.
(788)
Hvad angår påstanden om, at solenergiaktiviteter udgør en vigtig indtægtskilde for installatører, bekræftede en yderligere analyse af spørgeskemabesvarelserne fra de syv aftagervirksomheder (installatører og projektudviklere), at den aktivitet, der har direkte tilknytning til den samme vare i gennemsnit tegner sig for ca. 42 % af den samlede aktivitet i disse virksomheder, og fortjenesten var i gennemset på 11 %. Når der også tages højde for deres aktiviteter (som ikke er direkte knyttet til den undersøgte vare), øges deres overordnede betydning mærkbart hos tre ud af de syv virksomheder. Som følge deraf varierer forholdet fra ca. 45 % til 100 % i UP. For de syv virksomheder (installatører og projektudviklere) vil rentabiliteten af solcelleaktiviteter, herunder aktiviteter, der ikke er direkte forbundet med den undersøgte vare, desuden beløbe sig til gennemsnitligt 9 %. På beskæftigelsessiden vil solcelleaktiviteter, herunder aktiviteter, der ikke er direkte forbundet med den undersøgte vare, svare til ca. 660 fuldtidsjobs i UP for de syv virksomheder. Bortset fra solcelleprojekter og solcelleanlæg var disse virksomheder også aktive inden for vindenergianlæg og produktion af elektrisk udstyr.
(789)
Det er Kommissionens opfattelse, at alle foranstaltningernes virkninger for aftagervirksomhederne primært skal vurderes på baggrund af deres aktivitet i direkte tilknytning til den undersøgte vare, som i UP havde en fortjeneste på 11 % i gennemsnit. Selv hvis de vurderes på grundlag af de overordnede solenergiaktiviteter, der ikke har direkte tilknytning til den undersøgte vare, ændres konklusionerne ikke væsentligt, eftersom de forskellige faktorer, der er taget i betragtning, nemlig rentabiliteten og muligheden for at overvælte en del af tolden, samlet set ikke varierer betydeligt (fortjenesten falder fra 11 % i gennemsnit til 9 % i gennemsnit). Som svar på den endelige fremlæggelse af oplysninger anfægtede en af parterne, hos hvem Kommissionen gennemførte et kontrolbesøg, repræsentativiteten af konklusionen om fortjenesten hos installatører og udviklere, som for dennes vedkommende angiveligt kun var baseret på en enkelt transaktion. Denne påstand afvises, da Kommissionen beregnede fortjenesten for aftagervirksomhederne på grundlag af alle oplysninger, der er fremlagt af aftagervirksomhederne i deres spørgeskemabesvarelser.
(790)
Med hensyn til den undersøgelse, AFASE foretog blandt sine medlemmer, skal det for det første bemærkes, at alle virksomheder havde mulighed for at give sig til kende på tidspunktet for indledningen af undersøgelsen og for at besvare det specifikke spørgeskema for aftagervirksomheder, som omfatter de nødvendige oplysninger til at vurdere følgevirkningerne af indførelsen af told for disse virksomheder. For det andet fremgik installationsvirksomhedernes identitet ikke af undersøgelsen, hvilket ikke muliggjorde en kontrol af f.eks. relevansen og pålideligheden af de indberettede data. For det tredje vedrørte en række spørgsmål i denne undersøgelse installatørernes kapacitet til at absorbere en eventuel told, men undersøgelsen omtalte slet ikke disse installatørers fortjeneste i UP, hvorved der manglede et vigtigt element til at evaluere foranstaltningernes virkninger. Som følge heraf kunne der ikke drages nogen anvendelige konklusioner af undersøgelsen.
(791)
Det blev påstået, at udligningsforanstaltningerne ikke er i Unionens interesser, da de vil øge prisen på moduler og derved afholde slutbrugerne/forbrugerne fra at installere solcelleanlæg. Aftagerne ville derved få færre ordrer og være nødt til at foretage nedskæringer. Denne vurdering blev baseret på en undersøgelse fra Prognos om det mulige jobtab, som blev indsendt i forbindelse med undersøgelsen. Undersøgelsen forudser, at størstedelen af arbejdspladserne i Unionens solenergisektor er i fare, hvis der indføres foranstaltninger. Undersøgelsen tager udgangspunkt i en vurdering fra EPIA, som anslår antallet af direkte job i 2011 i alle faser af Unionens solcellesektor, inkl. EU-producenter, importører, leverandører og aftagere, til 265 000. Med udgangspunkt i vurderingen af det samlede antal direkte job i solenergisektoren fra 2011 konkluderede undersøgelsen fra Prognos, at ud af de 265 000 job ville indtil 242 000 gå tabt inden tre år, afhængigt af toldens niveau. De fleste jobtab vil angiveligt finde sted i aftagersektoren, som ifølge Prognos i 2011 beskæftigede ca. 220 000 personer.
(792)
Undersøgelsen bekræftede ikke ovenstående scenario og pegede i retning af et meget lavere antal direkte job i Unionens solenergisektor i 2011, i UP og i 2012.
(793)
Indledningsvis rejste undersøgelsen tvivl om nøjagtigheden af det samlede antal direkte job i solenergisektoren, som blev anslået af EPIA. Under kontrolbesøget hos EPIA viste det sig navnlig, at de underliggende data, der førte til konklusionen om 265 000, var unøjagtige og ikke burde føre til en sådan konklusion. Faktisk viste de oplysninger, der blev indhentet under kontrolbesøget, at antallet af direkte job i solenergisektoren beregnet for 2011 havde en fejlmargen på indtil 20 %. Desuden omfatter estimationen beskæftigelse i andre europæiske lande end Den Europæiske Union og beskæftigelse i forbindelse med tyndfilmsprodukter, som falder uden for undersøgelsens varedækning.
(794)
Det præciseres, at fejlmargenen på 20 % i det samlede antal direkte job i solenergisektoren, som anslået af European PV association, som kan være positiv eller negativ, kom frem under kontrolbesøget hos EPIA. Det viser, at det er vanskeligt at anslå præcise tal for beskæftigelsen i aftagersektoren, da der er få og ofte modstridende kilder til dataindsamling.
(795)
Til trods for disse tvivlsspørgsmål og selv om den oprindelige estimation af job blev anvendt til at analysere foranstaltningernes indvirkning, må der fremsættes følgende bemærkninger. Estimationen omfatter job i solcellesektoren i Europa i 2011, som var knyttet til et stort antal installationer af solcelleanlæg i EU samme år (ca. 20 GW). I lyset af faldet i antallet af installationer på ca. 17,5 GW i UP og 15 GW i 2012 kan det med rimelighed antages, at antallet af job især i aftagersektoren, som er direkte knyttet til antallet af installationer, faldt tilsvarende. I den forbindelse fremgik det af offentligt tilgængelige fagskrifter, at i Tyskland, som er det største nationale marked, faldt beskæftigelsen i solcellesektoren mellem 2011 og 2012 fra 128 000 til 100 000; dette tal omfatter også job hos producenterne. Desuden rejste undersøgelsen alvorlig tvivl om, hvorvidt tallene kun omfattede fuldtidsjob, som udelukkende vedrører solcellesektoren. I den forbindelse viste undersøgelsen, at aktiviteten i forbindelse med solcelleenergi især i aftagermarkedet (installationer) generelt indgår i en meget bredere sammenhæng, hvor den primære aktivitet er vvs-installationer og elektricitet.
(796)
Ud fra ovenstående er det sandsynligt, at indførelsen af foranstaltninger kan føre til en stigning i priserne på den undersøgte vare i Unionen, hvilket muligvis vil betyde færre installationer af solcelleanlæg på kort sigt. Ikke desto mindre vil beskæftigelsen i denne del af markedet sandsynligvis kun i begrænset omfang påvirkes negativt i betragtning af følgende. For det første udgør aktiviteten i forbindelse med solcelleenergi for nogle af installatørerne kun en del af deres samlede aktiviteter og er desuden sæsonbetinget. Installatørerne burde derfor være i stand til at udføre andre aktiviteter, hvis efterspørgslen efter solcelleanlæg falder. Da EU's mål for vedvarende energi og energieffektivitet er retligt bindende for medlemsstaterne, kan det forventes, at en faldende efterspørgsel efter installation af solcelleanlæg vil betyde en øget efterspørgsel efter andre former for vedvarende elektricitet og energieffektivitet. Mange ansatte i aftagersektoren har sandsynligvis de nødvendige færdigheder til at udnytte mulighederne i den øgede efterspørgsel i de tilknyttede sektorer. Ud fra den eksisterende fortjeneste på aftagermarkedet, jf. betragtning 785, vil installatørerne for det andet sandsynligvis være i stand til at absorbere en del af prisstigningen og derved begrænse indvirkningen på de endelige priser og på efterspørgslen efter solcelleanlæg.
(797)
Uafhængigt af indførelsen af told fremgår det af offentligt tilgængelige prognoser for efterspørgslen efter solcelleanlæg, at der sandsynligvis vil forekomme en nedgang i efterspørgslen i 2013, med årlige installationer på mellem 9,8 GW og 16,5 GW i 2013, som sandsynligvis under alle omstændigheder vil få en negativ virkning for antallet af arbejdspladser på aftagermarkedet.
(798)
Endelig skal det bemærkes, at den eventuelle stigning i priserne på solcelleanlæg sandsynligvis vil finde sted under alle omstændigheder, da de kinesiske producenter, der leverer til EU-markedet, tilsyneladende har store tab, hvilket er en uholdbar situation.
(799)
Hvad angår tab af arbejdspladser, bekræftede de oplysninger, der er indsamlet i forbindelse med undersøgelsen, at aftagersektoren har haft tab af arbejdspladser som følge af nedgangen i efterspørgslen efter solcelleanlæg i Unionen på ca. 5 GW mellem 2011 og 2012. Disse tab af arbejdspladser kan ikke tilskrives foranstaltningerne, da de afspejlede en markedsudvikling. Desuden kan en yderligere nedgang i efterspørgslen forventes i 2013 og 2014, og den vil sandsynligvis føre til yderligere tab af arbejdspladser inden for solcellesektoren. Tilsvarende forudså en række store forskningscentre allerede inden indledningen af undersøgelsen en sådan udvikling i efterspørgslen, og disse tab af arbejdspladser kan derfor ikke tilskrives indførelsen af foranstaltninger.
(800)
EU-erhvervsgrenen indgav en undersøgelse udført af konsulentfirmaet PriceWaterHouseCoopers (»PWC«) af foranstaltningernes mulige virkning på arbejdspladser, der er knyttet til solenergisektoren. PWC-undersøgelsen henviser til undersøgelsen fra Prognos, hvor der var tale om store jobtab på solenergimarkedet som følge af indførelsen af foranstaltninger, som blev fremsendt af AFASE før indførelsen af den midlertidige antidumpingtold, og som blev behandlet i betragtning 791. PWC-undersøgelsen kritiserede undersøgelsen fra Prognos og påpegede, at det samlede anslåede tab af arbejdspladser i Prognos-undersøgelsen oversteg det samlede antal eksisterende arbejdspladser i solenergisektoren i Unionen. Vedrørende toldens virkning på EU-markedet nåede PWC til de modsatte konklusioner i forhold til Prognos, og forudsagde en positiv nettoeffekt på beskæftigelsen i Unionen, og at fordelene opvejer toldens eventuelle negative virkninger (f.eks. på efterspørgslen).
(801)
AFASE påstod, at Kommissionen ikke fremlagde kilden til fejlmargenen på 20 % for de direkte job i solenergisektoren, som EPIA havde beregnet for 2011.
(802)
Denne fejlmargen på 20 %, som kan gælde i opad- eller nedadgående retning, fremkom under kontrolbesøget hos EPIA. Den viser, at det er vanskeligt at anslå præcise tal for beskæftigelsen i aftagersektoren, da der er få og ofte modstridende kilder til dataindsamling.
(803)
Som svar på den endelige fremlæggelse af oplysninger påstod visse parter, at Kommissionens analyse ikke oplyste, at tabet af arbejdspladser efter 2011 som følge af nedgangen i antallet af installationer af solcelleanlæg blot vil blive større ved indførelsen af tolden. Det blev påstået, at sådanne jobtab, navnlig i aftagerleddet, er tæt knyttet til det forhold, at installatører af solcelleanlæg er afhængige af solcelleanlæg. AFASE kritiserede desuden Kommissionen for ikke på korrekt vis at have taget hensyn til den undersøgelse, der var gennemført blandt AFASE's medlemmer og en tilsvarende undersøgelse var indgivet af en britisk solenergibrancheforening, som angiveligt viste en sådan afhængighed.
(804)
For så vidt angår de påståede manglende oplysninger fra Kommissionen om toldens indvirkning på beskæftigelsen, henvises der til betragtning 799 og 800, hvor påstandene vedrørende foranstaltningernes indvirkning på beskæftigelsen inden for solcellesektoren er behandlet, og hvor det erkendes, at arbejdspladserne i aftagersektoren kan påvirkes på kort sigt af foranstaltningerne.
(805)
Som svar på den endelige fremlæggelse af oplysninger blev identiteten på de virksomheder, der har deltaget i den undersøgelse, der er foretaget af AFASE og den britiske solenergibrancheforening, oplyst. Undersøgelserne var imidlertid mangelfulde, da f.eks. visse besvarelser var ufuldstændige. Analysen af undersøgelserne viste følgende. Vedrørende AFASE's undersøgelse skal det bemærkes, at hovedparten af de 50 installatører, der deltog i undersøgelsen, erklærede, at de udelukkende var aktive på markedet for solenergi. 15 ud af 50 installatører erklærede, at de også var aktive inden for andre aktiviteter såsom vvs, elinstallationer og vindenergi i et vist omfang. I den britiske undersøgelse havde 21 ud af 31 britiske virksomheder, som deltog i undersøgelsen, også andre aktiviteter end solenergi. Dette resultat viser, at med hensyn til næsten halvdelen af projektlederne og installatørerne er undersøgelsesresultaterne i betragtning 247 i forordningen om midlertidig antidumpingtold vedrørende evnen til at udføre andre aktiviteter såsom elinstallationer og vvs-installationer og anlæg på basis af andre grønne energikilder korrekte. Det erkendes imidlertid, at denne mulighed kan forekomme i mindre grad end antaget i forordningen om midlertidig antidumpingtold. Toldens afhjælpende virkninger på beskæftigelsen kan derfor være mindre omfattende end først antaget. Dernæst har nogle af virksomhederne i AFASE's og den britiske solenergibrancheforenings undersøgelse anvendt varer produceret i Unionen, og visse virksomheder planlægger at købe ikke-kinesiske varer som følge af foranstaltningerne for at undgå en prisstigning.
Deres afhængighed af de kinesiske varer og foranstaltningernes indvirkning forventes således at blive reduceret, da de kan få adgang til varer produceret i Unionen. Desuden gav estimationen over foranstaltningernes indvirkning på de pågældende virksomheders aktiviteter ikke mulighed for endelige konklusioner, da vurderingerne var meget forskelligartede. Visse virksomheder var endda ikke i stand til at vurdere indvirkningen. Derudover varierede svarene på spørgsmålet om antallet af solcelleprojekter, der risikerer at blive annulleret, hvis der indføres told, også mellem »ikke mange« og »alle projekter« i den britiske undersøgelse. Visse virksomheder var ude af stand til at foretage et skøn. Endelig omfattede ingen af de to undersøgelser spørgsmålet om fortjenesten hos de virksomheder, der blev interviewet, hvilket er vigtigt for vurderingen af den mulige overvæltning af en eventuel prisstigning som følge af tolden.
(806)
En række parter påstod, at installatører ikke ubesværet kan ændre deres aktiviteter eller skifte til andre former for grøn energi på grund af de meget forskellige teknologier og knowhow. Hvis tolden indføres, vil de således være nødt til at indstille deres aktiviteter. Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger blev denne påstand gentaget af en interesseret part, som påstod, at installatører har investeret betragtelige ressourcer i solcellespecialisering, en meget specifik uddannelse, hvilket skulle vise, at deres primære fokus er på solcellesektoren, og at de ikke ville være i stand til nemt at skifte til andre aktiviteter.
(807)
Dette argument blev ikke tilstrækkeligt dokumenteret, og det blev ikke godtgjort, hvilken præcis viden en installatør får brug for at tilegne sig, og hvor vanskeligt og dyrt det er at erhverve den. Institutionerne erkender uanset ovenstående, at installatørerne har udviklet specifik knowhow om installation af solcellemoduler. Udviklingen af denne knowhow er imidlertid forholdsvis ny og er et supplement til installatørernes primære ekspertiseområde nemlig elektriske installationer og vvs. Denne knowhow blev desuden udviklet som reaktion på en urimelig handelspraksis, nemlig den massive tilstedeværelse af subsidieret import fra Kina. Uafhængigt af de specialiserede kvalifikationer hos installatørernes arbejdstagere skal argumentet behandles parallelt med den analyse, der blev foretaget i betragtning 792-800 om beskæftigelsessituationen i aftagersektoren, som på kort sigt kan blive påvirket negativt, men som takket være bæredygtig handel vil føre til en stigning i beskæftigelsen hos installatørerne på mellemlang til lang sigt. Påstanden blev derfor afvist.
(808)
En række parter anfægtede aftagervirksomhedernes evne til at absorbere selv en del af den mulige prisstigning. Dette argument blev ikke tilstrækkeligt dokumenteret, hvilket forhindrede en vurdering af, i hvilket omfang denne påstand var rigtig. Rentabiliteten hos de samarbejdsvillige aftagervirksomheder, som var direkte knyttet til den pågældende vare, blev vurderet til 11 % i gennemsnit, hvilket giver de pågældende virksomheder mulighed for at absorbere i hvert fald en del af en eventuel prisstigning. I denne forbindelse skal det erindres, at den samlede prisudvikling er faldende.
(809)
Som svar på den endelige fremlæggelse af oplysninger gentog visse parter deres påstand om, at der er alvorlig risiko for faldende efterspørgsel efter solenergiprodukter i Unionen som følge foranstaltningerne, hvilket ifølge disse parter taler imod foranstaltningerne. En part fremførte det argument, at solenergi i øjeblikket har en høj efterspørgselspriselasticitet, og selv en begrænset stigning i prisen for solenergiprodukter vil resultere i et alvorligt fald i efterspørgslen. Denne part skønnede, at en udligningstold i størrelsesordenen 30 % kan medføre et yderligere fald på 8 GW, mens en told på 50 % vil få efterspørgslen til at falde med 10 GW. Ligeledes henviste AFASE til en undersøgelse foretaget af en markedsanalytiker, som også forudser en faldende efterspørgsel på op til 2GW i 2013 som følge af en told på 50 %, hvilket er en nedgang i meget mindre omfang.
(810)
Selv om parterne i løbet af undersøgelsen fremsatte forskellige scenarier for den faldende efterspørgsel ud over dem, der er nævnt ovenfor, indeholder de ikke sammenlignelige resultater. Selv om det ikke kan udelukkes, at tolden kan føre til et fald i efterspørgslen efter solcelleanlæg, er det vanskeligt at kvantificere sådanne virkninger i betragtning af de forskellige elementer, der påvirker solcelleanlæggenes tiltrækningskraft i Unionen. Selv hvis et sådant fald skulle finde sted på kort, mellemlang og lang sigt forventes fordelene af redelige handelsvilkår desuden at opveje de kortsigtede negative virkninger. Endelig har AFASE selv erkendt, at vurderingen af den direkte sammenhæng mellem efterspørgslen og tolden først vil foreligge, når tolden er indført. Derfor blev dette argument afvist.
(811)
Som nævnt i betragtning 784 indkom der seks spørgeskemabesvarelser fra tjenesteydere i solcellesektoren (logistik, transport, public relations osv.), altså erhvervsdrivende, hvis aktiviteter ikke er direkte knyttet til den undersøgte vare. Disse besvarelser indeholdt indikationer af den relative betydning af solenergitilknyttede aktiviteter i forhold til den samlede aktivitet hos de pågældende samarbejdsvillige virksomheder. På trods af visse mangler i besvarelserne kan det ud fra oplysningerne i spørgeskemaerne antages, at disse virksomheders solenergitilknyttede aktiviteter er marginale i forhold til deres samlede aktivitet. Aktiviteter i relation til solenergi udgjorde i gennemsnit faktisk kun ca. 5 % af den samlede omsætning, og ca. 8 % af den samlede beskæftigelse. Hvad angår rentabiliteten, var den i gennemsnit på ca. 7 %. Det bemærkes imidlertid, at data vedrørende rentabiliteten ikke var fyldestgørende, da ikke alle operatører indberettede oplysninger herom. Det konkluderedes derfor, at eventuelle virkninger af foranstaltningerne for den økonomiske situation hos tjenesteydere i solcellesektoren sandsynligvis ikke vil være væsentlige.
(812)
Ud fra ovenstående konkluderes det, at foranstaltningernes indvirkning på aftagervirksomhederne i et begrænset omfang vil være negativ på kort sigt i betragtning af det større fald i antallet af installationer, end der ville forekomme i et kontrafaktisk scenario uden told som forudset af en række større forskningscentre og i det omfang, at tolden ikke kan absorberes af aftagervirksomhederne. Til trods for det mulige fald i efterspørgslen efter solcelleanlæg vil installatørerne sandsynligvis være i stand til at udføre andre aktiviteter, uanset om de er relateret til andre grønne energikilder eller installatørernes primære aktivitetsområde, jf. ovenfor. Det konkluderedes ud fra de foreliggende data, at eventuelle virkninger af foranstaltningerne for den økonomiske situation hos tjenesteydere i solcellesektoren sandsynligvis ikke vil være væsentlige.
6.6. Slutbrugernes (forbrugernes) interesser
(813)
Der indkom ikke bemærkninger fra parter, som repræsenterer slutbrugernes interesser, f.eks. forbrugersammenslutninger. I den foreliggende sag findes der to typer slutbrugere: forbrugere (husholdninger) og andre slutbrugere (f.eks. institutioner, andre investorer). Undersøgelsen viste, at kun ca. en fjerdedel af de eksisterende solcelleanlæg i Unionen (såkaldte roof-top-anlæg, mindre anlæg) blev bestilt af forbrugere. De øvrige anlæg (meget større anlæg på jorden til industrier og virksomheder) blev bestilt af de øvrige slutbrugere.
(814)
En række parter påstod, at forbrugerne vil blive påvirket af en stigning i prisen på solcellemoduler, hvis det indføres foranstaltninger. Som et resultat af tolden kan det forventes, at priserne på solcellemoduler vil stige en del på EU-markedet, men det er samtidig sandsynligt, at forbrugerne og andre slutbrugere kun i begrænset omfang vil blive påvirket, da undersøgelsen viste, at prisen på et modul udgør indtil 50 % af de samlede omkostninger til et solcelleanlæg. På grundlag af projektudviklernes og installatørernes fortjenstmargener kan det med rimelighed antages, at en stigning i prisen på moduler for forbrugeren i hvert fald delvis vil blive absorberet og dermed afbødet. På grundlag af de foreliggende beviser konkluderes det, at foranstaltningerne med den foreslåede toldsats i hvert fald delvis vil blive absorberet af forsyningskæden og derfor ikke nødvendigvis vil resultere i højere priser for forbrugerne på detailniveau.
(815)
Det skal endvidere bemærkes, at hvis der ikke indføres told, vil EU-erhvervsgrenens sandsynlige ophør efterlade forbrugerne med kun et valg for så vidt angår leverandører af moduler i fremtiden. I dette scenario vil de kinesiske eksporterende producenter være i en position, hvor de kan styrke deres allerede meget stærke stilling på markedet, og det kunne samtidig resultere i højere priser på kort til mellemlang sigt på bekostning af forbrugerne/slutbrugerne. Prisstigningen vil sandsynligvis under alle omstændigheder finde sted, idet den kinesiske produktion, jf. ovenfor, er tabsgivende.
(816)
Enkelte parter hævdede, at tolden vil få prisen for den undersøgte vare til at stige. Følgelig vil der være en nedgang i efterspørgslen efter solcelleanlæg, da de vil blive for dyre for forbrugerne og ikke tilstrækkeligt attraktive for andre investorer.
(817)
Den generelle pristendens er, jf. betragtning 752, faldende, hvilket er bekræftet af adskillige offentlige kilder, selv om der kan forekomme en midlertidig forhøjelse af priserne som et resultat af indførelsen af foranstaltninger. Denne påstand afvises derfor. Selv om det er vanskeligt at kvantificere den nøjagtige mulige prisstigning som følge af foranstaltningerne og en deraf følgende eventuel nedgang i efterspørgslen, mindes der om flere elementer. For det første udgør den undersøgte vare op til 50 % af de samlede omkostninger ved et solcelleanlæg, og tolden kan derfor i hvert fald delvis kan absorberes. For det andet vil EU-erhvervsgrenens konkurrence med de producenter fra tredjelande, der allerede er til stede på EU-markedet, sandsynligvis holde priserne nede. Samtidig burde EU-erhvervsgrenen være i stand til at opnå bedre finansielle resultater gennem stordriftsfordele som følge af en bedre udnyttelse af produktionsanlæggene og reducerede produktionsomkostninger. For det tredje afhænger efterspørgslen efter solcelleanlæg ikke alene af priserne på den undersøgte vare, men også af de faste afregningspriser. Med den i øjeblikket lave efterspørgsel i forhold til 2011 og UP, forventes det, at de faste afregningspriser ikke falder så hurtigt som i den betragtede periode, hvilket giver mulighed for løbende investeringer i solenergiprojekter. Påstanden blev derfor afvist.
(818)
Som svar på den endelige fremlæggelse af oplysninger anfægtede en part ovennævnte ræsonnement. Parten hævdede, at den nedadgående prisudvikling ikke kan opretholdes efter indførelsen af foranstaltningerne. Parten mindede om, at foranstaltningerne udgør en meget betydelig omkostningsstigning, der ikke fuldt ud kan opvejes af omkostningsbesparelser og/eller import fra tredjelande. Det blev desuden anført, at EU-erhvervsgrenen ikke vil være i stand til at foretage nye investeringer i fabrikker og maskineri, og at aftagervirksomhederne kan absorbere en smule, hvis deres fortjeneste er 11 %. Endelig er der ingen beviser, der tyder på, at de faste afregningspriser kunne kompensere for prisstigningen.
(819)
Der mindes om, at det i modsætning til denne påstand ikke forventes, at den prisstigning, der følger af foranstaltningerne, kan blive opvejet fuldt ud, men snarere at en midlertidig stigning i priserne som følge af foranstaltningerne er mulig (se betragtning 247 i forordningen om midlertidig antidumpingtold). En sådan prisstigning kan ganske rigtigt være resultatet af forskellene i prisniveauer mellem de kinesiske subsidierede priser og de ikke-kinesiske varer. På baggrund af de oplysninger, der blev indsamlet under undersøgelsen, kan det imidlertid påstås, at en eventuel prisstigning delvis kan absorberes af en række faktorer i betragtning af overskuddet i aftagersektoren på 11 %. For så vidt angår påstanden om, at der ikke er nogen beviser, der tyder på, at de faste afregningspriser kunne kompensere for prisstigninger, er det endelig rimeligt at antage, at de faste afregningspriser vil blive justeret med tiden i tråd med udviklingen i priserne for projekter.
(820)
En part hævdede, at siden marts 2013 er priserne på moduler steget med 20 % i Unionen, og at der siden 2013 har været en alvorlig forsyningsmangel. Påstanden blev ikke underbygget med dokumentation, og offentlige informationskilder bekræfter derimod en relativ stabilitet i priserne i andet kvartal af 2013. Selv hvis oplysningerne var korrekte, ville de kun afspejle det forhold, at man som følge af registreringen af importen havde kalkuleret med risikoen for en udligningstold. Påstanden blev derfor afvist.
(821)
En anden part hævdede, at solenergiprojekter ikke ville generere et afkast for en investor, hvis faldet i de faste afregningspriser ikke er afstemt med faldende projektomkostninger, herunder prisen på moduler, da de udgør en betydelig del af omkostningerne i et givet projekt. Det blev derfor påstået, at tolden vil bringe levedygtigheden i fare for et stort antal solenergiprojekter, da den forhøjer prisen.
(822)
Som nævnt i betragtning 752 synes den generelle tendens i priserne på den undersøgte vare at være faldende. Endvidere er betydningen af faste afregningspriser på markedet faldende, idet der sandsynligvis vil kunne opnås netparitet i flere regioner. Af disse grunde blev påstanden om, at priserne for solcellemoduler kan have en negativ indvirkning på solenergiprojekter, herunder spørgsmålet om deres levedygtighed, afvist.
(823)
En interesseret part fremlagde en intern model til at bevise, at levedygtigheden af mange solenergiprojekter ville blive bragt i fare, hvis der indføres told.
(824)
Denne model gjorde det ikke muligt at beregne, i hvilket omfang solcelleanlæggenes tiltrækningskraft (f.eks. investeringsafkast) vil falde i tilfælde af højere priser på den undersøgte vare. Antagelsen om, at en eventuel told fuldt ud kan væltes over på slutbrugerne eller forbrugere, som er anvendt i den nævnte model, er ikke desto mindre usandsynlig i betragtning af de eksisterende indtjeningsmarginer hos aftagervirksomhederne. Desuden er en investeringsbeslutning ikke blot baseret på prisen på moduler, men afhænger også af mange andre faktorer, herunder bl.a. eksistensen af generelt gunstige rammer for solcelleanlæg i et givent land, hhv. støttens niveau og elektricitetsudgifterne (for netparitet). Denne påstand må derfor afvises.
(825)
På baggrund af ovenstående konkluderes det, at indførelsen af foranstaltninger som helhed vil få begrænsede virkninger for forbrugere og andre slutbrugere. Og i den forbindelse er der ikke taget hensyn til de nationale støtteordninger, der har til formål at fremme efterspørgslen efter solcelleanlæg. Hvis de nationale støtteordninger tilpasses de højere priser på solcellepaneler (med højere faste afregningspriser), vil virkningen for forbrugerne blive ubetydelig.
6.7. Andre påstande
(826)
Visse parter påstod, at EU-erhvervsgrenen ikke er i stand til at forsyne EU-markedet med de nødvendige mængder, og at der derfor vil være en alvorlig risiko for forsyningsknaphed i Unionen, hvis der indføres udligningstold, hvilket kan føre til en yderligere stigning i prisen på den pågældende vare.
(827)
Undersøgelsen konkluderede, at denne påstand var ubegrundet. EU-erhvervsgrenen har underudnyttet sin produktionskapacitet siden 2009. I UP havde erhvervsgrenen en kapacitetsudnyttelse for moduler på 41 % med en ekstra uudnyttet kapacitet på ca. 5,7 GW; EU-erhvervsgrenens kapacitetsudnyttelse for celler var på 63 % med en ekstra uudnyttet kapacitet på ca. 1,2 GW. Ved hjælp af den uudnyttede kapacitet vil EU-erhvervsgrenen derfor være i stand til at konkurrere om en større del af markedet på kort sigt. På mellemlang sigt kan det derfor med rimelighed antages, at EU-erhvervsgrenen vil udvide sin produktionskapacitet for at opnå bedre stordriftsfordele og kunne sænke sine priser yderligere. Derudover findes der andre leverandører på verdensplan, som også er til stede på EU-markedet og vil kunne konkurrere på markedet, hvis der sker et fald i importen fra Kina. Undersøgelsen viste, at der findes en uudnyttet kapacitet uden for Unionen i andre lande end Kina, som i UP var på 5,6 GW for moduler og 6 GW for celler. Det konkluderes derfor, at EU-producenternes og tredjelandsproducenternes samlede uudnyttede kapacitet uden for Unionen er tilstrækkelig til på kort sigt at supplere det mulige fald i importen fra Kina på grundlag af efterspørgslen efter solcelleanlæg i EU ifølge de prognoser for 2013 (mellem 9,8 GW og 16,5 GW) og 2014 (9 GW og 17,1 GW), som er udarbejdet af større forskningscentre som f.eks. EPIA.
(828)
Selv om der blev foretaget en mere konservativ antagelse om Unionens produktionskapacitet (jf. betragtning 545), vil Unionens og tredjelandenes uudnyttede kapacitet tilsammen ikke være tilstrækkeligt til på kort sigt at supplere den potentielle nedgang i den kinesiske import. På mellemlang sigt kan det derfor med rimelighed antages, at EU-erhvervsgrenen vil udvide sin produktionskapacitet for at opnå stordriftsfordele, hvilket vil give mulighed for at sænke priserne yderligere. Derfor blev dette argument afvist.
(829)
Visse parter påstod desuden, at indførelsen af en told på den pågældende vare vil skade udviklingen af solcellemarkedet i Europa og dermed målene i 2020-dagsordenen vedrørende vedvarende energikilder, og der vil ikke kunne opnås en nedbringelse af EU's drivhusgasemissioner.
(830)
Først og fremmest afhænger 2020-målene ikke udelukkende af solenergi. Andre grønne energikilder er lige så vigtige, f.eks.: vind, biomasse, vand. Da der ikke er fastsat en særlig procentsats for solenergi i 2020-målene, kan et let fald i antallet af solcelleanlæg ikke forventes at øge de samlede omkostninger til 2020-dagsordenen. Desuden er prisen på solpaneler kun en af mange faktorer, som er afgørende for udviklingen i solcellesektoren i Unionen. Følgende elementer er også vigtige: Favorable retlige og økonomiske rammer på EU-niveau og nationalt niveau, bedre adgang til finansiering af vedvarende energiprojekter og investering i FoU. Hvad angår finansiering af investeringer i solenergi, vil indførelsen af antidumpingtolden forbedre EU-erhvervsgrenens situation og situationen i solcellesektoren som helhed. Det vil således sandsynligvis også give EU-erhvervsgrenen og investorer i solcellesektoren bedre adgang til kapital. Endelig erindres det, at målet med en told ikke er at fjerne den kinesiske import, men at genskabe redelige konkurrencevilkår. Hvis prisen på den pågældende vare stiger, kan man ud fra oplysningerne om fortjenesten på aftagermarkedet antage, at prisstigningen til dels vil blive absorberet af aftagervirksomhederne. Prisen på moduler vil derfor ikke stige væsentligt for slutbrugerne/forbrugerne, og efterspørgslen efter solcelleanlæg vil holde sig inden for prognosens rammer.
(831)
På baggrund af ovenstående konkluderes det, at indførelsen af foranstaltninger som helhed ikke vil få nogen væsentlige negative virkninger for andre EU-politikker.
6.8. Konklusion vedrørende Unionens interesser
(832)
De overordnede positive virkninger for EU-erhvervsgrenen opvejer de sandsynlige negative virkninger for andre virksomheder på solcellemarkedet, herunder slutbrugerne (forbrugerne).
(833)
I lyset af ovenstående blev det ud fra de foreliggende oplysninger om Unionens interesser konkluderet, at der ikke er tvingende grunde til ikke at indføre foranstaltninger over for importen af den pågældende vare med oprindelse i Kina.
7. ENDELIGE UDLIGNINGSFORANSTALTNINGER
(834)
I betragtning af konklusionerne om subsidiering, deraf følgende skade, årsagssammenhæng og Unionens interesser bør der indføres endelige udligningsforanstaltninger for at hindre, at den subsidierede import forårsager yderligere skade for EU-erhvervsgrenen.
7.1. Skadestærskel
(835)
For at fastsætte omfanget af disse foranstaltninger blev de konstaterede subsidiemargener taget i betragtning såvel som den told, der kræves for at udligne den skade, som EU-producenterne har lidt, uden at overstige de konstaterede subsidiemargener.
(836)
Ved beregningen af den told, som er nødvendig for at afhjælpe virkningerne af den skadevoldende subsidiering, blev det fastslået, at enhver foranstaltning bør give EU-erhvervsgrenen mulighed for at dække sine produktionsomkostninger og opnå en fortjeneste før skat på salget af samme vare i Unionen, som det med rimelighed kan forventes for erhvervsgrenen under normale konkurrencevilkår, dvs. en situation uden subsidieret import. I overensstemmelse med Rettens retspraksis er denne fortjenstmargen den margen, der blev opnået i begyndelsen af den betragtede periode, dvs. før stigningen i den subsidierede import. Derfor blev målfortjenesten fastsat til 8 % på grundlag af den vejede gennemsnitlige fortjeneste, som EU-erhvervsgrenen opnåede i 2009 og 2010 for moduler og celler, da den var rentabel.
(837)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger påstod EU-erhvervsgrenen, at fortjenesten for 2010 bør anvendes som den fortjeneste, som EU-erhvervsgrenen med rimelighed kunne opnå uden subsidieret import, snarere end den gennemsnitlige fortjenstmargen for 2009 og 2010. Det blev i den forbindelse påstået, at fortjenesten i 2009 var utilstrækkelig, og omstændighederne i de to år var klart forskellige navnlig på baggrund af udviklingen i forbruget i 2010, som mindskede virkningen af subsidieringen i det pågældende år. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at det ikke er relevant, om EU-erhvervsgrenens gennemsnitlige fortjenstmargen var »utilstrækkelig« i forbindelse med fastlæggelsen af skadestærsklen. Skadestærsklen bør baseres på den fortjeneste, som med rimelighed kan opnås uden subsidieret import. Det er de undersøgende myndigheders praksis at anse dette niveau for nået i begyndelsen af den betragtede periode. Da EU-erhvervsgrenen led tab i forbindelse med salget af celler i begyndelsen af den betragtede periode i 2009, blev denne metode fundet uegnet, og det forekom mere pålideligt at basere fastsættelsen af skadestærsklen på den gennemsnitlige fortjenstmargen for det første og det andet år i den betragtede periode. I den forbindelse blev der også taget hensyn til, at det er irrelevant, om forholdene er forskellige i de to år.
(838)
En anden part gentog, at der bør fastsættes forskellige fortjenstmål for moduler og celler, da fortjenesten af disse varetyper udviste forskellige tendenser i den betragtede periode. Selv om indikatorerne blev anført særskilt for hver varetype, vedrører konklusionerne for hver indikator den undersøgte vare som helhed. Det skal desuden erindres, at moduler og celler er en enkelt vare, og subsidie- og skadesmargenerne blev derfor fastlagt på dette grundlag.
(839)
På dette grundlag blev der beregnet en ikke-skadevoldende pris for EU-erhvervsgrenen på samme vare. Den ikke-skadevoldende pris blev fastsat ved at lægge ovennævnte fortjenstmargen på 8 % til produktionsomkostningerne i UP for EU-producenterne i stikprøven.
(840)
Den nødvendige prisstigning blev derefter beregnet på grundlag af en sammenligning af de samarbejdsvillige kinesiske eksporterende producenters vejede gennemsnitlige importpris, som blev fastlagt i forbindelse med underbudsberegningen, evt. justeret for importomkostninger og told, og de stikprøveudvalgte EU-producenters vejede gennemsnitlige ikke-skadevoldende pris for den samme vare ved salg på EU-markedet i UP. Eventuelle forskelle efter denne sammenligning blev derefter udtrykt i procent af den vejede gennemsnitlige cif-importværdi.
(841)
En part påstod, at de stikprøveudvalgte EU-producenters salg fokuserede på den dyre ende af markedet, såsom beboelsesejendomme/sektoren for erhvervsdrivende, for hvilke der gjaldt højere faste afregningspriser, og foreslog, at EU-erhvervsgrenens salgspriser derfor burde justeres i overensstemmelse hermed. Det skal bemærkes, at denne påstand ikke bør være afgørende for beregningen af skadesmargenen, eftersom undersøgelsen viste, at EU-producenterne ikke var rentable.
7.2. Endelige foranstaltninger
(842)
På baggrund af ovenstående bør der i overensstemmelse med grundforordningens artikel 15 indføres en endelig udligningstold på importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler) med oprindelse i eller afsendt fra Kina svarende til enten subsidiemargenen eller skadestærsklen, afhængigt af hvad der er lavest, i henhold til reglen om den lavest mulige told. I det foreliggende tilfælde bør toldsatsen derfor fastsættes på samme niveau som den konstaterede subsidiemargen.
(843)
I betragtning af den høje samarbejdsgrad blandt kinesiske eksporterende producenter blev tolden for »alle andre virksomheder« fastsat til den højeste told, der skulle pålægges de virksomheder, der indgik i stikprøven eller havde samarbejdet i forbindelse med undersøgelsen. Tolden for »alle andre virksomheder« pålægges de virksomheder, som ikke samarbejdede i undersøgelsen.
(844)
For de samarbejdsvillige ikke-stikprøveudvalgte kinesiske virksomheder i bilaget fastsættes den endelige told til det vejede gennemsnit af satserne for de stikprøveudvalgte virksomheder.
(845)
I det foreliggende tilfælde bør toldsatsen derfor fastsættes på samme niveau som den konstaterede subsidiemargen.
Virksomhedens navn
Subsidie-margen
Skades-margen
Udligningstold
Wuxi Suntech Power Co. Ltd.
Suntech Power Co. Ltd.
Wuxi Sunshine Power Co. Ltd.
Luoyang Suntech Power Co. Ltd.
Zhenjiang Ren De New Energy Science Technology Co. Ltd.
Zhenjiang Rietech New Energy Science Technology Co. Ltd.
4,9 %
46,3 %
4,9 %
Yingli Energy (China) Co. Ltd.
Baoding Tianwei Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Hainan Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Hengshui Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Tianjin Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Lixian Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Baoding Jiasheng Photovoltaic Technology Co. Ltd.
Beijing Tianneng Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Yingli Energy (Beijing) Co. Ltd.
6,3 %
41,8 %
6,3 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd.
Trina Solar (Changzhou) Science & Technology Co. Ltd.
Changzhou Youze Technology Co. Ltd.
Trina Solar Energy (Shanghai) Co. Ltd.
Yancheng Trina Solar Energy Technology Co. Ltd.
3,5 %
48,2 %
3,5 %
JingAo Solar Co. Ltd.
Shanghai JA Solar Technology Co. Ltd.
JA Solar Technology Yangzhou Co. Ltd.
Hefei JA Solar Technology Co. Ltd.
Shanghai JA Solar PV Technology Co. Ltd.
5,0 %
56,5 %
5,0 %
Jiangxi LDK Solar Hi-Tech Co. Ltd.
LDK Solar Hi-Tech (Nanchang) Co. Ltd.
LDK Solar Hi-Tech (Suzhou) Co. Ltd.
11,5 %
58,2 %
11,5 %
LDK Solar Hi-Tech (Hefei) Co. Ltd.
11,5 %
58,2 %
11,5 %
Delsolar (Wujiang) Co. Ltd.
Under bagatel-grænsen
64,9 %
0,0 %
Renesola Jiangsu Ltd.
Renesola Zhejiang Ltd.
4,6 %
80,1 %
4,6 %
Jinko Solar Co. Ltd.
Jinko Solar Import and Export Co. Ltd.
ZHEJIANG JINKO SOLAR CO. LTD.
ZHEJIANG JINKO SOLAR TRADING CO. LTD.
6,5 %
60,1 %
6,5 %
Virksomheder anført i bilaget
6,4 %
51,1 %
6,4 %
Alle andre virksomheder
11,5 %
80,1 %
11,5 %
(846)
Ovenstående endelige udligningsforanstaltninger er indført i form af værditold.
(847)
De individuelle udligningstoldsatser for virksomheder i denne forordning er fastlagt på grundlag af resultaterne af denne undersøgelse. De afspejler derfor den situation, der i forbindelse med undersøgelsen blev konstateret for disse virksomheder. Disse toldsatser finder (i modsætning til den landsdækkende told for »alle andre virksomheder«) udelukkende anvendelse på importen af varer med oprindelse i det pågældende land og fremstillet af virksomhederne og således af de nævnte specifikke retlige enheder. Importerede varer, der er fremstillet af andre virksomheder, som ikke udtrykkeligt er nævnt i artikel 1 med navn og adresse, herunder enheder, som er forretningsmæssigt forbundet med de udtrykkeligt nævnte, kan ikke drage fordel af disse satser, men er underlagt tolden for »alle andre virksomheder«.
(848)
Alle anmodninger om anvendelse af en individuel udligningstoldsats for virksomheder (f.eks. efter ændring af den pågældende enheds navn eller oprettelse af nye produktions- eller salgsenheder) bør omgående indgives til Kommissionen (103) med alle relevante oplysninger, især om ændringer i virksomhedens aktiviteter med hensyn til produktion, hjemmemarkeds- og eksportsalg i tilknytning til f.eks. den pågældende navneændring eller den pågældende ændring i produktions- og salgsenheder. Forordningen vil i givet fald blive ændret i overensstemmelse hermed gennem en ajourføring af listen over virksomheder, der er omfattet af individuelle toldsatser.
(849)
For at sikre en korrekt håndhævelse af udligningstolden bør resttolden ikke blot anvendes på de ikke samarbejdsvillige eksporterende producenter, men også på de producenter, der ikke eksporterede til Unionen i undersøgelsesperioden.
(850)
Der indføres foranstaltninger for at give EU-producenterne mulighed for at genrejse sig efter subsidieringens skadevoldende virkninger. Skulle der i starten ikke være balance mellem de potentielle fordele for EU-producenterne og omkostningerne for forbrugerne i Fællesskabet og de andre EU-erhvervsdrivende, opvejes den manglende balance ved en forøgelse og/eller genoptagelse af EU-produktionen. Men den forventede produktionsforøgelse i Unionen vil imidlertid ikke nødvendigvis være i overensstemmelse med markedsudviklingen på dette meget ustabile marked. EU-forbruget af moduler steg med 264 % mellem 2009 og 2011, hvorefter det faldt med 43 procentpoint i løbet af de seks måneder mellem 2011 og UP. Volatiliteten er endnu mere markant, når man ser på perioden 2006-2011, hvor EU-forbruget af moduler steg fra mindre end 1 GW til næsten 20 GW, dvs. en stigning på ca. 2 000 % på blot fem år. Disse udsving forventes at fortsætte, og prognoser fra erhvervssammenslutninger viser forskelle på 100 % og derover mellem de forskellige scenarier, selv på mellemlang sigt i 2014-2015.
(851)
Af disse årsager anses det for hensigtsmæssigt under sådanne usædvanlige omstændigheder at begrænse foranstaltningernes varighed til en periode på kun to år.
(852)
Denne periode burde være lang nok til, at EU-producenterne kan øge og/eller genoptage deres produktion, uden at de samtidig bringer andre økonomiske aktører i Unionen i vanskeligheder. En toårig periode anses for at være den mest hensigtsmæssige til en analyse af, om indførelsen af foranstaltninger rent faktisk fik EU-produktionen til at stige og derved opvejede de negative virkninger for andre økonomiske aktører.
(853)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger fremførte en EU-producent, at den begrænsede varighed på 2 år er for kort til at overvinde følgerne af den påførte skade. Det blev desuden fremført, at en varighed på 2 år ikke ville give EU-producenterne mulighed for at udarbejde forretningsplaner for det nuværende og de kommende regnskabsår. I denne forbindelse bemærkes det, at foranstaltningernes varighed indtil december 2015 burde være tilstrækkeligt for EU-producenterne til at udarbejde forretningsplaner frem til 2015.
(854)
EU-producenten bestred desuden ikke årsagerne til den begrænsede varighed på to år, navnlig markedets volatilitet. Producenten satte endda selv udtrykkeligt pris på en revision, i fald foranstaltningerne skal ændres på grund af ændrede markedsforhold. Da der er stor sandsynlighed for en ændring i markedsvilkårene på to år på dette meget ustabile marked, anses det for hensigtsmæssigt at begrænse foranstaltningerne til to år fra starten.
(855)
Efter den endelige fremlæggelse af oplysninger hævdede klageren, at to år er utilstrækkeligt til at investere i produktion, med henvisning til betragtning 852. På grund af den betydelige uudnyttede kapacitet i EU-erhvervsgrenen kan der foretages en stigning i produktionen gennem en bedre udnyttelse af den eksisterende produktionskapacitet, hvilket bør kunne lade sig gøre uden væsentlige yderligere investeringer.
(856)
Klageren hævdede endvidere, at indførelsen af en endelig udligningstold i en periode på to år er utilstrækkeligt for EU-erhvervsgrenen til at genrejse sig efter de skadevoldende virkninger af tidligere subsidiering. Indførelsen af udligningstold kan imidlertid ikke ske alene i EU-erhvervsgrenens interesse; der er behov for at afveje de potentielle fordele for producenter i EU og omkostningerne for andre økonomiske aktører i Unionen. På dette grundlag opretholdes beslutningen om at begrænse foranstaltningerne til to år.
(857)
Alle parter blev underrettet om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det var hensigten at anbefale indførelsen af en endelig udligningstold på importen af fotovoltaiske moduler eller paneler af krystallinsk silicium og celler af den type, der benyttes i fotovoltaiske moduler eller paneler af krystallinsk silicium, med oprindelse i eller afsendt fra Kina (den endelige fremlæggelse). Alle parterne fik en frist til at fremsætte bemærkninger i forbindelse med den endelige fremlæggelse af oplysninger.
(858)
De interesserede parters mundtlige og skriftlige bemærkninger blev overvejet og, hvor det var relevant, taget i betragtning.
7.3. Registrering og tilbagevirkende kraft
(859)
Som nævnt i betragtning 7 vedtog Kommissionen den 1. marts 2013 forordning (EU) nr. 182/2013 om registrering af importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler og wafere) med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina pr. 6. marts 2013.
(860)
Registreringen af importen med henblik på beskyttelse mod dumpingimport blev afsluttet den 6. juni 2013 med vedtagelsen af forordningen om midlertidig antidumpingtold. Hvad angår denne antisubsidieundersøgelse og ud fra ovenstående konklusioner bør registreringen af importen med henblik på antisubsidieundersøgelsen, jf. grundforordningens artikel 24, stk. 5, ophøre.
(861)
Hvad angår en mulig anvendelse af udligningsforanstaltningerne med tilbagevirkende kraft, foretages der en vurdering ud fra kriterierne i grundforordningens artikel 16, stk. 4. Der kan i henhold til denne artikel opkræves endelig udligningstold på varer, der er overgået til fri omsætning højst 90 dage før den dato, på hvilken anvendelsen af midlertidige foranstaltninger trådte i kraft, men ikke tidligere end iværksættelsen af undersøgelsen.
(862)
I det foreliggende tilfælde blev der ikke vedtaget midlertidige udligningsforanstaltninger. Det besluttes derfor, at den endelige udligningstold ikke opkræves med tilbagevirkende kraft.
8. FORANSTALTNINGERNES FORM
(863)
Efter vedtagelsen af de midlertidige antidumpingforanstaltninger i den parallelle antidumpingundersøgelse (104) afgav en gruppe af samarbejdsvillige eksporterende producenter, herunder deres forretningsmæssigt forbundne virksomheder i Kina og Den Europæiske Union, sammen med China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (herefter benævnt »CCCME«) et fælles pristilsagn i overensstemmelse med antidumpinggrundforordningens artikel 8, stk. 1 (105). Tilbuddet om tilsagn blev ligeledes støttet af de kinesiske myndigheder. Kommissionen gennemgik tilsagnet og godtog ved Kommissionens afgørelse 2013/423/EU (106) dette tilbud om tilsagn.
(864)
Som følge af afgørelse 2013/423/EU indsendte de eksporterende producenter sammen med CCCME en meddelelse om ændring af deres oprindelige tilbud. De anmodede om at måtte revidere tilsagnet for at tage hensyn til udelukkelsen af wafere fra varedækningen som beskrevet i betragtning 46 og 99. Desuden anmodede en række nye eksportører inden for den frist, der er fastsat i antidumpinggrundforordningens artikel 8, stk. 2, om at blive omfattet af tilsagnet.
(865)
Den samme gruppe af eksporterende producenter anmodede sammen med CCCME, inden for den frist, der er fastsat i grundforordningens artikel 13, stk. 2, (107) om, at vilkårene for det pågældende tilsagn godtages af Kommissionen også for at afhjælpe de skadevoldende virkninger af den subsidierede import. Ved gennemførelsesafgørelse 2013/707/EU, godtog Kommissionen dette tilbud for så vidt angår den endelige told -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
1. Der indføres en endelig udligningstold på importen af fotovoltaiske moduler eller paneler af krystallinsk silicium og celler af den type, der benyttes i fotovoltaiske moduler eller paneler af krystallinsk silicium (cellerne har en tykkelse ikke over 400 mikrometer (μm), i øjeblikket henhørende under KN-kode ex 3818 00 10, ex 8501 31 00, ex 8501 32 00, ex 8501 33 00, ex 8501 34 00, ex 8501 61 20, ex 8501 61 80, ex 8501 62 00, ex 8501 63 00, ex 8501 64 00 og ex 8541 40 90 (Taric-kode 3818001011, 3818001019, 8501310081, 8501310089, 8501320041, 8501320049, 8501330061, 8501330069, 8501340041, 8501340049, 8501612041, 8501612049, 8501618041, 8501618049, 8501620061, 8501620069, 8501630041, 8501630049, 8501640041, 8501640049, 8541409021, 8541409029, 8541409031 og 8541409039), med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina, medmindre der er tale om en vare i transit i henhold til artikel V i GATT.
Følgende varetyper er udelukket fra definitionen af den pågældende vare:
-
solcelleopladere, der består af mindre end seks celler, er bærbare og kan levere elektricitet til udstyr eller oplade batterier
-
fotovoltaiske tyndfilmsprodukter
-
fotovoltaiske varer af krystallinsk silicium, der er permanent integreret i elektriske apparater, som ikke bruges til elproduktion, og hvor disse elektriske apparater bruger den elektricitet, som de(n) integrerede fotovoltaiske celle(r) af krystallinsk silicium genererer
-
moduler eller paneler med en udgangsspænding på højst 50 V jævnstrøm og en effekt, som ikke overstiger 50 W udelukkende til direkte anvendelse som batteriopladere i systemer med samme spændings- og effektegenskaber.
2. Den endelige udligningstold fastsættes til følgende af nettoprisen, frit Unionens grænse, ufortoldet, for de i stk. 1 omhandlede varer fremstillet af følgende virksomheder:
Virksomhed
Told
Taric-tillægskode
Wuxi Suntech Power Co. Ltd.
Suntech Power Co. Ltd.
Wuxi Sunshine Power Co. Ltd.
Luoyang Suntech Power Co. Ltd.
Zhenjiang Ren De New Energy Science Technology Co. Ltd. Zhenjiang Rietech New Energy Science Technology Co. Ltd.
4,9 %
B796
Yingli Energy (China) Co. Ltd.
Baoding Tianwei Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Hainan Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Hengshui Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Tianjin Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Lixian Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Baoding Jiasheng Photovoltaic Technology Co. Ltd.
Beijing Tianneng Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Yingli Energy (Beijing) Co. Ltd.
6,3 %
B797
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd.
Trina Solar (Changzhou) Science & Technology Co. Ltd.
Changzhou Youze Technology Co. Ltd.
Trina Solar Energy (Shanghai) Co. Ltd.
Yancheng Trina Solar Energy Technology Co. Ltd.
3,5 %
B791
JingAo Solar Co. Ltd.
Shanghai JA Solar Technology Co. Ltd.
JA Solar Technology Yangzhou Co. Ltd.
Hefei JA Solar Technology Co. Ltd.
Shanghai JA Solar PV Technology Co. Ltd.
5,0 %
B794
Jiangxi LDK Solar Hi-Tech Co. Ltd.
LDK Solar Hi-Tech (Nanchang) Co. Ltd.
LDK Solar Hi-Tech (Suzhou) Co. Ltd.
11,5 %
B793
LDK Solar Hi-Tech (Hefei) Co. Ltd.
11,5 %
B927
Delsolar (Wujiang) Ltd.
0 %
B792
Renesola Jiangsu Ltd.
Renesola Zhejiang Ltd.
4,6 %
B921
Jinko Solar Co. Ltd.
Jinko Solar Import and Export Co. Ltd.
ZHEJIANG JINKO SOLAR CO. LTD.
ZHEJIANG JINKO SOLAR TRADING CO. LTD.
6,5 %
B845
Virksomheder anført i bilaget
6,4 %
Alle andre virksomheder
11,5 %
B999 (108)
3. De gældende bestemmelser vedrørende told finder anvendelse, medmindre andet er fastsat.
Artikel 2
1. Importerede varer, som angives til overgang til fri omsætning, og som i øjeblikket henhører under KN-kode ex 8541 40 90 (Taric-kode 8541409021, 8541409029, 8541409031 og 8541409039), og som faktureres af virksomheder, fra hvilke Kommissionen har godtaget tilsagn, og hvis navne er opført i bilaget til gennemførelsesafgørelse 2013/707/EU, undtages fra den ved artikel 1 indførte antisubsidietold, forudsat at:
a)
ovennævnte varer er fremstillet, afsendt og faktureret direkte af en virksomhed opført i bilaget til gennemførelsesafgørelse 2013/707/EU eller gennem dennes forretningsmæssigt forbundne virksomhed, som ligeledes er opført i bilaget til gennemførelsesafgørelse 2013/707/EU, enten til deres forretningsmæssigt forbundne virksomheder i Unionen, der handler som importør og fortolder varerne med henblik på fri omsætning i Unionen, eller til den første uafhængige kunde, der handler som importør og fortolder varerne med henblik på fri omsætning i Unionen,
b)
sådan import er ledsaget af en tilsagnsfaktura, der er en handelsfaktura, som indeholder mindst de oplysninger og den erklæring, der er angivet i bilag 2 til nærværende forordning,
c)
de importerede varer ledsages af et eksporttilsagnscertifikat, jf. bilag 3 til denne forordning, og
d)
de varer, der angives og forelægges toldmyndighederne, svarer nøjagtig til beskrivelsen på tilsagnsfakturaen.
2. Der opstår en toldskyld på tidspunktet for godtagelsen af angivelsen om overgang til fri omsætning:
a)
hvis det i forbindelse med de importerede varer, der er beskrevet i stk. 1, fastslås, at en eller flere af betingelserne i nævnte stykke ikke er opfyldt, eller
b)
hvis Kommissionen trækker sin godtagelse af tilsagnet tilbage i henhold til artikel 13, stk. 9, i forordning (EF) nr. 597/2009 i en forordning eller afgørelse, som henviser til særlige transaktioner, og erklærer de pågældende tilsagnsfakturaer ugyldige.
Artikel 3
De virksomheder, fra hvilke Kommissionen har godtaget tilsagn, og hvis navne er opført i bilaget til gennemførelsesafgørelse 2013/707/EU, udsteder på visse betingelser, der er fastsat i nævnte afgørelse, også en faktura for transaktioner, som ikke er fritaget for antisubsidietolden. Denne faktura skal være en handelsfaktura, som mindst indeholder de elementer, der er fastlagt i bilag 4 til denne forordning.
Artikel 4
Registreringen af importen som følge af forordning (EU) nr. 182/2013 om registrering af importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler og wafere) med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina afsluttes.
Artikel 5
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den udløber den 7. december 2015.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 2. december 2013.
PROVEDBENA UREDBA VIJEĆA (EU) BR. 1239/2013
od 2. prosinca 2013.
o uvođenju konačne kompenzacijske pristojbe na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Uredbu Vijeća (EZ) br. 597/2009 od 11. lipnja 2009. o zaštiti od subvencioniranog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (1), a posebno njezin članak 15.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije nakon savjetovanja sa Savjetodavnim odborom,
budući da:
1. POSTUPAK
1.1. Pokretanje postupka
(1)
Europska je komisija („Komisija”) 8. studenoga 2012. objavom u Službenom listu Europske unije (2) („Obavijest o pokretanju postupka”) najavila pokretanje antisubvencijskog postupka u vezi s uvozom u Uniju kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija i pločica) podrijetlom iz Narodne Republike Kine („NRK” ili „dotična zemlja”).
(2)
Antisubvencijski postupak pokrenut je nakon što je EU ProSun („podnositelj pritužbe”) 26. rujna 2012. uložio pritužbu u ime proizvođača koji u ovom slučaju predstavljaju više od 25 % ukupne proizvodnje kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata u Uniji. Pritužba je sadržavala dokaz prima facie subvencioniranja navedenog proizvoda i materijalne štete koja je iz toga proizašla i koja se smatrala dostatnom za opravdanje pokretanja postupka.
(3)
Prije pokretanja postupka i u skladu s člankom 10. stavkom 7. Uredbe (EZ) br. 597/2009 („Osnovna uredba”), Komisija je obavijestila Vladu NRK-a („kineska vlada”) da je primila pravilno dokumentiranu pritužbu u kojoj se tvrdi da je subvencionirani uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata podrijetlom iz NRK-a prouzročio materijalnu štetu industriji Unije. Kineska vlada pozvana je na savjetovanja u cilju objašnjavanja situacije u vezi sa sadržajem pritužbe i postizanjem sporazumnog rješenja. Kineska vlada prihvatila je ponuđena savjetovanja koja su potom održana. Tijekom savjetovanja nije bilo moguće postići sporazumno rješenje. Međutim, zabilježene su primjedbe kineske vlade o neprimjenjivosti kompenzacijskih mjera protiv programa navedenih u pritužbi. Nakon savjetovanja kineska vlada dostavila je svoja stajališta.
1.2. Usporedni antidampinški postupak
(4)
Komisija je 6. rujna 2012. objavom u Službenom listu Europske unije (3) najavila pokretanje antidampinškog postupka u vezi s uvozom u Uniju kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija i pločica) podrijetlom iz Narodne Republike Kine.
(5)
Komisija je 6. lipnja 2013. Uredbom Komisije (EU) br. 513/2013 (4) uvela privremenu antidampinšku pristojbu na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija i pločica) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine („Privremena antidampinška uredba”).
(6)
Analize štete provedene u okviru tog antisubvencijskog i usporednog antidampinškog ispitnog postupka temelje se na istoj definiciji industrije Unije, predstavnika proizvođača Unije i razdoblja ispitnog postupka (RIP) i dovele su do identičnih zaključaka, osim ako je drugačije utvrđeno. Taj se pristup se smatrao prikladnim radi racionalizacije analize štete i postizanja usklađenosti nalaza u oba postupka. Zbog toga su primjedbe o aspektima štete koje su istaknute u jednom od ta dva postupka uzete u obzir u oba postupka.
1.3. Evidentiranje
(7)
Nastavno na zahtjeva podnositelja pritužbe koji je bio potkrijepljen potrebnim dokazima, Komisija je 1. ožujka 2013. donijela Uredbu Komisije (EU) br. 182/2013 (5) o uvjetovanju evidentiranjem uvoza kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija i pločica) podrijetlom ili poslanih iz Republike Kine od 6. ožujka 2013.
(8)
Neke zainteresirane stranke tvrdile su da je odluka o evidentiranju uvoza neosnovana jer nisu ispunjeni uvjeti iz članka 24. stavka 5. Osnovne uredbe. Međutim, te tvrdnje nisu potkrijepljene dokazima ili utemeljene na činjeničnim dokazima. U vrijeme donošenja odluke o obveznom evidentiranju uvoza Komisija je raspolagala dovoljnim dokazima prima facie koji opravdavaju potrebu za evidentiranjem uvoza, posebno nagli porast uvoza u apsolutnom iznosu i kao tržišnog udjela. Stoga su se tvrdnje u tom pogledu morale odbaciti.
1.4. Stranke na koje se postupak odnosi
(9)
Komisija je o pokretanju ispitnog postupka službeno obavijestila podnositelje pritužbe, ostale poznate proizvođače iz Unije, poznate proizvođače izvoznike u NRK-u, tijela vlasti NRK-a i poznate uvoznike. Zainteresirane stranke dobile su priliku iznijeti svoje stavove u pisanom obliku i zahtijevati saslušanje u roku određenom u Obavijesti o pokretanju postupka.
(10)
S obzirom na očito velik broj proizvođača izvoznika, proizvođača Unije i nepovezanih uvoznika, od svih se poznatih proizvođača izvoznika i nepovezanih uvoznika zatražilo da se jave Komisiji i dostave, kako je navedeno u Obavijesti o pokretanju postupka, osnovne informacije o svojim djelatnostima povezanima s dotičnim proizvodom tijekom razdoblja ispitnog postupka, kako je definirano u uvodnoj izjavi (38) u nastavku. Te informacije zatražene su u skladu s člankom 27. Osnovne uredbe kako bi se Komisiji omogućilo odlučivanje o tome je li odabir uzoraka potreban te, ako jest, da odabere uzorke. Zatraženo je mišljenje i od tijela vlasti NRK-a.
(a) Odabir uzoraka proizvođača izvoznika
(11)
Na početku je 121 kineski proizvođač izvoznik/skupina proizvođača dostavio/dostavila zatražene informacije i pristao/pristala na uključivanje u uzorak. Trgovačka društva koja su surađivala predstavljaju više od 80 % ukupnog obujma kineskog izvoza. Na temelju podataka primljenih od proizvođača izvoznika i u skladu s člankom 27. Osnovne uredbe Komisija je prvotno predložila uzorak od sedam proizvođača izvoznika/skupina proizvođača izvoznika.
(12)
Odabrani uzorak od sedam skupina trgovačkih društava sastoji se od tri izvoznika koji su surađivali i koji imaju najveći obujam izvoza modula, dva izvoznika koji su surađivali i koji imaju najveći obujam izvoza ćelija i dva izvoznika koji su surađivali i koji imaju najveći obujam izvoza pločica. Uzorak od tih sedam skupina proizvođača izvoznika poslužio je kao osnova za određivanje razine subvencioniranja tih skupina kao i razine subvencioniranja svih proizvođača izvoznika koji su surađivali, a koji nisu uključeni u uzorak, u skladu s člankom 15. stavkom 2. i člankom 15. stavkom 3. Osnovne uredbe. Kako je pojašnjeno u uvodnoj izjavi (46) u nastavku, Komisija je u konačnoj fazi ispitnog postupka isključila pločice iz opsega proizvoda. Određena trgovačka društva uključena su u uzorak na temelju njihova najvećeg obujma izvoza pločica. Međutim, uzimajući u obzir činjenicu da je Komisija već provodila ispitni postupak u odnosu na ta trgovačka društva, provjerila podatke koje su ta društva dostavila te osim toga i činjenicu da su sva ta društva imala značajan izvoz modula i/ili ćelija, nije se smatralo potrebnim izmijeniti uzorak.
(13)
Uzorak proizvođača izvoznika uključivao je na kraju osam društava/skupina. Razlog je u tome što je utvrđeno da društva Jinko Solar Co. Ltd i Renesola Jiangsu Ltd nisu povezana iako je prvotno bilo navedeno da jesu.
(b) Odabir uzoraka proizvođača iz Unije
(14)
Komisija je u Obavijesti o pokretanju postupka objavila da je privremeno odabrala uzorak proizvođačâ iz Unije. Svi poznati proizvođači iz Unije i poznata udruženja proizvođača obaviješteni su o odabiru privremenog uzorka proizvođača iz Unije. Privremeni uzorak činilo je devet proizvođača iz Unije od oko 215 proizvođača iz Unije koji su bili poznati prije pokretanja ispitnog postupka kao proizvođači sličnog proizvoda, odabrani na temelju najvećeg reprezentativnog obujma proizvodnje, uzimajući u obzir obujam prodaje i zemljopisni položaj koji su se razumno mogli ispitati u raspoloživom vremenu. Vodilo se računa da uzorkom budu obuhvaćeni i vertikalno integrirani i neintegrirani proizvođači iz Unije. Zainteresirane stranke također su pozvane da iznesu svoje stavove o privremenom uzorku.
(15)
Nekoliko zainteresiranih stranaka dostavilo je sljedeće prigovore o privremenom uzorku proizvođača iz Unije:
i.
neke stranke tvrdile su da ograničene informacije dostavljene u pogledu privremeno odabranog uzorka nisu bile dostatne i onemogućile su im davanje bilo kakvih smislenih primjedaba na predloženi uzorak. Posebno su kritizirale činjenicu da je identitet proizvođačâ iz Unije bio povjerljiv i zahtijevale su da se otkriju države članice u kojima se nalaze proizvođači iz Unije obuhvaćeni uzorkom, kao i udio proizvodnje odabranih proizvođača iz Unije u ukupnom obujmu proizvodnje fotonaponskih modula i ćelija te postotak proizvodnje i prodaje koji predstavljaju trgovačka društva u uzorku pojedinačno i prema uzorku u cjelini;
ii.
metoda upotrijebljena za odabir uzoraka osporavana je jer „miješa tri različita koraka”, odnosno potporu pokretanju ispitnog postupka, definiciju industrije Unije i odabir uzoraka. Stoga se tvrdilo da je bilo nejasno je li industrija Unije već bila definirana u trenutku odabira uzoraka te može li se stoga uzorak smatrati reprezentativnim. Bez definiranja industrije Unije u fazi odabira uzoraka, zainteresirane stranke nisu mogle provjeriti je li privremeni uzorak bio reprezentativan i, stoga, može li se na temelju uzorka ispravno ocijeniti stanje industrije Unije tijekom razdoblja ispitnog postupka kako je definirano u uvodnoj izjavi 38. u nastavku. Nadalje, tvrdilo se da nije bilo primjereno odabrati privremeni uzorak na temelju odgovora proizvođača iz Unije koje su oni dali pri ispitivanju potpore pokretanju ispitnog postupka;
iii.
tvrdilo se i da je privremeni uzorak odabran samo na temelju trgovačkih društava koja su izrazila potporu ovom ispitnom postupku;
iv.
jedna stranka tvrdila je da se, s obzirom na to da su vertikalno integrirana trgovačka društva uključena u privremeni uzorak, obujam proizvodnje ćelija može izračunati dvostruko ili trostruko, što baca sumnju na ukupnu reprezentativnost uzorka. Zatražila je da bi se za vertikalno integrirane proizvođače trebao računati samo obujam proizvodnje modula, ali ne i obujam ćelija;
v.
ista stranka tvrdila je da su podaci na kojima se temeljio odabir uzorka barem djelomično bili nepouzdani, što je moglo utjecati na reprezentativnost privremenog uzorka u cjelini;
vi.
jedna stranka dostavila je popis koji navodno sadrži oko 150 dodatnih proizvođača istovjetnog proizvoda iz Unije, tvrdeći da ih je trebalo uzeti u obzir za potrebe odabira uzorka proizvođačâ iz Unije.
(16)
Argumenti stranaka razmotreni su kako slijedi: proizvođači iz Unije zatražili su da njihovi nazivi budu povjerljivi zbog rizika od protumjera. Doista su postojale stvarne prijetnje da bi proizvođači iz Unije mogli ugroziti svoje poslovanje u Uniji i izvan nje. Komisija je smatrala da su ti zahtjevi bili dostatno potkrijepljeni te ih je odobrila. Otkrivanjem mjesta ili udjela proizvodnje i prodaje pojedinih proizvođača iz Unije odabranih u uzorak mogao bi se jednostavno otkriti identitet dotičnog proizvođača te se zahtjevi u tom pogledu moraju odbaciti.
(17)
Komisija nije „pomiješala” utvrđivanje potpore pokretanju ispitnog postupka, utvrđivanje industrije Unije i odabir privremenog uzorka jer su ti koraci bili neovisni jedan od drugog i o njima se odlučivalo zasebno. Nije se pokazalo u kojoj je mjeri korištenje podataka o proizvodnji i prodaji koje su dostavili proizvođači iz Unije u kontekstu ispitivanja potpore pokretanju ispitnog postupka utjecalo na reprezentativnost uzorka. Prilikom pokretanja postupka industrija Unije bila je privremeno definirana. Sve raspoložive informacije o proizvođačima iz Unije, uključujući informacije dane u pritužbi i podatke prikupljene od proizvođača iz Unije i ostalih stranaka prije pokretanja ispitnog postupka, upotrijebljeni su kako bi se privremeno utvrdila ukupna proizvodnja Unije tijekom razdoblja ispitnog postupka, kako je definirano u uvodnoj izjavi (38) u nastavku.
(18)
Svi proizvođači iz Unije koji su odgovorili na upitnik o potpori pokretanju ispitnog postupka smatrali su se uzorkom, bez obzira na to jesu li podržali ispitni postupak, protivili mu se ili nisu izrazili mišljenje. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
(19)
Pitanje dvostrukog/trostrukog računanja razmatrano je prilikom odabira privremenog uzorka. Činilo se da se isključivanjem proizvodnje i prodaje ćelija vertikalno integriranih proizvođača iz Unije ne bi uzeo u obzir dio proizvodnje ćelija koji se prodaje na slobodnom tržištu. Stoga se smatralo da se isključivanjem prodaje ćelija iz ukupnog obujma proizvodnje ne bi nužno došlo do reprezentativnijeg uzorka. Nadalje, reprezentativnost uzorka nije utvrđena samo na temelju obujma proizvodnje, već i na temelju zemljopisne rasprostranjenosti i jednake zastupljenosti vertikalno integriranih i neintegriranih proizvođača. Relativna reprezentativnost obujma proizvodnje izračunana je na razini svake vrste istovjetnog proizvoda. Na temelju toga smatralo se da je metodologija upotrijebljena za odabir privremenog uzorka razumna i stoga se u pogledu proizvoda iz ispitnog postupka u cjelini uzorak smatrao reprezentativnim za industriju Unije. Stoga je te tvrdnja odbačena. Što se tiče pouzdanosti podataka, uzorak je odabran na temelju informacija dostupnih u trenutku odabira uzorka kako je predviđeno člankom 27. Osnovne uredbe. U pogledu pouzdanosti podataka upotrijebljenih u potporu pokretanju ispitnog postupka, tijekom ispitnog postupka nisu pronađeni dokazi da su podaci prikupljeni prije pokretanja postupka bili znatno manjkavi. Stoga se može razumno pretpostaviti da je temelj na kojem je odabran privremeni uzorak bio dostatno pouzdan. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
(20)
Kad je riječ o popisu oko 150 dodatnih proizvođača iz Unije, treba napomenuti da je ta informacija dostavljena daleko nakon roka određenog za primjedbe zainteresiranih stranaka o odabiru privremenog uzorka i javljanje proizvođača iz Unije te dostavljanje zahtjeva za uključivanje u uzorak. Štoviše, oko 30 proizvođača iz Unije navedenih na tom popisu bili su de facto poznati Komisiji u trenutku odabira uzorka. Nadalje, svi proizvođači iz Unije koji su se javili nakon objave Obavijesti o pokretanju postupka razmotreni su prilikom odabira uzorka. Stoga to nije utjecalo na reprezentativnost uzorka. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
(21)
Nakon primitka primjedaba preispitan je sastav uzorka jer su postojale naznake da jedno od odabranih trgovačkih društava nije moglo u potpunosti surađivati. Kako bi se zadržala razina reprezentativnosti uzorka, odabran je dodatan proizvođač iz Unije. Taj preispitani uzorak sastojao se stoga od deset trgovačkih društava odabranih na temelju najvećeg reprezentativnog obujma za svaku razinu proizvodnje, uzimajući u obzir obujam prodaje na tržištu Unije i zemljopisni položaj koji bi se objektivno mogli ispitati u raspoloživom roku. Nakon isključivanja pločica iz definicije dotičnog proizvoda te stoga iz opsega ovog ispitnog postupka (vidi uvodne izjave od (42) do (46) i (349) u nastavku) uzorak je činilo osam društava. Kao rezultat toga, preispitani uzorak proizvođača iz Unije predstavljao je, izraženo kao postotak ukupne proizvodnje Unije, između 18 i 21 % za module i između 17 i 24 % za ćelije te je obuhvatio vertikalno integrirana i neintegrirana trgovačka društva. S obzirom na to da bi točan postotak omogućio izračun obujma proizvodnje prethodno navedenog dodatnog proizvođača iz Unije i tako bi se mogao otkriti njegov identitet, nisu se mogli objaviti točni postotci.
(22)
Proizvođači iz Unije koji su Komisiji dostavili informacije potrebne za odabir uzorka u ovom antisubvencijskom postupku podudaraju se s proizvođačima iz Unije koji su dostavili mjerodavne informacije u usporednom antidampinškom ispitnom postupku koji je u tijeku. Nadalje, svi proizvođači iz Unije koji su uključeni u konačni uzorak u antidampinškom ispitnom postupku dostavili su u ovom antisubvencijskom postupku mjerodavne informacije na temelju kojih je Komisiji omogućen odabir uzorka. Stoga se smatralo primjerenim da u oba postupka konačni uzorci proizvođača iz Unije budu identični.
(23)
Kineska vlada ponovno je u svojim tvrdnjama naglasila da upotreba klauzule o povjerljivosti imena podnositelja pritužbi i proizvođačâ iz Unije u uzorku nije opravdana. Kao što je već navedeno u uvodnoj izjavi (9) Privremene uredbe, proizvođači iz Unije zatražili su da njihova imena budu povjerljiva zbog rizika od protumjera. Komisija je smatrala da su ti zahtjevi bili dostatno potkrijepljeni te ih je odobrila. Informacije koje su dostavljene Komisiji kako bi se dokazao rizik od protumjera ne mogu se objaviti trećima jer bi takva objava bila u suprotnosti sa svrhom zahtjeva za povjerljivošću. Nadalje, u slučaju ako je, kao što je priopćila kineska vlada, određeni proizvođač Unije ponovno procijenio svoj položaj i otkrio svoj identitet podnošenjem zahtjeva za pokretanje sudskog postupka protiv Privremene uredbe, nema razloga za objavljivanje informacija na temelju kojih je bila zajamčena anonimnost jer je identitet otkriven.
(24)
Nakon konačne objave Kineska gospodarska komora za uvoz i izvoz strojeva i elektroničkih proizvoda (CCCME) ponovila je svoje argumente u vezi s metodom upotrijebljenom za odabir privremenog uzorka proizvođača iz Unije. Posebno je tvrdila da institucije nisu uzele u obzir 120 proizvođača. Komisija je na to pitanje već odgovorila u uvodnoj izjavi (9) Privremene uredbe. Nadalje, institucije su provjerile djelatnosti društava koja su se nalazila na tom popisu. Pokazalo se da se na popisu uglavnom nalaze ugraditelji, distributeri, povezani uvoznici i proizvođači izvoznici u Kini, Tajvanu i Indiji. Stoga nije bilo moguće dokazati da su institucije previdjele znatan broj proizvođača iz Unije. Osim toga, CCCME nije osporio ukupnu proizvodnju Unije dostavljanjem različitih podataka, a nije ni dostavio dokaze o tome da je reprezentativnost uzorka mogla biti narušena jer ni jedan navodni dodatni proizvođač iz Unije ne bi bio uključen u uzorak da je bio poznat Komisiji.
(c) Odabir uzoraka nepovezanih uvoznika
(25)
Od oko 250 nepovezanih uvoznika koje je prijavio podnositelj pritužbe i s kojima je Komisija stupila u kontakt, dvadeset stranaka odgovorilo je na obrazac o odabiru uzorka priložen uz Obavijest o pokretanju postupka: dvanaest u vezi s modulima, a jedna u vezi s ćelijama. Osim toga, javilo se sedam drugih stranaka, ali one nisu dostavile podatke o uvozu ni o ponovnoj prodaji dotičnog proizvoda. U skladu s člankom 27. Osnovne uredbe uzorak je odabran tako da obuhvaća najveći mogući reprezentativni obujam uvoza koji je bilo moguće razumno ispitati u raspoloživom roku. Na temelju toga odabran je uzorak nepovezanih uvoznika koji se sastojao od dva uvoznika modula i jednog uvoznika ćelija, što je predstavljalo od 2 do 5 % ukupnog uvoza iz dotične zemlje. Međutim, nakon primitka odgovora na upitnik postalo je jasno da su temeljna djelatnost jednoga od tri uvoznika de facto solarne instalacije, a ne trgovina dotičnim proizvodom. Kad je riječ o drugom uvozniku, njegova djelatnost bila je uvoz modula, a ne uvoz ćelija. Unatoč tome, kvaliteta dostavljenih informacija u njegovom odgovoru na upitnik nije bila zadovoljavajuća za njihovo uključivanje u analizu nepovezanih uvoznika. Osim toga, u ispitnom postupku pokazalo se da je većina uvoza dotičnog proizvoda ušla na tržište Unije preko trgovačkih društava povezanih s proizvođačima izvoznicima iz NRK-a ili preko društava za ugradnju ili razvoj projekata.
(26)
Nakon uvođenja privremenih antidampinških mjera u usporednom antidampinškom ispitnom postupku Komisija je stupila u kontakt s drugim uvoznicima koji su već surađivali u fazi pokretanja ispitnog postupka dostavljanjem osnovnih informacija o svojim djelatnostima povezanima s proizvodom iz ispitnog postupka tijekom razdoblja ispitnog postupka, što je navedeno u Obavijesti o pokretanju postupka. Svrha toga bila je utvrditi mogućnost povećanja uzorka nepovezanih uvoznika. Javilo se šest trgovačkih društava, koja se smatraju nepovezanim uvoznicima, a trguju dotičnim proizvodom (tj. proizvod kupuju i zatim ga preprodaju) i bila su spremna dalje surađivati u okviru ispitnog postupka. Od tih šest društava pet ih je odgovorilo u roku. Od pet primljenih odgovora samo tri su bila dostatno ispunjena i omogućila smislenu ocjenu. Na temelju toga povećan je uzorak nepovezanih uvoznika i sada je obuhvaćao četiri uvoznika modula koji su činili 2 % do 5 % ukupnog uvoza iz dotične zemlje. S obzirom na strukturu nepovezanih uvoznika koji su većinom mala i srednje velika trgovačka društva te imajući u vidu ograničena sredstva kojima raspolažu institucije nije bilo moguće imati uzorak koji bi predstavljao veći udio.
(d) Odgovori na upitnik i provjere
(27)
Komisija je poslala upitnike predstavnicima NRK-a (uključujući posebne upitnike za Kinesku razvojnu banku, Kinesku izvozno-uvoznu banku, Kinesku banku, Šangajsku banku, Sinosure, ostale mjerodavne financijske institucije i proizvođače polisilicija, stakla i aluminija u državnom vlasništvu koji su dotičnoj industriji tijekom razdoblja ispitnog postupka dobavljali te sirovine), osmorici proizvođača izvoznika iz NRK-a u uzorku, ostalim proizvođačima izvoznicima iz NRK-a koji su to zatražili, kao i proizvođačima iz Unije u uzorku, nepovezanim uvoznicima u uzorku te subjektima koji se nalaze više ili niže u poslovnom lancu i njihovim udruženjima koji su se javili u rokovima određenima u Obavijesti o pokretanju postupka. Komisija je, također, stupila u kontakt s reprezentativnim udruženjem potrošača.
(28)
Odgovori na upitnike primljeni su od kineske vlade, svih proizvođača izvoznika u uzorku i njihovih povezanih društava u NRK-u, pet proizvođača izvoznika koji su zatražili individualno ispitivanje, svih proizvođača iz Unije u uzorku, svih nepovezanih uvoznika iz Unije u uzorku i 21 subjekta koji se nalazi više ili niže u poslovnom lancu te tri njihova udruženja.
(29)
Komisija je tražila i provjerila sve informacije koje je smatrala neophodnima za utvrđivanje subvencioniranja, nastale štete i interesa Unije. Posjeti radi provjere obavljeni su u poslovnim prostorima sljedećih državnih tijela vlasti i financijskih institucija, društava u uzorku, jednog nepovezanog uvoznika, dvaju subjekata koji se nalaze više u poslovnom lancu i četiri subjekata koji se nalaze niže u poslovnom lancu, udruženja i jednog nezavisnog savjetnika:
(a)
Vlada Narodne Republike Kine
-
Ministarstvo trgovine Kine, Peking, Kina,
-
Banka Huaxia, Peking, Kina,
-
Kineska razvojna banka, Peking, Kina,
-
Kineska izvozno-uvozna banka, Peking, Kina,
-
Kineska izvozno-kreditna agencija (SINOSURE), Peking, Kina;
(b)
Proizvođači iz Unije
-
osam proizvođačâ iz Unije u uzorku;
(c)
Skupine proizvođača izvoznika (i povezanih društava) u NRK-u
-
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd., Kina,
-
Delsolar (Wujiang) Ltd. (Wujiang) Co. Ltd., Kina,
-
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd., Kina,
-
JingAo Group, Kina,
-
Wuxi Suntech Power Co. Ltd, PRC Power Co. Ltd, Kina,
-
Yingli Green Energy Holding Company, Kina,
-
Zhejiang Yuhui Solar Energy Source Co. Ltd i Renesola Jiangsu Ltd, Kina,
-
Jinko Solar Co Ltd, Kina;
(d)
Nepovezani uvoznik u Uniji
-
IBC SOLAR AG, Bad Staffelstein, Njemačka;
(e)
Subjekti koji se nalaze više u poslovnom lancu
-
Roth & Rau AG, Hohenstein-Ernsthal, Njemačka,
-
WACKER Chemie AG, Burghausen, Njemačka;
(f)
Subjekti koji se nalaze niže u poslovnom lancu
-
Juwi Solar GmbH, Worrstadt, Njemačka,
-
ValSolar SL, Badajoz, Španjolska,
-
Jayme de la Costa, Pedroso, Portugal,
-
Sunedison Spain Construction, Madrid, Španjolska;
(g)
Udruženja
-
Europsko udruženje fotonaponske industrije (EPIA), Bruxelles, Belgija;
(h)
Nezavisni savjetnik
-
Europressedienst, Bonn, Njemačka.
(30)
Primjedbe koje su dostavile zainteresirane stranke razmotrene su i prema potrebi uzete u obzir.
(31)
Savez za pristupačnu solarnu energiju („AFASE”), koji zastupa uvoznike te subjekte koji se nalaze niže ili više u poslovnom lancu doveo je u pitanje pravnu osnovu posjeta obavljenog u poslovnim prostorima Europressediensta, tvrdeći da u skladu s člankom 26. Osnovne uredbe nezavisni savjetnik nije zainteresirana stranka. Međutim, nalazi bi se trebali, kad god je to moguće, temeljiti na pouzdanim i provjerljivim podacima. Europressedienst je na temelju ugovora dostavio informacije o makroekonomskim pokazateljima. Komisija je provela provjere na licu mjesta u svojim poslovnim prostorima zbog načela dobrog upravljanja kako bi se provjerila pouzdanost i točnost podataka na kojima je Komisija utemeljila svoje nalaze.
(32)
Kineska vlada tvrdila je da su povrijeđena njezina prava na obranu u vezi s pristupom otvorenom spisu koji je zainteresiranim strankama radi provjere stavljen na raspolaganje jer (i.) su bez opravdanog razloga nedostajale informacije iz spisa koji nije povjerljiv ili nisu dostavljeni dovoljno detaljni sažeci ili, iznimno, nisu navedeni razlozi nedostavljanja sažetka koji nije povjerljiv, (ii.) je nedostajala verzija koja nije povjerljiva cjelokupnih odgovora proizvođača iz Unije na upitnik i (iii.) se previše kasnilo u stavljanju na raspolaganje verzija koje nisu povjerljive odgovora proizvođača iz Unije na upitnik zainteresiranim strankama.
(33)
(i.) U pogledu tvrdnje da su iz otvorenog spisa nedostajale informacije zainteresirana stranka nije navela na koju se informaciju poziva. (ii.) Bila je netočna njezina tvrdnja da nije stavljena na raspolaganje verzija koja nije povjerljiva svih odgovora proizvođača iz Unije na upitnik. (iii.) U pogledu kašnjenja prilikom stavljanja na raspolaganje verzija koje nisu povjerljive odgovora proizvođača iz Unije u uzorku na upitnik, dotičnoj stranci objašnjeno je da su upitnici dodani spisu koji nije povjerljiv tek nakon što je provjerena cjelovitost i smislenost njihovih sažetaka. Kako bi se osiguralo pravo proizvođača iz Unije na anonimnost, utvrđeno je i da verzije upitnika koje nisu povjerljive doista nisu otkrile identitet dotičnih proizvođača iz Unije. Stoga je u nekim slučajevima bilo potrebno da stranke koje su dostavile verzije koje nisu povjerljive na odgovarajući način isprave te verzije prije njihova stavljanja na raspolaganje drugim zainteresiranim strankama.
(34)
U svakom slučaju smatra se da to ni na koji način nije utjecalo na pravo zainteresiranih stranaka na obranu. Komisija je svim zainteresiranim strankama na vrijeme dala mogućnost odgovora na informacije iz spisa otvorenog radi provjere kako bi se prije donošenja bilo kojih zaključaka u ispitnom postupku uzele u obzir njihove primjedbe ako su potkrijepljene i opravdane. Zainteresirane stranke mogle su iznijeti primjedbe na upitnike proizvođačâ iz Unije u uzorku i nakon privremene i konačne objave. Stoga, iako se objave i pristup zainteresiranih stranaka otvorenom spisu radi provjere temelje na različitim zakonskim odredbama, treba napomenuti da su zainteresirane stranke imale mnogobrojne mogućnosti iznošenja primjedaba na sve informacije koje je dostavila bilo koja od stranaka u ispitnom postupku. Stoga se ta tvrdnja morala odbaciti.
(35)
Sve zainteresirane strankee obaviještene su o bitnim činjenicama i okolnostima na temelju kojih se namjeravalo preporučiti uvođenje kompenzacijskih pristojbi na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i njihovih ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine („konačna objava”). Svim je strankama odobreno razdoblje unutar kojeg su mogle podnijeti primjedbe na konačnu objavu.
(36)
Primjedbe koje su dostavile zainteresirane stranke razmotrene su i prema potrebi uzete u obzir.
1.5. Prihvaćanje preuzimanja obveze s obzirom na konačne pristojbe
(37)
Nakon konačne objave Komisija je od proizvođača izvoznika i Kineske gospodarske komore za uvoz i izvoz strojeva i elektroničkih proizvoda primila izmijenjenu ponudu za preuzimanje obveze kojom je obuhvaćen i usporedni antidampinški ispitni postupak. Provedbenom odlukom Komisije 2013/707/EU оd 4. prosinca 2013. o potvrdi prihvaćanje preuzete obveze u vezi s antidampinškim i antisubvencijskim mjerama koje se odnose na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine za vrijeme primjene konačnih mjera (6), Komisija je potvrdila da prihvaća navedeno preuzimanje obveze.
1.6. Razdoblje ispitnog postupka i razmatrano razdoblje
(38)
Ispitni postupak o subvencioniranju i šteti obuhvatio je razdoblje od 1. srpnja 2011. do 30. lipnja 2012. („razdoblje ispitnog postupka” ili „RIP”). Ispitivanje kretanja koja su važna za procjenu štete obuhvatilo je razdoblje od 1. siječnja 2009. do kraja RIP-a („razmatrano razdoblje”).
2. DOTIČNI PROIZVOD I ISTOVJETNI PROIZVOD
2.1. Dotični proizvod
(39)
Dotični proizvod definiran je u fazi pokretanja postupka kao kristalni silicijski fotonaponski moduli ili ploče te ćelije i pločice vrste koja se koristi u kristalnim silicijskim fotonaponskim modulima ili pločama, podrijetlom ili poslani iz NRK-a. Debljina ćelija i pločica ne prelazi 400 mikrometara. Navedeni je proizvod trenutačno obuhvaćen oznakama KN ex 3818 00 10, ex 8501 31 00, ex 8501 32 00, ex 8501 33 00, ex 8501 34 00, ex 8501 61 20, ex 8501 61 80, ex 8501 62 00, ex 8501 63 00, ex 8501 64 00 i ex 8541 40 90.
(40)
Sljedeće vrste proizvoda isključene su iz definicije dotičnog proizvoda:
-
solarni punjači koji se sastoje od manje od šest ćelija, prijenosni su i opskrbljuju uređaje energijom ili pune baterije,
-
tankoslojni fotonaponski proizvodi,
-
kristalni silicijski fotonaponski proizvodi koji su trajno integrirani u električnu robu kada funkcija električne robe nije proizvodnja energije i kada navedena električna roba upotrebljava električnu energiju proizvedenu pomoću integrirane kristalne silicijske fotonaponske ćelije ili ćelija.
2.2. Istovjetni proizvod
(41)
U ispitnom postupku pokazalo se da dotični proizvod kao i proizvod koji proizvodi industrija Unije i koji se prodaje u Uniji imaju jednaka osnovna fizička, kemijska i tehnička svojstva te jednaku osnovnu krajnju upotrebu. Stoga se ti proizvodi smatraju istovjetnima u smislu članka 2. točke (c) Osnovne uredbe.
2.3. Tvrdnje u vezi s opsegom proizvoda
2.3.1. Izuzeće pločica
(42)
Zainteresirane stranke tvrdile su da iz opsega proizvoda treba izuzeti pločice jer one nemaju jednaka osnovna fizička, kemijska i tehnička svojstva kao ćelije i moduli. Uz argumente iznesene prije objave Privremene antidampinške uredbe iznesena su u vezi s tim i dva dodatna argumenta.
(43)
Prvo, zainteresirane stranke tvrdile su da se pločice mogu rabiti i za druge namjene osim za proizvodnju ćelija, posebno za proizvodnju integriranih sklopova i ostalih mikrouređaja. Napominje se s tim u vezi da nisu sve pločice obuhvaćene opsegom proizvoda u ovom ispitnom postupku, koji je ograničen na „pločice vrste koja se rabi u kristalnim silicijskim fotonaponskim modulima ili pločama” te da „debljina tih pločica ne prelazi 400 mikrometara”. Iako se pločice rabe i za druge primjene, ispitni postupak nikad nije obuhvaćao pločice koje se rabe u proizvodnji drugih proizvoda poput integriranih sklopova. Osim toga, nije se javio ni jedan proizvođač, uvoznik ili korisnik na tržištu drugih vrsta pločica i tvrdio da će se na njegove pločice primjenjivati obvezno evidentiranje ili privremene antidampinške pristojbe. Stoga je zaključeno da navedene druge vrste pločica nisu obuhvaćene opsegom proizvoda iz ovog ispitnog postupka. Time se istovremeno pokazalo da krajnja upotreba pločica nije nužno ista kao krajnja upotreba ćelija i modula.
(44)
Drugo, tvrdi se da neprerađene pločice nemaju nijedno od bitnih električnih svojstava kojima se solarne ćelije i moduli razlikuju od ostalih proizvoda. Osobito, pločice nemaju sposobnost proizvodnje električne energije iz sunčeve svjetlosti, što je ključno svojstvo kristalnih fotonaponskih ćelija i modula.
(45)
U ispitnom postupku se doista pokazalo da pločica tek nakon prerade u ćeliju može proizvoditi električnu energiju iz sunčeve svjetlosti. Pretvorba se provodi pomoću ćelija koje apsorbiraju svjetlost i pretvaraju je u električnu energiju preko kristalnog silicija. Ćelije imaju pozitivno-negativne spojeve za prikupljanje i prijenos električne energije koju proizvede jedna ćelija. Moduli se sastavljaju tako da se ćelije spoje s plošnim žicama ili metalnim trakama u niz ćelija. Nizovi se laminiraju između ploča. Većinom se na vrhu koristi staklo, a na dnu polimerna potporna ploča. Obično se sastavljaju okviri tako da se omogući ugradnja (npr. na krovovima). Moduli mogu imati invertere.
(46)
Zaključeno je da bi se pločice zbog različitih osnovnih fizičkih i tehničkih svojstava, definiranih tijekom ispitnog postupka, među ostalim, kao mogućnost proizvodnje električne energije iz sunčeve svjetlosti, morale isključiti iz definicije dotičnog proizvoda, a time i iz opsega ovog ispitnog postupka.
2.3.2. Fizička, kemijska i tehnička svojstva i krajnja upotreba
(47)
Nekoliko je zainteresiranih stranaka tvrdilo da se ispitnim postupkom ne mogu obuhvatiti dva proizvoda s različitim fizičkim, kemijskim i tehničkim svojstvima te bi stoga moduli i ćelije trebali biti predmetom dvaju zasebnih ispitnih postupaka. Štoviše, tvrdili su da nije jasno obuhvaća li ispitni postupak jedan jedinstveni proizvod ili dva zasebna proizvoda i da stoga ne mogu u potpunosti braniti svoje interese.
(48)
Proizvodnja ćelija i modula jest jedan jedinstveni proizvodni postupak s različitim koracima proizvodnje. Ćelije određuju svojstva gotovog proizvoda (tj. modulâ). U ispitnom postupku pokazalo se da je proizvodnja ćelija izravno i isključivo namijenjena proizvodnji modula; moduli i ćelije imaju jednaka fizička, kemijska i tehnička svojstva (određena rabljenom sirovinom) i jednake osnovne krajnje upotrebe, tj. prodaju se za ugradnju u fotonaponske solarne sustave. Djelovanje modula izravno je povezano s djelovanjem ćelija.
(49)
U Obavijesti o pokretanju postupka jasno je rečeno da moduli i ćelije čine proizvod obuhvaćen ispitnim postupkom. Zainteresirane stranke su stoga u potpunosti mogle braniti svoje interese na temelju takve definicije dotičnog proizvoda. Na temelju toga argumenti se odbacuju.
2.3.3. Različita nomenklatura
(50)
Nadalje se tvrdilo da se moduli i ćelije ne mogu smatrati jedinstvenim proizvodom jer imaju nekoliko različitih osmeroznamenkastih oznaka KN, šesteroznamenkasti podbroj i četveroznamenkasti tarifni broj HS. U tom pogledu napominje se da se ćelije i moduli mogu uvrstiti pod carinski broj 8541 40 90, a carinski brojevi pod brojem 8501 namijenjeni su općenito za električne generatore, a ne posebno za solarne proizvode. Na temelju toga tvrdnja je odbačena.
2.3.4. Dodana vrijednost ćelija
(51)
Nekoliko stranaka tvrdilo je da dodana vrijednost u postupku pretvorbe u ćelije čini najveći dio vrijednosti modula i stoga se ćelije moraju smatrati zasebnim proizvodom.
(52)
U ispitnom postupku pokazalo se da je proizvodnja ćelija tehnološki najsofisticiraniji dio postupka proizvodnje. Međutim, pokazalo se i da su dva stupnja proizvodnje međusobno povezana i da dodana vrijednost nije sadržana u konkretnoj fazi proizvodnog postupka, nego je raširena na cijeli postupak proizvodnje. Na temelju toga tvrdnja je odbačena.
2.3.5. Zasebna prodajna tržišta
(53)
Neke zainteresirane stranke tvrdile su da moduli i ćelije imaju zasebna prodajna tržišta i da bi se stoga trebali smatrati različitim proizvodima, što pokazuje i činjenica da veliki broj proizvođača nije vertikalno integriran.
(54)
Moduli i ćelije ne mogu se smatrati zasebnim proizvodima čije se cijene mijenjaju samo ovisno o tržišnim čimbenicima. Zapravo su njihove cijene usko povezane i pod utjecajem su cijene polisilicija. Isto tako, kako je objašnjeno u uvodnoj izjavi (49), dotični proizvod proizvodi se u jedinstvenom postupku proizvodnje s različitim koracima. Činjenica da neki proizvođači nisu vertikalno integrirani posljedica je samo poslovne odluke i ekonomije razmjera te ne mijenja ovaj zaključak. Na temelju toga argument se morao odbaciti.
2.3.6. Krajnja upotreba i zamjenjivost
(55)
Nekoliko zainteresiranih stranaka tvrdilo je da se moduli i ćelije moraju smatrati različitim proizvodima jer imaju drukčiju krajnju upotrebu i nisu međusobno zamjenjivi.
(56)
Kako je prethodno navedeno, u ispitnom postupku pokazalo se da je postupak proizvodnje ćelija i modula jedinstven proizvodni postupak i stoga pitanje zamjenjivosti različitih koraka jedinstvenog proizvodnog postupka nije primjenjivo. Štoviše, moduli i ćelije imaju jednaku krajnju upotrebu, odnosno pretvorbu sunčeve svjetlosti u električnu energiju, i stoga se ne mogu koristiti za druge primjene.
2.3.7. Distribucijski kanali
(57)
Jedna zainteresirana stranka tvrdila je da moduli i ćelije nemaju jednake distribucijske kanale i da se stoga ne mogu smatrati jedinstvenim proizvodom. U ispitnom postupku pokazalo se da se moduli i ćelije mogu distribuirati unutar različitih ili sličnih distribucijskih kanala. Međutim, glavni kriteriji za definiranje jedinstvenog proizvoda jesu jednaka fizička, kemijska i tehnička svojstva i krajnja upotreba. Uzimajući u obzir uvodne izjave od (47) do (49), zaključuje se da se stoga različiti distribucijski kanali ne smatraju odlučujućim elementom. Stoga bi se argument morao odbaciti.
2.3.8. Percepcija potrošača
(58)
Tvrdilo se da se moduli i ćelije bitno razlikuju u smislu percepcije potrošača i stoga se ne bi trebali smatrati jedinstvenim proizvodom.
(59)
Kako je prethodno navedeno, glavni kriteriji za definiranje jedinstvenog proizvoda jesu jednaka fizička, kemijska i tehnička svojstva i krajnja upotreba. Uzimajući u obzir uvodne izjave od (47) do (49), zaključuje se da se stoga različita percepcija potrošača ne smatra odlučujućim elementom. Stoga bi se argument morao odbaciti.
2.3.9. Razdvojeno ispitivanje za ćelije i module
(60)
Zainteresirane stranke ponovile su da ćelije i moduli nisu jedinstven proizvod i da bi se stoga trebali procjenjivati razdvojeno. Za razliku od pločica, ćelije i moduli doista imaju jednako osnovno svojstvo, tj. sposobnost proizvodnje električne energije iz sunčeve svjetlosti. Stoga su te tvrdnje odbačene.
(61)
Nakon konačne objave jedan izvoznik tvrdio je da ćelije same po sebi ne mogu proizvoditi električnu energiju. Za to ih je navodno potrebno integrirati u module. Međutim, kapacitet za proizvodnju električne energije iz sunčeve svjetlosti koji ima svaka ćelija sama po sebi obično iznosi 4W. Iako bi ta snaga bila nedostatna za većinu primjena koje nalažu sklapanje višestrukih ćelija u module, to ne znači da ćelija sama po sebi već nema kapacitet za proizvodnju električne energije.
(62)
Nakon konačne objave jedan izvoznik tvrdio je i da ćelije nisu samo druga vrsta modula nego potpuno različiti proizvod. Ćelija je zapravo ključna komponenta modula. Jasno je da ćelija kao ključna komponenta nije „potpuno različiti proizvod” jer, kao što je navedeno u uvodnoj izjavi (60), moduli i ćelije imaju jednako osnovno svojstvo proizvodnje električne energije iz sunčeve svjetlosti.
(63)
Ista stranka osim toga tvrdila je da je razlika između ćelija i modula uzeta u obzir kada su odabrani uzorci proizvođača iz Unije i kineskih izvoznika. Za module i ćelije je stoga trebalo utvrditi različite stope pristojba. U tom pogledu potvrđeno je da je razlika između modula i ćelija doista uzeta u obzir pri odabiru uzorka proizvođača iz Unije i kineskih izvoznika, kao što je navedeno u uvodnoj izjavi (10) i (14) Privremene antidampinške uredbe. Međutim, to je učinjeno samo kako bi se osigurala reprezentativnost uzorka i samo po sebi ne znači da se ćelije i moduli ne bi trebali smatrati jedinstvenim dotičnim proizvodom ili da je potrebno utvrditi zasebne stope pristojba za ćelije i module. Doista, kako bi se osigurala reprezentativnost uzorka za sve vrste proizvoda pri odabiru uzorka bilo je važno razlikovati ćelije i module. Nadalje, s obzirom na to da je postojao određeni stupanj nesigurnosti u vezi s pitanjem trebaju li se ćelije i moduli smatrati jednim proizvodom ili dvama zasebnim proizvodima, bilo je potrebno osigurati reprezentativnost za oba moguća ishoda.
(64)
Proizvođači izvoznici tvrdili su da činjenica da se preuzimanjem obveze određuju različite najniže uvozne cijene i obujam uvoza za ćelije i module navodno potvrđuje da su to različiti proizvodi za koje su potrebna dva različita ispitna postupka. Međutim, različite najniže uvozne cijene samo su naznaka da su ćelije i moduli različite skupine vrsta proizvoda koji se prodaju po različitim cijenama. Stoga, kako bi najniže uvozne cijene imale značaj, potrebno je utvrditi različite cijene.
(65)
Osim toga, činjenica da su ćelije i moduli različite skupine vrsta proizvoda nije sama po sebi relevantna za definiciju dotičnog proizvoda. Za definiciju dotičnog proizvoda dovoljno je da proizvodi imaju jednaka osnovna svojstva i krajnju upotrebu, kao što je slučaj s modulima i ćelijama kako je opisano u uvodnoj izjavi (46) odnosno (71).
(66)
Kineska vlada tvrdila je da pri procjeni jesu li ćelije i moduli jedinstven dotični proizvod nije obuhvaćen izvjestan broj kriterija koje je utvrdilo Žalbeno tijelo u predmetu EZ - azbest (7). Ti kriteriji upotrebljavaju se za definiciju „istovjetnog proizvoda”, a ne dotičnog proizvoda. Drugim riječima, ti se kriteriji moraju upotrijebiti za definiciju istovjetnog proizvoda, na primjer istovjetnog proizvoda koji proizvodi industrija Unije i koji se potom uspoređuje s dotičnim proizvodom koji izvoze kineski proizvođači izvoznici. Ti kriteriji stoga nisu primjereni za definiciju dotičnog proizvoda. U svakom slučaju institucije smatraju da primjena kriterija upotrijebljenih u predmetu EZ - azbest na definiciju dotičnog proizvoda u ovom slučaju ne bi dovela do različitog ishoda. Prvi i drugi kriterij (svojstva, vrsta i kvaliteta odnosno krajnje upotrebe) istovjetni su kriterijima fizičkih, kemijskih i tehničkih svojstava i krajnjih upotreba iz prethodnih uvodnih izjava. Treći kriterij (ukus i navike potrošača) u ovom slučaju nije koristan jer su ćelije ključna komponenta modula; u pogledu četvrtog kriterija, razvrstavanja u carinsku tarifu, napominje se da se ćelije i moduli mogu uvrstiti pod carinski broj 8541 40 90, a carinski brojevi pod brojem 8501 namijenjeni su općenito za električne generatore, a ne posebno za solarne proizvode.
(67)
Ostale zainteresirane stranke tvrdile su da objektivna primjena kriterija koje je u prijašnjim predmetima (8) utvrdio Sud navodno dovodi do zaključka da su moduli i ćelije različiti proizvodi. S tim u vezi napominje se da je Sud naveo samo nekoliko kriterija koji se mogu uzeti u obzir, tj. nije obavezno upotrijebiti sve kriterije u svim slučajevima jer neki od njih možda nisu relevantni. Ti su se kriteriji procjenjivali u uvodnim izjavama od (27) do (39) Privremene antidampinške uredbe kojom je utvrđeno da određeni broj kriterija u ovom slučaju nije relevantan. U predmetu Brosmann procjena o tome pripadaju li različite vrste cipela „dotičnom proizvodu” izvršena je također na temelju samo tri kriterija za koje je utvrđeno da su relevantni. Budući da zainteresirane stranke nisu dostavile obrazloženje svojeg mišljenja da objektivna primjena kriterija dovodi do zaključka da su moduli i ćelije različiti proizvodi, ta se tvrdnja ne može prihvatiti.
(68)
Osim toga, podsjeća se da su osnovne krajnje upotrebe ćelija i modula jednake, tj. prodaju se za uključivanje u fotonaponske solarne sustave. Djelovanje modula izravno je povezano s djelovanjem ćelija, kao što se navodi u uvodnoj izjavi (28) Privremene antidampinške uredbe.
(69)
Jedna zainteresirana stranka tvrdila je da se isključivanjem pločica iz opsega dotičnog proizvoda te zbog znatne obrade za dobivanje modula od ćelija odbacuje i argument da ćelije i moduli imaju jednake krajnje upotrebe. Tvrdi se i da se procjena da moduli i ćelije imaju jednake krajnje upotrebe temelji na pretpostavci da je postupak proizvodnje isti za pločice, module i ćelije.
(70)
Prvo, zaključak da se procjena da moduli i ćelije imaju jednake krajnje upotrebe temelji na postupku proizvodnje jest pogrešan. Iako su obje tvrdnje doista u istoj uvodnoj izjavi (36) Privremene antidampinške uredbe, to ne znači da se jedan zaključak temelji na drugoj pretpostavci. Riječ „štoviše” kojom su odvojene dvije tvrdnje jasno upućuje na to da se druga tvrdnja ne temelji na prvoj. Osim toga, te dvije tvrdnje odnose se na zasebna pitanja koja se razmatraju u dijelu pod naslovom „Krajnja upotreba i zamjenjivost”. Postupak proizvodnje spominje se u prvoj tvrdnji koja se odnosi na zamjenjivost, dok se druga tvrdnja odnosi na krajnju upotrebu. Temeljna pretpostavka da se procjena da moduli i ćelije imaju jednake krajnje upotrebe temelji na pretpostavci da je postupak proizvodnje isti za pločice, module i ćelije je stoga netočna.
(71)
Kad je riječ o stvarnoj krajnjoj upotrebi ćelija i modula, zainteresirane stranke ne osporavaju da se moduli i ćelije prodaju za uključivanje u fotonaponske solarne sustave. Stoga se potvrđuje zaključak da moduli i ćelije imaju jednaku krajnju upotrebu.
2.3.10. Tankoslojni proizvodi
(72)
Jedna zainteresirana stranka tvrdila je da bi se tankoslojni fotonaponski proizvodi trebali uključiti u definiciju dotičnog proizvoda, tvrdeći da imaju jednaka osnovna fizička, kemijska i tehnička svojstva i jednake osnovne krajnje upotrebe.
(73)
Tankoslojni fotonaponski proizvodi jasno su isključeni iz definicije proizvoda (vidi uvodnu izjavu (40)). Naime, u usporedbi s dotičnim proizvodom tankoslojni fotonaponski proizvodi imaju različita fizička, kemijska i tehnička svojstva. Proizvode se u drugačijem postupku proizvodnje i to ne od kristalnog silicija koji je glavna sirovina za proizvodnju modula i ćelija. Imaju manju iskoristivost pretvorbe i manju izlaznu snagu te se stoga ne mogu koristiti za iste primjene kao dotični proizvod. Na temelju toga argumenti su se morali odbaciti.
2.3.11. Poluproizvodi
(74)
Nadalje se tvrdilo da bi se ćelije trebale smatrati poluproizvodima, dok su moduli gotovi proizvodi te da se stoga ćelije i moduli ne bi smjeli smatrati jedinstvenim proizvodom.
(75)
Kako je prethodno navedeno, glavni kriteriji za definiranje jedinstvenog proizvoda jesu ista fizička, kemijska i tehnička svojstva i iste krajnje upotrebe. Uzimajući u obzir uvodne izjave od (47) do (49), zaključuje se da se stoga razlika između poluproizvoda i gotovih proizvoda ne smatra odlučujućim elementom. Stoga bi se argument morao odbaciti.
2.3.12. Solarni punjači
(76)
Jedna zainteresirana stranka zatražila je isključivanje solarnih ploča namijenjenih isključivo punjenju baterija od 12V jer imaju drugačiju krajnju upotrebu od modula za priključenje na mrežu zbog činjenice da proizvode puno manji napon i da se stoga ne mogu koristiti za priključenje na mrežu.
(77)
U skladu s Obavijesti o pokretanju postupka solarni punjači koji se sastoje od manje od šest ćelija, prijenosni su i opskrbljuju uređaje energijom ili pune baterije, isključeni su iz proizvoda obuhvaćenog ispitnim postupkom. Moduli s više od šest ćelija namijenjeni isključivo punjenju baterija imaju jednaka osnovna svojstva i djelovanje kao moduli za priključivanje na mrežu. Rabe otvoreni strujni krug koji ima niži napon od kruga koji se rabi za priključenje na mrežu u modulima. Unatoč toj razlici u ispitnom postupku pokazalo se da se navedena vrsta modula može priključiti na mrežu. Niži napon može se jednostavno nadoknaditi povećanjem dimenzije i/ili broja ćelija. Stoga su moduli namijenjeni punjenju baterija koji se sastoje od više od šest ćelija obuhvaćeni definicijom dotičnog proizvoda.
(78)
Zainteresirane stranke tvrdile su i da je definicija „solarnih punjača koji se sastoje od manje od šest ćelija” preuska i da se treba proširiti na proizvode slične namjene koji nisu obuhvaćeni tom definicijom, primjerice proizvodi slične veličine koji se sastoje od većeg broja manjih ćelija.
(79)
Osim toga, zainteresirane stranke tvrdile su da je definicija „silicijskih fotonaponskih proizvoda koji su trajno integrirani u električnu robu” preuska jer su isključeni samo završeni električni proizvodi, a solarni sastavni dijelovi za integriranje u električne proizvode nisu nužno isključeni.
(80)
Doista, analizom tvrdnji koje su iznijele razne zainteresirane stranke pokazalo se da je primjerenije definirati isključenje takvih proizvoda na temelju tehničkih normi nego na temelju broja ćelija. Posebno je utvrđeno da se definicijama norme „IEC 61730-1 razreda C” primjerenije definiraju proizvodi koje bi trebalo isključiti iz opsega mjera.
(81)
Nakon konačne objave primljene su primjedbe u vezi s isključenjem koje se temelje na prethodno navedenoj međunarodnoj normi. Tvrdilo se da bi umjesto pozivanja na normu bilo primjerenije definirati isključenje na temelju izlaznog napona i izlazne snage kao „module ili ploče s izlaznim naponom koji ne prelazi 50 V istosmjerno i izlaznom snagom koja ne prelazi 50 W samo za izravnu uporabu kao punjači baterija u sustavima s istim svojstvima u pogledu napona i snage”. Ta se tvrdnja mogla prihvatiti i isključenje je na kraju određeno prema toj definiciji.
2.3.13. Integrirani krovni solarni moduli
(82)
Jedna druga zainteresirana stranka tvrdila je da bi se u ovom ispitnom postupku integrirani krovni solarni moduli trebali isključiti iz opsega proizvoda jer objedinjuju funkcionalnost solarnog modula s funkcionalnošću crijepa ili škriljevca. Kao takvi nisu neposredno zamjenjivi sa standardnim solarnim modulom.
(83)
Međutim, u ispitnom postupku pokazalo se da kako standardni moduli tako i integrirani krovni solarni moduli moraju biti u skladu s istim normama za električne instalacije. Unatoč tome što se integrirani krovni solarni modul ne može jednostavno zamijeniti standardnim modulom, može se zamijeniti standardnim modulom i crijepovima ili škriljevcem. Ti proizvodi stoga imaju jednako osnovno tehničko svojstvo, a to je proizvodnja električne energije iz sunčeve svjetlosti. Dodana funkcionalnost (koja se inače osigurava krovnim materijalom) ne smatra se bitnom i nije dovoljna za isključenje integriranih krovnih solarnih modula iz opsega proizvoda.
(84)
Nakon konačne objave ista zainteresirana stranka, pozivajući se općenito na predmet u vezi s obućom (9) te posebno na predmet o posebnoj sportskoj obući „STAF” (Special Technology Athletic Footwear), tvrdila je da je nepostojanje dvostruke zamjenjivosti između integriranih krovnih solarnih modula i standardnih solarnih modula naznaka da bi se integrirani krovni solarni moduli trebali isključiti iz opsega mjera. Međutim, razlozi za isključenje STAF-a bili su mnogobrojni, a u predmetu Brosmann (10) Opći sud nije smatrao nepostojanje dvostruke zamjenjivosti samo po sebi dovoljnim razlogom, što potvrđuje da se vrlo različiti proizvodi kao što su cipele za nošenje po gradu i čizme za planinarenje, unatoč razlikama, mogu doista smatrati dotičnim proizvodom u zasebnom antidampinškom ispitnom postupku.
(85)
Osim toga, zainteresirana stranka tvrdila je da nepostojanje proizvodnje u EU-u i činjenica da zainteresirana stranka ima pravo intelektualnog vlasništva navodno potvrđuju da su integrirani krovni solarni moduli inovativni i različiti od bilo kojeg drugog proizvoda. Međutim, navodeći ponovno predmet o obući koji je spomenula zainteresirana stranka, u predmetu Brosmann Opći sud smatrao je da „nepostojanje proizvodnje te vrste obuće u Zajednici i postojanje patenta nisu relevantni” (11). Kao posljedica toga obuća proizvedena patentiranom tehnologijom smatrala se u tom slučaju dotičnim proizvodom.
(86)
Zainteresirana stranka tvrdila je i da bi se integrirani krovni solarni moduli trebali isključiti iz definicije dotičnog proizvoda jer se prodaju po znatno višim cijenama od cijena standardnih modula. Osim toga, u navedenom predmetu o obući, obuća STAF iznad određene cijene bila je isključena iz definicije dotičnog proizvoda. S tim u vezi napominje se da integrirani krovni solarni moduli doista objedinjuju funkcionalnost solarnog modula s funkcionalnošću crijepa ili škriljevca kao što je navedeno u uvodnoj izjavi (83). Izravna usporedba cijena stoga nije značajna jer se zbog dodatne funkcionalnosti cijene obično povećavaju.
(87)
Kao odgovor na tu tvrdnju, zainteresirana stranka tvrdila je da bi na temelju tih argumenata bilo posve nemoguće pozivati se na razlike u cijeni kao na dodatni pokazatelj kojim se opravdava isključenje iz opsega proizvoda. Međutim, to je tumačenje preširoko. U prethodnoj uvodnoj izjavi navedeno je samo to da u ovom posebnom slučaju u kojem integrirani krovni solarni moduli objedinjuju funkcionalnost dotičnog proizvoda i nekog drugog proizvoda (u ovom slučaju crijepa ili škriljevca), cijena kao takva nije značajna. To nikako ne znači da u drugim slučajevima razlika u cijeni ne može biti koristan pokazatelj za utvrđivanje treba li se određeni proizvod isključiti iz definicije dotičnog proizvoda.
(88)
Naposljetku, zainteresirana stranka tvrdila je da bi se njezinom dobavljaču integriranih krovnih solarnih modula trebalo odobriti preuzimanje obveze u vezi s najnižim cijenama. Međutim, čini se da kineski izvoznik u ispitnom postupku nije surađivao, a kao stranka koja ne surađuje, nema pravo sudjelovanja u preuzimanju obveze. Stoga se ti zahtjevi ne mogu prihvatiti.
2.3.14. Monokristalne i multikristalne ćelije
(89)
Jedna zainteresirana stranka tvrdila je da u Uniji ne postoji proizvodnja monokristalnih ćelija te da njezin izvoz monokristalnih ćelija ne konkurira industriji EU-a. Međutim, u ispitnom postupku pokazalo se da i u Uniji postoji proizvodnja monokristalnih ćelija. Ta je tvrdnja stoga odbačena. U svakom slučaju u predmetu Brosmann Opći sud smatrao je da nepostojanje proizvodnje određene vrste proizvoda u Zajednici nije odlučujuće.
2.3.15. Klauzula „mjesta otpreme”
(90)
Neke zainteresirane stranke tvrdile su da je širenje opsega ispitnog postupka na proizvode „poslane iz” NRK-a bilo neopravdano jer je ispitni postupak pokrenut samo u odnosu na proizvode podrijetlom iz NRK-a.
(91)
Međutim, roba poslana iz NRK-a obuhvaćena je već u fazi pokretanja postupka. U točki 5. Obavijesti o pokretanju postupka navedeno je da su „trgovačka društva koja isporučuju dotični proizvod iz Narodne Republike Kine, međutim smatraju da dio navedenog izvoza ili čak cijeli navedeni izvoz nema carinsko podrijetlo u Narodnoj Republici Kini, pozvana da se tijekom ispitnog postupka jave i dostave sve relevantne informacije”. Stoga je jasno da su sva trgovačka društva koja otpremaju robu iz NRK-a mogla surađivati u ovom ispitnom postupku. Nadalje, budući da proizvod iz ispitnog postupka često sadrži sastavne i ostale dijelove podrijetlom iz različitih zemalja, u točki 5. Obavijesti o pokretanju postupka najavljeno je da se za rješavanje tog pitanja „mogu donijeti posebne odredbe”.
(92)
Stoga se smatra da su svi gospodarski subjekti na koje se mjera odnosi propisno obaviješteni o mogućnosti da će se u vezi s robom poslanom iz NRK-a po potrebi donijeti posebne odredbe te su pozvani da surađuju u ispitnom postupku. Stoga opseg ispitnog postupka nije proširen na proizvode „poslane iz NRK-a” jer su oni obuhvaćeni od samog početka postupka.
(93)
Nakon objave zainteresirane stranke tvrdile su da je bez obzira na odredbe iz Obavijesti o pokretanju postupka, navedene u uvodnoj izjavi (91), ispitni postupak ograničen na robu podrijetlom iz NRK-a te da nije procijenjen učinak robe poslane iz NRK-a.
(94)
S tim u vezi napominje se da su poduzeti sljedeći koraci kako bi se osiguralo da se tijekom ispitnog postupka procijeni sva roba poslana iz NRK-a, a ne samo roba podrijetlom iz NRK-a:
-
Sva trgovačka društva koja isporučuju dotični proizvod iz NRK-a pozvana su da se jave tijekom ispitnog postupka bez obzira na podrijetlo robe.
-
U Prilogu A. Obavijesti o pokretanju postupka od trgovačkih društava izvoznika zatražilo se da dostave informacije o svim proizvodima koje proizvode. Te informacije nisu bile ograničene na robu podrijetlom iz NRK-a.
-
Na temelju tih informacija, koje su obuhvaćale sve izvoznike u EU bez obzira na podrijetlo robe, odabran je reprezentativan uzorak.
-
Proizvođači u uzorku primili su upitnik za „proizvođače koji izvoze u Europsku uniju” u kojem je Narodna Republika Kina navedena kao „dotična zemlja”, a ne zemlja podrijetla. Stoga je bilo jasno da je ispitnim postupkom obuhvaćena sva roba bez obzira na njezino podrijetlo.
(95)
Na temelju toga zaključuje se da je ispitnim postupkom obuhvaćena sva roba podrijetlom ili poslana iz NRK-a te da je nalazima ispitnog postupka, uključujući one u vezi sa subvencioniranjem i štetom, obuhvaćena sva roba podrijetlom ili poslana iz NRK-a.
(96)
Nakon konačne objave zainteresirane stranke tvrdile su da je pritužba sadržavala samo prima facie dokaz u vezi s uvozom solarnih ploča podrijetlom iz NRK-a, ali ne u vezi s robom poslanom iz NRK-a. S tim u vezi potrebno je razjasniti da je pritužbom doista obuhvaćena roba „iz NRK-a”, što je vidljivo iz naslovne stranice s pečatom koju je dostavio podnositelj zahtjeva. Toj stranici u spisu prethodi druga stranica s tekstom u kojem se doista spominje izraz „podrijetlom iz Narodne Republike Kine”. Međutim, taj dio ne pripada dokumentu koji je dostavio podnositelj pritužbe, već su ga kao naslovnu stranicu dodale službe Komisije rabeći naziv ispitnog postupka umjesto ponavljanja naslova pritužbe. Stoga se smatralo da je pritužbom obuhvaćena sva roba iz NRK-a, bez obzira na to je li roba podrijetlom iz NRK-a.
(97)
Kineski proizvođači izvoznici tvrdili su i da se od proizvođača izvoznika u trećim zemljama nije razumno moglo očekivati da znaju da njihovi proizvodi mogu biti predmetom ispitnog postupka. S tim u vezi napominje se da se mjere ne primjenjuju na robu u provozu u smislu članka V. GATT-a. Stoga se mjere ne odnose na proizvođače izvoznike koji ne posluju u NRK-u. Nadalje, nije se javio ni jedan proizvođač izvoznik u trećim zemljama kako bi pokrenuo pitanje o tome kako proizvodi koje izvozi podliježu mjerama.
(98)
Isti proizvođači izvoznici tvrdili su da se od proizvođača izvoznika u trećim zemljama nije zatražilo da se jave te da nisu mogli dokazati da njihovi proizvodi nisu subvencionirani. Institucije smatraju da se mjere ne odnose na proizvođače izvoznike koji uopće ne posluju u NRK-u jer je njihova roba, ako je poslana iz NRK-a, bila u provozu. Svi ostali proizvođači izvoznici obaviješteni su u Obavijesti o pokretanju postupka da je njihovo poslovanje dio ispitnog postupka.
2.3.16. Zaključak
(99)
S obzirom na prethodno navedeno, opseg proizvoda konačno je definiran kao kristalni silicijski fotonaponski moduli ili ploče i ćelije vrste koja se koristi u kristalnim silicijskim fotonaponskim modulima ili pločama, podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine, osim ako su u provozu u smislu članka V. GATT-a. Debljina ćelija ne prelazi 400 mikrometara. Navedeni proizvod trenutačno je obuhvaćen oznakama KN ex 8501 31 00, ex 8501 32 00, ex 8501 33 00, ex 8501 34 00, ex 8501 61 20, ex 8501 61 80, ex 8501 62 00, ex 8501 63 00, ex 8501 64 00 i ex 8541 40 90.
(100)
Sljedeće vrste proizvoda isključene su iz definicije dotičnog proizvoda:
-
solarni punjači koji se sastoje od manje od šest ćelija, prijenosni su i opskrbljuju uređaje energijom ili pune baterije,
-
tankoslojni fotonaponski proizvodi,
-
kristalni silicijski fotonaponski proizvodi koji su trajno integrirani u električnu robu kada funkcija električne robe nije proizvodnja energije i kada navedena električna roba upotrebljava električnu energiju proizvedenu pomoću integrirane kristalne silicijske fotonaponske ćelije ili ćelija,
-
moduli ili ploče s izlaznim naponom koji ne prelazi 50 V istosmjerno i izlaznom snagom koja ne prelazi 50 W samo za izravnu uporabu kao punjači baterija u sustavima s istim svojstvima u pogledu napona i snage.
3. SUBVENCIONIRANJE
(101)
Podnositelj pritužbe tvrdio je da NRK intenzivno subvencionira svoju fotonaponsku industriju i naveo je brojne političke dokumente i planove te zakonodavstvo na kojima se temelji državna potpora u tom sektoru. Komisija je pregledala i analizirala dokumente navedene u pritužbi te dodatne dokumente koje su tijekom ispitnog postupka dostavili kineska vlada i proizvođači izvoznici u uzorku te utvrdila da mnogi dokumenti zaista upućuju na povlašteno postupanje NRK-a prema fotonaponskoj industriji u mnogim područjima.
(102)
U 12. petogodišnjem planu kineska vlada uvrstila je fotonaponsku industriju među „strateške” industrije (12). Kineska vlada objavila je i poseban plan za solarnu fotonaponsku industriju (podređen glavnom 12. petogodišnjem planu), tj. 12. petogodišnji plan za solarnu fotonaponsku industriju. U tom planu kineska vlada izrazila je potporu „izuzetnim poduzećima” (13) i „ključnim poduzećima” (14) te preuzela obvezu „promicanja provedbe različitih politika za potporu fotonaponskom sektoru” (15) i „oblikovanja opće pripreme politika potpore za industriju, financiranje, poreze …” (16).
U Odluci Državnog vijeća br. 40 upućuje se na to da će kineska vlada „aktivno podupirati razvoj industrije nove energije i pospješiti razvoj solarne energije” (17), upućuju se sve financijske institucije da pruže kreditnu podršku samo poticanim projektima (kategorija kojoj pripadaju fotonaponski projekti) te se jamči provedba „ostalih povlaštenih politika za poticane projekte” (18). U drugoj Odluci Državnog vijeća od 10. listopada 2010. navodi se jačanje „intenziteta fiskalne i financijske političke podrške”, potiču se financijske institucije da „povećaju kreditnu potporu” te se jamči „korištenje povlaštene fiskalne politike kao što je naknada rizika” (19) za nove strateške industrije, kategoriju kojoj pripada i fotonaponska industrija. Nacionalnim planom za srednjoročni i dugoročni znanstveni i tehnički razvoj (2006. - 2020.) jamči se da će se „pridati najveća važnost financiranju politika”, „poticati financijske institucije da daju potporu u obliku povlaštenih kredita glavnim nacionalnim znanstvenim i tehnološkim industrijalizacijskim projektima”, „poticati financijske institucije na poboljšanje i jačanje financijskih usluga za visokotehnološka poduzeća” te da će se „provesti povlaštene porezne politike radi promicanja razvoja visokotehnoloških poduzeća” (20).
U Zakonu NRK-a o znanstvenom i tehnološkom napretku navodi se niz mjera za potporu strateškim industrijama uključujući fotonaponsku industriju. Među ostalim, ukazuje se na to da država potiče financijske institucije i daje im smjernice da podupiru razvoj industrija visoke i nove tehnologije davanjem zajmova (21), politički usmjerene financijske institucije upućuju se da pri pružanju financijskih usluga daju prednost razvoju industrija visoke i nove tehnologije (22), osigurava se „popust na kamate i jamstvo za zajmove” koje primaju neka poduzeća i „posebna pomoć” politički usmjerenih financijskih institucija namijenjena projektima koje potiče država (23). Praktična primjena tih mjera prikazana je u nastavku.
3.1. Uvodne napomene
(103)
Kineska vlada i kineski proizvođači izvoznici u uzorku dostavili su odgovore na upitnik i prihvatili posjete na licu mjesta (24) radi provjere odgovora.
(104)
Nakon analize odgovora na upitnik, Komisija je kineskoj vladi poslala pismo za dopunu podataka i pismo najave posjeta nakon čega je uslijedila korespondencija u vezi s programom posjeta radi provjere. Komisija je kineskoj vladi ostavila dovoljno vremena za pripremu i podnošenje zapažanja kad god je to zatraženo i bilo opravdano. Kineskoj su vladi odobrena doista značajna produljenja rokova, tj. produljenje od 30 dana za odgovor na upitnik, što je bio ukupni rok od 69 dana za podnošenje odgovora na upitnik, pri čemu je Komisija kineskoj vladi dala 25 dana za odgovor na pismo za dopunu podataka. Stoga je kineska vlada imala ukupno više od tri mjeseca za dostavljanje potrebnih informacija koje je zatražila Komisija.
(105)
Tijekom posjeta kineskom Ministarstvu trgovine u Pekingu i četirima financijskim institucijama (Kineska razvojna banka, Kineska izvozno-uvozna banka, Banka Huaxia i SINOSURE) radi provjere na licu mjesta Komisija je nastojala provjeriti informacije dane na temelju pratećih dokumenata, a koji su korišteni za pripremu odgovora kineske vlade, u skladu s odredbama članaka 11. i 26. Osnovne uredbe. Pritom je Komisija došla do privremenog zaključka da se zbog nedostavljanja informacija i pratećih dokumenata kineske vlade odgovori na upitnik nisu mogli primjereno provjeriti. Štoviše, određeni podaci nisu uopće dostavljeni iako su izričito zatraženi, a na određena pitanja jednostavno nije odgovoreno. Slijedom toga, kineskoj vladi ukazano je na posljedice nesuradnje u skladu s člankom 28. stavcima 1. i 6. Osnovne uredbe.
(106)
Kineska vlada tvrdila je i da joj je Komisija nametnula nerazumni teret tražeći nebitne i nepotrebne informacije u upitniku i naknadnom pismu za dopunu podataka.
(107)
S obzirom na zatražene informacije napominje se da je Komisija zatražila samo informacije koje se odnose na navode u pritužbi za koje se smatralo da su nužne za potrebe reprezentativnih nalaza i ostala je ustrajna u svojim zahtjevima tražeći iste podatke i informacije tijekom ispitnog postupka te zahtijevajući od kineske vlade razjašnjenje podnesenih informacija i njihovih posljedica na ispitane programe. Drugim riječima, Komisija je zatražila samo one informacije koje su bile potrebne za procjenu postojanja i razine subvencioniranja za dotični proizvod na temelju subvencijskih programa koji su navedeni u pritužbi.
3.2. Nesuradnja
(108)
Kao što je navedeno u uvodnoj izjavi (105), Komisija je nakon posjeta radi provjere na licu mjesta 23. svibnja 2013. obavijestila kinesku vladu da razmatra mogućnost primjene dostupnih činjenica u skladu s člankom 28. Osnovne uredbe. Komisija je taj dopis poslala jer je došla do privremenog zaključka da se zbog nedostavljanja informacija i pratećih dokumenata kineske vlade odgovori na antisubvencijski upitnik, pismo za dopunu podataka i ostale podneske kineske vlade u predmetnom postupku nisu mogli primjereno provjeriti. Štoviše, na licu mjesta utvrđeno je da je u odgovoru na upitnik i naknadnim podnescima kineska vlada uskratila određene informacije iako ih je Komisija izričito zahtijevala. Osim toga, na određena pitanja jednostavno nije odgovoreno. Moguća primjena dostupnih činjenica odnosila se na vladine planove, projekte, razno zakonodavstvo i ostale dokumente; politiku davanja povlaštenih zajmova, ostalo financiranje, jamstva i osiguranje; okružnice Narodne banke Kine; provjere u bankama; osiguranja izvoznih kredita i provjere društva Sinosure; demonstracijski program Golden Sun; programe oslobađanja od izravnih poreza i snižavanja poreza; programe za neizravne poreze i uvozne tarife; opskrbu ulaznim materijalima za manju naknadu od primjerene: polisilicij, ekstrudirani aluminij i staklo; i ustupanje prava korištenja zemljištem.
(109)
Kineska vlada je u dopisu od 3. lipnja 2013. prigovorila prethodnoj namjeri Komisije da primijeni odredbe članka 28. Osnovne uredbe zbog toga što uvjeti potrebni za zanemarivanje dostavljenih informacija ili čak za „popunjavanje informacijskih praznina” u tom slučaju ne bi bili ispunjeni.
(110)
Kineska vlada tvrdila je da se zbog „sumnje” o točnosti dostavljenih informacija koja nastaje isključivo zbog činjenice što se nisu mogle provjeriti na „krajnje” zadovoljstvo Komisije takve informacije ne smiju zanemariti. Komisija se ne slaže s tom tvrdnjom jer ne odražava stvarno stanje. Komisija zaista nije „zanemarila” nikakve informacije samo iz razloga što ih nije mogla provjeriti tijekom posjeta radi provjere na licu mjesta. Međutim, ako je za informacije i objašnjenja koje je dostavila kineska vlada utvrđeno da su proturječne i/ili nepotpune u usporedbi s ostalim Komisiji dostupnim informacijama i da ih istovremeno nije bilo moguće provjeriti tijekom posjeta radi provjere na licu mjesta, takve informacije Komisija nije mogla uzeti u obzir u njihovoj nominalnoj vrijednosti. Svaka se informacija uzima u obzir na odgovarajući način i to ovisno o stupnju nesuradnje kineske vlade. Napominje se i da Komisija nije imala nedoumica u pogledu oblika u kojem se dostavljene informacije, kao što je tvrdila kineska vlada, već u pogledu njihove netočnosti ili nepotpunosti.
(111)
Kineska vlada tvrdila je i da su neke informacije koje je zatražila Komisija predstavljale takav teret da ih praktički nije mogla dostaviti. S tim u vezi napominje se da je Komisija zatražila samo informacije koje su bile potrebne za provjeru navoda podnositelja pritužbe (i potkrijepljene dokazima prima facie) i kineskoj vladi dala dovoljno vremena i mogućnosti za dostavljanje tih informacija. Osim toga, Komisija je u potpunosti svjesna da je zbog velikog broja podrobnih navoda podnositelja pritužbe u tom predmetu bila primorana zatražiti od kineske vlade znatnu količinu informacija. Međutim, kako je prethodno objašnjeno (uvodne izjave od (104) do (107)), količina zatraženih informacija nije bila prekomjerna i za njihovo dostavljanje dano je dovoljno vremena.
(112)
Nadalje, kineska vlada istaknula je razliku između zanemarivanja dostavljenih informacija i nadopunjavanja primljenih informacija sa stvarno evidentiranim činjenicama. Komisija je u potpunosti svjesna te razlike i djeluje u skladu s odgovarajućim odredbama članka 28. Osnovne uredbe, ali mora naglasiti da kada su dostavljene informacije u suprotnosti s ostalim dostupnim informacijama o istom predmetu te informacije nije moguće nadopuniti. U takvim slučajevima (npr. dostavljene informacije o vlasništvu banaka) Komisija je morala odlučiti koje su informacije pouzdanije. Pritom je osigurala da korištenje raspoloživih činjenica nije kažnjavajuće i da se temelji na stvarno raspoloživim činjenicama.
(113)
Kineska vlada tvrdila je da Komisija nije imala razloga smatrati da kineska vlada u ovom slučaju ne surađuje jer je Komisija zanemarila svoju obvezu uzimanja u obzir „stvarne sposobnosti” kineske vlade da ispuni njezine zahtjeve ili ju je krivo razumjela. Prema mišljenju kineske vlade ispitni postupak u cjelini bio je nepotrebno opterećujući tako da je suradnja općenito onemogućena, a Komisija je kao ispitno tijelo neprestano odbijala suradnju s kineskom vladom kako bi se to opterećenje ublažilo. Jasno je da je ta tvrdnja pogrešno tumačenje činjenica. Kako bi ispunila pravne obveze nakon primitka pravilno dokumentirane pritužbe i istovremeno ispoštovala mjerodavnu sudsku praksu WTO-a, Komisija je od kineske vlade zatražila samo informacije potrebne za provjeru i procjenu navoda u pritužbi potkrijepljenih dostatnim dokazima. Komisija je kineskoj vladi ponudila pomoć u popratnom dopisu upitnika te u samom upitniku. Isto tako, u pismu za dopunu podataka kineska vlada pozvana je da se obrati Komisiji ako ima kakvih pitanja u pogledu zatraženih informacija. Komisija je odobrila i iznimno duge rokove koje je produžila za potrebno dostavljanje informacija (vidi uvodnu izjavu (104)). Nadalje, u ispitnom postupku Komisija je od kineske vlade zatražila informacije specifične za transakcije samo u vezi s izvoznicima u uzorku, a ne u vezi sa svim proizvođačima solarnih ploča u Kini, čime je uvelike umanjila potencijalnu količinu zatraženih informacija. Komisija napominje da izgleda da je kineska vlada pomiješala argumente u vezi sa svojom stvarnom sposobnošću dostavljanja podataka s drugim pitanjima.
Primjerice, u raspravi o navodno prekomjernim zahtjevima Komisije za informacije o bankama i financijskim institucijama svoj je argument uglavnom temeljila na navodnoj nedostatnosti pritužbe koja je prema njezinim tvrdnjama osnovana na „nezakonitom utvrđivanju” iz predmeta o premazanom finom papiru. Stoga izgleda da se pritužba kineske vlade odnosi na kvalitetu dokaza za pokretanje ispitnog postupka, a ne na njezinu stvarnu sposobnost dostavljanja informacija. Doista, kineska vlada u dopisu od 3. lipnja 2013. ponovila je tvrdnju iz prijašnjih podnesaka da pokretanje mnogih programa nije ispunilo uvjet dokaznog praga iz članka 11.2. Sporazuma WTO-a o subvencijama i kompenzacijskim mjerama te da je Komisija pokretanjem tih programa povrijedila članak 11.3. Sporazuma WTO-a o subvencijama i kompenzacijskim mjerama. Komisija je na te tvrdnje već odgovorila u dopisu i memorandumu kineskoj vladi, a s obzirom na to da u dopisu od 3. lipnja 2013. nisu iznesene nikakve nove tvrdnje, nije potrebno u ovoj uredbi ponovno razmatrati te iste tvrdnje.
(114)
Kineska vlada tvrdila je i da joj Komisija nije dala dovoljno vremena za ispunjavanje upitnika. Ta tvrdnja jednostavno nije točna. Kako je objašnjeno u uvodnoj izjavi (104) Komisija je kineskoj vladi odobrila znatna produljenja rokova, dajući joj što je moguće više vremena, a da se pritom u osnovi ne utječe negativno na pravovremeno okončanje predmeta. Rok za ispunjavanje upitnika i dostavljanje odgovora na pismo za dopunu podataka bio je znatno duži od roka koji se zahtijeva u skladu s člankom 11. stavkom 2. Osnovne uredbe.
(115)
Kineska vlada tvrdila je da Komisija nije uzela u obzir njezin zahtjev za pomoć pri utvrđivanju relativne nužnosti odgovora na upitnik kako bi na taj način izbjegla utvrđivanje na temelju raspoloživih činjenica. U svojem podnesku pozvala se na svoj zahtjev da Komisija objasni namjenu određenih zatraženih informacija te kojem utvrđivanju činjenica bi one vodile, kako bi „sukladno svojim stvarnim mogućnostima što bolje surađivala te istovremeno pružala najbitnije informacije”. Naravno, prije stvarnog dostavljanja informacija Komisija nije mogla znati do kojih će zaključaka doći. Kineska vlada tvrdi i da je Komisija oblikovala upitnik tako da ga je „funkcionalno nemoguće” ispuniti i da je „tražila na slijepo”. Komisija te navode kategorički odbacuje. Kako je već objašnjeno, u upitniku su zatražene samo informacije koje su bile potrebne za utvrđivanje.
(116)
Kineska vlada tvrdila je i da je Komisija inzistirala na dostavljanju dokumenata koje ona u skladu sa zakonom nije mogla dostaviti ili zahtijevati njihovo dostavljanje te se u tom kontekstu pozvala na mjerodavna zakonodavstva EU-a i WTO-a kojima je jasno utvrđeno da se ne smiju uzimati u obzir samo lažne ili obmanjujuće informacije, tvrdila je i da nije bila „stvarno sposobna” dostaviti određene informacije jer je njihovo odavanje, bilo da je riječ o državnoj tajni ili iz drugih razloga, u skladu s nacionalnim zakonima strogo zabranjeno. Kineska vlada tvrdila je i da odgovarajuće odredbe Protudampinškog sporazuma i Sporazuma WTO-a o subvencijama i kompenzacijskim mjerama kojima su predviđeni načini dostavljanja povjerljivih informacija ispitnim tijelima i na temelju kojih se za te informacije može odobriti „povjerljivo postupanje” ne vrijede uvijek u slučaju kada ih mora dostaviti tijelo vlasti treće zemlje, a u ovom slučaju to je kineska vlada. Kineska vlada tvrdila je i da će Komisija povrijediti Sporazum o subvencijama i kompenzacijskim mjerama ako ne prizna pravnu razliku između, s jedne strane, vladine stvarne sposobnosti dostavljanja informacija koje je zakonski zabranjeno razotkriti i, s druge strane, ostalih vrsta povjerljivih informacija za koje može zatražiti povjerljivo postupanje u uobičajenom tijeku ispitnog postupka.
(117)
Komisija nije zanemarila nikakve informacije koje kineska vlada iz bilo kojeg razloga nije dostavila jer jednostavno nije moguće zanemariti nešto što nije dostavljeno. S druge strane, u slučaju kada kineska vlada nije dostavila određene informacije ili ih stavila na raspolaganje za provjeru, a slične informacije Komisiji su bile dostupne iz drugih izvora (uglavnom javno raspoložive informacije, ali i informacije proizvođača izvoznika koji surađuju ili informacije koje su tijekom ispitivanja na licu mjesta dostavile određene banke); Komisija je te informacije uključila u predmetni spis i upotrijebila ih je za utvrđivanje. Komisija se ne slaže s tvrdnjom da odredbe Protudampinškog sporazuma i Sporazuma WTO-a o subvencijama i kompenzacijskim mjerama kojima su predviđeni načini dostavljanja povjerljivih informacija ispitnim tijelima i na temelju kojih se za te informacije može odobriti „povjerljivo postupanje” ne vrijede za kinesku vladu. S tim u vezi kineska vlada tvrdi da bi za vlade trebao vrijediti drugačiji standard u pogledu suradnje od onoga koji vrijedi za izvoznike te da su vlade u položaju u kojem im je zajamčena „minimalna pravna kurtoazija” na koju izvoznici nemaju pravo. U pogledu provedbe ispitnog postupka za kompenzacijsku pristojbu Komisija se s time ne slaže. Kineska vlada jedna je od zainteresiranih stranaka u postupku za potrebe Osnovne uredbe, a NRK kao „zainteresiranu članicu” istovremeno obvezuju odredbe i sudska praksa WTO-a.
U članku 28. stavku 1. Osnovne uredbe navodi se: „U slučajevima u kojima zainteresirana stranka odbija pristup ili na neki drugi način ne pruža potrebne podatke u rokovima iz ove Uredbe, ili ako znatno ometa ispitni postupak, privremeni ili konačni nalazi, pozitivni ili negativni, mogu se donijeti na temelju raspoloživih činjenica.” U članku 12.7. Sporazuma WTO-a o subvencijama i kompenzacijskim mjerama izričito se navode posljedice nesuradnje vlada („zainteresirana članica”): „U slučajevima u kojima zainteresirana stranka odbija pristup ili na neki drugi način ne pruža potrebne podatke u rokovima iz ove Uredbe, ili ako znatno ometa ispitni postupak, privremeni ili konačni nalazi, pozitivni ili negativni, mogu se donijeti na temelju raspoloživih činjenica.” Stoga kada zemlja koja provodi ispitni postupak, u ovom slučaju EU, ostvaruje svoja prava koja propisuje WTO u ispitnom postupku za kompenzacijsku pristojbu i zatraži informacije koje smatra potrebnima za ispitni postupak, vlade i izvoznici imaju jednaku obvezu suradnje. Tijekom ispitnog postupka kineska vlada često je navodila pravila o povjerljivosti kao razlog nedostavljanja zatraženih informacija potrebnih radi provjere, na primjer okružnice Narodne banke Kine. Napominje se da, iako je prema njezinim tvrdnjama kineskoj vladi bilo „zakonski zabranjeno razotkriti takve informacije”, odredbe WTO-a i dalje je obvezuju na dostavljanje informacija koje se smatraju potrebnima za ispitni postupak. U tom pogledu odredbe nacionalnih zakona ili unutarnja pravila članice WTO-a ne oslobađaju ju od poštovanja obveza WTO-a na suradnju u ispitnim postupcima; u takvim slučajevima sukoba kineska vlada mora predložiti način pristupa informacijama kako bi se one mogle primjereno provjeriti. Bez obzira na navedeno, kineska vlada zapravo nikada nije objasnila tu tvrdnju i u vezi s time nije dostavila nikakve dokaze (npr. pravna odredba u skladu s kojom joj je „zakonski zabranjeno” razotkriti takve informacije).
(118)
Nadalje, kineska vlada tvrdila je da pismo najave posjeta od 25 ožujka 2013. nije bilo dovoljno detaljno i nije sadržavalo posebna pitanja koja će se uzeti u obzir tijekom posjeta radi provjere na licu mjesta. S tim u vezi napominje se da, iako se od Komisije uopće ne zahtijeva da pošalje popis svih pitanja koja će biti postavljena tijekom provjere na licu mjesta (osim toga Komisija smatra da to nije primjereno), pismo najave posjeta od 25. ožujka 2013. sadržavalo je vrlo konkretan i detaljan popis problema i dokumenata koji će se provjeravati u skladu s člankom 26. stavkom 3. Osnove uredbe i zahtjevima WTO-a. Međutim, u pismu je objašnjeno da je popis nepotpun i da se, prema potrebi, mogu uzeti u obzir druga pitanja i dokazi. U tom pogledu napominje se da se prije provjere kineska vlada nije protivila sadržaju tog pisma, iako je s druge strane odbila raspravu o nekim točkama koje u pismu nisu izričito iznesene, kao što su informacije o najvećim bankama u NRK-u, uključenost Komunističke partije Kine („KPK”) u upravljanje nekim bankama ili pristup nekih banaka deviznim pričuvama Državne uprave za devizne pričuve, pri čemu je tvrdila da nije spremna odgovoriti na pitanja u vezi s tim.
(119)
Kineska vlada tvrdila je i da Komisija tijekom posjeta radi provjere na licu mjesta nije bila prilagodljiva te da je „de facto postavila obvezujuća vremenska ograničenja u vezi s eventualnim zahtjevima za promjenu upućenima kineskoj vladi”. Isto tako tvrdila je da Komisija nije prihvatila ni jedno „učinkovito” rješenje koje je kineska vlada predložila u vezi s provjerom u Državnom zavodu za statistiku (NBS) i da je Komisija odbila produljenje roka za provjeru u NBS-u do ponedjeljka, 22. travnja 2013. Nadalje, dužnosnici Komisije skoro svaki radni dan započinjali su obavljati provjeru sa zakašnjenjem jer su, kako je navela kineska vlada, dolazili kasno.
(120)
U pogledu navedenih tvrdnji Komisija naglašava da su njezini dužnosnici na licu mjesta bili potpuno i bezuvjetno prilagodljivi. Dužnosnici Komisije iznimno su u više navrata ponudili da izvan redovnog radnog vremena provjere dokumente i dokaze koje je kineska vlada nastojala dostaviti nakon što je zatvorena određena tema. To su napravili više puta, čak i ako su zbog toga morali odlaziti na druga mjesta provjere u kasne sate i/ili vraćati se na mjesta gdje su dužnosnici Komisije već bili i gdje im je omogućena provjera dokumenata. Nažalost, kineska vlada te ponude u dotičnim slučajevima nije prihvatila, što snažno upućuje na to da razlog zbog kojeg dokumenti koje je zatražila Komisija tijekom redovnog radnog vremena nisu dostavljeni nije bio njihovo vremensko ograničenje ili nespremnost Komisije da ih provjeri. U pogledu kašnjenja na početku posjeta radi provjere, Komisija napominje da su dužnosnici svaki dan dolazili na vrijeme, ali da su određena kašnjenja, nažalost, prouzročena dnevnim postupcima registracije za pristup raznim mjestima provjere, koje je zahtijevala kineska vlada, ili je do kašnjenja došlo naprosto zato što nije bilo predstavnika kineske vlade za pratnju dužnosnika koji su stigli na mjesta provjere zbog čega su bili prisiljeni dugo čekati prije nego započnu posao. Komisija napominje i da su posjeti radi provjere svaki dan trajali znatno duže od uobičajenog radnog vremena te da je upravo kineska vlada prvi dan ukinula poslijepodnevnu smjenu posjeta radi provjere jer su predstavnici Ministarstva tehnologije odlučili u njemu ne sudjelovati (vidi uvodnu izjavu (122)). U stvari, da je kineska vlada prihvatila sve uzastopne ponude dužnosnika Komisije da provjere dokumente izvan redovnog radnog vremena, posjeti bi trajali duže, a to se nije dogodilo upravo zato što kineska vlada nije u potpunosti surađivala.
(121)
Kineska vlada dodatno je osporila praksu Komisije da ne prihvaća nove dokumente i dokaze koje je potrebno provjeravati po završetku postupka provjere, a koji se na taj postupak odnose. U tom pogledu potrebno je razjasniti da namjera Komisije nije i nije nikada bila u potpunosti zanemariti informacije koje se na taj način dostavljaju. Komisija je uzela u obzir sve dostavljene informacije, analizirala njihovu kvalitetu (npr. s ispisom revidiranih financijskih izvješća postupa se drugačije nego s jednostavnom tablicom u Excelu ili dokumentom u Wordu s podacima koji nisu potkrijepljeni nikakvim službenim izvorom) te im je pridala odgovarajuću važnost s obzirom na to da te informacije nije mogla provjeriti tijekom posjeta radi provjere na licu mjesta.
(122)
U pogledu šest dokumenata, (25) koje je kineska vlada dostavila tijekom ispitnog postupka i sadržaja o kojem nije željela raspravljati tijekom posjeta radi provjere na licu mjesta, kineska vlada tvrdila je da Komisija nema temelja za primjenu raspoloživih činjenica u skladu s člankom 28. Osnovne uredbe. Tvrdila je i da joj Komisija nije pomogla da razumije zahtjeve za dostavljanje tih dokumenata i da nije dokazala da su svi predmetni dokumenti važni te da je unatoč tome kineska vlada „prije početka provjere izričito pozvala Komisiju da kineskoj vladi pomogne da razumije zahtjeve za dostavljanje tih dokumenata te da dokaže da su svi predmetni dokumenti važni”. S tim u vezi potrebno je, kao prvo, napomenuti da se svi dokumenti izravno odnose na dotičnu industriju (26) te da je stoga njihovo uključenje u opseg provjere bilo vrlo važno.
Kao drugo, formulacija koju je kineska vlada upotrijebila u dopisu Komisiji od 11. travnja 2013. razlikovala se od one na koju se pozvala u dopisu od 3. lipnja 2013. U stvari, kineska vlada u dopisu od 11. travnja 2013. navela je da se provjera navedenih dokumenata „obustavlja, osim ako Komisija može uvjerljivo dokazati u kojoj se mjeri ti dokumenti smatraju važnima u tekućem ispitnom postupku, posebno navodne subvencije”. S obzirom na to da se svi ti dokumenti izravno odnose na dotičnu industriju i čak na posebne subvencijske programe, kao što su povlašteni zajmovi ili povlašteni porezni programi, što je očito iz njihove formulacije, Komisija nije razumjela što bi se moglo dodati da se njihova važnost još bolje dokaže. Komisija je bila iznenađena što kineska vlada očigledno nije imala nedoumice u pogledu važnosti tih dokumenata kada su dostavljeni, nego samo kada je Komisija zatražila objašnjenja.
(123)
Komisija je u dopisu od 23. svibnja 2013. navela da je spriječena u provjeri većine dostavljenih informacija u prvotnoj dokumentaciji i u unakrsnoj provjeri tih informacija s pomoću izvornih podataka koji su upotrijebljeni u pripremi odgovora kineske vlade u vezi s informacijama o financijskom tržištu i financijskim institucijama u NRK-u. Kineska vlada prigovorila je da joj s obzirom na „vrlo opći i neodređeni navod” Komisija nije dala mogućnost za iznošenje smislenih primjedaba te stoga kineska vlada ne može na odgovarajući način zaštititi svoje pravo na obranu. Ta tvrdnja ne odražava stvarno stanje. Komisija je u upitniku postavila vrlo konkretna pitanja i u skladu s uobičajenom praksom mnogih ispitnih tijela pokušala je provjeriti odgovore kineske vlade tijekom posjeta radi provjere na licu mjesta.
(124)
Kineska vlada je u svom odgovoru na upitnik posebno navela da „zajmovi dotičnoj industriji čine vrlo mali dio u svim odobrenim zajmovima. Neke banke su, na primjer, u svojim dodacima upitniku opisale da su zajmovi odobreni dotičnoj industriji činili manje od 1 % ukupnih zajmova”. Kineska vlada tijekom provjere nije mogla potkrijepiti tu izjavu nikakvim dokazima i Komisiju je naprosto uputila bankama.
(125)
Komisija je zatražila i statističke podatke o zajmovima dotičnoj industriji. Kineska vlada tvrdila je da ne vodi takvu evidenciju. Kada je Komisija provjeravala je li kineska vlada pokušala prikupiti takve statističke podatke i zatražila te informacije od banaka, službenik CBRC-a (Bankarsko regulatorno tijelo u NRK-u) koji je bio nazočan tijekom provjere odgovorio je da nema te podatke jer je za statističke podatke nadležan drugi odjel CBRC-a. Kineska vlada nije dostavila nikakve statističke podatke koji su zatraženi u upitniku i u više navrata zatraženi u postupku dopune. Komisija je u svom pismu najave posjeta ponovno navela da će se ta tema uzeti u obzir.
(126)
U pogledu banaka Komisija je tijekom posjeta radi provjere ispitivala ocjenu rizika i kreditne sposobnosti, opće stanje djelatnosti, stanje upravljanja, razinu kredita, korištenje sredstava, sposobnost otplate, strukturu jamstava te poslovnu suradnju između banaka i zajmoprimaca jer je kineska vlada u odgovoru na upitnik navela tvrdnje u vezi s tim pitanjima. Ponovno, unatoč činjenici što su te teme bile navedene u pismu najave posjeta, kineska vlada nije mogla potkrijepiti svoje tvrdnje nikakvim dokazima te je Komisiju uputila bankama.
(127)
U svom odgovoru na pismo za dopunu podataka kineska vlada dostavila je neke informacije o postotku vladina vlasništva u nekim bankama. Napominje se da je kineska vlada u odgovoru na upitnik prvotno navela da nema takvih informacija te da je informacije u vezi s time podnijela tek nakon što je Komisija istaknula da članak 24. Zakona o poslovnim bankama u stvari obvezuje banke da te informacije dostave CBRC-u. Kada je Komisija tijekom posjeta radi provjere ispitivala koji je izvor tih informacija, nazočni službenik CBRC-a naveo je da nema taj podatak jer je za prikupljanje takvih podataka nadležan drugi odjel CBRC-a. U skladu s člankom 2. Privremene uredbe o nadzornim odborima u važnim financijskim institucijama u vlasništvu države (koju je u odgovoru na pismo za dopunu podataka dostavila Banka EXIM) „popis financijskih institucija u državnom vlasništvu kojima Državno vijeće upućuje nadzorne odbore preporučuje upravno tijelo za nadzorne odbore u financijskim institucijama u državnom vlasništvu”. Budući da se ta odredba odnosi na upravno tijelo za nadzorne odbore u financijskim institucijama u državnom vlasništvu, izgleda da kineska vlada zna koje su financijske institucije u njezinom vlasništvu. Međutim, Komisija zbog izostanka suradnje kineske vlade te informacije nije mogla provjeriti, a nije mogla ni utvrditi njihov izvor. Javno dostupne informacije upućuju na to da pored banaka koje je kineska vlada navela u svojem odgovoru na pismo za dopunu podataka (27) postoje i druge banke u državnom vlasništvu (koje su davale zajmove proizvođačima izvoznicima u uzorku).
(128)
U svojem dopisu od 3. lipnja 2013. kineska vlada tvrdila je da Komisija ni u upitniku ni u pismu za dopunu podataka nije „zatražila dodatne dokaze ili izvor podataka” te da „sada iznenada tvrdi da nedostaju dodatni dokazi ili izvor podataka”. Kako bi razjasnila pitanja, Komisija, kao i sva ostala ispitna tijela, provjerava podatke koje su joj dostavile sve stranke u postupku, a kineska vlada bila je s time upoznata jer je Komisija već u svojem upitniku i u popratnom dopisu upitnika naglasila da će se odgovori provjeravati. Štoviše, Komisija je u svojem pismu najave posjeta osim pitanja koja će se razmatrati tijekom provjere obuhvatila i tu posebnu temu (28). Stoga činjenica da Komisija zahtijeva dodatne dokaze za izjave kineske vlade za nju nikako nije bilo iznenađenje, već je to bio standardni postupak koji je Komisija slijedila u svakom pojedinačnom slučaju.
(129)
Kada je Komisija tijekom provjere zatražila od kineske vlade da dostavi popis 10 najvećih banaka u NRK-u i njihov tržišni udio, CBRC je odgovorio da može dostaviti takve informacije, ali da na taj zahtjev može odgovoriti tek nakon što se dostavi u pisanom obliku. Komisija je objasnila da pitanje postavljeno usmenim putem tijekom posjeta radi provjere ima jednaku vrijednost kao bilo koje pitanje dostavljeno u pisanom obliku te je istaknula činjenicu da za druga usmena pitanja kineska vlada nije zatražila da se prije odgovora dostave u pisanom obliku. Unatoč tom objašnjenju kineska vlada još uvijek nije dostavila informacije.
(130)
Komisija je u upitniku zatražila dokumente koji su bili temelj za osnivanje CBRC-a i utvrđivanja njegovog mandata. Kineska vlada dostavila je dokument Nacionalnog narodnog kongresa u kojem je navedeno samo da će se CBRC osnovati. Kada je Komisija provjeravala postoje li neki drugi dokumenti s detaljnim podacima o mandatu i svrsi CBRC-a, nazočni službenik CBRC-a naveo je da postoje brojni drugi zakoni koji se odnose na CBRC, ali da je, ako ih je Komisija željela dobiti, te dokumente trebala zatražiti prije provjere. Napominje se da je u upitniku Komisija od kineske vlade zatražila da „dostavi dokumente koji su bili temelj za osnivanje tog tijela i utvrđivanje njegovih dužnosti” i stoga je te dokumente zatražila prije provjere.
(131)
Kada je Komisija zatražila statističke podatke i izvješća banaka koje su tijekom RIP-a davale zajmove izvoznicima u uzorku, istaknula je članak 33. Zakona NRK-a o uređenju i nadzoru bankarske industrije (29) u kojem se navodi da CBRC prikuplja takve statističke podatke. Nazočni službenik CBRC-a naveo je da je najprije morao zatražiti dopuštenje pravne službe, ali, s tim u vezi prije kraja provjere nije dostavio nikakve informacije. Treba ponovno napomenuti da je Komisija zatražila te informacije u upitniku i pismu za dopunu podataka i da je u svojem pismu najave posjeta navela da će se provjeravati i statistički podaci.
(132)
Kineska vlada tvrdila je i da se navodi u pritužbi prema kojima su kineske banke javna tijela temelje samo na običnim tvrdnjama o državnom udjelu koje se pak temelje na „nezakonitom” utvrđivanju u predmetu o premazanom finom papiru. Kod te tvrdnje riječ je o pogrešnom tumačenju činjenica u pritužbi. U pritužbi se podnositelj pritužbe osim državnog vlasništva,među ostalim, poziva na zajmove koje daju banke na temelju političkih direktiva i na vladine agencije koje su financijskim institucijama naložile da povećaju kreditiranje poduzeća i davanje zajmova poduzećima radi promicanja novih tehnologija i proizvoda (uključujući fotonaponsku industriju). Nalazi u predmetu o premazanom finom papiru u pogledu kineskih banaka koje su javna tijela temeljili su se na više elemenata, a ne samo na vlasništvu (npr. uplitanje vlade i usmjeravanje banaka prema povlaštenom davanju zajmova industriji papira u skladu s vladinim planovima) te su potpuno u skladu sa zakonodavstvom EU-a i WTO-a. Nadalje, nalazi o statusu banaka u državnom vlasništvu kao javnim tijelima potvrđeni su i u predmetu o čeliku s organskim premazom.
(133)
Kineska vlada nastavila je tvrditi da nije bila stvarno sposobna dostaviti informacije o 3 800 banaka i financijskih institucija iz NRK-a te da CBRC ni u kom slučaju ne čuva evidenciju o postotku vladina vlasništva u bankama. Komisija ne razumije zašto se kineska vlada u više navrata poziva na sve banke u NRK-u u vezi sa svojim vlasništvom u njima ako su zatražene informacije bile izričito ograničene na one banke „čiji je kineska vlada neposredni ili posredni dioničar” (30). Kako je objašnjeno u uvodnoj izjavi (127), izgleda da je tvrdnja kineske vlade da CBRC (ili bilo koje drugo vladino tijelo) ne čuva evidenciju o njezinom vlasničkom udjelu u bankama u suprotnosti s mnogim kineskim pravnim odredbama.
(134)
U svojem dopisu od 3. lipnja 2013. kineska vlada ponovila je tvrdnje da nije ovlaštena od „nezavisnih banaka” zahtijevati da dostave povjerljive informacije i upozorila je na dopis koji je u vezi s time navodno poslan bankama. Točno je da je tijekom provjere kineska vlada pokazala izvornik dopisa namijenjenog bankama, ali, kada je Komisija od nje zatražila da dostavi dokaze o tome kojim je bankama i financijskim institucijama poslan taj dopis, kineska vlada takve dokaze nije mogla dostaviti. Kineska vlada tvrdila je i da neke institucije navedene u Prilogu 7. pismu za dopunu podataka nisu bile banke. U tom pogledu Komisija napominje da su proizvođači izvoznici u uzorku prijavili te institucije Komisiji kao institucije koje su im dale zajmove.
(135)
Kineska vlada tvrdila je da Komisija u svojem upitniku ili u pismima za dopunu podataka nije nikada uzela u obzir pitanje okružnica YinFa [2003] i [2004] Narodne banke Kine. Napominje se da je Komisija u pismu najave posjeta među teme koje će se obuhvatiti tijekom provjere uključila „uredbe/okružnice/unutarnju dokumentaciju NBK-a o uređenju kamatnih stopa u NRK-u”. Jasno je da obje okružnice pripadaju toj kategoriji. U svojem odgovoru na pismo za dopunu podataka kineska vlada pozvala se i na članak na internetskim stranicama NBK-a u kojem se spominjala jedna od okružnica. Međutim, kineska vlada nije uopće dostavila nikakve okružnice NBK-a, nego je dostavila samo informacije s internetskih stranica NBK-a koje su u vezi s upravljanjem kamatnim stopama za zajmove i depozite u Kini bile nepotpune u usporedbi s okružnicama YinFa [2003] i [2004], koje su dostupne na internetu. Napominje se i da kineska vlada nije odbila dostaviti navedene dokumente zbog toga što nije bila pripremljena za takvo pitanje, nego zbog navodne povjerljivosti okružnica. U tom pogledu treba napomenuti da tvrdnja kineske vlade o povjerljivosti okružnica NBK-a nije u skladu s njezinom vlastitom praksom u ovom postupku. U svojim primjedbama na konačnu objavu kineska vlada je dostavila potpunu verziju druge okružnice NBK-a kako bi potkrijepila svoju tvrdnju da su posebni zajmovi koje daju poslovne banke u državnom vlasništvu ukinuti te da izgleda da drugdje navedena povjerljivost ne predstavlja prepreku. U pogledu izvadaka s internetskih stranica NBK-a Komisija ih je primila na znanje i nije zanemarila njihov sadržaj. Međutim, kako bi se upotpunile informacije s tim u vezi bile su potrebne informacije iz obiju okružnica čime su dopunjene informacije koje je dostavila kineska vlada.
3.3. Individualno ispitivanje („II”)
(136)
U skladu s člankom 27. stavkom 3. Osnovne uredbe zahtjevi za II primljeni su od 6 proizvođača izvoznika koji surađuju, tj. društava CNPV Dongying Solar Power Co. Ltd., Jiangsu Runda PV Co. Ltd., Kinve Solar Power Co., Ltd. (Maanshan), Phono Solar Technology Co. Ltd., Shandong Linuo Photovoltaic Hi-Tech Co. Ltd. i Shandong Linuo Solar Power Holdings Co. Ltd. Tim trgovačkim društvima nije se mogao odobriti II zbog velikog broja navodnih subvencijskih programa i vremena potrebnog za ispitni postupak te bi to bilo bespotrebno teško i moglo bi spriječiti pravovremeni dovršetak ispitnog postupka.
3.4. Posebni programi
(137)
Na temelju podataka sadržanih u pritužbi Komisija je zatražila informacije o sljedećim programima koji navodno uključuju dodjeljivanje subvencija državnog tijela:
i.
politika davanja povlaštenih zajmova, ostalo financiranje, jamstva i osiguranje
-
politika davanja povlaštenih zajmova;
-
davanje kreditnih linija;
-
subvencijski programi za izvozne kredite;
-
izvozna jamstva i osiguranja za zelene tehnologije;
-
koristi od odobravanja pristupa offshore holding društvima i otplata zajmova od strane države;
ii.
programi bespovratnih sredstava
-
Fond za razvoj istraživanja izvoznih proizvoda;
-
subvencije za razvoj „poznatih robnih marki” i kineski program najboljih svjetskih robnih marki;
-
fondovi za širenje industrija iz provincije Guandong prema van;
-
demonstracijski program Golden Sun;
iii.
programi izravnog oslobađanja od poreza i snižavanja poreza
-
program „dvije godine oslobođeni/tri godine polovicu” za poduzeća sa stranim kapitalom;
-
olakšice za porez na dohodak za poduzeća sa stranim kapitalom koja su usmjerena izvozu;
-
olakšice za porez na dohodak za poduzeća sa stranim kapitalom prema zemljopisnom položaju;
-
sniženje poreza za poduzeća sa stranim kapitalom koja kupuju opremu proizvedenu u Kini;
-
porezni rabat za istraživanje i razvoj poduzeća sa stranim kapitalom;
-
povrat poreza za reinvestiranje dobiti poduzeća sa stranim kapitalom u poduzeća koja su usmjerena na izvoz;
-
povlašteni porezni programi za poduzeća sa stranim kapitalom koja su priznata kao poduzeća visoke ili nove tehnologije;
-
smanjenje poreza za poduzeća visoke i nove tehnologije uključena u odabrane projekte;
-
politika povlaštene stope poreza na dohodak u sjeveroistočnoj regiji;
-
porezni programi u provinciji Guandong;
iv.
programi za neizravne poreze i uvozne tarife
-
oslobađanje od plaćanja PDV-a i rabat na uvozne tarife za uvezenu opremu;
-
rabati na plaćanje PDV-a za opremu proizvedenu u Kini koju kupuju poduzeća sa stranim kapitalom;
-
oslobađanje od plaćanja PDV-a i tarifa pri kupnji dugotrajne imovine u okviru programa razvojnih fondova za međunarodnu trgovinu;
v.
roba ili usluge koje daje vlada uz naknadu manju od primjerene
-
polisilicij koji osigurava Vlada uz naknadu manju od primjerene;
-
ekstrudirani aluminij koji osigurava Vlada uz naknadu manju od primjerene;
-
staklo koje osigurava Vlada uz naknadu manju od primjerene;
-
energija koju osigurava Vlada;
-
zemljište ili prava korištenja zemljištem koje daje vlada uz naknadu manju od primjerene.
3.4.1. Politika davanja povlaštenih zajmova, ostalo financiranje, jamstva i osiguranje
(a) Izostanak suradnje i korištenje raspoloživih činjenica
- Financijsko tržište i institucije u Kini
(138)
Komisija je od kineske vlade zatražila informacije o udjelu zajmova banaka u kojima je kineska vlada većinski ili jedini dioničar, banaka u kojima kineska vlada ima udio, ali nije najveći dioničar, banaka u kojima kineska vlada nema udio i banaka koje su u stranom vlasništvu, koji su dani industriji u cjelini i industriji obuhvaćenoj ovim postupkom. Kineska vlada odgovorila je da ne čuva evidenciju o iznosima i postocima zajmova koje su dale banke u državnom vlasništvu i da ne čuva evidenciju o zajmovima danima fotonaponskoj industriji. Kineska vlada nije predložila neke druge izvore ovih informacija.
(139)
Komisija je prvotnom antisubvencijskom upitniku priložila poseban upitnik (Dodatak A.) namijenjen bankama/financijskim institucijama te je zatražila od kineske vlade da ga proslijedi bankama/financijskim institucijama koje su dotičnoj industriji davale zajmove. Svrha Dodatka A. bila je provjera navoda u pritužbi prema kojima su kineske banke u državnom vlasništvu javna tijela. Među ostalim, Komisija je zatražila informacije o strukturi državne kontrole u tim kineskim bankama i provedbi državnih politika ili interesa u odnosu na fotonaponsku industriju (tj. upravni odbor i odbor dioničara, zapisnici sa sastanaka dioničara/direktora, državljanstvo dioničara/direktora, davanje zajmova i procjena rizika u odnosu na zajmove proizvođačima izvoznicima koji surađuju). Kineska vlada je u Dodatku A. upitniku dostavila odgovore samo za pet banaka (Kineska razvojna banka (CDB), Banka EXIM, Šangajska banka, Kineska banka (31) i Banka HuaXia). U pismu za dopunu podataka Komisija je ponovila svoj početni zahtjev za informacije. Kako bi potaknula suradnju kineske vlade, dostavila je popis banaka/financijskih institucija koje su davale zajmove društvima u uzorku i ponovno od kineske vlade zatražila da tim subjektima proslijedi Dodatak A. U odgovoru na pismo za dopunu podataka nije bilo nikakvih dodatnih odgovora na Dodatak A.
(140)
Komisija je zatražila i informacije o državnom vlasništvu nad bankama i financijskim institucijama. U svojem odgovoru na upitnik kineska vlada navela je da ne čuva nikakvu evidenciju o vlasničkom udjelu, ali nije predložila kako bi se te informacije mogle pribaviti. Kada je Komisija u pismu za dopunu podataka istaknula da se te informacije moraju uključiti u statute banaka te da su dostupne kineskoj vladi kao dioničaru, kineska vlada dostavila je informacije o udjelu koje se odnose na 16 banaka. Međutim, osim za pet banaka, u pogledu kojih se pozivala na godišnja izvješća kao izvor informacija, kineska vlada nije dostavila nikakve dodatne dokaze za te informacije i nije otkrila podatke o njihovom izvoru. U pogledu ostalih banaka koje su dotičnoj industriji davale zajmove kineska vlada nije dostavila nikakve informacije o svojem vlasničkom udjelu. Komisija stoga nije mogla provjeriti točnost i ispravnost prijavljenih podataka o državnom vlasničkom udjelu u bankama i drugim financijskim institucijama.
(141)
Kineska vlada tvrdila je da je primjena BB rejtinga (kao referentne vrijednosti za davanje zajmova) na proizvođače izvoznike u uzorku „izuzetno nepovoljan” te da Komisija „u svjetlu stvarnih činjenica u predmetu nije objasnila kako je došla do zaključka da je to točno ili najsmislenije”. Kineska vlada tvrdila je i da ta metodologija odražava „nedopustive nepovoljne zaključke”. Iako je ta tvrdnja iznesena u vezi s tvrdnjom iz prijašnjih predmeta (tj. predmeta o premazanom finom papiru) i to prije objave informacija u vezi s rejtingom primijenjenom na proizvođače izvoznike u uzorku u tom postupku, treba napomenuti da Komisija u tom predmetu ni bilo kojem drugom predmetu na koje se pozivala kineska vlada u svojem podnesku nije upotrijebila „negativne raspoložive činjenice”. Komisija je samo donijela odgovarajuće zaključke na temelju evidentiranih činjenica koje su upućivale na odsutnost ispravne procjene kreditnog rizika (vidi uvodne izjave od (175) do (178)). Treba naglasiti da je tijekom RIP-a kineska fotonaponska industrija imala velike gubitke i bilo je jasno da je njezino financijsko stanje izuzetno teško. Nekoliko procjena kreditnog rizika koje su dostavila društva u uzorku pokazalo je da BB procjena za RIP u cjelini nije bila nerazumna. U stvari, neke procjene kreditnog rizika jasno pokazuju da je više skupina bilo više ili manje nesolventno.
- Provjere u bankama
(142)
Komisija je u svojem pismu najave posjeta predvidjela provjeru banaka koje su dostavile ispunjen Dodatak A. upitniku i osigurale velik udio zajmova proizvođačima izvoznicima u uzorku, tj. Kineske razvojne banke, Kineske izvozno-uvozne banke, Šangajske banke, Banke Huaxia, i uključila detaljan popis tema koje će se razmatrati tijekom provjere. Komisija je već u početnom upitniku namijenjenom kineskoj vladi jasno navela da će se informacije dostavljene u odgovorima na upitnik možda provjeravati tijekom provjere na licu mjesta. Komisija je u pismu najave posjeta navela i da se od kineske vlade „zahtijevaju svi prateći dokumenti koji su upotrijebljeni pri pripremi sadržajnog odgovora, uključujući i polazne izvorne dokumente i zahtjeve”. Druga dva glavna davatelja povlaštenog financiranja proizvođačima izvoznicima u uzorku nisu uopće dostavili zatražene informacije (Poljoprivredna banka Kine) ili su informacije dostavljene u njihovo ime bez mogućnosti provjere tih informacija (Kineska banka).
- Šangajska banka
(143)
Komisija je u pismu najave posjeta od 25. ožujka 2013. obavijestila kinesku vladu o svojoj namjeri provjere Šangajske banke i, kako bi kineskoj vladi olakšala posjet radi provjere, ponudila da taj posjet prema potrebi produlji do 22. travnja 2013 (32). U svojem početnom odgovoru na pismo najave posjeta od 5. travnja kineska vlada nije potvrdila hoće li se provesti provjera Šangajske banke, ali je upitala je li Komisija voljna provesti provjeru Šangajske banke na različitoj lokaciji od ostalih provjera (tj. u Šangaju umjesto u Pekingu). Kako bi olakšala posjet radi provjere, Komisija se iznimno složila s time; međutim, pozvala je kinesku vladu da provjeru u Šangaju potvrdi najkasnije do 9. travnja (tj. tri radna dana prije početka provjere u Pekingu) kako bi skupina za provjeru mogla urediti praktične aspekte povezane s takvom promjenom u planiranju provjera. Kineska vlada je tek 11. travnja (jedan radni dan prije početka provjere) potvrdila da je Šangajska banka na raspolaganju za provjeru 23. ili 24. travnja 2013. Komisija je isti dan priopćila kineskoj vladi da zbog tako kasnog potvrđivanja nije više bilo moguće promijeniti plan posjeta. Osim toga, datumi koje je predložila kineska vlada (23. ili 24. travanj) bili su kasniji od razdoblja dogovorenog između kineske vlade i Komisije u kojem se provjera trebala provesti te kasniji čak i od produljenog roka koji je ponudila Komisija. Komisija zato nije mogla provjeriti odgovore u Dodatku A. koje je dostavila Šangajska banka i informacije u vezi sa zajmovima koje je ta banka davala proizvođačima izvoznicima u uzorku. Stoga je Komisija u svojem dopisu od 23. svibnja 2013. obavijestila kinesku vladu da u vezi s neprovjerenim informacijama koje je dostavila Šangajska banka razmatra primjenu članka 28. Uredbe (EZ) br. 597/2009.
(144)
Kineska vlada je u svojem dopisu od 3. lipnja 2013. tvrdila da provjera Šangajske banke nije provedena zbog neprilagodljivosti Komisije, da Komisija nije predložila neke druge datume za provjeru te da je jednostavno „odbila razmotriti mogućnost provjere Šangajske banke”. Te tvrdnje jednostavno nisu točne. Komisija je u svojem pismu najave posjeta jasno navela da je prvotno predloženo da se provjera banaka provede 17. i 18. travnja 2013. s mogućnošću produljenja za dodatni dan, tj. 22. travnja te da je kineskoj vladi prepustila da predloži odgovarajuće vrijeme za posjet bankama tijekom cijelog razdoblja provjere (tj. puni radni tjedan i dodatni dan). Međutim, kineska vlada je za provjeru Šangajske banke predložila datume koji su bili izvan tog okvira i to je učinila samo jedan radni dan prije početka posjeta radi provjere. Komisija smatra da je bila više nego dovoljno prilagodljiva i da je, suprotno tvrdnjama kineske vlade, za provjeru Šangajske banke ponudila ukupno šest alternativnih dana.
- Banka Hua Xia
(145)
Komisija je u dopisu od 23. svibnja 2013. objasnila kineskoj vladi da nije mogla provjeriti odgovore u određenim dijelovima Dodatka A. koji je ispunila Banka Huaxia („Huaxia”), i to vlasničku strukturu, ocjenu kreditne sposobnosti proizvođača izvoznika u uzorku i premije rizika koje se naplaćuju raznim industrijama te posebno dotičnoj industriji.
(146)
Kineska vlada u svojem odgovoru od 3. lipnja 2013. tvrdila je da je Huaxia objasnila vlasničku strukturu i Komisiji dostavila dodatne podatke i objašnjenja o svojim dioničarima te da je procjena kreditne sposobnosti klijenata obuhvaćena zakonima o bankarskoj tajni i ugovornim dogovorima između banaka i njihovih klijenata.
(147)
U pogledu vlasničke strukture napominje se da je u odgovorima u Dodatku A. Huaxia tvrdila da je osnovana „bez ikakvih vladinih dionica” te da nije razotkrila nikakve informacije o vlasništvu vlade iako je to Komisija izričito zatražila u Dodatku A. Komisija je istaknula da je to u suprotnosti s ostalim informacijama koje je dostavila kineska vlada te da je Huaxia priznala da su neki dioničari u državnom vlasništvu i dostavila dokument s informacijama o nekima od njih na kineskom jeziku. Iz informacija koje je dostavila Huaxia još uvijek nije jasno koliki je udio državnog vlasništva banke.
(148)
U pogledu procjene kreditne sposobnosti Komisija napominje da je banka dostavila takav dokument za jedno od društava (s nekim promjenama u dokumentu radi zaštite identiteta društva), dok je za ostale zatražene dokumente tvrdila da su obuhvaćeni zakonima o bankarskoj tajni i ugovornim dogovorima između banaka i njihovih klijenata. Ta razlika u postupanju teško je razumljiva.
- Kineska izvozno-uvozna banka
(149)
Komisija je u svojem dopisu od 23. svibnja 2013. obavijestila kinesku vladu da su odgovori Kineske izvozno-uvozne banke („EXIM”) u Dodatku A. i pismima za dopunu podataka nepotpuni te da Banka EXIM nije dostavila određene dokumente koji su izričito zatraženi, tj. statut, Obavijest o osnivanju Kineske izvozno-uvozne banke koju je izdalo Državno vijeće ili mjere za upravljanje kreditom prodavača izvoznika za visokotehnološke proizvode Kineske izvozno-uvozne banke. U pogledu statuta kineska vlada je u svojem dopisu od 3. lipnja 2013. tvrdila da Banka EXIM zbog svoje unutarnje politike nije mogla dostaviti statut (koji je dokument o unutarnjem upravljanju), ali da je uputila na elektroničku verziju koja je navodno bila dostupna na prijenosnom računalu koje je tijekom provjere osigurala Banka EXIM. Komisija ne razumije to objašnjenje jer je besmisleno. Ako je dokument tijekom provjere bio dostupan u elektroničkom obliku, Komisija ne vidi nikakav razlog zašto ga nije bilo moguće dostaviti kao što je već više puta zatražila u upitniku, pismu za dopunu podataka i ponovno tijekom provjere. Tvrdnja da je Banka EXIM tijekom provjere taj dokument stavila na raspolaganje na prijenosnom računalu u stvari nije točna. Banka EXIM navela je da bi Komisija trebala pregledati elektroničku verziju dokumenta, ali, dužnosnik Komisije objasnio je da u prostorima gdje se provodi provjera nije imao pristup internetu. Uz to Banka EXIM nije dostavila ni poveznicu na elektroničku verziju statuta.
(150)
U pogledu drugih dvaju dokumenata Banka EXIM objasnila je da ih nije mogla dostaviti zbog njihove povjerljive prirode i unutarnjih pravila. Sama Banka EXIM navela je u svojem odgovoru na pismo za dopunu podataka da je „Banka EXIM osnovana i djeluje u skladu s Obaviješću o osnivanju Kineske izvozno-uvozne banke koju je izdalo Državno vijeće i Statutom Kineske izvozno-uvozne banke”. Stoga se navedeno smatralo temeljnim dokumentom za provjeru navoda u pritužbi prema kojima bi Banka EXIM bila javno tijelo, ali, Komisiji nije dopušten pristup tom dokumentu. U tom kontekstu napominje se da je druga banka za provedbu državne politike, tj. Kineska razvojna banka, dostavila sličan dokument o svojem osnivanju i da je tijekom ovog ispitnog postupka dostavljeno nekoliko drugih obavijesti Državnog vijeća. Osim toga, Banka EXIM nikakvim dokazima nije potkrijepila svoje tvrdnje o povjerljivosti. Nadalje, kako je objašnjeno u uvodnoj izjavi (117), vlade se ne mogu jednostavno pozivati na unutarnja pravila kako bi izbjegle obveze iz Sporazuma o subvencijama i kompenzacijskim mjerama i Osnovne uredbe. Isto vrijedi za mjere za upravljanje kreditom prodavača izvoznika za visokotehnološke proizvode Kineske izvozno-uvozne banke, pri čemu je Banka EXIM ustrajala na povjerljivosti bez ikakvih dokaza, a o namjeni tog dokumenta nije ni htjela raspravljati.
(151)
Banka EXIM nije dostavila ni informacije o sastavu Upravnog i Nadzornog odbora, koje su u više navrata zatražene, pri čemu je objasnila da se „sastav Upravnog odbora mijenja” te da su pitanja Komisije u vezi s članstvom članova odbora u KPK-u „invazivna i neprimjerena pitanja u kontekstu antisubvencijskog postupka”. Činjenica da se sastav Upravnog odbora mijenja za potrebe ovog ispitnog postupka nije važna. Važno je to kako je država zastupljena u odborima Banke EXIM; međutim, kineska vlada i Banka EXIM odbili su dostaviti te informacije. Komisija smatra i da je članstvo višeg rukovodstva Banke EXIM (i svih banaka u ovom predmetu) u KPK-u bitno kako bi se ustanovio doseg utjecaja države na rukovodstvo banaka. U Ustavu KPK-a utvrđeno je da „Partija mora podupirati i poboljšavati osnovni gospodarski sustav, pri čemu državno vlasništvo ima vodeću ulogu, a različiti se gospodarski sektori razvijaju jedan uz drugoga…” (33), stoga se za potrebe ovog ispitnog postupka, a posebno za procjenu razine državne kontrole u bankama trebao ispitati utjecaj KPK-a u Banci EXIM.
(152)
U pogledu statističkih podataka o izvozu različitih kategorija proizvoda koji su već zatraženi u upitniku i koje je Banka EXIM zakonski obvezna dostaviti CBRC-u kineska vlada u svojem dopisu od 3. lipnja 2013. tvrdila je da joj je potrebno više vremena za pripremu takvih informacija. U tom pogledu napominje se da je, s obzirom na to da je Komisija te informacije zatražila već u početnom upitniku, kineska vlada imala više od tri i pol mjeseca da ih pripremi, no to nije učinila. Banka EXIM tvrdila je da se „te vrste informacija mogu pronaći u godišnjim izvješćima”; međutim, to nije točno. Informacije u godišnjim izvješćima koje je navela kineska vlada obuhvaćaju različita razdoblja od informacija koje je zatražila Komisija u upitniku i tijekom posjeta radi provjere.
(153)
Kineska vlada s pravom je tvrdila da je u svojem odgovoru na upitnik, među ostalim, navela iznose izvoznih kredita za izvoz mehaničkih i električnih proizvoda i novih visokotehnoloških proizvoda. Napominje se da Komisija nikada nije osporila podnošenje tih podataka. Komisija je osporila činjenicu da, kada je tijekom posjeta radi provjere pokušala provjeriti te podatke, Banka EXIM nije mogla dostaviti nikakve dokaze niti objasniti koji je izvor tih podataka. Isto tako, Komisiji nije bilo dopušteno provjeriti podatke o udjelu izvoznih kredita za fotonaponsku industriju koje je kineska vlada navela u odgovoru na upitnik. Zanimljivo je napomenuti da Banka EXIM te podatke nije smatrala povjerljivima, ali kada je Komisija zatražila podatke o izvoru tih podataka radi njihove provjere, Banka EXIM nije dopustila pristup pozivajući se na povjerljivost. Banka EXIM upotrijebila je isto obrazloženje o iznosima izvoznih kredita za proizvođače u uzorku i proizvođače koji surađuju. Podatke je navela u odgovoru na pismo za dopunu podataka, ali Komisiji nije dopustila da ih provjeri zbog povjerljivosti. Stoga nije bilo moguće provjeriti veliku većinu statističkih podataka koje je dostavila Banka EXIM.
(154)
Banka EXIM odbila je i objasniti i s relevantnim dokazima potkrijepiti kreditne rejtinge proizvođača izvoznika u uzorku i analize na kojima su se ti rejtinzi temeljili.
- Kineska razvojna banka („CDB”)
(155)
Kineska vlada u svojem dopisu od 3. lipnja 2013. izrazila je zabrinutost zbog toga što je Komisija postavljala „osobna pitanja u vezi s članstvom članova odbora i višeg rukovodstva u političkoj stranci”. To nije točno. Pitanja u vezi s članstvom članova odbora i višeg rukovodstva u KPK-u bila su isključivo tehničke naravi i, kako je objašnjeno u uvodnoj izjavi (151), s pomoću njih se trebala utvrditi uloga KPK-a u kineskom gospodarstvu.
(156)
Tijekom provjere Komisija je pokušala provjeriti procjenu kreditne sposobnosti proizvođača izvoznika u uzorku. Banka CDB dostavila je neke opće informacije, ali nije htjela razotkriti informacije u vezi s procjenom kreditne sposobnosti proizvođača izvoznika u uzorku ni dostaviti izvješća fotonaponske industrije o ocjenama i procjeni rizika.
(157)
U odgovoru na pismo za dopunu podataka Banka CDB navela je podatak u vezi s premijom rizika koja se naplaćuje dotičnoj industriji. Tijekom provjere Banka CDB ispravila je svoj odgovor u tom pogledu, ali, unatoč tome što je Komisija tijekom posjeta radi provjere to više puta zahtijevala, nije dostavila nikakve dokaze za taj podatak ili objasnila na čemu se temeljio.
(b) Kineske banke u državnom vlasništvu su javna tijela
(158)
Podnositelj pritužbe tvrdi da su poslovne banke u državnom vlasništvu u NRK-u javna tijela u smislu članka 2. točke (b) Osnovne uredbe.
(159)
Žalbeno tijelo WTO-a (ŽT) u svojem izvješću u predmetu SAD - konačne antidampinške i kompenzacijske pristojbe za određene proizvode iz Kine (34) (izvješće ŽT-a) definiralo je javno tijelo kao subjekt koji „ima i izvršava vladinu ovlast ili kojemu je ona povjerena”. Prema navodima ŽT-a dokaz da vlada provodi smisleni nadzor nad subjektom i njegovim postupanjem može poslužiti kao dokaz da odgovarajući subjekt ima vladinu ovlast i tu ovlast izvršava pri obnašanju vladinih funkcija. Kada dokazi upućuju na to da su formalni pokazatelji vladina nadzora višestruki te pritom postoje dokazi da se takav nadzor provodio smisleno, tada se na temelju tih dokaza može zaključiti da dotični subjekt izvršava vladinu ovlast (35). Žalbeno tijelo smatralo je da je obilježje javnih tijela također „obnašanje vladinih funkcija” (36) koje bi se „u pravnom poretku odgovarajućeg člana obično smatrale funkcijama u okviru djelovanja vlade” (37).
(160)
Sljedeća analiza usmjerena je na pitanja obnašaju li dotične poslovne banke u državnom vlasništvu funkcije koje se obično smatraju funkcijama u okviru djelovanja vlade u Kini i, ako je tako, izvršavaju li pritom vladine ovlasti. U ispitnom postupku utvrđeno je da je za kinesko financijsko tržište karakteristično uplitanje vlade jer je većina velikih banaka u državnom vlasništvu. Kineska tijela vlasti dostavila su samo vrlo ograničene informacije o udjelu u bankama ili vlasništvu nad bankama u NRK-u. Međutim, kao što je navedeno u nastavku, Komisija je prikupila sve dostupne informacije kako bi došla do reprezentativnih nalaza. Pri provedbi analize jesu li banke subjekti s vladinim ovlastima, je li im povjerena vladina ovlast ili izvršavaju vladine ovlasti (javna tijela), Komisija je osim informacija o državnom vlasništvu banaka zatražila i informacije o drugim obilježjima, kao što su prisutnost vlade u upravnim odborima, vladin nadzor nad njihovim djelatnostima, provedba državnih politika ili interesa i jesu li subjekti osnovani statutom.
(161)
Iz dostupnih informacija zaključuje se da banke u državnom vlasništvu u NRK-u raspolažu najvećim tržišnim udjelom i zauzimaju prevladavajući položaj na kineskom financijskom tržištu. Prema istraživanju banke Deutsche Bank o bankarskom sektoru u NRK-u iz 2006. (38) udio banaka u državnom vlasništvu na kineskom tržištu mogao bi biti veći od 2/3. S tim u vezi u WTO-ovom Pregledu trgovinske politike Kine navodi se da „je visoki stupanj državnog vlasništva još jedno obilježje financijskog sektora u Kini” (39) te da „je bilo vrlo malo promjena u tržišnoj strukturi kineskog bankarskog sektora u kojem prevladavaju banke u državnom vlasništvu” (40). Primjereno je napomenuti da pet najvećih poslovnih banaka u državnom vlasništvu (Poljoprivredna banka, Kineska banka, Kineska banka za izgradnju, Komunikacijska banka te Industrijska i poslovna banka) navodno predstavljaju više od polovice kineskog bankarskog sektora (41). Vlasništvo vlade nad pet najvećih banaka u državnom vlasništvu potvrdila je i kineska vlada u svojem odgovoru na pismo za dopunu podataka.
(162)
Komisija je također zatražila informacije o strukturi državne kontrole u tim kineskim bankama i provedbi državnih politika ili interesa u odnosu na fotonaponsku industriju (tj. upravni odbor i odbor dioničara, zapisnici sa sastanaka dioničara/direktora, nacionalnost dioničara/direktora, kreditne politike i procjenu rizika u odnosu na zajmove proizvođačima izvoznicima koji surađuju). Unatoč tome, kako je navedeno u uvodnoj izjavi (139), kineska vlada dostavila je samo vrlo šture informacije u pogledu toga i nije dopustila provjeru velikog dijela dostavljenih informacija. Komisija se stoga morala služiti raspoloživim činjenicama. Na osnovi raspoloživih podataka zaključila je da te banke kontrolira država s pomoću vlasništva, administrativne kontrole njihovog „poslovnog” ponašanja, uključujući ograničenja na kamatne stope za depozite i zajmove (vidi uvodne izjave od (164) do (167)), te u nekim slučajevima čak i s pomoću statutarnih dokumenata (42).
Odgovarajući podaci s pomoću kojih se došlo do navedenih nalaza dobiveni su iz informacija koje je dostavila kineska vlada, godišnjih izvješća kineskih banaka koje je dostavila kineska vlada ili su javno dostupni, informacija iz Istraživanja banke Deutsche Bank o kineskom bankarskom sektoru iz 2006. (43), pregleda politika WTO-a o Kini (2012.) (44), izvješća Svjetske banke Kina 2030. (45) ili ekonomskog pregleda OECD-a za Kinu za 2010. (46), informacija koje su dostavili proizvođači izvoznici koji surađuju i informacija sadržanih u pritužbi. U pogledu stranih banaka, neovisni izvori procjenjuju da one predstavljaju mali udio u kineskom bankarskom sektoru te posljedično imaju beznačajnu ulogu u politici zajmova; odgovarajuće informacije ukazuju na to da bi one mogle predstavljati svega 2 % kineskog tržišta (47). Odgovarajuće javno raspoložive informacije također potvrđuju da se kineske banke, posebno velike poslovne banke, još uvijek oslanjaju na dioničare u državnom vlasništvu i vladu za obnavljanje kapitala kada postoji nedostatak adekvatnosti kapitala kao posljedica kreditne ekspanzije (48).
(163)
U pogledu banaka koje su dale zajmove proizvođačima izvoznicima koji surađuju, većina njih su banke u državnom vlasništvu. Doista, na temelju raspoloživih informacija (49) utvrđeno je da su banke u državnom vlasništvu, i drugi subjekti u državnom vlasništvu dali većinu zajmova proizvođačima izvoznicima koji surađuju. To uključuje glavne poslovne banke i banke za provedbu državne politike u NRK-u kao što su Kineska razvojna banka, Banka EXIM, Poljoprivredna banka Kine, Kineska banka, Kineska banka za izgradnju te Industrijska i poslovna banke Kine. U pogledu preostalih banaka u državnom vlasništvu, Komisija je ponovno zatražila iste prethodno spomenute informacije o državnoj kontroli i provedbi vladinih politika ili interesa u odnosu na fotonaponsku industriju. Takve detaljne informacije nisu dostavljene. Stoga se zaključuje da vlada kontrolira banke. Takvu znatnu kontrolu dokazuje među ostalim i državna politika podupiranja dotične industrije koja usmjerava banke na pružanje osobite podrške (vidi uvodnu napomenu (102)). Iz tih razloga poslovne banke u državnom vlasništvu i banke za provedbu državne politike u NRK-u treba smatrati javnim tijelima.
(164)
Daljnji znak da je kineska vlada uključena u kinesko financijsko tržište je uloga koju NBK ima u postavljanju posebnih ograničenja kod određivanja i promjene kamatnih stopa. Doista, ispitnim postupkom je utvrđeno da NBK ima posebna pravila kojima se uređuje način na koji se mijenjaju kamatne stope u NRK-u. Prema raspoloživim informacijama ta su pravila određena u Okružnici NBK-a o pitanjima prilagodbe kamatnih stopa na depozite i zajmove - Yinfa (2004.) br. 251 („Okružnica 251”). Od financijskih institucija zahtijeva se određivanje kamatnih stopa za zajmove u određenom rasponu u odnosu na referentnu kamatnu stopu NBK-a za zajmove. Za zajmove poslovnih banaka i zajmove banaka za provedbu državne politike kojima se komercijalno upravlja ne postoji gornja granica raspona, nego samo donja granica. Za gradske kreditne zadruge i ruralne kreditne zadruge postoje i gornja i donja granica raspona. Za povlaštene zajmove i zajmove za koje Državno vijeće ima posebne propise kamatne stope ne mijenjaju se prema gore. Komisija je od kineske vlade tražila objašnjenja definicije i teksta koji su navedeni u Okružnici 251, kao i objašnjenja u odnosu na prethodno zakonodavstvo (Okružnica NBK-a o proširenju raspona promjena kamatnih stopa zajmova financijskih institucija - YinFa [2003.] br. 250). Međutim, kako je opisano u uvodnoj izjavi (135), kineska vlada odbila je dostaviti te okružnice i time Komisiji onemogućila provjeru njihova sadržaja i traženje objašnjenja. Budući da kineska vlada u tom pogledu nije dostavila nikakve odgovarajuće informacije koje bi ukazale na to da se stanje promijenilo od ožujka 2013. kada je Komisija zaključila svoj antisubvencijski ispitni postupak u vezi s čelikom s organskim premazom (50), utvrđeno je da je NBK uključena i utječe na određivanje kamatnih stopa poslovnih banaka u državnom vlasništvu. Kineska vlada nije dala nikakve dokaze da se stanje koje je utvrđeno tijekom ispitnog postupka u vezi s premazanim finim papirom i čelikom s organskim premazom promijenilo. Stoga je na temelju raspoloživih činjenica i ostalih prethodno navedenih dokaza zaključeno da je stanje u pogledu metodologije određivanja kamatnih stopa bilo jednako tijekom cjelog RIP-a.
(165)
Granice kamatnih stopa na zajmove zajedno s gornjim granicama na kamatne stope za depozite stvaraju stanje u kojem banke imaju zajamčen pristup jeftinom kapitalu (zbog reguliranja kamatne stope za depozite) i mogućnost davanja zajmova određenim industrijama po povoljnim kamatama.
(166)
Banke su podložne pravnim propisima kojima se od njih zahtijeva da među ostalim svoje poslovanje sa zajmovima provode u skladu s potrebama nacionalnog gospodarstva (51), da pruže kreditnu potporu poticanim projektima (52) ili daju prvenstvo razvoju industrija visoke i nove tehnologije (53). Banke imaju obvezu slijediti ova pravila. Proizvođači izvoznici u uzorku pripadaju kategorijama poticanih projekata i kategoriji industrija visoke i nove tehnologije.
(167)
Različiti neovisni izvori informacija ukazuju na to da je uključenost vlade u kineski financijski sektor značajna i stalna. Primjerice, (i.) nalaz radnog dokumenta MMF-a iz 2006. ukazuje na to da je liberalizacija banaka u NRK-u nedovršena i da se kreditni rizik ne odražava na odgovarajući način (54); (ii.) u izvješću MMF-a za 2009. istaknut je nedostatak liberalizacije kamatnih stopa u Kini (55); (iii.) u izvješću MMF-a po zemljama za 2010. navodi se da je trošak kapitala u Kini relativno nizak, dodjela kredita je ponekad određena necjenovnim kriterijima i velika štednja pravnih osoba dijelom je povezana s niskim troškom različitih ulaznih čimbenika (uključujući kapital i zemljište) (56); (iv.) u Ekonomskom pregledu OECD-a za Kinu za 2010. (57) i Radnom dokumentu gospodarskog odjela OECD-a br. 747 o reformama kineskog financijskog sektora (58) navedeno je da je u vlasništvu financijskih institucija i dalje dominantna država zbog čega se javljaju pitanja o tome u kojoj mjeri su odluke banaka o zajmovima temeljene isključivo na poslovnim razmatranjima, dok se za tradicionalnu ulogu banaka čini kao da su vladine agencije povezane s vladom.
(168)
Na temelju prethodno navedenih dokaza zaključuje se da poslovne banke u državnom vlasništvu i banke za provedbu državne politike provode vladine funkcije u ime kineske vlade, naime obvezno promoviraju određene sektore u gospodarstvu u skladu s dokumentima državnog planiranja i državne politike. Znatno vlasništvo vlade nad bankama u državnom vlasništvu i druge informacije o poveznicama između banaka u državnom vlasništvu i vlade (uključujući nesuradnju kineske vlade u tom pogledu) potvrđuju da su banke pod kontrolom vlade u izvršavanju svojih javnih funkcija. Kineska vlada vrši znatnu kontrolu nad poslovnim bankama u državnom vlasništvu i bankama za provedbu državne politike s pomoću prodornog uključivanja vlade u financijski sektor i zahtjeva da banke u državnom vlasništvu slijede vladine politike. Poslovne banke u državnom vlasništvu i banke za provedbu državne politike smatraju se stoga javnim tijelima jer su im povjerene, imaju i provode vladine ovlasti.
(c) Kineska vlada povjerava ovlasti i nalaže privatnim bankama u NRK-u
(169)
Komisija je također analizirala povjerava li i nalaže li kineska vlada poslovnim bankama u privatnom vlasništvu u NRK-u davanje povlaštenih (subvencioniranih) zajmova proizvođačima fotonaponskih proizvoda u smislu članka 3 stavka 1. točke (a) podtočke iv. Osnovne uredbe.
- Postojanje politike kineske vlade
(170)
Iz prethodnog odjeljka koji se odnosi na uključenost države u fotonaponski sektor (uvodna izjava (101)) i nalaza opisanih u nastavku jasno je da kineska vlada provodi politiku davanja povlaštenih zajmova fotonaponskom sektoru jer su javna tijela (poslovne banke u državnom vlasništvu) (59) uključena u takvo davanje i imaju prevladavajući položaj na tržištu što im omogućuje da nude niže kamatne stope od tržišnih kamatnih stopa.
- Proširenje politike na privatne banke
(171)
Zakon o poslovnim bankama [2003.] primjenjuje se jednako na poslovne banke u državnom vlasništvu i poslovne banke u privatnom vlasništvu. Na primjer, članak 38. ovog zakona upućuje sve poslovne banke (tj. i banke koje su u privatnom vlasništvu) da „utvrde stopu na zajam u skladu s gornjom i donjom granicom stope na zajam koju je odredila NBK”. Članak 34. Zakona o poslovnim bankama upućuje poslovne banke da „svoje poslovanje sa zajmovima provode u skladu s potrebama nacionalnog gospodarstva i društvenog razvoja te u duhu državnih politika za industriju”.
(172)
Nekoliko vladinih političkih dokumenata o planiranju te zakoni upućuju na povlašteno davanje zajmova fotonaponskoj industriji. Primjerice, Odlukom Državnog vijeća od 10. listopada 2010. o poticanju razvoja 7 novih strateških industrija jamči se jačanje intenziteta fiskalne i financijske političke potpore strateškim industrijama (60) (fotonaponska industrija navedena je među njima) i njome se financijske institucije potiču da „prošire kreditnu potporu” tim industrijama i da „iskoriste povlaštene fiskalne politike kao što su naknada rizika”. Nacionalnim planom za srednjoročni i dugoročni znanstveni i tehnički razvoj (2006. - 2020.) u kojem se solarna energija i fotonaponske ćelije određuju kao ključna područja i prioritetne teme (61) jamči se „poticanje financijskih institucija na davanje potpore u obliku povlaštenih zajmova glavnim nacionalnim znanstvenim i tehnološkim industrijalizacijskim projektima” i nalaže se vladi da „usmjerava različite financijske institucije i privatni kapital na sudjelovanje u znanstvenom i tehničkom napretku”. Zakonom NRK-a o znanstvenom i tehnološkom napretku (Nalog br. 82. Predsjednika NRK-a) određuje se da država potiče i daje smjernice financijskim institucijama da podupiru razvoj industrija visoke i nove tehnologije davanjem zajmova te da financijske institucije koje su politički usmjerene prednost daju razvoju industrija visoke i nove tehnologije (62). Prema istom zakonu financijske institucije koje su politički usmjerene u okviru svojeg poslovanja daju posebnu pomoć projektima poduzeća u području neovisnih inovacija koje potiče država (63).
(173)
Nadalje, prethodno navedeno ograničenje u vezi s određivanjem kamatnih stopa NBK-a (uvodne izjave (164) - (165)) obvezujuće je i za poslovne banke u privatnom vlasništvu.
(174)
Prethodno navedeni citati iz zakona i propisa koji se odnose na bankarski sektor pokazuju da se politika kineske vlade za davanje povlaštenih zajmova fotonaponskoj industriji odnosi i na poslovne banke u privatnom vlasništvu i kineska ih vlada zapravo upućuje da „svoje poslovanje sa zajmovima provode u skladu s potrebama nacionalnog gospodarstva i društvenog razvoja te u duhu državnih politika za industriju” (64).
- Procjena kreditnog rizika
(175)
Komisija je od kineske vlada zatražila odgovarajuće informacije kako bi ocijenila kako banke u NRK-u provode procjenu kreditnog rizika trgovačkih društava u području fotonaponske industrije prije donošenja odluke hoće li im odobriti zajmove ili ne te odluke o uvjetima dodjeljenih zajmova. U Dodatku A upitniku Komisija je zatražila informacije o tome kako banke uzimaju u obzir rizik pri dodjeljivanju zajmova, ocjenjuju kreditnu sposobnost korisnika kredita, koje premije rizika banka naplaćuje za različita trgovačka društva/industrije u NRK-u, koje čimbenike banka uzima u obzir kod ocjene kreditnog zahtjeva, opisa kreditnog zahtjeva i postupka odobrenja itd. Međutim, niti kineska vlada niti pojedinačne banke navedene u upitniku nisu dostavile nikakve dokaze u tom pogledu (uz jednu iznimku navedenu u uvodnoj izjavi (176)). Kineska vlada dostavila je samo općenite odgovore bez ikakvih dokaza da se stvarno provodi bilo kakva procjena kreditnog rizika.
(176)
Tijekom provjera jedne od banaka Komisija je izvršila pregled jedne procjene rizika. Dio te procjene kreditnog rizika odnosila se na vladinu potporu trgovačkim društvima u području solarne energije i na državne planove poticanja fotonaponske industrije općenito i ta činjenica odrazila se pozitivno na kreditni rejting koji je dodijeljen ovom trgovačkom društvu. Ovo je primjer kako vladina politika (i subvencije koje su namijenjene određenom sektoru) utječu na donošenje odluka banaka kada odlučuju o uvjetima financiranja trgovačkih društava u području solarne energije.
(177)
Komisija je također zatražila slične informacije od proizvođača izvoznika koji surađuju i pokušala ih je provjeriti tijekom posjeta radi provjere proizvođača izvoznika u uzorku na licu mjesta. Većina proizvođača izvoznika odgovorila je da banke zahtijevaju određene dokumente i provode neku vrstu analize kreditnog rizika prije dodjeljivanja zajmova. Međutim, svoje tvrdnje nisu mogli potkrijepiti nikakvim dokazima. Komisija je tijekom provjere na licu mjesta zatražila dokaze da banke zahtijevaju takve dokumente ili da ih trgovačka društva dostavljaju bankama ili bilo kakvo izvješće banaka kojim se dokazuje da su takve analize kreditnog rizika provedene. Međutim, skupine proizvođača izvoznika u uzorku nisu mogle dostaviti takve dokaze niti bilo koje druge dokaze koji potvrđuju njihove tvrdnje.
(178)
Informacije o procjeni kreditnog rizika više su puta zatražene od zainteresiranih stranaka jer se smatraju ključnima uzimajući u obzir među ostalim informacije iz uvodne izjave (167).
(179)
S obzirom na prethodno navedeno, nalazi u vezi s procjenom kreditnog rizika u NRK-u odnose se na poslovne banke u državnom vlasništvu, poslovne banke u privatnom vlasništvu kao i na banke za provedbu državne politike. Doista, prethodno navedeni dokazi dovode do zaključka da privatne banke u NRK-u moraju slijediti vladine politike u pogledu davanja zajmova, posebice fotonaponskom sektoru i postupati na jednak način kao i banke u državnom vlasništvu za koje je u uvodnoj izjavi (168) utvrđeno da su javna tijela. Stoga se zaključuje da su privatne banke povjerene vladi i da im ona nalaže da izvršavaju funkcije koje su obično dane vladi, u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke iv. Osnovne uredbe.
(180)
K tome prethodno navedeni dokazi pokazuju da čak i kada se banke u državnom vlasništvu ne bi smatrale javnim tijelima, one bi se također smatrale bankama koje su povjerene kineskoj vladi i kojima ona nalaže izvršavanje funkcija koje su obično dane vladi u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke iv. Osnovne uredbe.
(d) Poremećaji kineskog financijskog tržišta
(181)
Prema informacijama koje su prikupljene tijekom ovog ispitnog postupka može se zaključiti da udio banaka u državnom vlasništvu predstavlja više od 2/3 kineskog tržišta. Pet najvećih poslovnih banaka u državnom vlasništvu (Poljoprivredna banka, Kineska banka, Kineska banka za izgradnju, Komunikacijska banka te Industrijska i poslovna banka ) predstavljaju više od polovice kineskog bankarskog sektora (65). Pored toga, Kineska razvojna banka i Kineska izvozno-uvozna banka u potpunosti su u državnom vlasništvu. Tih sedam banaka dalo je većinu zajmova osmorici proizvođača izvoznika u uzorku u predmetu o solarnim pločama. Snažno prisutno državno vlasništvo u kombinaciji s poremećajima na kineskom financijskom tržištu i politikom kineske vlade da usmjeri jeftin kapital prema odabranim industrijama ugrožava ravnopravno tržišno natjecanje u međunarodnoj trgovini i daje nepoštenu prednost kineskim proizvođačima.
(182)
Banke u NRK-u nemaju potpunu slobodu odlučivanja o uvjetima zajmova. U pogledu kamatnih stopa one su obvezne pridržavati se ograničenja koja određuje Narodna banka Kine (NBK). Ta ograničenja i gornje granice na kamatne stope za depozite stvaraju stanje u kojem banke imaju zajamčen pristup jeftinom kapitalu (zbog reguliranja kamatne stope za depozite) i mogućnost davanja zajmova određenim industrijama po povoljnim kamatnim stopama.
(183)
Banke su također podložne pravnim propisima kojima se od njih među ostalim zahtijeva da svoje poslovanje sa zajmovima provode u skladu s potrebama nacionalnog gospodarstva (66), da pružaju kreditnu potporu poticanim projektima (67) ili daju prvenstvo razvoju industrija visoke i nove tehnologije (68). Banke su obvezne slijediti ta pravila.
(184)
Prema nedavnim nalazima neke velike poslovne banke u NRK-u dobile su pristup državnim deviznim pričuvama (69). To značajno smanjuje njihovu cijenu kapitala i taj „jeftini novac” koristi se za zajmove u USD i EUR valuti za odabrana trgovačka društva i projekte u skladu s politikom „izlaska prema van”. Stoga su u mogućnosti ponuditi uvjete kojima obične poslovne banke ne mogu konkurirati.
(185)
Daljnji veliki poremećaj u financiranju fotonaponske industrije je poseban povlašteni položaj Kineske razvojne banke („CDB”) koja je glavni davatelj zajmova toj industriji i koja je dala većinu zajmova i kreditnih linija proizvođačima izvoznicima u uzorku. Kineska razvojna banka financira se gotovo u potpunosti od prodaje obveznica, a ne od depozita i nakon Ministarstva financija ona je drugi najveći izdavač obveznica u državi. S pomoću tog posebnog mehanizma Kineska razvojna banka sposobna je financirati se jeftino i potom nuditi zajmove odabranim industrijama po povlaštenim uvjetima (70).
3.4.1.1. Povlašteni zajmovi
(a) Uvod
(186)
Podnositelj pritužbe naveo je da kineska vlada subencionira svoju fotonaponsku industriju povlaštenim zajmovima i ciljanim kreditima.
(b) Pravna osnova
(187)
Sljedeće pravne odredbe omogućuju povlašteno davanje zajmova u Kini: Zakon NRK-a o poslovnim bankama, Opća pravila o zajmovima (provedena od NBK-a), Odluka br. 40 Državnog vijeća o proglašavanju i provedbi privremenih odredaba o poticanju prilagodbe industrijske strukture.
(c) Nalazi ispitnog postupka
(188)
Uzimajući u obzir ukupne dokaze zaključuje se da banke u državnom vlasništvu za koje je u uvodnoj izjavi (168) utvrđeneno da su javna tijela daju veliku većinu zajmova skupini proizvođača izvoznika u uzorku jer su im povjerene vladine ovlasti i izvršavaju vladine funkcije. Postoje dodatni dokazi da te banke stvarno izvršavaju vladine ovlasti jer, kako je objašnjeno u uvodnoj izjavi (164), postoji jasno uplitanje države (tj. Narodne banke Kine) u donošenje odluka poslovnih banaka o kamatnim stopama za zajmove koji se odobravaju kineskim trgovačkim društvima. Pod tim okolnostima praksa davanja zajmova tih subjekata izravno se pripisuje vladi. Činjenica da banke izvršavaju ovlasti vlade potvrđeno je člancima 7. i 15. Općih pravila o zajmovima (koje provodi NBK), Odlukom 40. i člankom 34. Zakona o poslovnim bankama u odnosu na ispunjavanje vladinih industrijskih politika. Također postoji i mnoštvo dokaza na temelju indicija, koje potkrepljuju objektivne studije i izvješća, da se vlada još uvijek u velikoj mjeri upliće u kineski financijski sustav, kako je već objašnjeno u uvodnim izjavama (172) i (178). Zaključno, kineska vlada nije dostavila informacije kojima bi se omogućilo bolje razumijevanje odnosa banaka u državnom vlasništvu i vlade, kako je objašnjeno u uvodnim izjavama (139) i (140). Komisija stoga u slučaju zajmova koje daju banke u državnom vlasništvu u NRK-u zaključuje da postoji financijski doprinos proizvođačima fotonaponskih proizvoda u obliku izravnog prijenosa sredstava vlade u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke i. Osnovne uredbe. Osim toga, isti dokazi pokazuju da su poslovne banke u državnom vlasništvu (kao i privatne banke) povjerene vladi i da ih ona usmjerava što posljedično znači da postoji financijski doprinos u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke iv. Osnovne uredbe.
(189)
S obzirom na analize iz uvodnih izjava od (169) do (178) također se utvrđuje da su banke u privatnom vlasništvu povjerene kineskoj vladi i da im ona nalaže da daju zajmove proizvođačima fotonaponskih proizvoda te da postoji financijski doprinos u skladu s člankom 3. stavkom 1. točkom (a) podtočkom i. i člankom 3. stavkom 1. točkom (a) podtočkom iv. Osnovne uredbe.
(190)
Korist postoji u smislu članka 3. stavka 2. i članka 6. točke (b) Osnovne uredbe u onoj mjeri u kojoj se vladini zajmovi ili zajmovi privatnih tijela koja su povjerena vladi ili koje ona usmjerava odobravaju uz povoljnije uvjete nego što bi ih zajmoprimac mogao stvarno ostvariti na tržištu. Nevladini zajmovi u NRK-u ne pružaju odgovarajuću tržišnu referentnu vrijednost jer je utvrđeno da su banke u privatnom vlasništvu povjerene kineskoj vladi ili ih ona usmjerava i stoga se pretpostavlja da slijede praksu davanja zajmova banaka u državnom vlasništvu. Stoga su izrađene referentne vrijednosti korištenjem metode koja je opisana u uvodnim izjavama od (198) do (200). Korištenje ovih referentnih vrijednosti dokazuje da se zajmovi fotonaponskom sektoru odobravaju prema odredbama i uvjetima koji su niži od onih na tržištu.
(191)
U skladu s Odlukom br. 40 fotonaponska industrija pripada poticanoj kategoriji. Odluka br. 40 nalog je Državnog vijeća koje je najviše administrativno tijelo u NRK-u te je u tom smislu odluka pravno obvezujuća za ostala javna tijela i gospodarske subjekte. Tom odlukom industrijski sektori razvrstani su u „poticane, ograničene i isključene projekte”. Ovaj akt predstavlja smjernicu industrijske politike koja zajedno s kataloškim popisom pokazuje kako kineska vlada provodi politiku poticanja i potpore skupina poduzeća ili industrija, kao što su fotonaponska industrija/industrija za novu energiju koje su u kataloškom popisu razvrstane kao „poticana industrija”. U pogledu određenih industrija navedenih kao „poticane”, napominje se da one predstavljaju samo dio kineskog gospodarstva. Nadalje, samo određene aktivnosti unutar tih poticanih sektora označene su kao „poticane”. U članku 17. Odluke br. 40 također se određuje da „poticani projekti ulaganja” ostvaruju određene povlastice i poticaje te, među ostalim, financijsku potporu. S druge strane, u odnosu na „ograničene i isključene projekte”, Odlukom br. 40 državna tijela ovlašćuju se da provode izravne intervencije radi uređenja tržišta. Člancima 18. i 19. de facto se određuje da odgovarajuće tijelo zabranjuje financijskim institucijama da takvim „ograničenim i isključenim projektima” osiguraju zajmove. Iz prethodno navedenog jasno je da Odluka br. 40 sadržava obvezujuća pravila za sve gospodarske institucije u obliku uputa o promociji i potpori poticanih industrija, a fotonaponska industrija jedna je od njih.
(192)
Kako je objašnjeno u uvodnoj izjavi (172), kineska vlada usmjerava povlaštene zajmove ograničenom broju industrija, a fotonaponska industrija jedna je od njih. Uzimajući u obzir prethodna razmatranja, postaje jasno da nadležna tijela dopuštaju financijskim institucijama dodjeljivanje povlaštenih zajmova samo ograničenom broju industrija/trgovačkih društava koje postupaju u skladu s odgovarajućim politikama kineske vlade. Na temelju dokaza u spisu i zbog izostanka suradnje kineske vlade u ovom pitanju, zaključuje se da subvencije u obliku povlaštenih zajmova nisu općenito dostupne te su stoga specifične u smislu članka 4. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe. Štoviše, ni jedna zainteresirana stranka nije podnijela dokaze koji ukazuju na to da se subvencija temelji na objektivnim kriterijima ili uvjetima iz članka 4. stavka 2. točke (b) Osnovne uredbe.
(d) Zaključak
(193)
Ispitnim postupkom pokazalo se da su tijekom razdoblja ispitnog postupka svi proizvođači izvoznici u uzorku ostvarili korist od povlaštenih zajmova.
(194)
U skladu s tim, financiranje fotonaponske industrije trebalo bi se smatrati subvencijom.
(195)
S obzirom na postojanje financijskog doprinosa, koristi za proizvođače izvoznike i specifičnosti, ova bi se subvencija trebala smatrati subvencijom protiv koje se mogu uvesti kompenzacijske mjere.
(e) Izračun iznosa subvencije
(196)
Iznos subvencija protiv kojih se mogu uvesti kompenzacijske mjere izračunava se u smislu koristi za primatelje za koju je utvrđeno da je postojala tijekom RIP-a. Prema članku 6. točki (b) Osnovne uredbe kao korist za primatelje smatra se razlika između iznosa kojeg trgovačko društvo plaća za vladin zajam i iznosa kojeg bi trgovačko društvo platilo za usporedivi komercijalni zajam dostupan na tržištu.
(197)
Kako je prethodno objašnjeno (uvodna izjava (190)), budući da zajmovi koje daju kineske banke odražavaju značajno uplitanje vlade u bankarski sektor i ne odražavaju kamatne stope kakve se mogu naći na funkcionirajućem tržištu, određena je odgovarajuća referentna vrijednost s pomoću metode koja je opisana u nastavku. Nadalje, zbog nedostatka suradnje kineske vlade, Komisija se također poslužila raspoloživim činjenicama kako bi odredila odgovarajuću referentnu vrijednost za kamatnu stopu.
(198)
Prilikom izračuna odgovarajuće referentne vrijednosti za zajmove u domaćoj valuti CNY, smatra se razumnim primijeniti kineske kamatne stope, prilagođene da odražavaju uobičajeni tržišni rizik. Doista, u kontekstu u kojem je trenutačno financijsko stanje izvoznika utvrđeno na poremećenom tržištu te kada ne postoje pouzdane informacije kineskih banaka o mjerenju rizika i određivanju kreditnog rejtinga, smatra se potrebnim ne uzeti kreditnu sposobnost kineskih izvoznika nominalno, nego primijeniti uvećani iznos kako bi se odrazio mogući utjecaj poremećenog kineskog tržišta na njihovu financijsku situaciju.
(199)
Isto vrijedi za zajmove u stranim valutama. Kao referente vrijednosti korištene su obveznice poduzeća po BB rejtingu u odgovarajućoj valuti izdane tijekom RIP-a.
(200)
S obzirom na prethodno navedeno, kako je objašnjeno u uvodnim izjavama od (138) do (140), od kineske vlade i proizvođača izvoznika koji surađuju zatraženo je da dostave informacije o politici davanja zajmova kineskih banaka i načinu na koje se zajmovi dodjeljuju proizvođačima izvoznicima. Unatoč višestrukih zahtjeva, takve informacije nisu dostavljene. Prema tome, s obzirom na nedostatak suradnje i sve raspoložive činjenice te u skladu s odredbama članka 28. stavka 6. Osnovne uredbe, prikladno je smatrati da bi se svim poduzećima u Kini odobrila samo najviša ocjena „stupnja neulaganja” za obveznice (BB po Bloombergu) te na uobičajenu stopu za zajmove Narodne banke Kine primijeniti odgovarajuću premiju koja se može očekivati na obveznice koje izdaju poduzeća s tim rejtingom. Korist proizvođača izvoznika izračunana je uzimajući u obzir razliku kamatne stope, izraženu u postocima, pomnoženu s nepodmirenim iznosom zajma, tj. kamatom koja nije plaćena tijekom RIP-a. Taj je iznos potom dodijeljen na ukupni promet proizvođača izvoznika koji surađuju.
(201)
Stopa subvencije utvrđena u odnosu na taj program tijekom RIP-a za proizvođače izvoznike u uzorku iznosi:
Politika davanja povlaštenih zajmova
Društvo/Skupina
Stopa subvencije
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. NRK i povezana društva
1,14 %
Yingli Green Energy Holding Company i povezana društva
0,61 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. i povezana društva
0,25 %
JingAo Group i povezana društva
0,92 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. i povezana društva
1,80 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. i povezana društva
0,02 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,84 %
Jinko Solar Co. Ltd. i povezana društva
0,85 %
3.4.1.2. Pružanje kreditnih linija
(a) Uvod
(202)
Podnositelj pritužbe naveo je da su kineske banke pružale nerazmjerne kreditne linije kineskim izvoznicima dotičnog proizvoda. Ispitnim postupkom je potvrđeno da su zaista sva trgovačka društva nad kojima je proveden ispitni postupak primila velike kreditne linije kineskih banaka koje su u većini slučajeva pružene besplatno ili uz vrlo male naknade. U normalnim tržišnim okolnostima takve kreditne linije podliježu znatnim obvezama i administrativnim pristojbama kojima se bankama omogućuje naknada za troškove i rizike.
(b) Nalazi ispitnog postupka
(203)
Izvješćem skupine EZ - zrakoplov potvrđeno je da takve kreditne linije, pored i povrh učinka pojedinačnih zajmova mogu biti izravni prijenosi sredstava u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke i. Osnovne uredbe i stoga financijski doprinosi. Skupina je utvrdila da korist mogućeg prijenosa sredstava proizlazi iz samog postojanja obveze izravnog prijenosa sredstava. Skupina je također utvrdila da bi kreditna linija mogla sama po sebi osigurati korist trgovačkom društvu primatelju i da je to stoga mogući prijenos sredstava neovisno od bilo kojih izravnih prijenosa sredstava u obliku pojedinačnih zajmova (71).
(204)
Kreditne linije proizvođačima izvoznicima u uzorku pružile su iste banke kao i u slučaju povlaštenih zajmova kako je prethodno opisano. Kako je prethodno utvrđeno te su banke javna tijela (uvodne izjave od (158) do (166)) ili su povjerene kineskoj vladi i ona im nalaže da pružaju povlašteno financiranje fotonaponskoj industriji (uvodne izjave od (169) do (178)).
(205)
Kako je prethodno objašnjeno (uvodne izjave od (158) do (185)), kinesko tržište poremećeno je zakonima i praksama banaka u državnom vlasništvu i utvrđeno je da su u većini slučajeva kreditne linije pružene besplatno ili uz vrlo male naknade. U normalnim tržišnim okolnostima takve kreditne linije podliježu znatnim obvezama i administrativnim pristojbama kojima se bankama omogućuje naknada za troškove i rizike.
(206)
Iznos koristi predstavljaju naknade koje se inače primjenjuju na poslovne kreditne linije za trgovačka društva, a kojih su proizvođači izvoznici u uzorku u većini slučajeva oslobođeni. Komisija je koristila primjenjene naknade za kreditnu liniju koju je jednom od proizvođača izvoznika u uzorku pružila strana poslovna banka.
(207)
U skladu s Odlukom br. 40 fotonaponska industrija pripada poticanoj kategoriji. Odluka br. 40 nalog je Državnog vijeća koje je najviše administrativno tijelo u NRK-u te je u tom smislu odluka pravno obvezujuća za ostala javna tijela i gospodarske subjekte. Odlukom su industrijski sektori razvrstani u „poticane, ograničene i isključene projekte”. Ovaj akt predstavlja smjernicu industrijske politike koja zajedno s kataloškim popisom pokazuje kako kineska vlada održava politiku poticanja i potpore skupina poduzeća ili industrija kao što su fotonaponska industrija/industrija za novu energiju, razvrstane u kataloškom popisu kao „poticana industrija”. U pogledu broja industrija navedenih kao „poticane”, napominje se da one predstavljaju samo dio kineskog gospodarstva. Nadalje, samo određenim aktivnostima unutar tih poticanih sektora daje se status „poticane” aktivnosti. Člankom 17. Odluke br. 40 također se određuje da „poticani projekti ulaganja” dobivaju određene povlastice i poticaje te, među ostalim, financijsku potporu. S druge strane, u odnosu na „ograničene i isključene projekte”, Odlukom br. 40 državna tijela ovlašćuju se da provode izravne intervencije radi uređenja tržišta. Člancima 18. i 19. de facto se određuje da odgovarajuće tijelo zabranjuje financijskim institucijama da takvim „ograničenim i isključenim projektima” osiguraju zajmove. Iz prethodno navedenog jasno je da Odluka br. 40 sadržava obvezujuća pravila za sve gospodarske institucije u obliku uputa o poticanju i potpori poticanih industrija, a fotonaponska industrija jedna je od njih.
(208)
Kako je objašnjeno u uvodnim izjavama (172) i (192), kineska vlada usmjerava povlašteno davanje zajmova, a pružanje kreditnih linija ograničenom boju industrija ključni je dio toga. Fotonaponska industrija pripada toj skupini industrija i ima koristi od diskriminirajućeg povlaštenog davanja zajmova.
(209)
Uzimajući u obzir prethodna razmatranja postaje jasno da nadležna tijela dopuštaju financijskim institucijama dodjeljivanje povlaštenih kreditnih linija samo ograničenom broju industrija/trgovačkih društava koje postupaju u skladu s odgovarajućim politikama kineske vlade. Na temelju dokaza u spisu i zbog izostanka suradnje kineske vlade u ovom pitanju, zaključuje se da subvencije u obliku nerazmjernih kreditnih linija nisu općenito dostupne te su stoga specifične u smislu članka 4. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe. Štoviše, ni jedna zainteresirana stranka nije podnijela dokaze koji ukazuju na to da se subvencija temelji na objektivnim kriterijima ili uvjetima na temelju članka 4. stavka 2. točke (b) Osnovne uredbe.
(c) Zaključak
(210)
Ispitnim postupkom pokazalo se da su sve skupine proizvođača izvoznika u uzorku tijekom razdoblja ispitnog postupka ostvarile korist od kreditnih linija koje su pružene besplatno ili po stopama koje su niže od onih koje se primjenjuju na tržištu.
(211)
U skladu s tim, davanje takvih kreditnih linija fotonaponskoj industriji trebalo bi se smatrati subvencijom.
(212)
S obzirom na postojanje financijskog doprinosa, koristi za proizvođače izvoznike i specifičnosti, ova bi se subvencija trebala smatrati subvencijom protiv koje se mogu uvesti kompenzacijske mjere.
(d) Izračun iznosa subvencije
(213)
Davanje kreditnih linija besplatno ili uz naknade koje su manje od tržišnih smatra se davanjem financijskih usluga (članak 3. stavak 1. točka (a) podtočka iii. Osnovne uredbe) uz manju naplatu od odgovarajuće. Iznos subvencija protiv kojih se mogu uvesti kompenzacijske mjere izračunava se u smislu koristi za primatelje za koju je utvrđeno da je postojala tijekom RIP-a. Zbog poremečaja tržišta opisanog u uvodnim izjavama od (158) do (185) primjerenost naknade za financiske usluge (u ovom slučaju pružanje kreditnih linija) nije mogla biti utvrđena u odnosu na prevladavajuće tržišne uvjete u NRK-u. Stoga u skladu s člankom 6. točkom (d) podtočkom ii. Osnovne uredbe kao korist za primatelje smatra se razlika između iznosa kojeg trgovačko društvo plaća za pružanje kreditnih linija od strane kineskih banaka i iznosa kojeg bi trgovačko društvo platilo za usporedivu poslovnu kreditnu liniju dostupnu na tržištu. Kreditne linije mogu se također smatrati mogućim prijenosom sredstava u skladu s člankom 3. stavkom 1. točkom (a) podtočkom i. Osnovne uredbe.
(214)
Kreditnu liniju jednom od proizvođača izvoznika u uzorku odobrila je banka sa sjedištem s financijskom nadležnošću izvan NRK-a, pri ćemu je za tu kreditnu liniju uvjet bio plaćanje obveza i naknada za dodjeljivanje u skladu s uobičajenom praksom na svjetskim financijskim tržištima. Iako je kreditnu liniju dodijelila kineska podružnica dotične banke, smatra se da je to odgovarajuća zamjena za referentnu vrijednost. Smatralo se prikladnim koristiti naknadu koja je primijenjena na ovu kreditnu liniju kao referentnu vrijednost u skladu s člankom 6. točkom (d) podtočkom ii. Osnovne uredbe.
(215)
Visina naknade koja je korištena kao referentna vrijednost primijenjena je pro-rata na iznos svake dotične kreditne linije kako bi se dobio iznos subvencije (umanjen za naknade koje su stvarno plaćene). U slučajevima u kojima je razdoblje trajanja kredita bilo duže od jedne godine ukupni iznos subvencija dodijeljen je na razdoblje trajanje kreditne linije, a odgovarajući iznos pridodan RIP-u.
(216)
Stopa subvencije utvrđena u odnosu na ovaj program tijekom RIP-a za proizvođače izvoznike u uzorku iznosi:
Pružanje kreditnih linija
Društvo/Skupina
Stopa subvencije
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. i povezana društva
1,97 %
Yingli Green Energy Holding Company i povezana društva
2,14 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. i povezana društva
1,09 %
JingAo Group i povezana društva
1,28 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. i povezana društva
0,92 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. i povezana društva
0,24 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,50 %
Jinko Solar Co. Ltd. i povezana društva
2,59 %
3.4.1.3. Subvencijski programi za izvozne kredite
(217)
Ispitnim postupkom potvrđeno je da društva u uzorku tijekom RIP-a nisu ostvarila korist od programa.
3.4.1.4. Izvozna jamstva i osiguranja za zelene tehnologije
(a) Uvod
(218)
U pritužbi je navedeno da kinesko društvo za osiguranje izvoza i kredita „Sinosure”(China Export & Credit Insurance Corporation) proizvođačima dotičnog proizvoda pruža osiguranje izvoznih kredita po povlaštenim uvjetima, među ostalim, s pomoću programa pod nazivom „Green Express”. U pritužbi se navodi da osiguranje izvoznih kredita društva Sinosure nije čak dovoljno ni za pokrivanje dugoročnih troškova poslovanja i gubitaka ovog programa.
(b) Izostanak suradnje i korištenje raspoloživih činjenica
(219)
Kako je navedeno u uvodnim izjavama (104) i (105), Komisija je zatražila informacije s pomoću upitnika, pisma za dopunu podataka i tijekom posjeta kineskoj vladi i Sinosureu radi provjere na licu mjesta ali ni kineska vlada ni Sinosure nisu dostavili te informacije.
(220)
Komisija je zatražila institucionalni okvir i odgovarajuće dokumente koji uređuju rad Sinosurea kao službenog državnog osiguravatelja izvoznih kredita. Kineska vlada dostavila je samo Obavijest koju su 2004. zajednički izdali Ministarstvo trgovine („MOFCOM”) i Sinosure ali nije dostavila razne druge važne dokumente, kao na primjer tzv. Plan 840, uključen u Obavijest Državnog vijeća od 27. svibnja 2009. (72).
(221)
U pogledu provjere odgovora na upitnik i Priloga I. u odnosu na Sinosure, Komisija nije mogla pribaviti određeni broj dokumenata i provjeriti određene elemente koji su zatraženi na licu mjesta. Posebice, Sinosure nije dostavio sljedeće informacije i dokaze koje je zatražila Komisija: (a) financijske izvještaje za 2012., koji, kako je navedeno, još nisu dostupni na web-mjestu Sinosurea; (b) odgovarajuću dokumentaciju o osiguranju izvoznih kredita za dva izvoznika koji su surađivali u uzorku, uključujući ugovore, procjenu rizika, korespondenciju i dokaze o plaćanju premija; (c) posebne informacije o višem rukovodstvu koje je imenovalo Državno vijeće; (d) dokaze o elementima i prednostima navedenima u Obavijesti iz 2004. koju su zajednički izdali MOFCOM i Sinosure, uključujući o odobrenju ograničenja, fleksibilnosti kamatnih stopa i popustu unutar raspona varijacije premija; (e) dokaze o dugoročnim troškovima poslovanja i dobiti od djelatnosti osiguranja izvoznih kredita; (f) dokaze o procjeni stanja tržišta u fotonaponskom sektoru.
(222)
Komisija nije mogla provjeriti određene elemente iz odgovora na upitnik u vezi s djelatnostima društva Sinosure, uključujući posebice odgovore u vezi s procjenom rizika, stvarnim određivanjem premija i primjenom postupka odobravanja zbog toga što je Sinosure odbio raspravljati o posebnim ugovorima s izvoznicima koji surađuju u uzorku. Sinosure također nije mogao objasniti ili dostaviti potkrepljujuće dokumente za neke nedosljednosti u pogledu iznosa ili drugih elemenata u svojem ispunjenom upitniku i odgovoru na pismo za dopunu podataka koje je utvrdila Komisija.
(223)
Tijekom posjeta radi provjere i u dopisu kineske vlade od 3. lipnja 2013. kineska vlada i Sinosure pokušali su opravdati nedostatak suradnje navodeći kao razlog povjerljivost. U tom pogledu iz pisma najave posjeta i naknadne korespondencije e-poštom jasno je dano do znanja da Komisija želi provesti smislenu provjeru i da će očito poduzeti sve potrebne mjere za zaštitu povjerljivih informacija koje se dostave ili daju na uvid prilikom provjere u skladu sa svojim pravnim obvezama da zaštiti te informacije odgovarajućim strogim pravilima EU-a. U pogledu dokumenata koje je Sinosure pokušao predati daleko nakon posjeta radi provjere i za koje Komisiji nije omogućio odgovarajuću provjeru, isti se ne mogu uzeti u obzir jer su posebno pripremljeni radi ispitnog postupka i Komisija nije mogla provjeriti izvorne dokumente.
(224)
Zbog nedostatka suradnje kineske vlade i društva Sinosure Komisija nije mogla provjeriti određene elemente u vezi s davanjem pokrića osiguranja izvoznih kredita za dotični proizvod od strane Sinosurea proizvođačima izvoznicima koji surađuju u uzorku. Stoga se određeni nalazi Komisije temelje na informacijama koje su raspoložive u spisu u skladu s člankom 28. Osnovne uredbe.
(c) Sinosure je javno tijelo
(225)
Ispitnim postupkom je utvrđeno da je Sinosure javno tijelo u smislu članka 2. točke (b) Osnovne uredbe i odgovarajuće sudske prakse WTO-a (73) jer ima, provodi ili su mu povjerene vladine ovlasti. Kineska vlada vrši znatnu kontrolu nad društvom Sinosure (74) i Sinosure provodi vladine ovlasti u izvršavanju vladinih funkcija.
(226)
Komisija napominje da je djelatnost osiguranja izvoznih kredita koju provodi Sinosure sastavni dio šireg finacijskog sektora u kojem je utvrđeno uplitanje vlade koje izravno utječe na financijsko tržište NRK-a i remeti njegovo normalno funkcioniranje (vidi uvodnu izjavu (185) i one koje slijede, gore).
(227)
Sinosure izvršava funkcije vlade u svojoj ulozi jedine službene institucije za osiguranje izvoznih kredita u NRK-u. Stoga ima monopolistički položaj na tržištu osiguranja izvoznih kredita. Društvo je potvrdilo da tržište nije otvoreno iako određeni međunarodni konkurenti posredno posluju u NRK-u.
(228)
Vlada ima potpuno vlasništvo i vrši financijsku kontrolu nad društvom Sinosure. Država je jedini vlasnik društva Sinosure odnosno u 100 % je vlasništvu Državnog vijeća. Registrirani kapital od 4 milijarde CNY potječe od fonda za rizične pothvate za osiguranje izvoznih kredita u skladu s državnim financijskim proračunom. Nadalje, država je 2011. dokapitalizirala 20 milijardi CNY s pomoću Kineskog investicijskog društva (China Investment Corporation), kineskog državnog fonda. (75) Statut društva navodi da je poslovni odjel Ministarstva financija nadležan za društvo i da je društvo dužno predati financijska i knjigovodstvena izvješća te fiskalno proračunsko izvješće Ministarstvu financija na provjeru i odobrenje.
(229)
U pogledu vladine kontrole društvo Sinosure, čiji je jedini vlasnik država, nema upravni odbor. Što se tiče nadzornog odbora, Državno vijeće imenuje sve njegove članove koji svoje zadaće izvršavaju u skladu s „Privremenom uredbom o nadzornom odboru u važnim financijskim institucijama u državnom vlasništvu”. Vlada također imenuje i više rukovodstvo Sinosurea. Godišnje izvješće društva za 2011. („GI 2011.”) pokazuje da je predsjednik Sinosurea tajnik odbora partije i da su većina višeg rukovodstva također članovi odbora partije. Zbog odbijanja Sinosurea da dostavi daljnje informacije o višem rukovodstvu može se zaključiti da je rukovodstvo izravni izraz vlade koja izravno imenuje članove nadzornog odbora i višeg rukovodstva. Na toj osnovi Sinosure je pod znatnom kontrolom kineske vlade.
(230)
Obnašnje vladinih funkcija i politika od strane Sinosurea tako je jasno i očigledno da se može zaključiti da je društvo izravni izraz same vlade. Godišnje izvješće društva Sinosure za 2011. sadržava nekoliko izjava u tom pogledu: Sinosure je „proaktivno izvršavao političku funkciju društva za osiguranje izvoznih kredita … i postigao dobar početni rezultat u razdoblju prve godine 12. petogodišnjeg plana” (GI 2011., str. 4); „poticanje reforme poslovanja pojačalo je političku funkciju Sinosurea kao društva za osiguranje izvoznih kredita. Konferencija Središnjeg odbora komunističke partije Kine o gospodarstvu stavila je naglasak na takvu funkciju i postavila jasne zahtjeve u vezi s osiguranjem kredita koji su zacrtali naš put rasta” (GI 2011., str. 5); „Godine 2011. Sinosure je proveo strategije, odluke i dogovore Središnjeg odbora komunističke partije kine i Državnog vijeća kao i državne politike o diplomaciji, vanjskoj trgovini, industriji i financijama, u potpunosti provodio svoju političku funkciju i postigao brzi rast” (GI 2011., str. 11); „Sinosure je u potpunosti proveo državnu politiku ‚Posebnog dogovora za osiguranje financiranja izvoza za velike kompletne setove opreme’ i ispunio svoje obveze koje je odredila država” (GI 2011., str. 11).
(231)
Institucionalni okvir i ostali dokumenti koje je izdala kineska vlada, a na temelju kojih Sinosure djeluje, dalje dokazuju njegovu funkciju javnog tijela kojem su povjerene ovlasti za izvršavanje vladinih politika. Obavijest o provedbi strategije promicanja trgovine s pomoću znanosti i tehnologije korištenjem osiguranja izvoznih kredita (Shang Ji Fa [2004] br. 368 od 26. srpnja 2004.), izdana zajednički od MOFCOM-a i Sinosurea 2004., i dalje je mjerodavna za djelatnosti Sinosurea. Promicanje izvoza visoke i nove tehnologije i proizvoda s visokom dodanom vrijednošću s pomoću osiguranja izvoznih kredita ubraja se u ciljeve ove Obavijesti. Obavješću se izričito zahtijeva da Sinosure pruži potporu ključnim izvoznim industrijama koje su određene u imeniku kineskih proizvoda visoke i nove tehnologije iz 2006. „Solarne ćelije i moduli” uvršteni su u imenik među prihvatljive proizvode i oni se stoga mogu smatrati izravno poticanim od Sinosurea. U Obavijesti se navode sljedeće prednosti: „zeleni kanal” odnosno posebna potpora za proizvode iz kataloga koji bi trebali dobiti odobrenje u roku od pet dana ako se steknu uvjeti potpisivanja te prioritetno odobrenje ograničenja osiguranja; brzina obrade zahtjeva, dovršavanje u roku od tri mjeseca nakon zaprimanja dokumenata zahtjeva; fleksibilnost kamatne stope koja se sastoji od najvećeg popusta na stopu premija unutar raspona varijacije premija Sinosurea. U Obavijesti se također predviđa da regionalne i lokalne vlasti za trgovinu poduzmu daljnje mjere za podupiranje proizvoda iz imenika. Obavješću se od Sinosurea zahtijeva da prilagodi osnovni model temeljen na nacionalnoj industrijskoj politici i obilježjima izvoza proizvoda visoke i nove tehnologije te da pruži potporu industrijama inovacija, istraživanja i razvoja koje država posebno podupire.
(232)
Komisija je svjesna drugih dokumenata koji dokazuju da Sinosure izravno provodi vladine politike koje među ostalim donose korist proizvođačima izvoznicima. Takozvani Plan 840 naveden je u Obavijesti Državnog vijeća od 27. svibnja 2009. (76). Ime se odnosi na korištenje 84 milijardi USD u obliku osiguranja izvoza i jedna je od šest mjera koje je Državno vijeće pokrenulo 2009. kako bi stabiliziralo potražnju izvoza nakon gospodarske krize i povećane potražnje osiguranja izvoznih kredita zbog toga. Šest mjera uključuju naročito povećanu pokrivenost osiguranja izvoznih kredita, davanje kratkoročnog osiguranja izvoznih kredita u visini od 84 milijarde USD u 2009. te smanjenje stope premije. Kao jedina politička institucija koja potpisuje osiguranja izvoznih kredita, Sinosure se navodi kao izvršitelj plana. U pogledu smanjenja premija osiguranja od Sinosurea se zahtijevalo da osigura smanjenje prosječne stope kratkoročnih izvoznih osiguranja za 30 % na osnovi ukupne prosječne stope u 2008.
(233)
Takozvani Plan 421 uključen je u Obavijest o pitanjima provedbe posebnih dogovora za financiranje osiguranja izvoza velikih kompletnih setova opreme koju su 22. lipnja 2009. zajednički izdali Ministarstvo trgovine i Ministarstvo financija. To je bila i važna politika koja je podržavala kinesku politiku „izlaska prema van” kao odgovor na globalnu financijsku krizu iz 2009. i osigurala sredstva u iznosu od 42,1 milijarde USD za financiranje osiguranja radi potpore izvoza velikih kompletnih setova opreme. Sinosure i neke druge financijske institucije davali bi ta sredstva i upravljali njima. Poduzeća koja su obuhvaćena tim dokumentom mogla su koristiti te povlaštene financijske mjere, uključujući osiguranje izvoznih kredita. Zbog nesuradnje kineske vlade Komisija nije mogla zatražiti dodatne pojedinosti o primjeni ove Obavijesti. U nedostatku protudokaza Komisija ima razloga vjerovati da su fotonaponska oprema i fotonaponski sektor također obuhvaćeni tim dokumentom.
(234)
Ostali dokumenti koji pokazuju vladinu potporu davanju kratkoročnih osiguranja izvoznih kredita uključuju dva dokumenta u vezi s povećanom financijskom potporom za strateške industrije u nastajanju. Obavješću o podržavanju i razvoju koja se odnosi na stratešku odluku Državnog vijeća u vezi s ubrzavanjem industrija u nastajanju, Guo Fa [2010] br. 32. od 18. listopada 2010. stavak 7(C) potiču se financijske institucije da povećaju financijsku potporu. Smjernice o provedbi za razvoj novih strateških industrija u nastajanju koje su zajednički izdala sva nadležna ministarstva (tj. Komisija za nacionalni razvoj i reformu, Ministarstvo trgovine, Ministarstvo znanosti, Ministarstvo industrije i informacijske tehnologije, Ministarstvo zaštite okoliša, Ministarstvo financija, Državna porezna uprava, Glavna carinska uprava, Glavna uprava za nadzor kvalitete, Ured za nadzor intelektualnog vlasništva) Guo Fa [2011] br. 310 od 21. listopada 2011. se u stavku (Xxvii.) također posebice osvrću na aktivnu potporu strateškim industrijama u nastajanju, među ostalim osiguranjem izvoznih kredita. Ove strateške industrije u nastajanju usredotočuju u velikoj mjeri na proizvode, tehnologije i usluge za razvoj međunarodnog tržišta, avio-svemirsku opremu i proizvodnju najsuvremenije opreme ili potiču domaću patentiranu tehnologiju i standardni izvoz proizvoda strateških industrija u nastajanju. Stoga u nedostatku protudokaza postoji razlog vjerovati da dotični proizvod i izvoznici u uzorku također ispunjavaju uvjet „strateške industrije u nastajanju” i imaju pravo na koristi koji proizlaze iz toga.
(235)
Na temelju prethodno navedenih elemenata Komisija zaključuje da je Sinosure javno tijelo jer su mu povjerene vladine ovlasti radi provedbe vladinih politika, da je pod znatnom kontrolom vlade i da izvršava vladine funkcije.
(d) Pravna osnova
(236)
Pravna osnova za ovaj program je sljedeća: Obavijest o provedbi strategije promicanja trgovine s pomoću znanosti i tehnologije korištenjem osiguranja izvoznih kredita (Shang Ji Fa [2004] br. 368) izdana zajednički od MOFCOM-a i društva Sinosure; Imenik izvoza kineskih proizvoda visoke i nove tehnologije iz 2006.; takozvani Plan 840 uključen u Obavijest Državnog vijeća od 27. svibnja 2009. takozvani Plan 421 uključen u Obavijest o pitanjima provedbe posebnih dogovora za financiranje osiguranja izvoza velikih kompletnih setova opreme koju su 22. lipnja 2009. zajednički izdali Ministarstvo trgovine i Ministarstvo financija; Obavjest o podržavanju i razvoju koja se odnosi na stratešku odluku Državnog vijeća u vezi s ubrzavanjem industrija u nastajanju, Guo Fa [2010] br. 32. od 18. listopada 2010. koju je izdalo Državno vijeće i njezine pripadajuće smjernice o provedbi (Guo Fa [2011] br. 310 od 21. listopada 2011.).
(e) Nalazi ispitnog postupka
(237)
Budući da je Sinosure javno tijelo kojem su povjerene vladine ovlasti i koje provodi zakone i planove vlade, odobravanje osiguranja izvoznih kredita proizvođačima dotičnih proizvoda predstavlja financijski doprinos u obliku mogućih izravnih prijenosa sredstava od strane vlade u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke i. Osnovne uredbe.
(238)
U pogledu rabata za dio premija koje su proizvođačima izvoznicima platila lokalna tijela, to također predstavlja izravni prijenos sredstava u obliku bespovratnih sredstava u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke i. Osnovne uredbe.
(239)
Postoji korist u smislu članka 3. stavka 2. i članka 6. točke (c) Osnovne uredbe u mjeri u kojoj Sinosure pruža pokriće osiguranja izvoznih kredita pod povoljnijim uvjetima nego što bi ih zajmoprimac mogao stvarno ostvariti na tržištu ili pruža pokriće osiguranja koje inače uopće ne bi bilo dostupno na tržištu. Dodatna korist u smislu članka 3. stavka 2. koju su proizvođači izvoznici imali jesu gotovinski rabati za dio premije osiguranja plaćene Sinosureu od nekih lokalnih tijela na čijem području nadležnosti neki proizvođači izvoznici imaju sjedište.
(240)
Obavijest iz 2004. navela je cijeli raspon koristi koje Sinosure i/ili lokalna tijela pružaju poduzetnicima koji su obuhvaćeni imenikom iz 2006. i koji slijede nacionalne politike. Ispitnim postupkom pokazalo se da sporazumi o osiguranju koji su sklopljeni između Sinosurea i proizvođača izvoznika u uzorku te rabati na dio premija koje su odobrila lokalna tijela u potpunosti odražavaju te koristi. „Green Express” tretmanom obuhvaćeno je pojednostavnjivanje i ubrzavanje postupka pružanja pokrića i rješavanja zahtjeva s pomoću brze procjene gubitaka i ubrzane isplate klijenata nakon toga.
(241)
Ispitnim postupkom također je utvrđeno da su mjere nakon gospodarske krize 2009. koje su detaljno pojašnjenje u Planu 840 i Planu 421 te kasnije mjere iz 2011. u korist strateških industrija u nastajanju pružile znatne koristi proizvođačima izvoznicima. Tim mjerama povećana je raspoloživost pokrića osiguranjem i dodatno snižena premija koju naplaćuje Sinosure unatoč teškoj gospodarskoj situaciji i znatno su povećani rizici Sinosurea pri davanju pokrića osiguranjem, a koji se u potpunosti odražavaju u pokriću osiguranjem koje Sinosure pruža proizvođačima izvoznicima. Ispitnim postupkom pokazalo se posebice da su naplaćene premije i uvjeti tijekom RIP-a ostali uglavnom isti ili su se poboljšali, unatoč povećanja zahtjeva zbog neplaćanja koje je Sinosure isplatio i značajnog pogoršanja stanja fotonaponskog sektora.
(242)
U pogledu postojanja koristi Komisija je prvo ispitala u kojoj su mjeri premije Sinosurea pokrile trošak kratkoročnih osiguranja izvoznih kredita. Argument Sinosurea temeljio se na točki (j) Sporazuma WTO-a o subvencijama i kompenzacijskim mjerama („SCM”) prema kojoj se u skladu s člankom 3. stavkom 1. točkom (a) navedenog sporazuma „zabranjenom” izvoznom subvencijom smatra pružanje programa osiguranja izvoznih kredita po stopama premija koje su neodgovarajuće za pokrivanje dugoročnih troškova poslovanja i gubitaka tih programa. U odgovorima na upitnik Sinosure se jednostavno osvrnuo na dobit i gubitak tijekom prošlih pet godina i iznio zaključak da davanje kratkoročnih osiguranja izvoznih kredita proizvođačima izvoznicima nije predstavljalo subvenciju u skladu sa Sporazumom WTO-a o subvencijama i kompenzacijskim mjerama jer je društvo u tom razdoblju ukupno ostvarilo dobit. Kako je prethodno objašnjeno (vidi uvodne izjave (221) i (222)) Komisija je zatražila od društva Sinosure da dostavi određene informacije i dokaze u vezi s dugoročnom profitabilnošću ovih djelatnosti osiguranja izvoznih kredita, uključujući prihod od premija, troškove poslovanja i gubitke programa u skladu s sporazumom WTO-a o subvencijama i kompenzacijskim mjerama. Međutim Sinosure nije dostavio tražene dokumente i dokaze tijekom posjeta radi provjere inzistirajući na ukupnim podacima o profitabilnosti iz svojeg revidiranog godišnjeg izvješća.
(243)
Komisija napominje da čak i kada bi se oslonila samo na godišnja izvješća Sinosurea, a da pritom ne može provjeriti iznose i elemente koji su sadržani u tim izvješćima, Komisija ne bi mogla zaključiti da je Sinosure ostvario dugoročnu dobit od svojeg odjela za osiguranje izvoznih kredita, što odgovara „programu” navedenom u točki (j). Sinosure pored osiguranja izvoznih kredita provodi određene djelatnosti i iznosi i podaci iz godišnjeg izvješća konsolidirani su podaci za sve djelatnosti društva i ne postoje precizno razvrstani podaci prema pojedinim djelatnostima. Iz nekih od godišnjih izvješća (ali ne najnovijeg) proizlazi da je kratkoročno osiguranje izvoznih kredita daleko najvažnija djelatnost Sinosurea, ali ne postoje precizni postoci. S obzirom da je Sinosure odbio pružiti zatražene informacije i dokaze samo u pogledu ove posljednje djelatnosti, a koji su potrebni za provođenje analize „programa” pod točkom (j) Priloga 1. sporazuma WTO-a o subvencijama i kompenzacijskim mjerama, Komisija svoje nalaze mora temeljiti na dokazima iz spisa.
(244)
Komisija napominje na početku da u skladu s člankom 11. statuta društva Sinosure posluje na pragu rentabilnosti. Drugim riječima, prema statutu društva Sinosure ne namjerava maksimalizirati dobit nego samo poslovati na pragu rentabilnosti u skladu sa svojom ulogom jedinog službenog osiguravatelja izvoznih kredita u NRK-u. Kako je prethodno objašnjeno, dokazi iz spisa pokazali su da pravno i političko okruženje u kojem Sinosure djeluje zahtjeva da društvo izvršava vladine politike i planove u ispunjavanju svoje zadaće u području javne politike. Među odabranim industrijama i poduzećima koje država znatno podupire, proizvođači izvoznici imali su potpun pristup osiguranju izvoznih kredita koje je Sinosure pružao po povlaštenim kamatnim stopama čak i nakon globalne krize iz 2009. i onda kada je fotonaponski sektor proživio neviđenu krizu, uključujući tijekom RIP-a. Stoga Sinosure pruža neograničenu raspoloživost pokrića osiguranjem fotonaponskom sektoru i izuzetno niske premije osiguranja koje nudi ne odražavaju stvarne rizike koje su nastali osiguranjem izvoza u tom sektoru. Temeljem svih elemenata iz spisa već bi se moglo zaključiti da nije isključeno da stope premija koje zaračunava Sinosure nisu odgovarajuće za pokrivanje svojih dugoročnih djelatnosti, i da je to zapravo vjerojatno.
(245)
Zbog izostanka suradnje Sinosurea Komisija je razmatrala i daljnje elemente koji potvrđuju ovaj zaključak. Dokazi koji su javno dostupni već izričito pokazuju da Sinosure zapravo posluje u situaciji dugoročnih gubitaka u poslovanju (77). Komisija je također analizirala odgovarajuće podatke računa dobiti i gubitaka iz godišnjih izvješća Sinosurea koji pokrivaju godine od 2006. do 2011., a koje je Sinosure predao kako bi opravdao podatke o profitabilnosti koje je iznio u svojim odgovorima na upitnik. Ti podaci pokazuju da je Sinosure uključio znatan dugoročni poslovni gubitak od njegovih kombiniranih djelatnosti osiguranja koja isključuju prihod od ulaganja i druge prihode. Točnije, svake pojedine godine između 2006. i 2011. (uz jedinu iznimku 2010.) isplaćene tražbine su već (gotovo) jednake ili (daleko) veće od neto premija koje je Sinosure zaradio. Ako se oduzmu i troškovi poslovanja i troškovi provizija od neto premija, to rezultira još većim gubitkom. Brojke pokazuju da se unatoč skromnoj dobiti u 2010. u ukupnom razdoblju poslovanja bilježi znatan gubitak u poslovnoj djelatnosti s osiguranjima. Iz godišnjih izvješća proizlazi da su prihodi od ulaganja i drugi prihodi znatni doprinosi ukupnom prihodu Sinosurea, ali oni nisu relevantni za ocjenjivanje održivosti njegovog programa osiguranja izvoznih kredita. Budući da kratkoročno osiguravanje izvoznih kredita predstavlja većinu poslovnih djelatnosti Sinosurea, u nedostatku protudokaza zaključuje se da je Sinosure pretrpio znatne dugoročne gubitke od svojeg programa osiguranja izvoznih kredita.
S obzirom na to da Sinosure stvara gubitke u svojem programu osiguranja izvoznih kredita, postojanje koristi utvrđuje se usporedbom premija koje plaćaju proizvođači izvoznici s onima koje su raspoložive na tržištu. Sinosure je jedini službeni osiguravatelj izvoznih kredita i stoga potpuno kontrolira domaće tržište. U nedostatku poslovne referentne vrijednosti u NRK-u za takve instrumente i s obzirom na to da je financijsko tržište u NRK-u poremećeno uplitanjem vlade, razumno je koristiti referentnu vrijednost izvan NRK-a tj. premije koje se naplaćuju u normalnoj tržišnoj situaciji. Na temelju toga, kako je opisano u odjeljku u nastavku o izračunu iznosa subvencije, premije su niže od onih koje se primjenjuju na tržištu i korist se potvrđuje.
(246)
Prethodno navedene subvencije ovise o realizaciji izvoza u smislu članka 4. stavka 4. točke (a) Osnovne uredbe jer se one bez izvoza ne mogu dobiti. Osim toga, one su također specifične u smislu članka 4. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe jer je pristup njima ograničen na određena poduzeća. Solarne ćelije i moduli izričito su navedeni u imeniku za proizvode visoke i nove tehnologije iz 2006., a što je uvjet za uživanje povlaštenog tretmana kako je navedeno u Obavijesti iz 2004. Nadalje, jedan od glavnih ciljeva Sinosurea je provedba nacionalnih politika i planova, uključujući 12. petogodišnji plan u fotonaponskom sektoru. Plan 840 i Plan 421 također donose korist fotonaponskom sektoru koji je pored nekoliko drugih sektora izdvojen u tim planovima (vidi uvodne izjave (232) i (233)). U skladu s Odlukom br. 40 i drugim planskim dokumentima i zakonima (vidi uvodne izjave (207) i (208)) fotonaponska industrija također se smatra jednom od poticanih industrija. Ta industrija ubraja se također u kategoriju „strateških industrija i industrija u nastajanju” koje uživaju brojne koristi u skladu s vladinim politikama (vidi uvodnu izjavu (102)). Većina proizvođača izvoznika također imaju formalni status poduzeća visoke i nove tehnologije što im daje brojne prednosti zbog povoljnih vladinih politika.
(247)
Stoga je očito da koristi koje odobravaju Sinosure ili lokalna tijela u vidu nadoknađivanja dijela premija osiguranja nisu raspoložive svim industrijskim sektorima i svim poduzećima, nego su ograničene samo na one sektore i poduzeća koja slijede odgovarajuće vladine politike potpore i njihove temeljne dokumente. Komisija zaključuje da su koristi koje Sinosure ili lokalna tijela odobravaju proizvođačima dotičnog proizvoda specifične u smislu članka 4. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe. Nadalje, budući da nije bilo dokaza koji ukazuju na to da su subvencije temeljene na objektivnim kriterijima ili uvjetima u skladu s člankom 4. stavkom 2. točkom (b) Osnovne uredbe, koristi su i u tom pogledu specifične.
(f) Zaključak
(248)
Ispitnim postupkom pokazalo se da je tijekom razdoblja ispitnog postupka šest skupina proizvođača izvoznika u uzorku ostvarilo korist od osiguranja izvoznih kredita koje je dao Sinosure.
(249)
Osiguranje izvoznih kredita koje Sinosure pruža fotonaponskoj industriji smatra se subvencijom u mjeri u kojoj su premije niže od stopa koje se primjenjuju na tržištu.
(250)
S obzirom na postojanje financijskog doprinosa, koristi za proizvođače izvoznike i specifičnosti, ova bi se subvencija trebala smatrati subvencijom protiv koje se mogu uvesti kompenzacijske mjere.
(g) Izračun iznosa subvencije
(251)
Iznos subvencija protiv kojih se mogu uvesti kompenzacijske mjere izračunava se u smislu koristi za primatelje za koju je utvrđeno da je postojala tijekom RIP-a. Izračun koristi sličan je situaciji koja uključuje kreditna jamstva. Prema članku 6. točki (c) Osnovne uredbe kao korist za primatelje smatra se razlika između premije koju trgovačko društvo plaća za kratkoročno osiguranje koje pruža Sinosure i iznosa premije kojeg bi trgovačko društvo platilo za usporedivo osiguranje izvoznih kredita dostupno na tržištu.
(252)
Budući da je kratkoročno osiguranje izvoznih kredita koje Sinosure pruža rezultat vladinih političkih ciljeva, i budući da Sinosure svojom funkcijom jedine službene agencije za osiguranje izvoznih kredita ima monopol na domaćem tržištu, odgovarajuća referentna tržišna vrijednost izrađena je korištenjem metode koja je opisana u nastavku. Nadalje, zbog nedostatka suradnje kineske vlade i Sinosurea, Komisija se također poslužila raspoloživim činjenicama kako bi odredila odgovarajuću tržišnu premiju za osiguranje koje je dano proizvođačima fotonaponskih proizvoda.
(253)
Komisija vjeruje da je najprikladnija referentna vrijednost za koju su informacije lako raspoložive stope premija koje primjenjuje Izvozno-uvozna banka („Banka Ex-Im”) Sjedinjenih Američkih Država. Prema javno raspoloživim informacijama (78), Banka Ex-Im službena je agencija za izvozne kredite savezne vlade SAD-a i ona je samoodrživa. Djelatnosti Banke Ex-Im uključuju osiguranje izvoznih kredita i druge djelatnosti kao što su jamstva za obrtni kapital i kreditna jamstva (financiranje kupaca). Njezina misija je stvaranje i podržavanje radnih mjesta u SAD-u podupiranjem izvoza SAD-a prema međunarodnim kupcima. Banka Ex-Im djeluje kao državna korporacija osnovana od Kongresa SAD-a. Stoga postoje brojne sličnosti s društvom Sinosure i ta se banka smatra prikladnom referentnom institucijom.
(254)
Referentna vrijednost premije izračunana je u odnosu na stvarne naknade koje se zaračunavaju za izvoze u zemlje OECD-a na police za cjelokupni promet s 90 % pokrićem osiguranog iznosa i trajanjem od 120 dana. Stvarna premija je medijan prosječnih vrijednosti za pet različitih kategorija stranih kupaca ovisno o njihovoj solventnosti i rizicima od neplaćanja. Ovo predstavlja najbližu raspoloživu referentnu vrijednost za izračun premije koju bi proizvođači dotičnog proizvoda morali platiti na tržištu.
(255)
Korištenjem informacija koje je dostavila kineska vlada izračunan je iznos koristi koji se odnosi na iznose pokrivene osiguranjem izvoznih kredita Sinosurea na naknade plaćene tijekom RIP-a za takvo osiguranje. Informacije o društvu Sinosure koje su dostavila društva koja surađuju nisu uzeta u obzir jer je bilo očito da je kineska vlada cjelovitija (npr. neka društva nisu prijavila svoju politiku u odnosu na Sinosure u svojim odgovorima na upitnik ili se nisu izjasnila o tome tijekom provjere na licu mjesta).
(256)
U pogledu plaćanja dijela premije osiguranja od strane lokalnih tijela, korist je izračunana kao razina rabata i iznosa bespovratnih sredstava koji je dan društvima u uzorku tijekom RIP-a.
(257)
Stopa subvencije utvrđena u odnosu na ovaj program tijekom RIP-a za proizvođače izvoznike u uzorku iznosi:
Izvozna jamstva i osiguranja
Društvo/Skupina
Stopa subvencije
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. i povezana društva
0,58 %
Yingli Green Energy Holding Company i povezana društva
0,95 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. Solar Group i povezana društva
0,71 %
JingAo Group i povezana društva
0,50 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. i povezana društva
0,39 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. i povezana društva
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,63 %
Jinko Solar Co. Ltd. i povezana društva
0,00 %
3.4.1.5. Koristi od odobravanja pristupa offshore holding društvima i otplata zajmova od strane države
(258)
Ispitnim postupkom potvrđeno je da društva u uzorku tijekom RIP-a nisu ostvarila korist od programa.
3.4.2. Programi bespovratnih sredstava
3.4.2.1. Fond za razvoj istraživanja izvoznih proizvoda
(259)
Ispitnim postupkom potvrđeno je da društva u uzorku tijekom RIP-a nisu ostvarila korist od programa.
3.4.2.2. Subvencije za razvoj „poznatih robnih marki” i kineski program najboljih svjetskih robnih marki
(260)
Komisija je utvrdila da su neki proizvođači izvoznici u uzorku ostvarili korist od tih programa tijekom RIP-a. Međutim, zbog malih iznosa ostvarene koristi i zanemarivog učinka na subvencijsku maržu, Komisija nije smatrala potrebnim analizirati mogućnost kompenzacije dotičnih programa.
3.4.2.3. Fondovi za širenje industrija iz provincije Guandong prema van
(261)
Ispitnim postupkom potvrđeno je da društva u uzorku tijekom RIP-a nisu ostvarila korist od programa.
3.4.2.4. Demonstracijski program Golden Sun
(a) Uvod
(262)
U pritužbi je navedeno da su proizvođači dotičnog proizvoda dobili subvencije u okviru demonstracijskog programa Golden Sun („Golden Sun”) koji je kineska vlada provela u srpnju 2009. Pritužba je sadržavala prima facie dokaze da je četvero izvoznika u uzorku primilo izravne subvencije za dotični proizvod u okviru tog programa. Nadalje, pokazalo se da je jedan od izvoznika u uzorku odabran kao dobavljač dotičnog proizvoda u odnosu na 70 % ukupnog kapaciteta koji su u 2011. instalirali nositelji projekta (tj. društava koje proizvode i prodaju električnu energiju proizvedenu s pomoću fotonaponskih sustava). Pritužba je također sadržavala informacije koje su ukazivale na to da sredstva programa Golden Sun nisu dodijeljena na transparentan i natjecateljski način nositeljima projekata.
(b) Izostanak suradnje i korištenje raspoloživih činjenica
(263)
Kako je detaljnije navedeno u uvodnim izjavama (104) i (105), Komisija je u upitniku, pismu za dopunu podataka i tijekom posjeta kineskoj vladi radi provjere na licu mjesta zatražila informacije o programu Golden Sun, ali kineska vlada nije dostavila te informacije.
(264)
Što se tiče informacija zatraženih u upitniku i pismu za dopunu podataka, kineska vlada je ustrajala na tome da program nije namijenjen proizvođačima dotičnog proizvoda. Zbog toga kineska vlada nije dostavila odgovore na određena pitanja koja se odnose na program i koristi za proizvođače dotičnog proizvoda, odnosno odgovorila je „nije primjenjivo”. Kineska vlada također nije dostavila sve mjerodavne zakone, propise i administrativne smjernice i ostale akte koji su zatraženi u upitniku, ograničavajući se samo na dostavljanje glavne pravne osnove.
(265)
Na početku postupka provjere programa Golden Sun Komisija je od kineske vlade zatražila dostavljanje svih priloga glavnoj pravnoj osnovi koja je već dostavljena i postavila pitanje namjerava li kineska vlada dostaviti dodatne službene dokumente u vezi s programom. Kineska vlada dostavila je tražene priloge ali je odgovorila da ne namjerava dostaviti nikakve dodatne dokumente. Komisija je zatim pokazala kineskoj vladi proračunski dokument o stvarnim financiranim projektima i odgovarajućim iznosima koji su dodijeljeni u okviru ovog programa koji je izdalo Ministarstvo Financija („MOF”), a koji su dostavili izvoznici koji surađuju (dokument MOF-a br. 965 [2010] od 2. prosinca 2010.). Iz prilogâ tog dokumenta vidljivo je da je jedan od izvoznika u uzorku primio znatna financijska sredstva u okviru programa Golden Sun za svoje projekte, a također i kao dobavljač prihvatljive opreme u nekoliko projekata koji su financirani programom Golden Sun. Predstavnici MOF-a koji su bili nazočni za vrijeme provjere bili su svjesni prikazanog dokumenta i Komisija je od njih zahtijevala da dostave sve slične proračunske dokumente koje je izdao MOF za godine u kojima se provodio program Golden Sun. Iako su se predstavnici MOF-a načelno složili da dostave te dokumente, nikada ih nisu dostavili Komisiji.
(266)
Komisija je MOFCOM-u također pokazala proračunske dokumente koji se odnose na program Golden Sun, koje je izdao lokalni odjel za financije iz provincije i općine, a dostavio jedan od izvoznika koji surađuje, te je zatražila od kineske vlade da dostavi odgovarajuće slične dokumente (tj. dokumente koji su izdani u provincijama i općinama) koji se odnose na program. Kineska vlada odgovorila je da ne posjeduje te dokumente jer se oni odnose na provincije i/ili općine te da ih stoga ne može dostaviti.
(267)
U svojem dopisu od 3. lipnja 2013. kineska vlada ponovila je svoje stajalište da program Golden Sun nije namijenjen proizvođačima dotičnog proizvoda i objasnila da su ti proizvođači možda ostvarili koristi iz ovog programa, ali u svojstvu operatera elektrana a ne u svojstvu proizvođača solarnih ploča jer isključivo nositelji projekata mogu primati subvencije u okviru tog programa. U tom dopisu također se tvrdi da je Komisija zatražila samo tri dokumenta određenog naziva koje je kineska vlada dostavila. To je netočno jer je Komisija tijekom provjere zatražila određene proračunske dokumente koje su izdali MOF (također izričito spomenute u dopisu Komisije od 23. svibnja 2013.) i lokalni odjeli na čijem području su se nalazili proizvođači izvoznici, (pozivajući se na određene dokumente koje su dostavili proizvođači izvoznici), a koje je kineska vlada odlučila ne dostaviti.
(268)
Komisija je također zatražila određene informacije o isplatama u okviru programa Golden Sun koje je zaprimio jedan od izvoznika koji surađuje u uzorku kada je dostavio dotični proizvod i izravno zaprimio sredstva od vlade. Kineska vlada ponovno nije mogla objasniti situaciju i navesti pojedinosti tijekom posjeta radi provjere nego je jednostavno kontaktirala pravnog savjetnika društva koji je navodno objasnio da je situacija razjašnjena s dužnosnicima Komisije tijekom posjeta radi provjere što uopće nije bio slučaj. Ostali detalji o situaciji objašnjeni su u nastavku u uvodnim izjavama od (276) do (278). Kako je dodatno objašnjeno uvodnim izjavama od (275) do (278), ispitnim postupom utvrđeno je da su proizvođači koji surađuju u uzorku zaista ostvarili korist od bespovratnih sredstava u okviru programa Golden Sun, uključujući posebice za dobavljanje dotičnih proizvoda. Stajalište kineske vlade da ovaj program ne pruža koristi dotičnom proizvodu nedvojbeno je pobijeno dokazima i činjenicama koje su potvrđene ispitnim postupkom.
(269)
S obzirom na nedostatak suradnje kineske vlade Komisija nije mogla provjeriti nekoliko ključnih aspekata programa Golden Sun i stvarne koristi koje su ostvarili proizvođači dotičnog proizvoda. Razlog tome je što kineska vlada nije dostavila sve odgovarajuće zatražene informacije, naročito proračunske dokumente o odobrenim sredstvima programa Golden Sun koje je izdao MOF za godine u kojima je program proveden. Stoga se određeni nalazi ispitnog postupka temelje na najboljim raspoloživim činjenicama iz spisa skladu s člankom 28. Osnovne uredbe.
(c) Pravna osnova
(270)
Glavna pravna osnova su Obavijest o provedbi demonstracijskog programa Golden Sun od 16. srpnja 2009. i priložene Privremene mjere za upravljanje fondom financijske pomoći demonstracijskog programa Golden Sun, spis CaiJian br. 397 [2009] koju su izdali Ministarstvo financija, Ministarstvo znanosti i Nacionalni odbor za energiju; Okružnica o uspješnoj provedbi zadaća demonstracijskog programa Golden Sun, br. spisa 718 [2009]; Okružnica o uspješnoj provedbi demonstracijskog programa Golden Sun 2010., br. spisa 622 [2010]; Okružnica o uputama o proračunskim indeksima financijskih subvencija za troškove izgradnje u vezi s demonstracijskim programom Golden Sun 2010. br. spisa 965 [2010] od 2. prosinca 2010. izdane od Ministarstvo financija; Okružnica o raspodjeli proračunskog cilja za fiskalne subvencije odobrene programima Golden Sun 2011. JCJ br. spisa 336 od 1. rujna 2011. koju je izdao Odjel za financije provincije Hebei; Okružnica o raspodjeli proračunskog cilja za fiskalne subvencije odobrene programima Golden Sun 2011. HCJ br. spisa 135 od 8. studenog 2011. koju je izdao Općinski ured za financije grada Hengshui.
(d) Nalazi ispitnog postupka
(271)
Program Golden Sun uspostavljen je 2009. s ciljem poticanja tehnološkog napretka i uravnoteženog razvoja industrije distribuiranih solarnih fotonaponskih sustava. Tijela koja su nadležna za program na središnjoj razini jesu Ministarstvo financija, Ministarstvo znanosti i Nacionalni odbor za energetiku. U Obavijesti o provedbi demonstracijskog programa Golden Sun navode se određeni kriteriji za ispunjavanje uvjeta financiranja u okviru tog programa: (a) da su poduzeća uključena u lokalni provedbeni plan demonstracijskog projekta Golden Sun; (b) da imaju instalirani kapacitet od najmanje 300 kWh; (c) da vrijeme izgradnje ne prelazi godinu dana, a vrijeme djelovanja nije kraće od dvadeset godina; (d) da vlasnici fotonaponskih projekata moraju imati najmanje 100 milijuna CNY ukupne imovine i kapitala u visini od najmanje 30 % troškova ulaganja; (e) da se proizvođači integriranih sustava i ključne opreme koja se koristi u fotonaponskim projektima odabiru s pomoću postupka davanja ponuda. Prihvatljivi projekti mogu dobiti do 50 % ukupnih troškova ulaganja od vlade, dok je gornja granica povećana na 70 % za vlasnike projekata na udaljenim područjima bez uspostavljene električne mreže.
(272)
Što se tiče postupka, poduzeća koja žele dobiti sredstva u okviru programa moraju predati svoje prijave i odgovarajuće dokumente nadležnim vladinim tijelima. Odjeli za financije, tehnologiju i energetiku na razini provincija koji su nadležni za organizaciju programa dostavljaju zajedničko sažeto izvješće Ministarstvu financija, Ministarstvu znanosti i Nacionalnom odboru za energetiku koji su nadležni za pregled provincijskih projekata u pogledu tehničkih programa, uvjeta građenja, financiranja i svih ostalih aspekata. Nakon konačnog odobrenja vlade Ministarstvo financija izravno dodjeljuje sredstva vlasniku projekta i čuva odgovarajuću dokumentaciju o odobrenju i isplatama.
(273)
U praksi nositelji projekata predaju zahtjeve za financiranje vladi nakon sklapanja ugovora s dobaljačem ili dobavljačima prihvatljive fotonaponske opreme (tj. dotičnog proizvoda). U skladu s mjerodavnim zakonodavstvom ti dobavljači prihatljive fotonaponske opreme odabiru se s pomoću postupaka davanja ponuda. Međutim, kineska vlada nije objasnila kako provodi svoje diskrecijsko pravo odabira nositelja projekata za lokalne provedbene planove demonstracijskog projekta Golden Sun i kako ti nositelji projekata potom odabiru dobavljače prihvatljive fotonaponske opreme. Kineska vlada i zainteresirane stranke nisu dokazale da je postupak odabira otvoren, transparentan i nepristran jer nisu dostavili odgovarajuću dokumentaciju. Nema pokazatelja da je kupljena bilo kakva inozemna fotonaponska oprema. Velik udio prihvatljive fotonaponske opreme dobavio je jedan pojedinačni proizvođač koji surađuje u uzorku. Na temelju raspoloživih činjenica Institucije stoga zaključuju da je program Golden Sun korišten kao sredstvo stvaranja umjetne potražnje za proizvodima odabranih kineskih proizvođača dotičnog proizvoda. Ako vlada projekt smatra prihvatljivim od nje se očekuje da odobri sredstva.
(274)
Iz program Golden Sun dodjeljuje se subvencija smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke i. i članka 3. stavka 2. Osnovne uredbe u obliku izravnog prijenosa sredstava kineske vlade proizvođačima dotičnog proizvoda u obliku bespovratnih sredstava.
(275)
Ispitnim postupkom osobito je utvrđeno da su nekoliko proizvođača koji surađuju u uzorku izravno zaprimili bespovratna sredstva u okviru programa Golden Sun za instalaciju opreme za proizvodnju solarne energije u svojim objektima. Ova bespovratna sredstva koja su isplaćena proizvođačima koji surađuju u uzorku nadoknađuju dio troškova koje bi inače snosili i stoga su izravno povezana s dotičnim proizvodom.
(276)
Štoviše, ispitnim postupkom utvrđeno je da su proizvođači koji surađuju u uzorku također ostvarili korist od financiranja u okviru ovog programa za dobavljanje dotičnog proizvoda nepovezanim nositeljima projekata. Posebice je tijekom ispitnog postupka na licu mjesta utvrđeno da je jedan izvoznik koji surađuje u uzorku od kineske vlade izravno primio veliku jednokratnu isplatu za svih 40 projekata koji se financiraju u okviru programa Golden Sun, a za koje je dobavio dotični proizvod. Proizvođač izvoznik koji surađuje u uzorku nije prijavio taj iznos u svojem odgovoru na upitnik. Okružnica Ministarstva financija iz 2010. pokazala je da je ovaj izvoznik koji surađuje izabran kao dobavljač dotičnog proizvoda za nekoliko nepovezanih nositelja projekata iz privatnog i javnog sektora. Komisija je od kineske vlade pokušala zatražiti informacije u vezi s tim izravnim plaćanjem izvozniku koji surađuje u uzorku s obzirom da se člankom 13. o privremenim mjerama programa Golden Sun iz Obavijesti iz 2009. posebno zahtjeva da se bespovratna sredstva izravno isplate nositeljima projekata (tj. ne dobavljačima fotonaponske opreme), a što je kineska vlada izričito potvrdila tijekom provjere. Kako je prethodno navedeno, kineska vlada tijekom posjeta radi provjere nije dala objašnjenje zašto je izvoznik u uzorku bio izravno financiran. U svojem dopisu od 3. lipnja 2013. kineska vlada ograničava svoje primjedbe samo na jedan od 40 projekata uz jednostavnu napomenu da je postignut financijski dogovor između nositelja projekta i proizvođača izvoznika koji surađuje u uzorku jer nositelj nije imao dovoljno novca da plati proizvođača izvoznika u uzorku i stoga su se dogovorili da će subvencija biti izravno plaćena proizvođaču izvozniku koji surađuje u uzorku. Budući da se ovo nepotkrijepljeno i vrlo sažeto objašnjenje odnosi samo na jedan projekt koji uključuje izvoznika koji surađuje u uzorku od 40 projekata koji su navedeni u dokumentu MOF-a, ono je nedovoljno za Komisiju da razjasni situaciju.
(277)
Izvoznik koji surađuje u uzorku pokušao je opravdati u svojem dopisu od 24. lipnja 2013. da izravno plaćanje za 40 dotičnih projekata nije prijavljeno jer je predstavljalo „korisničku” subvenciju za nositelja projekata a ne dobavljača. Izvoznik je potvrdio da je primio jednokratnu izravnu isplatu povezanu s dobavljanjem u 40 projekata navedenih u okružnici MOF-a, uz napomenu da je moguće da vlada izvrši izravni prijenos sredstava dobavljaču kako bi osigurala da se ta bespovratna sredstva koriste samo za odobrene fononaponske sustave i kako bi olakšala kontrolu. Međutim, izvoznik se u svojem odgovoru usredotočio na jedan projekt za koji su dokumenti prikupljeni na licu mjesta i zanemario preostalih 39 projekata za koje je izravno zaprimio sredstva iz programa Golden Sun. Iako je izvoznik dokazao da su sredstva za ovaj određeni projekt knjižena kao potraživanje a ne kao avansna uplata bespovratnih sredstava vlade, nisu dostavljeni drugi dokazi o stvarnom dovršenju ovog ili bilo kojeg drugog projekta uključujući o stvarnoj dobavi dotičnog proizvoda za koji su sredstva primljena. Njegovo objašnjenje također nije razjasnilo nedosljednosti vladinih izravnih plaćanja u odnosu na prethodno navedena provedbena pravila kojim se određuje da se sredstva obično prebacuju od kineske vlade na nositelja projekta, a ne na dobavljača opreme.
(278)
Komisija objašnjenja kineske vlade u pogledu financijskog dogovora između izvoznika koji surađuje u uzorku i nositelja projekta smatra neuvjerljivim jer je neobično da dvije privatne stranke mogu donijeti samostalnu odluku o dogovoru koji uključuje djelovanje vlade (tj. izravno plaćanje vlade dobavljaču odstupajući od članka 13. Obavijesti iz 2009.) bez njezina uključivanja ili čak možda bez njezina znanja. Kineska vlada nije dostavila više zadovoljavajućih dokaza i primjedbi u pogledu tih izravnih plaćanja dobavljačima i odlučila se ograničiti samo na jedan neimenovani projekt od 40 projekata koje su proveli izvoznici koji surađuju u uzorku. Objašnjenja koja je dostavio taj izvoznik također ne spominju primjedbu kineske vlade o teškoj financijskoj situaciji nositelja projekta u pogledu projekta koji kineska vlada nije detaljno navela. Nadalje, izjave izvoznika o mogućnosti izravnog plaćanja i načela na kojem se ono temelji ne potvrđuju drugi izvori ni kineska vlada.
(279)
U svijetlu prethodno navedenih ograničenih i proturječnih primjedbi kineske vlade i izvoznika koji surađuju u uzorku jedina zajednička točka i zaključak koji se može izvesti je taj da je jednokratno izravno plaćanje kineske vlade izvozniku koji surađuje u uzorku bilo potrebno kako bi se osiguralo da izvoznik primi sredstva jer bi postajao rizik od neplaćanja povezan s financijskim poteškoćama nositelja projekta. Ostaje činjenica da izvoznik koji surađuje u uzorku nije mogao objasniti kako je iskoristio jednokratnu isplatu vlade, je li fotonaponska oprema konačno dostavljena nositelju projekta i po kojoj cijeni, ako su ju nositelji projekata platili. Zbog nedostatka drugih dokaza raspoloživih iz spisa ili na drugi način objektivno raspoloživih Komisiji na temelju članka 28. Osnovne uredbe zaključuje se da jednokratna isplata izvozniku koji surađuje predstavlja izravna bespovratna sredstva u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke i. Osnovne uredbe.
(280)
Komisija nadalje zaključuje da bespovratna sredstva koja su dana dobavljačima dotičnog proizvoda, bilo u svojstvu nositelja projekata ili navodnih dobavljača fotonaponske opreme nepovezanim nositeljima projekata, donose korist dobavljačima u skladu s člankom 3. stavkom 2. Osnovne uredbe. Financiranje u okviru programa Golden Sun proizvođačima dotičnog proizvoda u svojstvu nositelja projekata omogućuje se ušteda troškova ugradnje opreme za proizvodnju solarne energije u svojim objektima. Financiranjem u okviru programa Golden Sun proizvođači dotičnog proizvoda u svojstvu dobavljača fotonaponske opreme nepovezanim nositeljima projekata sredstva dobivaju izravno bez potrebe da stvarno dostave opremu i/ili štite ih od rizika neplaćanja nepovezanih nositelja projekata. U potonjem slučaju proizvođači dotičnog proizvoda dobiju isplatu koje ne bi dobili od nepovezanog nositelja projekta.
(281)
Ovaj program subvencija također je specifičan u smislu članka 4. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe jer je samim zakonodavstvom u skladu s kojim tijelo nadležno za odobravanje djeluje pristup tom programu ograničen samo na posebne nositelje projekata koji ispunjavaju određene kriterije navedene u zakonodavstvu i u širem smislu samo nositeljima projekata koji su uključeni u sektor solarne energije. Nadalje, budući da se odabir dobavljača fotonaponske opreme i odabir nositelja projekata ne temelje na otvorenim, transparentnim i nepristranim natjecateljskim postupcima i da se vrše izravna plaćanja kineske vlade dobavljačima fotonaponske opreme, program je specifičan i zato što samo određeni dobavljači fotonaponske opreme stvarno mogu ostvarivati koristi od njega. Program ne ispunjava zahtjeve nespecifičnosti u smislu članka 4. stavka 2. točke (b) Osnovne uredbe s obzirom na to da uvjeti prihvatljivosti i stvarni kriteriji odabira poduzeća koja se trebaju uvrstiti u lokalne provedbene planove te odabira konačnih projekata na osnovi različitih tehničkih i financijskih akspekata nisu objektivni i ne primjenjuju se automatski.
(e) Zaključak
(282)
Program Golden Sun specifična je subvencija u obliku bespovratnih sredstava. Ispitnim postupkom utvrđeno je da su neki od izvoznika koji surađuju u uzorku ostvarili koristi od te subvencije.
(f) Izračun iznosa subvencije
(283)
Stopa subvencije utvrđena u odnosu na ovaj program tijekom RIP-a za proizvođače izvoznike u uzorku iznosi:
Demonstracijski program Golden Sun
Društvo/Skupina
Stopa subvencije
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. i povezana društva
0,00 %
Yingli Green Energy Holding Company i povezana društva
0,24 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. i povezana društva
0,09 %
JA Group
0,00 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. i povezana društva
0,00 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. i povezana društva
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,02 %
Jinko Solar Co. Ltd. i povezana društva
0,05 %
3.4.3. Programi oslobađanja od izravnog poreza i smanjenja poreza
3.4.3.1. Program „dvije godine oslobođeni/tri godine polovicu” za poduzeća sa stranim kapitalom
(a) Uvod
(284)
U pritužbi je navedeno da postoji posebno zakonodavstvo iz 1991. kojim se potiču strana ulaganja u Kinu s pomoću Zakona o porezu na dohodak poduzeća sa stranim kapitalom i stranih poduzeća („Zakon o porezu na dohodak poduzeća sa stranim kapitalom”). Među koristima za tzv. poduzeća sa stranim kapitalom postoji program subvencija pod nazivom „dvije godine oslobođeni/tri godine polovicu” kojim je predviđeno potpuno oslobađanje od izravnih poreza poduzeća sa stranim kapitalom u prve dvije godine ostvarivanja dobiti i primjena polovice uobičajene stope poreza na dohodak u iduće tri godine.
(285)
Program „dvije godine oslobođeni/tri godine polovicu” postoji u različitim oblicima i za društva koja su priznata kao poduzeća nove i visoke tehnologije i čija se sjedišta nalaze u posebno određenim područjima. Koristi u okviru ovog oblika programa mogu se ostvariti i nakon 2013. Ispitnim postupkom utvrđeno je da jedan od izvoznika koji surađuju (Yingli Hainan) ostvaruje koristi u okviru ovog programa počevši od 2011. u obliku potpunog oslobođenja od poreza za 2011. i 2012. i 50 % smanjenja porezne stope u naredne tri godine.
(286)
Komisija je htjela provjeriti ovaj program tijekom posjeta radi provjere kineskoj vladi. Međutim, kineska vlada nije dostavila informacije o tom specifičnom obliku programa „dvije godine oslobođeni/tri godine polovicu”. U svojem dopisu od 3. lipnja 2013. kineska vlada tvrdila je da ovaj program nije naveden u pritužbi i da on nije zamjenski program oblika programa „dvije godine oslobođeni/tri godine polovicu” za poduzeća sa stranim kapitalom navedenog u pritužbi koji se primjenjuje bez zemljopisnih ograničenja. Komisija uzima u obzir ova objašnjenja koja je dala kineska vlada i shvaća da je ovo porezni program koji je formalno odvojen od programa „dvije godine oslobođeni/tri godine polovicu” za poduzeća sa stranim kapitalom. Međutim, s obzirom na to da se koristi od njega nastavljaju nakon navodnog isteka programa za poduzeća sa stranim kapitalom, primjena, priroda i učinci ovih koristi istovjetni su onima iz programa za poduzeća sa stranim kapitalom i s obzirom na to da je jedan od izvoznika koji surađuje u uzorku prijavio da smatra kako postoji bliska veza s programom „dvije godine oslobođeni/tri godine polovicu” za poduzeća sa stranim kapitalom kao nastavak istog programa, trebalo bi uvesti kompenzacijske mjere. U tom pogledu Komisija napominje da članak 10. stavak 1. Osnovne uredbe predviđa pokretanje ispitnog postupka zbog „navodnih subvencija” koje je podnositelj pritužbe naveo i ne odnose se na „navodne programe subvencija”. Budući da u ovom slučaju oba programa uključuju iste subvencije tj. otpis prihoda od poreza na dohodak poduzeća, Komisija je ovlaštena provesti ispitni postupak kao da se radi o jedinstvenoj subvenciji.
(b) Pravna osnova
(287)
Pravna osnova programa je članak 8. Zakona o porezu na dohodak poduzeća sa stranim kapitalom i članak 72. provedbenih pravila Zakona NRK-a o porezu na dohodak poduzeća sa stranim kapitalom i stranih poduzeća. Prema informacijama kineske vlade ovaj je program prekinut 16. ožujka 2007. donošenjem Zakona o porezu na dohodak poduzeća iz 2008. na 5. sjednici 10. nacionalnog narodnog kongresa Narodne Republike Kine, naime člankom 57. Zakona o porezu na dohodak poduzeća postupno se ukidaju njegove koristi do kraja 2012.
(288)
Pravna osnova specifičnog programa „dvije godine oslobođeni/tri godine polovicu” je Odluka br. 40 [2007] tj. Obavijest Državnog vijeća o provedbi prijelaznih povlaštenih politika poreza na dohodak poduzeća visoke tehnologije osnovanih u posebnim gospodarskim zonama i novom okrugu Šangai Pudong, temeljena na članku 57. stavku 3. Zakona NRK-a o porezu na dohodak poduzeća, zajedno s administrativnim mjerama za određivanje poduzeća visokih i novih tehnologija.
(c) Nalazi ispitnog postupka
(289)
Od poreza na dohodak oslobođena su samo produktivna poduzeća sa stranim kapitalom s planom djelovanja za razdoblje od najmanje 10 godina. Oslobođenje na dvije godine počinje od godine u kojoj poduzeće počinje ostvarivati dobit i nastavlja se pedeset postotnim smanjenjem primjenjivih poreznih stopa u naredne tri godine.
(290)
Za specifični oblik programa prihvatljiva poduzeća moraju također imati priznati status poduzeća nove i visoke tehnologije i posebnu administrativnu potvrdu, tj. raspolagati ključnim intelektualnim vlasništvom i ispunjavati uvjete koji su navedeni u članku 93. Pravilnika o provedbi Zakona NRK-a o porezu na dohodak poduzeća.
(291)
Svako društvo koje se namjerava prijaviti za ovaj program mora dostaviti godišnji obrazac za povrat poreza na dohodak poduzeća te priloge i financijska izvješća Državnoj poreznoj upravi. Te prakse se primjenjuju i na specifični oblik programa.
(292)
Kineska vlada tvrdila je da je ovaj program postepeno ukinut zbog stupanja na snagu Zakona o porezu na dohodak poduzeća 2008. i da se koristi u okviru ovog programa mogu ostvariti do kraja 2012. Kineska vlada također je navela da ne postoji zamjenski program za poduzeća sa stranim kapitalom te da je porezni tretman poduzeća sa stranim kapitalom sada jednak tretmanu ostalih poreznih obveznika pravnih osoba. Komisija napominje da je ovaj porezni program donio koristi tijekom razdoblja ispitnog postupka jer je nekoliko proizvođača fotonaponskih proizvoda ostvarilo korist od njega tijekom RIP-a. Nadalje, ne može se isključiti da su u okviru ovog programa koristi još uvijek raspoložive ili da je raspoloživ sličan zamjenski program ili da će biti donesen u budućnosti. Doista, kako je prethodno objašnjeno, ispitnim postupkom pokazalo se da postoje i drugi oblici programa „dvije godine oslobođeni/tri godine polovicu” koji donose koristi proizvođačima solarnih ploča. Stoga je utvrđeno da se protiv programa još uvijek mogu uvesti kompenzacijske mjere.
(293)
Specifični oblik programa koristio je jedan izvoznik koji surađuje, tj. Yingli Green Energy.
(d) Zaključak
(294)
Ovaj program jest subvencija u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke ii. i članka 3. stavka 2. Osnovne uredbe u obliku prihoda kojih se vlada odriče, što daje korist trgovačkom društvima primateljima.
(295)
Ovaj program subvencije specifičan je u smislu članka 4. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe jer je zakonodavstvom u skladu s kojim tijelo nadležno za odobravanje djeluje pristup tom programu ograničen samo na određena poduzeća koja ispunjavaju uvjete poduzeća sa stranim kapitalom i koja ispunjavaju određene kriterije utvrđene mjerodavnim zakonodavstvom.
(296)
U skladu s tim, ova subvencija trebala bi se smatrati subvencijom protiv koje se mogu uvesti kompenzacijske mjere.
(297)
Ovaj oblik programa trebao bi se smatrati subvencijom u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke ii. i članka 3. stavka 2. Osnovne uredbe u obliku prihoda kojih se vlada odriče, što daje korist trgovačkom društvima primateljima.
(298)
Ovaj program subvencija specifičan je u smislu članka 4. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe jer je samim zakonodavstvom u skladu s kojim tijelo nadležno za odobravanje djeluje pristup tom programu ograničen samo na određena poduzeća i industrije koji su određeni kao poticani, kao što je fotonaponska industrija. Ovaj program je također specifičan u skladu s člankom 4. stavkom 3. jer je prihvatljivost ograničena samo na određene regije.
(299)
U skladu s tim, ovaj oblik trebao bi se smatrati subvencijom protiv koje se mogu uvesti kompenzacijske mjere.
(e) Izračun iznosa subvencije
(300)
Iznos subvencija protiv kojih se mogu uvesti kompenzacijske mjere izračunava se u smislu koristi za primatelje za koju je utvrđeno da je postojala tijekom RIP-a. Kao korist koju je ostvario primatelj smatra se iznos ukupnog poreza koji bi trebalo platiti prema uobičajenoj poreznoj stopi umanjen za iznos koji je plaćen po smanjenoj povlaštenoj poreznoj stopi. Iznosi protiv kojih su uvedene kompenzacijske mjere temelje se na podacima iz povrata poreza društava za 2011. Budući da revidirani povrat poreza za poreznu godinu 2012. nije bio na raspolaganju za izvoznike koji surađuju u uzorku, u obzir su uzeti podaci za cijelu godinu koja se oporezuje 2011.
(301)
U skladu s člankom 7. stavkom 2. Osnovne uredbe ovaj se iznos subvencije (brojnik) dodjeljivao prema ukupnom prometu tijekom RIP-a proizvođača izvoznika koji surađuju, jer subvencija ne ovisi o ostvarenom izvozu i nije se dodjeljivala u vezi s proizvedenim, prerađenim, izvezenim ili prevezenim količinama.
(302)
Stopa subvencije utvrđena u odnosu na ovaj program tijekom RIP-a za proizvođače izvoznike u uzorku iznosi:
Program „dvije godine oslobođeni/tri godine polovicu”
Društvo/Skupina
Stopa subvencije
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. i povezana društva
0,31 %
Yingli Green Energy Holding Company i povezana društva
0,35 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. i povezana društva
0,00 %
JingAo Group i povezana društva
0,47 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. i povezana društva
0,00 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. i povezana društva
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,00 %
Jinko Solar Co. Ltd. i povezana društva
1,03 %
3.4.3.2. Smanjenje poreza na dohodak za poduzeća sa stranim kapitalom koja su usmjerena izvozu
(303)
Ispitnim postupkom potvrđeno je da društva u uzorku tijekom RIP-a nisu ostvarila korist od programa.
3.4.3.3. Olakšica poreza na dohodak za poduzeća sa stranim kapitalom prema zemljopisnom položaju
(304)
Ispitnim postupkom potvrđeno je da društva u uzorku tijekom RIP-a nisu ostvarila korist od programa.
3.4.3.4. Smanjenje poreza za poduzeća sa stranim kapitalom koja kupuju opremu proizvedenu u Kini
(305)
Ispitnim postupkom potvrđeno je da društva u uzorku tijekom RIP-a nisu ostvarila korist od programa.
3.4.3.5. Porezni rabat za istraživanje i razvoj poduzeća sa stranim kapitalom
(a) Uvod
(306)
U pritužbi je navedeno da poduzeća sa stranim kapitalom imaju pravo na povlaštenu poreznu politiku koja se odnosi na njihove aktivnosti istraživanja i razvoja u obliku 150 postotnog poreznog rabata na rashode ako su oni povećani za 10 posto ili više u odnosu na prethodnu godinu.
(307)
Kineska vlada tvrdila je da je taj program prekinut donošenjem Zakona o porezu na dohodak poduzeća 2008. i da nema postupnog ukidanja programa. Međutim, nekoliko izvoznika koji surađuju u uzorku izjavilo je da su ostvarili koristi od sličnog programa u okviru Zakona o porezu na dohodak poduzeća iz 2008. što pokazuje da je povlašteni program za nadoknadu troškova istraživanja i razvoja poduzeća sa stranim kapitalom zamijenjen specifičnim programom u 2008. Kineska vlada u svojem odgovoru na upitnik ili odgovoru na pismo za dopunu podataka nije dostavila daljnje informacije o 150 postotnom poreznom rabatu.
(b) Pravna osnova
(308)
Program je predviđen člankom 30. stavkom 1. Zakona o porezu na dohodak poduzeća i člankom 95. Pravilnika o provedbi Zakona NRK-a o porezu na dohodak poduzeća, Administrativnim mjerama za određivanje poduzeća visoke i nove tehnologije (Guo Ke Fa Huo [2008] br. 172) i člankom 93. Pravilnika o provedbi zakona o porezu na dohodak poduzeća, zajedno s Obavijesti Državne porezne uprave o pitanjima povezanim s plaćanjem poreza na dohodak poduzeća visoke i nove tehnologije (Guo Shui Han [2008] br. 985).
(309)
U članku 95. navodi se da se odobrava 50 % odbitak rashoda za istraživanja i razvoj navedenih u točki 1. članka 30. za takve rashode za proizvode visoke i nove tehnologije tako da podliježu amortizaciji koja se temelji na 150 % troškova za nematerijalnu imovinu.
(c) Nalazi ispitnog postupka
(310)
Kako je prethodno navedeno, u odgovorima na upitnik i pismu za dopunu podataka kineska vlada nije dostavila odgovarajuće informacije o ovom programu. Protiv ovog programa već su donesene kompenzacijske mjere u okviru ispitnog postupka u vezi s premazanim finim papirom (79) i ispitnog postupka u vezi s čelikom s organskim premazom (80). Odgovarajuće pravne odredbe zaista pokazuju da ovaj program pruža koristi koje su ograničene za društva koja su formalno priznata kao društva visoke i nove tehnologije. Ta društva također moraju snositi rashode za istraživanje i razvoj u cilju razvijanja novih tehnologija, novih proizvoda i novih obrta. Prihvatljiva poduzeća mogu nadoknaditi dodatnih 50 % svojih rashoda za istraživanje i razvoj prebijanjem obveza poreza na dohodak. Rashodi od nematerijalne imovine istraživanja i razvoja također prihvatljivim društvima daju pravo na 150 % odbitak stvarnih troškova koje snose ta društva.
(311)
Ispitnim postupkom je utvrđeno da društva koja ostvaruju koristi od ovog programa moraju dostaviti povrat poreza na dohodak i odgovarajuće priloge. Stvarni iznos koristi uključen je i u povratu poreza i u Prilogu V. Pravo na taj program imaju samo društva koja su dobila formalnu potvrdu kojim se priznaju kao društva visoke i nove tehnologije.
(d) Zaključak
(312)
Ovaj program jest subvencija u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke ii. i članka 3. stavka 2. Osnovne uredbe u obliku prihoda kojih se vlada odriče, što daje korist trgovačkom društvima primateljima.
(313)
Ova subvencija specifična je u smislu članka 4. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe, jer samo zakonodavstvo pristup tom programu ograničava samo na određena poduzeća koja su formalno priznata kao poduzeća visoke i nove tehnologije i koja snose rashode istraživanja i razvoja za razvijanje novih tehnologija, novih proizvoda i novih obrta.
(314)
U skladu s tim, ova subvencija trebala bi se smatrati subvencijom protiv koje se mogu uvesti kompenzacijske mjere.
(e) Izračun iznosa subvencije
(315)
Iznos subvencija protiv kojih se mogu uvesti kompenzacijske mjere izračunava se u smislu koristi za primatelje za koju je utvrđeno da je postojala tijekom RIP-a. Kao korist za primatelje smatra se iznos ukupnog poreza koji bi trebalo platiti po uobičajenoj poreznoj stopi, nakon oduzimanja onoga što je plaćeno s dodatnim smanjenjem od 50 % stvarnih troškova za istraživanje i razvoj za odobrene projekte. Iznosi protiv kojih su uvedene kompenzacijske mjere temelje se na podacima iz povrata poreza društava za 2011. Budući da revidirani povrat poreza za poreznu godinu 2012. nije bio na raspolaganju za izvoznike koji surađuju u uzorku, u obzir su uzeti podaci za cijelu godinu koja se oporezuje 2011.
(316)
U skladu s člankom 7. stavkom 2. Osnovne uredbe ovaj se iznos subvencije (brojnik) dodjeljivao prema ukupnom prometu tijekom RIP-a proizvođača izvoznika koji surađuju, jer subvencija ne ovisi o realizaciji izvoza i nije se dodjeljivala u vezi s proizvedenim, prerađenim, izvezenim ili prevezenim količinama.
(317)
Stopa subvencije utvrđena u odnosu na ovaj program tijekom RIP-a za proizvođače izvoznike u uzorku iznosi:
Porezni rabat za istraživanje i razvoj
Društvo/Skupina
Stopa subvencije
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. i povezana društva
0,10 %
Yingli Green Energy Holding Company i povezana društva
0,49 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. i povezana društva
0,00 %
JingAo Group i povezana društva
0,02 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. i povezana društva
0,00 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. i povezanadruštva
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,29 %
Jinko Solar Co. Ltd. i povezana društva
0,33 %
3.4.3.6. Povrat poreza za reinvestiranje dobiti poduzeća sa stranim kapitalom u poduzeća koja su usmjerena na izvoz
(318)
Ispitnim postupkom potvrđeno je da društva u uzorku tijekom RIP-a nisu ostvarila korist od programa.
3.4.3.7. Povlašteni porezni programi za poduzeća sa stranim kapitalom koja su priznata kao poduzeća visoke ili nove tehnologije
(319)
Ispitnim postupkom potvrđeno je da društva u uzorku tijekom RIP-a nisu ostvarila korist od programa jer su društva ostvarila korist od novog programa koji je zamijenio ovaj povlašteni tretman. Pojedinosti su raspravljene pod točkom 3.4.4.8.
3.4.3.8. Smanjenje poreza za poduzeća visoke i nove tehnologije uključena u odabrane projekte
(a) Uvod
(320)
Ovim programom poduzeću koje stekne potvrdu o poduzeću visoke i nove tehnologije omogućuje se ostvarivanje koristi od smanjene stope poreza na dohodak od 15 %, u usporedbi s uobičajenom stopom od 25 %. Za taj program Unija je u ispitnom postupku u vezi s premazanim finim papirom i ispitnom postupku u vezi s čelikom s organskim premazom utvrdila da se protiv njega mogu uvesti kompenzacijske mjere; i tijela SAD-a utvrdili su da se protiv njega mogu uvesti kompenzacijske mjere.
(b) Pravna osnova
(321)
Pravna osnova ovog programa je članak 28. stavak 2. Zakona o porezu na dohodak poduzeća zajedno s Administrativnim mjerama određivanja poduzeća visokih i novih tehnologija (Guo Ke Fa Huo [2008] br. 172), i članak 93. Pravilnika o provedbi zakona o porezu na dohodak poduzeća zajedno s Obavijesti Državne porezne uprave o pitanjima povezanim s plaćanjem poreza na dohodak poduzeća visoke i nove tehnologije (Guo Shui Han [2008] br. 985).
(c) Nalazi ispitnog postupka
(322)
Program se primjenjuje na priznata društva visoke i nove tehnologije kojima je potrebna ključna potpora države. Ova društva moraju imati ključna neovisna prava intelektualnog vlasništva i moraju ispunjavati nekoliko zahtjeva: (i.) njihovi proizvođači uključeni su u opseg proizvoda u području visoke tehnologije s ključnom državnom potporom; (ii.) ukupni rashodi za istraživanje i razvoj čine određeni udio ukupnog prihoda od prodaje; (iii.) prihodi od proizvoda visoke i nove tehnologije čine određeni udio ukupnog prihoda od prodaje; (iv.) broj osoblja koje je uključeno u istraživanje i razvoj čini određeni udio ukupnog osoblja; (v.) ispunjeni su ostali zahtjevi koji su utvrđeni administrativnim mjerama za poduzeća visoke i nove tehnologije iz 2008.
(323)
Društva koja ostvaruju koristi od ovog programa moraju dostaviti povrat poreza na dohodak i odgovarajuće priloge. Stvarni iznos koristi uključen je i u povratu poreza i u Prilogu V.
(d) Zaključak
(324)
Prema tome, ovaj program trebao bi se smatrati subvencijom u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke ii. i članka 3. stavka 2. Osnovne uredbe jer postoji financijski doprinos u obliku prihoda kojih se vlada odriče, što daje korist trgovačkim društvima primateljima. Korist za primatelje jednaka je iznosu porezne uštede ostvarene u okviru tog programa u skladu s člankom 3. stavkom 2. Osnovne uredbe.
(325)
Ova je subvencija specifična u smislu članka 4. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe jer je ograničena samo na poduzeća koja dobivaju potvrdu poduzeća visoke i nove tehnologije i koja ispunjavaju sve zahtjeve administrativnih mjera iz 2008. Nadalje, ne postoje objektivni kriteriji o prihvatljivosti koji su utvrđeni zakonodavstvom ili ih je utvrdilo nadležno tijelo za odobravanje, a u skladu s člankom 4. stavkom 2. točkom (b) Osnovne uredbe prihvatljivost nije automatska.
(326)
U skladu s tim, ova subvencija trebala bi se smatrati subvencijom protiv koje se mogu uvesti kompenzacijske mjere.
(e) Izračun iznosa subvencije
(327)
Iznos subvencija protiv kojih se mogu uvesti kompenzacijske mjere izračunava se u smislu koristi za primatelje za koju je utvrđeno da je postojala tijekom RIP-a. Kao korist koju je ostvario primatelj smatra se iznos ukupnog poreza kojeg bi trebalo platiti prema uobičajenoj poreznoj stopi, nakon oduzimanja onoga što je plaćeno po smanjenoj povlaštenoj poreznoj stopi. Iznosi protiv kojih su uvedene kompenzacijske mjere temelje se na podacima iz povrata poreza društva za 2011. Budući da revidirani povrat poreza za poreznu godinu 2012. nije bio na raspolaganju za izvoznike koji surađuju u uzorku, u obzir su uzeti podaci za cijelu godinu koja se oporezuje 2011.
(328)
Stopa subvencije utvrđena u odnosu na ovaj program tijekom RIP-a za proizvođače izvoznike u uzorku iznosi:
Smanjenje poreza za poduzeća visoke i nove tehnologije uključena u odabrane projekte
Društvo/skupina
Stopa subvencije
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. i povezana društva
0,31 %
Yingli Green Energy Holding Company i povezana društva
0,42 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. i povezana društva
0,35 %
JingAo Group i povezana društva
0,13 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. i povezana društva
0,86 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. i povezana društva
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,00 %
Jinko Solar Co. Ltd. i povezana društva
0,00 %
3.4.3.9. Politika povlaštene stope poreza na dohodak u sjeveroistočnoj regiji
(329)
Ispitnim postupkom potvrđeno je da društva u uzorku tijekom RIP-a nisu ostvarila korist od programa.
3.4.3.10. Porezni programi u provinciji Guangdong
(330)
Ispitnim postupkom potvrđeno je da društva u uzorku tijekom RIP-a nisu ostvarila korist od programa.
3.4.4. Programi za neizravne poreze i uvozne tarife
3.4.4.1. Oslobađanje od plaćanja PDV-a i rabat na uvozne tarife za uvezenu opremu
(a) Uvod
(331)
Ovim programom poduzećima sa stranim kapitalom ili domaćim poduzećima omogućuje se oslobađanje od plaćanja PDV-a i rabat na uvozne tarife za uvoz kapitalne opreme koja se rabi u proizvodnji. Kako bi se ostvarilo pravo na oslobađanje, oprema ne smije biti na popisu neprihvatljive opreme, a poduzeće podnositelj zahtjeva mora dobiti potvrdu o državnoj potpori projekta koju u skladu s primjenjivim zakonodavstvom o ulaganjima, porezima i carini izdaju kineske vlasti ili NDRC. Za program su uvedene kompenzacijske mjere u antisubvencijskom postupku u vezi s premazanim finim papirom i čelikom s organskim premazom.
(b) Pravna osnova
(332)
Pravnu osnovu za ovaj program čine Okružnica Državnog vijeća o prilagodbi poreznih politika o uvoznoj opremi, Guo Fa br. 37/1997, Obavijest Ministarstva financija, Glavne carinske uprave i Državne porezne uprave o prilagodbi politika o određenim povlaštenim uvoznim carinama, Priopćenje Ministarstva financija, Glavna carinske uprave i Državne porezne uprave [2008] br. 43, Obavijest NDRC-a o važnim pitanjima u vezi s davanjem potvrde o projektima koji se financiraju domaćim ili stranim kapitalom i koje podupire država, br. 316 2006 od 22. veljače 2006. i Katalog o predmetima koji se prilikom uvoza ne oslobađaju od plaćanja carine za poduzeća sa stranim kapitalom ili domaća poduzeća iz 2008.
(c) Nalazi ispitnog postupka
(333)
Smatra se da se iz programa nudi financijski doprinos u obliku prihoda kojih se kineska vlada odrekla u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke ii. Osnovne uredbe jer su poduzeća sa stranim kapitalom i ostala prihvatljiva domaća poduzeća oslobođena od plaćanja PDV-a i/ili tarifa koje bi inače bila obvezna plaćati. Na taj način poduzećima primateljima nude se koristi u smislu članka 3. stavka 2. Osnovne uredbe. Program je specifičan u smislu članka 4. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe jer je zakonodavstvom na temelju kojeg nadležno tijelo djeluje ograničen pristup programu za poduzeća koja ulažu pod posebnim poslovnim kategorijama koje su utvrđene isključivo pravom, a koje pripadaju povlaštenoj kategoriji ili ograničenoj kategoriji B u Katalogu uputa za industrije sa stranim ulaganjima i prijenosom tehnologije ili kategoriji u skladu su Katalogom ključnih industrija, proizvoda i tehnologija čiji razvoj potiče država. Osim toga, ne postoje objektivni kriteriji za ograničenje prihvatljivosti programa i dokazi iz kojih se može zaključiti da se na temelju članka 4. stavka 2. točke (b) Osnovne uredbe prihvatljivost automatski utvrđuje.
(d) Izračun iznosa subvencije
(334)
Iznos subvencija protiv kojih se mogu uvesti kompenzacijske mjere izračunava se u odnosu na primateljima dane koristi koje se otkriju tijekom RIP-a. Smatra se da korist dana primateljima odgovara iznosu PDV-a i carine čijeg je plaćanja za uvezenu opremu primatelj bio oslobođen. Kako bi se osiguralo da je iznos protiv kojeg se mogu uvesti kompenzacijske mjere obuhvaćen jedino RIP-om, primljena korist amortizirana je tijekom vijeka uporabe opreme u skladu s redovitim računovodstvenim postupcima društva.
(335)
Stopa subvencije utvrđena u odnosu na ovaj program tijekom RIP-a za proizvođače izvoznike u uzorku iznosi:
Oslobađanje od plaćanja PDV-a i rabat na uvozne tarife za uvezenu opremu
Društvo/skupina
Stopa subvencije
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. i povezana društva
0,24 %
Yingli Green Energy Holding Company i povezana društva
0,44 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. i povezana društva
0,38 %
JingAo Group i povezana društva
0,35 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. i povezana društva
0,78 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. i povezana društva
0,07 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,63 %
Jinko Solar Co. Ltd. i povezana društva
0,00 %
3.4.4.2. Rabati na plaćanje PDV-a za opremu proizvedenu u Kini koju kupuju poduzeća sa stranim kapitalom
(a) Uvod
(336)
Ovim programom omogućuje se oslobađanje od plaćanja PDV-a za opremu proizvedenu u Kini koju kupuju poduzeća sa stranim kapitalom. Kako bi se ostvarilo pravo na oslobađanje, oprema se ne smije nalaziti na popisu neprihvatljive opreme, a njezina vrijednost ne smije premašivati određeni prag. Taj je program bio dio antisubvencijskog postupka u vezi s premazanim finim papirom i čelikom s organskim premazom.
(b) Pravna osnova
(337)
Pravnu osnovu čine Privremene mjere za upravljanje povratom poreza za opremu domaće proizvodnje koju kupuju poduzeća sa stranim kapitalom, Pokusne mjere za upravljanje poreznim rabatom od kupnje opreme proizvedene u Kini za poduzeća sa stranim kapitalom i Obavijest Ministarstva financija i Državne porezne uprave o ukidanju politika rabata za domaću opremu koju kupuju poduzeća sa stranima kapitalom.
(c) Nalazi ispitnog postupka
(338)
U svojem odgovoru na antisubvencijski upitnik kineska vlada tvrdila je da je program prekinut 1. siječnja 2009. te se pozvala na Okružnicu Ministarstva financija i Državne porezne uprave o prekidu politike rabata na opremu domaće proizvodnje koju kupuju poduzeća sa stranim kapitalom (CAISHUI{2008} br. 176). Međutim, u ispitnom postupku ustanovljeno je da je nekoliko proizvođača izvoznika u uzorku tijekom RIP-a ostvarilo koristi od ovog programa. Dotični izvoznici u uzorku dostavili su detaljne informacije o tom programu, uključujući iznose ostvarenih koristi. Uzimajući navedeno u obzir, zaključeno je da kineska vlada nije dala točne informacije o programu, a na temelju položaja nekih proizvođača izvoznika i da je program nastavljen.
(339)
S obzirom na to da kineska vlada nije dostavila zatražene informacije, Komisija se oslonila na informacije primljene od proizvođača izvoznika u uzorku.
(340)
Smatra se da se iz programa nudi financijski doprinos u obliku prihoda kojih se kineska vlada odrekla u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke ii. Osnovne uredbe jer su poduzeća sa stranim kapitalom oslobođena od plaćanja PDV-a koji bi inače bila obvezna plaćati. Na taj način poduzećima primateljima nude se koristi u smislu članka 3. stavka 2. Osnovne uredbe. Program je specifičan u smislu članka 4. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe jer se zakonodavstvom na temelju kojeg nadležno tijelo djeluje ograničava pristup programu za poduzeća sa stranim kapitalom koja kupuju opremu proizvedenu u Kini i pripadaju povlaštenoj kategoriji i ograničenoj kategoriji B u Katalogu industrija sa stranim kapitalom i opremu kupljenu na domaćem tržištu popisanu u Katalogu ključnih industrija, proizvoda i tehnologija čiji razvoj potiče država. Na temelju Pokusnih mjera za upravljanje rabatima na plaćanje PDV-a na kupljenu opremu proizvedenu u Kini za projekte u okviru stranih ulaganja i Obavijesti Ministarstva financija ograničavaju se koristi za poduzeća sa stranim kapitalom koja pripadaju povlaštenoj kategoriji u Katalogu industrija sa stranim kapitalom ili Katalogu povlaštenih industrija sa stranim kapitalom u središnjem i zapadnom dijelu Kine. Osim toga, ne postoje objektivni kriteriji za ograničenje prihvatljivosti programa i dokazi iz kojih se može zaključiti da se na temelju članka 4. stavka 2. točke (b) Osnovne uredbe prihvatljivost automatski utvrđuje. Program je specifičan i u skladu s člankom 4. stavkom 4. točkom (b) Osnovne uredbe jer ovisi o uporabi domaće u odnosu na uvezenu robu.
(d) Izračun iznosa subvencije
(341)
Iznos subvencija protiv kojih se mogu uvesti kompenzacijske mjere izračunava se u odnosu na primateljima dane koristi koje se otkriju tijekom RIP-a. Smatra se da je dana korist iznos oslobađanja od plaćanja PDV-a na domaću opremu. Kako bi se osiguralo da je iznos protiv kojeg se mogu uvesti kompenzacijske mjere obuhvaćen jedino RIP-om, primljena korist amortizirana je tijekom vijeka uporabe opreme u skladu s uobičajenom praksom u industriji.
(342)
Stopa subvencije utvrđena u odnosu na ovaj program tijekom RIP-a za proizvođače izvoznike u uzorku iznosi:
Rabati na plaćanje PDV-a za opremu proizvedenu u Kini koju kupuju poduzeća sa stranim kapitalom
Društvo/skupina
Stopa subvencije
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. i povezana društva
0,00 %
Yingli Green Energy Holding Company i povezana društva
0,00 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. i povezana društva
0,00 %
JingAo Group i povezana društva
0,07 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. i povezana društva
0,03 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. i povezana društva
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,15 %
Jinko Solar Co. Ltd. i povezana društva
0,05 %
3.4.4.3. Oslobađanje od plaćanja PDV-a i tarifa pri kupnji dugotrajne imovine u okviru programa razvojnih fondova za međunarodnu trgovinu
(343)
Ispitnim postupkom potvrđeno je da društva u uzorku tijekom RIP-a nisu ostvarila korist od programa.
3.4.5. Roba ili usluge koje daje vlada uz naknadu manju od primjerene
3.4.5.1. Polisilicij koji osigurava vlada uz naknadu manju od primjerene
(344)
Ispitnim postupkom potvrđeno je da društva u uzorku tijekom RIP-a nisu ostvarila korist od programa.
3.4.5.2. Ekstrudirani aluminij koji osigurava vlada uz naknadu manju od primjerene
(345)
Ispitnim postupkom potvrđeno je da društva u uzorku tijekom RIP-a nisu ostvarila korist od programa.
3.4.5.3. Staklo koje osigurava vlada uz naknadu manju od primjerene
(346)
Ispitnim postupkom potvrđeno je da društva u uzorku tijekom RIP-a nisu ostvarila korist od programa.
3.4.5.4. Energija koju osigurava vlada
(a) Uvod
(347)
Podnositelj pritužbe naveo je da su neki proizvođači polisilicija iskoristili jeftinu električnu energiju osiguranu uz naknadu manju od primjerene.
(b) Nalazi ispitnog postupka
(348)
U ispitnom postupku ustanovljeno je da su mnogi proizvođači izvoznici u uzorku u svojoj skupini poduzeća imali povezanog proizvođača polisilicija. Ustanovljeno je da je jedna skupina proizvođača izvoznika u uzorku, tj. skupina LDK Solar, od Financijskog ureda gospodarske zone Xin Yu redovito primalo znatne subvencije za troškove električne energije. Iako u tom slučaju društvo nije izravno iskoristilo cijenu električne energije nižu od tržišne, u konačnici je zbog znatnih rabata osiguranih iz Financijskog ureda gospodarske zone Xin Yu društvo ostvarilo pogodnosti jeftine električne energije, što je formalno istovjetno praksi u kojoj vlada osigurava električnu energiju po cijenama nižima od tržišnih. U svakom slučaju, čak i ako se smatra da je rabat bespovratno sredstvo, mjera je usko povezana s navodima podnositelja pritužbe te ulazi u opseg ispitnog postupka. Zapravo je tijekom RIP-a dotično društvo unutar skupine LDK gotovo u cijelosti primilo povrat troškova električne energije.
(349)
skupina LDK Solar primila je preko povezanih proizvođača polisilicija financijski doprinos u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke iii. Osnovne uredbe jer je lokalna uprava osigurala subvencije za troškove električne energije ili u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke i. To predstavlja financijski doprinos vlade u obliku osiguravanja robe koja ne pripada općoj infrastrukturi u smislu Osnovne uredbe. Umjesto toga, riječ može biti o izravnom prijenosu sredstava.
(350)
skupina LDK Solar ostvarila je korist u smislu članka 3. stavka 2. Osnovne uredbe u tome što je vlada osigurala električnu energiju uz naknadu manju od primjerene. Ustanovljeno je da je zbog subvencija na troškove električne energije taj izvoznik zapravo električnu energiju plaćao po cijeni povoljnijoj od opće dostupne cijene. Koristi se ostvaruju izravnim prijenosom sredstava jer je riječ o bespovratnim sredstvima koja nisu dostupna na tržištu.
(351)
Subvencija u obliku osiguranja jeftine električne energije s pomoću rabata jednom od proizvođača u uzorku specifična je u smislu članka 4. stavka 2. točke (a) Osnovne uredbe jer su subvencije na troškove električne energije plaćene samo LDK-u. Subvencija je i regionalno specifična za određena poduzeća u gospodarskoj zoni Xin Yu. Zbog izostanka suradnje LDK-a i kineske vlade u izvješćivanju o toj subvenciji navedeni nalazi sastavljeni su na temelju raspoloživih činjenica.
(c) Izračun iznosa subvencije
(352)
Iznos subvencija bio je jednak iznosu rabata obuhvaćenog RIP-om.
(353)
Stopa subvencije utvrđena u odnosu na ovaj program tijekom RIP-a za proizvođače izvoznike u uzorku iznosi:
Električna energija uz naknadu manju od primjerene
Društvo/skupina
Stopa subvencije
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. i povezana društva
0,00 %
Yingli Green Energy Holding Company i povezana društva
0,00 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. i povezana društva
0,00 %
JingAo Group i povezana društva
0,00 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. i povezana društva
2,45 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. i povezana društva
0,00 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
0,00 %
Jinko Solar Co. Ltd. i povezana društva
0,00 %
3.4.5.5. Ustupanje prava na korištenje zemljištem uz naknadu manju od primjerene
(a) Uvod
(354)
Podnositelj pritužbe navodi da kineski proizvođači dotičnog proizvoda od kineske vlade dobivaju prava na korištenje zemljištem uz naknadu manju od primjerene jer nacionalne ili lokalne vlasti ta prava ne ustupaju u skladu s tržišnim načelima.
(355)
Kineska vlada tvrdila je da je tržište zemljišta standardizirano i uredno konkurentno te da se na njemu može javno trgovati pravima korištenja zemljištem u skladu s pravom kojim se uređuje tržište zemljišta. Kineska vlada izjavila je i da se do industrijskog i komercijalnog zemljišta može doći kompenzacijom za korištenje na otvorenom tržištu davanjem ponuda, dražbama i natjecanjem te da „neovisno o broju ponuda ili početnoj cijeni konačna cijena koja se plaća predstavlja tržišnu cijenu određenu na temelju ponude i potražnje na slobodnom tržištu”. Kineska vlada tvrdila je i da prijenos prava korištenja zemljištem ne podrazumijeva ograničenja najave prijenosa u nadmetanju, dražbi i kotiranju koji utječu na pošteno tržišno natjecanje.
(356)
Kineska vlada nije dostavila podatke u odnosu na stvarne cijene prava korištenja zemljištem i početne cijene zemljišta koje je utvrdila. Informacije koje je o transakcijama prava korištenja zemljištem dostavila kineska vlada u upitniku nisu potpune. Prilikom ispravljanja prvog odgovora na upitnik tijekom posjeta radi provjere kineska vlada potvrdila je i da su neke prijavljene transakcije bile predmet postupka davanja ponuda. Međutim, kako je zatraženo u upitniku, nisu dostavljeni detalji o broju ponuda i razlici između početne i konačne cijene.
(357)
Komisija je tijekom posjeta radi provjere zatražila od kineske vlade dokaze u potporu njezinih tvrdnji u vezi s prijenosom prava korištenja zemljištem u Kini na temelju davanja ponuda, kotiranja i dražbe. Napominje se da u skladu s člankom 11. Odredaba o ustupanju prava korištenja državnim građevinskim zemljištem na temelju poziva na podnošenje ponuda, dražbe i kotiranja nadležno državno tijelo izdaje obavijest uvijek kad se organizira davanje ponuda, dražba i kotiranje. Komisija je na temelju navedenog zatražila sve obavijesti o transakcijama koje su bile predmet tih postupaka kako bi prikupila i provjerila informacije zatražene u upitniku. Kineska vlada nije dostavila ni jednu takvu obavijest i tvrdila je da „one više ne postoje”. Stoga Komisija nije mogla provjeriti informacije o transakcijama prava korištenja zemljištem u odnosu na proizvođače izvoznike u uzorku.
(358)
Komisija je kinesku vladu obavijestila da razmatra primjenu odredaba članka 28. Uredbe (EZ) br. 597/2009 u odnosu na taj subvencijski program, a s obzirom na to da kineska vlada u svojem odgovoru na dopis Komisije od 23. svibnja 2013. nije dostavila zadovoljavajuće objašnjenje ili nove dokaze o tom pitanju, Komisija je svoje nalaze sastavila na temelju najboljih raspoloživih činjenica, tj. u ovom slučaju na temelju informacija koje su dostavili proizvođači izvoznici u uzorku i ostalih javno dostupnih informacija.
(359)
Pod pretpostavkom da u NRK-u i nije određena tržišna cijena za zemljište, Komisija je od kineske vlade zatražila i njezino mišljenje o mogućim referentnim vrijednostima. Iako je riječ samo o pretpostavci, a ne o nalazu ili zaključku donesenom u vrijeme slanja upitnika kineskoj vladi, kineska vlada iznijela je stav da je pretpostavka pogrešna i nije dostavila konkretne informacije o mogućim referentnim vrijednostima. Kineska vlada izjavila je samo da „u mjeri u kojoj se referentne vrijednosti moraju rabiti, one moraju predstavljati cijenu koju bi za slično zemljište platile nepovlaštene kineske industrije”. S obzirom na to da kineska vlada nije otkrila koje industrije nisu „povlaštene” i da nije dostavila informacija o cijenama industrijskog zemljišta u Kini koje te industrije plaćaju, Komisija nije mogla procijeniti mogu li se te cijene rabiti kao referentne vrijednosti. U tom pogledu tijekom prethodnih RIP-ova u vezi s premazanim finim papirom i čelikom s organskim premazom Komisija je ustanovila da se pri ustupanju prava korištenja zemljištem poštuju tržišna načela.
(b) Pravna osnova
(360)
Ustupanje prava korištenja zemljištem u Kini regulirano je Zakonom Narodne Republike Kine o upravljanju zemljištem.
(c) Nalazi ispitnog postupka
(361)
U skladu s člankom 2. Zakona o upravljanju zemljištem država je vlasnik cjelokupnog zemljišta jer u skladu s kineskim ustavom i relevantnim zakonskim odredbama zemljište pripada svim kineskim državljanima. Zemljište se ne može prodavati, već se u skladu sa zakonom mogu ustupati prava korištenja zemljištem. Državne vlasti mogu ta prava ustupiti na temelju javnog podnošenja ponuda, kotiranja ili dražbe.
(362)
Proizvođači izvoznici koji surađuju dostavili su informacije o zemljištu kojim raspolažu te većinu ugovora i potvrda o pravima korištenja zemljištem, a kineska vlada dostavila je samo vrlo ograničene informacije o cijenama prava korištenja zemljištem.
(363)
Kako je navedeno, kineska vlada tvrdila je da se prava korištenja zemljištem u Kini ustupaju na temelju podnošenja ponuda, dražbi i natjecanja. To je utvrđeno i u članku 137. Zakona Narodne Republike Kine o stvarnim pravima.
(364)
Međutim, ustanovljeno je da taj sustav, kako ga je opisala kineska vlada, u praksi ne funkcionira uvijek na isti način. Komisija je tijekom provjere proizvođača izvoznika u uzorku došla do nekih obavijesti odgovarajućih tijela o pravima korištenja zemljištem koja su raspoloživa za prijenos. U jednoj obavijesti izričito se ograničavaju potencijalni kupci prava korištenja zemljištem na fotonaponsku industriju (81), a u drugoj se ograničava početna cijena koju su utvrdile vlasti i ne dopušta se njezino formiranje na tržištu (82). Zaključeno je da na dražbama nije omogućeno stvarno tržišno natjecanje jer je u mnogim slučajevima tijekom posjeta proizvođačima izvoznicima na licu mjesta samo jedno društvo dalo ponudu (samo proizvođač fotonaponskih proizvoda u uzorku) te je stoga na temelju njegove početne ponude (vrijednost koju je utvrdio mjesni zemljišni ured) formirana konačna cijena po kvadratnom metru.
(365)
Navedeni dokazi proturječni su tvrdnjama kineske vlade da cijene prava korištenja zemljištem u NRK-u predstavljaju tržišnu cijenu određenu na temelju ponude i potražnje na slobodnom tržištu i da prijenos prava korištenja zemljištem ne podrazumijeva ograničenja najave prijenosa u nadmetanju, dražbi i kotiranju koji utječu na pošteno tržišno natjecanje. Ustanovljeno je i da su tijela lokalnih vlasti nekim proizvođačima izvoznicima u uzorku vratili sredstva kako bi im nadoknadili (ionako niske) cijene koje su platili za prava korištenja zemljištem.
(366)
Osim niskih cijena neki proizvođači izvoznici u uzorku primili su druga sredstva u vezi s kupnjom prava korištenja zemljištem kojima je više smanjena stvarna cijena plaćena za prava korištenja zemljištem.
(367)
Nalazi postupka potvrđuju da je stanje u vezi s ustupanjem i kupnjom zemljišta u NRK-u nejasno i netransparentno i da vlasti često proizvoljno formiraju cijene. Vlasti formiraju cijene u skladu sa Sustavom procjene gradskog zemljišta koji ih upućuje da pored ostalih kriterija za formiranju cijene industrijskog zemljišta razmotre i industrijsku politiku (83).
(368)
Osim toga, neovisne javno dostupne informacije ukazuju na to da se zemljište u NRK-u ustupa po cijenama nižima do uobičajenih tržišnih cijena (84).
(d) Zaključak
(369)
U skladu s navedenim, ustupanje prava korištenja zemljištem od strane kineske vlade treba smatrati subvencijom u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke iii. i članka 3. stavka 2. Osnovne uredbe u obliku ponude robe zbog koje poduzeća primatelji ostvaruju korist. Kako je objašnjeno u uvodnim izjavama (364) i (367) u NRK-u ne postoji aktivno tržište zemljišta, a na temelju primjene vanjske referentne vrijednosti (vidi uvodnu izjavu (372)) može se zaključiti da je iznos koji izvoznici u uzorku plaćaju za prava korištenja zemljištem daleko niži od uobičajene tržišne cijene. Osim toga, povrat sredstava od tijela lokalnih vlasti predstavlja izravni prijenos sredstava kojima se ostvaruje korist jer je riječ o bespovratnim sredstvima koja nisu dostupna na tržištu. U skladu s člankom 4. stavkom 2. točkom (a) i člankom 4. stavkom 2. točkom (c) subvencija je specifična jer je povlašteni pristup industrijskom zemljištu ograničen samo na poduzeća koja pripadaju određenim industrijama, u ovom slučaju fotonaponskoj industriji, jer su samo određene transakcije izvršene na temelju postupka podnošenja ponuda, jer su tijela vlasti često formirala cijene i jer je vladina praksa u tom području nejasna i netransparentna. O situaciji sa zemljištem u NRK-u raspravlja se i u Radnom dokumentu MMF-a koji potvrđuje da se prilikom ustupanja prava korištenja zemljištem kineskim industrijama ne poštuju tržišni uvjeti (85).
(370)
Stoga se smatra da je riječ o subvenciji protiv koje se mogu uvesti kompenzacijske mjere.
(e) Izračun iznosa subvencije
(371)
Uzimajući u obzir zaključak da stanje u NRK-u u pogledu prava korištenja zemljištem ne ovisi o kretanjima na tržištu, može se zaključiti i da u NRK-u uopće nema privatnih referentnih vrijednosti. Stoga se troškovi ili cijene u NRK-u ne prilagođavaju. U tim okolnostima smatra se da u NRK-u ne postoji tržište i da se, u skladu s člankom 6. točkom (d) podtočkom ii. Osnovne uredbe, za mjerenje iznosa jamči primjena vanjske referentne vrijednosti. Budući da kineska vlada nije surađivala i da nije dostavila prijedlog vanjske referentne vrijednosti, Komisija je na temelju dostupnih činjenica morala utvrditi odgovarajuću vanjsku referentnu vrijednost. S tim u vezi smatra se primjerenim kao odgovarajuću referentnu vrijednosti primijeniti informacije Posebnog carinskog područja Tajvana. Te su informacije rabljene i u prethodnim ispitnim postupcima u vezi s premazanim finim papirom i čelikom s organskim premazom.
(372)
Komisija smatra da su cijene zemljišta na Tajvanu najbolja zamjenska vrijednost u odnosu na područja u NRK-u na kojima posluju proizvođači izvoznici koji surađuju. Većina proizvođača izvoznika smještena je na razvijenim područjima s visokim BDP-om u provincijama s visokom gustoćom naseljenosti.
(373)
Iznos subvencija protiv kojih se mogu uvesti kompenzacijske mjere izračunava se u odnosu na primateljima dane koristi koje se otkriju tijekom RIP-a. Korist koju su primatelji ostvarili izračunava se uzimajući u obzir razliku između stvarnog iznosa koji je za prava korištenja zemljištem platilo svako poduzeće (umanjenog za iznos koji je vratila lokalna uprava) i iznosa koji bi bio plaćen na temelju tajvanske referentne vrijednosti.
(374)
Komisija se u tom izračunu služi prosječnom cijenom kvadratnog metra zemljišta utvrđenom na Tajvanu i usklađenom za deprecijaciju valute i promjenu BDP-a od dana sklapanja dotičnih ugovora o pravu korištenja zemljištem. Informacije o cijenama industrijskog zemljišta preuzete su s internetskih stranica Ureda za industriju pri Ministarstvu gospodarstva Tajvana. Deprecijacija valute i promjena BDP-a za Tajvan izračunani su na temelju stopa inflacije i promjeni BDP-a po glavi po tekućim cijenama u američkih dolarima za Tajvan u skladu s MMF-ovim Svjetskim gospodarskim izgledima za 2011. U skladu s člankom 7. stavkom 3. Osnovne uredbe iznos te subvencije (brojnik) raspodjeljuje se kroz RIP na temelju uobičajenog trajanja prava korištenja industrijskim zemljištem, tj. 50 godina. Taj iznos raspoređen je na cjelokupni promet od prodaje dotičnih proizvođača izvoznika tijekom RIP-a jer subvencija ne ovisi o izvozu i nije dodijeljena na temelju proizvedenih, izvezenih ili prevezenih količina.
(375)
Stopa subvencije utvrđena u odnosu na ovaj program tijekom RIP-a za proizvođače izvoznike u uzorku iznosi:
Prava korištenja zemljišta uz naknadu manju od primjerene
Društvo/skupina
Stopa subvencije
Wuxi Suntech Power Co. Ltd. i povezana društva
0,31 %
Yingli Green Energy Holding Company i povezana društva
0,77 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd. i povezana društva
0,65 %
JingAo Group i povezana društva
1,31 %
Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd. i povezana društva
4,28 %
Delsolar (Wujiang) Ltd. i povezana društva
0,32 %
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
1,73 %
Jinko Solar Co. Ltd. i povezana društva
1,66 %
3.5. Primjedbe stranaka nakon konačne objave
(376)
Kineska vlada prigovorila je na činjenicu da su neki mediji i zainteresirane stranke prenijeli određene informacije iz dokumenta o konačnoj objavi nakon njegova objavljivanja. S tim u vezi Komisija izjavljuje da taj dokument nije dala javnosti na uvid. Međutim, Komisija ne može nadzirati aktivnosti nekoliko stotina zainteresiranih stranaka koje su primile dokument o konačnoj objavi. Ako su neke stranke odlučile objaviti taj dokument ili o njemu iznijeti svoje mišljenje, Komisija ih u tome ne može spriječiti.
3.5.1. Primjedbe kineske vlade o navodnim netočnim tvrdnjama u dokumentu o konačnoj objavi
(377)
Kineska vlada tvrdila je da je Komisija povrijedila uvjet „dovoljnog vremena” iz članka 12.1. Sporazuma o subvencijama i kompenzacijskim mjerama. Prema mišljenju kineske vlade dugi rokovi za odgovaranje na upitnik koje je Komisija produžila (kako je opisano u uvodnoj izjavi (104)) u tom pogledu nisu bili dovoljni. Kineska vlada tvrdila je i da bi načelo „razumnog roka” iz članka 12.7. Sporazuma o subvencijama i kompenzacijskim mjerama trebalo biti istovjetno „dovoljnom vremenu” iz članka 12.1. istog Sporazuma za sve ostale upitnike. Kineska vlada tvrdila je i da se proizvođačima izvoznicima u uzorku mogla obratiti samo nakon odabira uzorka te je stoga rok od primitka upitnika i donošenja odluke o uzorku dan za slanje odgovora bio zanemariv. Kineska vlada tvrdila je da je brzim okončanjem ispitnog postupka Komisija „željela” onemogućiti „pregovaranje” o davanju dovoljnog vremena iz članka 12.1. Komisija se s tim tvrdnjama ne slaže jer je poduzela sve da kineskoj vladi ponudi najduži mogući rok za slanje odgovora na upitnik i na pismo za dopunu podataka. Kineska vlada obaviještena je da je traženu dokumentaciju moguće dostaviti do datuma posjeta radi provjere.
Komisija nije onemogućila kinesku vladu da tijekom postupka dostavi informacije te ju je u više navrata podsjetila na mogućnost organiziranja saslušanja na kojima može predstaviti informacije i svoja stajališta. Napominje se da ni jedna informacija koju je kineska vlada dostavila tijekom postupka nije odbačena zbog roka. Nije točna tvrdnja kineske vlade da je rok od primitka upitnika i donošenja odluke o uzorku za slanje odgovora bio beskoristan. Velik dio upitnika odnosio se na opću razinu subvencioniranja dotične industrije i dotičnog proizvoda, a odluka o uzorku za kinesku vladu nije predstavljala ograničenja za prikupljanje informacije općenite prirode. Iznimno je važno da su nakon odabira uzorka kineskoj vladi ostala još 43 dana za prikupljanje informacija o proizvođačima izvoznicima u uzorku. Komisija je postupila u skladu s člankom 12.1. Sporazuma o subvencijama i kompenzacijskim mjerama te je kineskoj vladi dala dovoljno vremena za podnošenje dokaza koje smatra relevantnima, imajući u vidu da se, kako bi se ispitni postupak na vrijeme završio, za to ne može dati otvoreni rok.
(378)
Kineska vlada tvrdila je da je Komisija prvotno zatražila podrobne informacije o proizvođačima izvoznicima koji nisu u uzorku, a koje nisu „potrebne informacije” za ispitni postupak koji se temelji na uzorku. U tom pogledu napominje se da u vrijeme slanja upitnika namijenjenog kineskoj vladi odluka o potrebi utvrđivanja uzorka u dotičnom postupku nije bila konačna. Nakon što je Komisija primila odgovore od kineskih proizvođača izvoznika u uzorku i nakon što je utvrđena visoka razina suradnje izvoznika te nakon što je postalo jasno da će proizvođači izvoznici surađivati davanjem primjerenih odgovora u upitnicima, Komisija nije više od proizvođača izvoznika koji nisu u uzorku zahtijevala dostavu informacija o subvencioniranju poduzeća. Stoga se Komisija s tim ne slaže.
(379)
Kineska vlada tvrdila je da je u dokumentu o konačnoj objavi Komisija netočno ustvrdila da je kineska vlada uskratila određene informacije u odgovoru na upitnik i naknadnim podnescima. To nije točno. U skladu s onim što je Komisija već izjavila u svojem dopisu kineskoj vladi od 23. svibnja 2013., kineska vlada nije dostavila zatražene informacije u pogledu financijskih institucija u državnom vlasništvu, dokumente povezane sa Sinosureom te davanjem izvoznih kredita, dokumente povezane s demonstracijskim programom Golden Sun i ustupanjem prava korištenja zemljištem.
(380)
Prema mišljenju kineske vlade Komisija nije uzela u obzir dostupne činjenice te njima popunila praznine u skladu s napucima Skupine i WTO-a o rješavanju sporova (86), već je „represivno uzela u obzir nepovoljne zaključke te dodatno prekršila odredbe Sporazuma o subvencijama i kompenzacijskim mjerama”. Kineska vlada tvrdila je i da Komisija nije upotrijebila raspoložive činjenice „samo radi zamjene informacija koje nedostaju, već i kao važan temelj za sve svoje nalaze o subvencioniranju, ali je istovremeno zanemarila znatnu količinu informacija koje je dostavila kineska vlada i uključene financijske institucije najčešće na temelju navodnog uskraćivanja potpunih odgovora ili dokaza svih podataka”. Komisija to nije učinila. Razmotrene su i analizirane sve informacije, uključujući planove i zakonodavstvo, koje je dostavila kineska vlada, a nalazi se temelje na dokumentaciji koju je dostavila kineska vlada, kad god je stavljena na raspolaganje i kad god je provjerom potvrđena njezina točnost. Primjer načina na koji je Komisija postupala s informacijama koje je dostavila kineska vlada jest često citiranje tih dokumenata radi podupiranja nalaza. U uvodnoj izjavi (110) Komisija jasno objašnjava kad dostavljene informacije nisu prihvaćene u njihovoj nominalnoj vrijednosti.
(381)
Kineska vlada tvrdila je i da Komisija sama sebi proturječi jer je u konačnoj objavi tvrdila da je tijekom ispitnog postupka tražila informacije o transakcijama samo u pogledu izvoznika u uzorku, a drugdje u istom dokumentu izjavila je da „vladin upitnik nije ograničen samo na izvoznike u uzorku”. To nije točno. Komisija nije davala proturječne izjave. Kako je već objašnjeno u uvodnoj izjavi (378) Komisija je ograničila svoj početni zahtjev na informacije o poduzećima u pogledu proizvođača izvoznika u uzorku nakon donošenja odluke o uzorku. Međutim, kako bi ocijenila mogućnost uvođenja kompenzacijskih mjera za navodne subvencijske programe, Komisija je zatražila i ostale informacije, a ne samo informacije u vezi s proizvođačima izvoznicima u uzorku, kao što su informacije o financijskim tržištima u Kini ili o tržištu prava korištenja zemljištem. Zato je navedeno da „vladin upitnik nije ograničen samo na izvoznike u uzorku”.
(382)
Kineska vlada tvrdila je i da je Komisija previdjela da se informacije ne mogu jednostavno odbaciti ako nisu stavljene na raspolaganje za provjeru. Komisija u ovom postupku nije tako postupala s informacijama. Nemogućnost provjere u tom smislu nikad nije bio jedini razlog za neprihvaćanje tih informacija u cijelosti. Međutim, kad su druge informacije u spisu bile proturječne, a kineska vlada u isto vrijeme nije mogla ponuditi nikakav dokaz, takve informacije nisu se mogle prihvatiti u njihovoj nominalnoj vrijednosti.
(383)
Prema mišljenju kineske vlade Komisija je u stavku 85. dokumenta o konačnoj objavi (ponovljenom u uvodnoj izjavi (117)) „potvrdila” da kineska vlada ne kontrolira bankarske i financijske institucije te da ih ne može prisiliti da dostave informacije. Napominje se da Komisija ne zna za takvu izjavu te na temelju uvida u tekst uvodne izjave tvrdi da to nije slučaj.
(384)
Kineska vlada tvrdila je da se Komisija s njom složila u tome da u slučaju ispitnog postupka zahtjevi Osnovne uredbe EU-a o antidampinškim mjerama ili Sporazuma o subvencijama i kompenzacijskim mjerama nemaju prednost pred nacionalnim pravom. Promašena je tvrdnja kineske vlade o povezanosti s nedostavljanjem navodno povjerljivih informacija. Međutim, Komisija je tvrdila (uvodna izjava (117)) da odredbe nacionalnih zakona ili unutarnja pravila ne oslobađaju državu članicu WTO-a od poštovanja obveza WTO-a na suradnju u ispitnim postupcima te da u slučaju sukoba kineska vlada mora predložiti način pristupa informacijama kako bi se one mogle primjereno provjeriti. Kineska vlada navela je da je predložila način provjere navodno ograničenih informacija u slučaju kad je jedan bankarski službenik dostavio procjenu kreditnog rizika za poduzeće u uzorku te izjavila da „Komisija ni tim nije bila zadovoljna”. Naprotiv, kako je jasno iz uvodne izjave (148), Komisija nije zanemarila provjeru tog dokumenta te je u svojim nalazima te informacije u cijelosti uzela u obzir. Međutim, to je bila iznimna situacija i isto se nažalost nije dogodilo s većinom sličnih informacija zatraženih u ovom postupku.
(385)
S tim u vezi kineska vlada i dalje je tvrdila da se u skladu sa Sporazumom o subvencijama i bankarskim mjerama bankarski „osjetljivi interni dokumenti” smatraju relevantnim informacijama i da njihovo nedostavljanje ne može ukazivati na primjenu dostupnih činjenica. Komisija tu tvrdnju smatra preopćenitom i ne vidi kako se točna provjera (uz dužnu diskreciju) može izvršiti u svim slučajevima ako se takvi dokumenti (uključujući dokumente koje uključuju transakcije s klijentima) uskraćuju. U nedostatku provjere za popunjavanje praznina pri prikupljanju činjenica može biti potrebno koristiti se dostupnim činjenicama.
(386)
Kineska vlada u više je navrata tvrdila da pismo najave posjeta nije sadržavalo konkretna pitanja o provjeri te se pozvala na dopis Komisije od 23. svibnja 2013. u kojemu je upotrijebljen taj tekst. Međutim, Komisija je u stavku 86. dokumenta o konačnoj objavi (ponovljenom u uvodnoj izjavi (118)) izjavila da je pismo najave posjeta od 25. svibnja 2013. sadržavalo vrlo konkretan i detaljan popis problema i dokumenata koji će se u cijelosti provjeravati u skladu s člankom 26. stavkom 3. Osnove uredbe i zahtjevima WTO-a. Nepostojanje popisa konkretnih pitanja, čija se dostava ne temelji na Osnovnoj uredbi ili pravilima WTO-a, nije izgovor za kinesku vladu da tijekom provjere u cijelosti ne surađuje.
(387)
Kineska vlada tvrdila je da tijekom provjere Komisija nije bila nimalo fleksibilna. Tu je riječ o pogrešnom tumačenju činjenica i stanja prije i tijekom posjeta radi provjere. Kako je već objašnjeno u stavcima 88. do 90. dokumenta o konačnoj objavi (ponovljenima u uvodnim izjavama od (120) do (122)) Komisija je pokazala punu i bezuvjetnu fleksibilnost. Nažalost, pokušaji kineske vlade da dostavi informacije koje se nikako nisu mogle provjeriti u skladu s rasporedom posjeta na licu mjesta značili su da se te informacije ne mogu unakrsno provjeriti te da se ne mogu smatrati provjerenim dokumentima. Kineska vlada podsjetila je Komisiju i na sudsku praksu WTO-a i to na Skupinu u predmetu EZ - losos prema kojoj se „provjerljivost” dokumenta ne utvrđuje uvijek samo na temelju mogućnosti ispitivanja na licu mjesta te je tvrdila da Komisija ne može odbaciti informacije samo zbog toga jer nisu dostupne tijekom posjeta radi provjere. Komisija napominje da se takve informacije, čija se pouzdanost i točnost ne mogu potvrditi tijekom provjere na licu mjesta, mogu smatrati manje pouzdanima u odnosu na mogućnost njihove primjerene provjere i da se to u ovom predmetu povremeno događalo.
(388)
Kineska vlada osporava navodnu praksu Komisije da ne prihvaća nove dokumente i dokaze koje je potrebno provjeravati po završetku postupka provjere, a koji se na taj postupak odnose. Kako je već objašnjeno u stavku 89. dokumenta o konačnoj objavi (ponovljenom u uvodnoj izjavi (121)) to nije i nikad nije ni bio slučaj. Istina je da Komisija po završetku postupka provjere obično ne može prihvaćati dokumente na provjeru te takve dokumente nije u praksi moguće provjeriti, ali kinesku vladu ništa ne sprječava da te dokumente dostavi u pisanom obliku, što je u ovom predmetu i učinila.
(389)
Kineska vlada tvrdila je da Komisija nije objasnila zašto je zatražila šest dokumenata spomenutih u uvodnoj izjavi (122) zbog čega nije dopustila njihovu provjeru. Tu je tvrdnju kineska vlada već iznijela u svojem dopisu od 3. lipnja 2013., a Komisija je na to potpuni odgovor dala u uvodnoj izjavi (122). Još jednom se napominje da se svi ti dokumenti odnose na dotičnu industriju i čak su povezani s pojedinačnim subvencijskim programima poput povlaštenog davanja zajmova ili povlaštenih poreznih programa. Stoga je iz njihovih naziva i sadržaja očito da su važni u ispitnom postupku. Međutim, s tim u vezi kineska vlada tijekom provjere jednostavno je odbila odgovoriti na sva pitanja te kao jedini razlog navela da dokument navodno nije bitan.
(390)
Kineska vlada tvrdila je da ne može podastrijeti dodatne dokaze za informacije koje je dostavila u odgovoru na upitnik, a u vezi s postotkom zajmova danih dotičnoj industriji jer se te informacije čuvaju u bankama koje su neovisna tijela, a ne dio kineske vlade i da bi Komisija brojke trebala provjeriti u bankama. Kineska vlada pozvala se na odredbe Zakona o poslovnim bankama kojim se predviđa da banke posluju u skladu sa zakonom (članak 4.), a da se lokalna uprava ili odjeli vlade na raznim razinama, javne organizacije ili pojedinci ne smiju uplitati u njihovo poslovanje (članak 5). Činjenica je da je kineska vlada u odgovoru na upitnik dala izjavu koju nije mogla potkrijepiti. Ni banke koje je Komisija pokušala provjeriti nisu mogle te informacije poduprijeti nekim drugim informacijama. Ako se to treba smatrati prihvatljivom praksom, ispitana stranka može jednostavno dati bilo kakvu izjavu sebi u prilog, a ispitno tijelo trebalo bi to prihvatiti bez mogućnosti provjere točnosti. To je još važnije kad se uzme u obzir da su upravo te informacije u proturječnosti s ostalim informacijama u spisu. I drugi članci Zakona o poslovnim bankama obvezuju banke da djelatnost davanja zajmova obavljaju na temelju potreba nacionalnog gospodarstva i društvenog razvoja te u duhu državnih industrijskih politika (članak 34.). U skladu s točnom primjedbom kineske vlade, banke svoju poslovnu djelatnost obavljaju u skladu sa zakonom, tj. i u skladu s navedenim člankom 34. Zakona o poslovnim bankama. Stoga činjenice ne potvrđuju navodnu jasnu distinkciju između vlade i banaka.
(391)
Kineska vlada tvrdila je da je dala sve informacije u vezi s vlasništvom banaka koje posjeduje. Tvrdila je i da su dostavljene podatke o vlasništvu nad bankama službene brojke CBRC-a te stoga nije bilo razloga sumnjati da su informacije koje je dostavila kineska vlada lažne ili obmanjujuće i primijeniti odredbe članka 28. Osnovne uredbe. Kineska vlada izjavila je i da nije znala izvor izjave Komisije u stavku 95. (ponovljenom u uvodnoj izjavi (127)) dokumenta o konačnoj objavi („Javno dostupne informacije ukazuju na to da su u državnom vlasništvu i druge banke koje su proizvođačima izvoznicima u uzorku davale zajmove”), tj. pored banaka za koje je kineska vlada u svojem odgovoru na pismo za dopunu podataka izjavila da su u državnom vlasništvu. Te tvrdnje nisu mogle biti prihvaćene. Napominje se da je kineska vlada u početku u odgovoru na upitnik tvrdila da ne posjeduje informacije o svojem vlasništvu u bankama. Kineska vlada dostavila je neke od tih informacija tek nakon što je Komisija u pismu za dopunu podataka istaknula da, u skladu s kineskim zakonodavstvom, kineska vlada mora prikupiti te informacije. Tijekom provjere jedan je službenik CBRC-a odbio podastrijeti dokaze za brojke o vlasništvu nad bankama i otkriti izvor informacija te nije objasnio njihovo podrijetlo. Napominje se i da kineska vlada nije osporila činjenicu da je najmanje 5 drugih banaka koje je Komisija navela u dokumentu o konačnoj objavi (vidi bilješku u uvodnoj izjavi (127)) u državnom vlasništvu.
(392)
Kineska vlada nije se složila s izjavom iz stavka 97. dokumenta o konačnoj objavi (ponovljenog u uvodnoj izjavi (129)) da je CBRC odbio odgovoriti na pitanje o 10 najvećih banaka u Kini jer pitanje nije dostavljeno u pisanom obliku te je tvrdila da je Komisija pogrešno protumačila činjenice i da je glavni razlog uskraćivanja odgovora na pitanje koje nije bilo navedeno u pismu najave posjeta taj što nisu imali dovoljno vremena da se pripreme. Međutim, činjenica je da je u vezi s navedenim kineska vlada pogrešno protumačila činjenice. Komisija nije odmah zahtijevala odgovor, već je CBRC odbio uopće pogledati pitanje pod izgovorom da ono nije unaprijed dostavljeno u pisanom obliku. Ako je razlog bio nedostatak vremena za pripremu odgovora, kineska vlada mogla je odgovor dostaviti kasnije tijekom provjere ili elektroničkom poštom (iako ga tad Komisija ne bi mogla provjeriti) kao što je učinila i s nekim drugim dokumentima. Međutim, kineska vlada to nije učinila.
(393)
Kineska vlada tvrdila je da je dostavila dokumente o osnivanju i dužnostima CBRC-a koje je Komisija zatražila u upitniku i da, s obzirom na to da Komisija nije u pismu za dopunu podataka postavila nikakva pitanja u vezi s njima i da ih nije zatražila u „popisu dokumenta koje treba dostaviti prije početka posjete radi provjere” iz Priloga 2. pisma najave posjeta, kineska vlada nije smatrala obveznim dostaviti druge dokumente. To nije točno. Komisija je zatražila sve dokumente na temelju kojih je osnovan CBRC i utvrđene njegove dužnosti, ali kineska vlada dostavila je samo neke od njih. Komisija je tek na temelju izjave službenika CBRC-a saznala da s tim u vezi postoje i drugi dokumenti. Zapravo, odgovori kineske vlade na upitnik u vezi s navedenim bili su nepotpuni i obmanjujući jer je kineska vlada (CBRC) očito znala da postoje dodatni dokumenti, što je tijekom provjere na licu mjesta priznao službenik CBRC-a.
(394)
Kineska vlada tvrdila je da tijekom provjere Komisija nije zapravo zatražila statistike i izvještaje banaka koje su tijekom RIP-a davale zajmove izvoznicima u uzorku. Tvrdila je da je Komisija zatražila samo statističko izvješće za 2012. koje je Kineska banka podnijela CBRC-u i da je zbog toga i zbog obveze tajnosti službenik CBRC-a morao to provjeriti s odgovarajućom pravnom službom. To nije točno. Komisija je tijekom provjere ponovila svoj zahtjev iz upitnika i pisma za dopunu podataka da joj se dostave statistike svih banaka koje su dale zajmove izvoznicima u uzorku (87).
(395)
Kineska vlada tvrdila je i da je upućivanje na podnositelja pritužbe u predmetu o premazanom finom papiru, u kojem je Komisija „na temelju nepovoljnih zaključaka” ustanovila da su poslovne banke u državnom vlasništvu djelovale kao javna tijela, „neutemeljena tvrdnja bez konteksta s obzirom na prirodu i postojanje subvencija danih proizvođačima izvoznicima dotičnog proizvoda te se stoga ne može smatrati dovoljnim dokazom” postojanja financijskog doprinosa vlade ili javnog tijela u smislu članka 11.2. Sporazuma o subvencijama i kompenzacijskim mjerama. Prvo, treba istaknuti da nalazi u predmetu premazanog finog papira nisu temeljeni na nepovoljnim zaključcima, već na dostupnim činjenicama u skladu s člankom 28. Osnovne uredbe i da naknadno nije donesena ni jedna sudska odluka koja bi potvrdila tvrdnju kineske vlade da se u tom smislu nalazi Komisije temelje na „neprimjerenoj uporabi dostupnih činjenica”. Upravo suprotno, u pogledu poslovnih banaka u državnom vlasništvu Komisija je donijela slične nalaze u drugom antisubvencijskom predmetu u vezi s uvozom iz Kine, tj. predmetu o čeliku s organskim premazom, a i druga su ispitna tijela, naročito tijela SAD-a, zaključila da su kineske poslovne banke u državnom vlasništvu javna tijela i to u nalazu koji je podržalo Žalbeno tijelo WTO-a (88).
(396)
Kineska vlada i dalje je tvrdila da je Komisija od svih banaka osnovanih u Kini zatražila određene informacije i da kineska vlada nije bila stvarno sposobna dostaviti takve informacije za „više od 3 800” banaka. Komisija se s tom tvrdnjom nije složila i još se jednom poziva na pismo za dopunu podataka u kojem je, nakon odgovora kineske vlade na upitnik, ograničila opseg zatraženih informacija na banke čiji je kineska vlada neposredni ili posredni dioničar (89).
(397)
Kineska vlada tvrdila je i da izjava Komisije da je tijekom provjere uzela u obzir sažetak okružnica Narodne banke Kine s mrežnih stranica nije točna i da to dokazuje stavak 133. dokumenta o konačnoj objavi (ponovljen u uvodnoj izjavi (164)). To nije točno. Uvodna izjava (164) nije proturječna sadržaju izvatka s mrežnih stranica. Komisija je uzela u obzir stvarni sadržaj okružnice za koji kineska vlada zapravo nikad nije tvrdila da je netočan.
(398)
Kineska vlada tvrdila je da je Komisija „iz različitih dokumenata izvukla određene nazive i rečenice te ih upotrijebila izvan konteksta”, neke pogrešno protumačila i pokušala ih povezati kako bi utvrdila da kineska vlada podupire industriju proizvodnje dotičnog proizvoda ili da su poslovne banke u državnom vlasništvu javna tijela. Smatra da bi se „čitanje tih dokumenata u cijelosti” (planovi, nacrti i odluke) pokazalo da za nalaze Komisije nedostaje pravna osnova i da se oni ne temelje na dokazima. To nije točno. Komisija je analizirala i uzela u obzir sve dokumente, uključujući dokumente navedene u uvodnoj izjavi (102) u cijelosti, upravo na način koji zagovara kineska vlada.
(399)
Kad je riječ o Odluci br. 40, kineska vlada tvrdila je da je u dokumentu o konačnoj objavi Komisija Odluku citirala izvan konteksta „kako bi iskrivila njezino točno značenje”. Prema mišljenju kineske vlade iz ostalih odredaba Odluke br. 40. jasno je da je ona prilagođena razvoju uporabe obnovljivih izvora energije, a ne određivanju solarnih modula i ćelija kao cilja svih očekivanih razvojnih politika kako to smatra Komisija. Nije točno da je upućivanje Komisije na tekst članka V. Odluke br. 40. bilo izvan konteksta. Komisija ne tvrdi je li ili nije jedan od ciljeva razvoj uporabe obnovljivih izvora energije. Činjenice govore da je u Odluci br. 40. Državno vijeće odredilo industriju nove energije i solarnu energiju kao prioritetne industrije te su projekti u tim područjima uključeni u povlaštenu kategoriju projekata u Katalogu uputa za industrijsko restrukturiranje. Uzimajući u obzir članke 17., 18. i 19. Odluke br. 40. financijske institucije mogle su zajmove davati samo industrijama/društvima u toj kategoriji. To jasno ukazuje da je fotonaponskoj industriji u kojoj se među ostalima proizvode solarni moduli i ćelije dan prioritet.
(400)
Kineska vlada tvrdila je da se solarni moduli i ćelije ne spominju u tekstu Odluke Državnog vijeća od 10. listopada te da je, ako je i dan neki porezni poticaj, to bilo u pogledu ciljeva uporabe alternativne energije koji ne utječu na razvoj proizvodnje modula i ćelija uopće. Komisija se s tim ne slaže. Treba napomenuti da ne izgleda da je ta Odluka Državnog vijeća usmjerena isključivo na uporabu alternativnih izvora energije. Iz njezina naslova (Odluka Državnog vijeća o ubrzanju pripreme i razvoja strateških novih industrija) i sadržaja (između ostalog članak 1. stavci 1. i 2. te članak 2. stavak 2.) jasno je da je njezin cilj potpora razvoju odabranih industrija (u tom slučaju strateških novih industrija). To potvrđuje i činjenica da se ciljevi utvrđeni u toj Odluci odnose izravno na proizvodnju i učinak strateških novih industrija (članak 2. stavak 3.). U Odluci postoji i jasna veza između strateških novih industrija i fotonaponske industrije u kojoj se između ostalog proizvode solarni moduli i ćelije. Prvo, nema sumnje da je fotonaponska industrija dio industrije alternativne energije iz članka 2. Odluke koju bi država morala pripremati i razvijati. Drugo, proizvođači izvoznici u uzorku pripadaju kategoriji visokotehnoloških industrija koje se spominju u članku 2. stavku 2. Odluke. Slično tomu, u 12. petogodišnjem planu industrija solarne energije svrstana je u strateške industrije, a 12. petogodišnji plan za solarnu fotonaponsku industriju potvrđuje da je u Odluci Državnog vijeća „u važno polje strateških novih industrija uvrštena fotonaponska solarna industrija koju će naša država razvijati u budućnosti” (90).
(401)
Prema mišljenju kineske vlade Komisija je citirala srednjoročni i dugoročni znanstveni i tehnički plan, no nije se pozvala ni na jedno mjesto ili odredbu kojima se u tom dokumentu definiraju visokotehnološka poduzeća kao poduzeća koja proizvode module i ćelije ili fotonaponska industrija uopće. Prema mišljenju kineske vlade ciljevi plana usmjereni su samo na razvoj alternativnih izvora energije kako bi se smanjila ovisnost o fosilnim gorivima. Komisija se s tim ne slaže. Većini provjerenih proizvođača izvoznika u uzorku dodijeljene su potvrde poduzeća visoke i nove tehnologije te su oni na temelju toga dobili subvencije čija je dodjela bila ograničena na poduzeća visoke i nove tehnologije (tj. oslobađanje od plaćanja poreza). Istom vrstom programâ za pojedinačne potpore koji se spominju u Planu koristili su se izvoznici u uzorku.
(402)
Kineska vlada tvrdila je da izjava Komisije da se u Zakonu NRK-a o znanstvenom i tehnološkom napretku navodi niz mjera za potporu strateškim industrijama uključujući fotonaponsku industriju nije utemeljena na činjenicama i da se u njemu ne spominje fotonaponska industrija ili strateške industrije te da je neutemeljeno tvrditi da je dotični proizvod obuhvaćen područjem primjene tog zakona. To nije točno. Izjava je dana na temelju članaka 18. i 34. tog zakona. U skladu s člankom 18. država potiče i usmjerava financijske institucije da podupiru razvoj industrija visoke i nove tehnologije. U skladu s člankom 34. politički usmjerene financijske institucije nude posebnu pomoć projektima poduzeća koje podupire država. Fotonaponska industrija pripada kategoriji industrija visoke i nove tehnologije te kategoriji poduzeća čije projekte potiče država. Osim toga, člankom 17. navedenog zakona jamči se povlaštena porezna politika, između ostalog, za poduzeća koja se bave projektima obuhvaćenima nacionalnim znanstvenim i tehnološkim planovima. Iz uvodne izjave (401) jasno je da su njima obuhvaćeni projekti društava u fotonaponskoj industriji. Kao zaključak, postoje barem tri jasna pokazatelja da su fotonaponska industrija i društva koja proizvode i izvoze dotični proizvod obuhvaćeni područjem primjene navedenog zakona.
(403)
Kineska vlada tvrdila je i da je Komisija smatrala da planovi, odluke i zakoni NRK-a imaju isti pravni učinak i vrijednost i da je to suprotno načelima pravnog tumačenja, kineskog zakona o zakonodavnom postupku i argumenta koji je Kina više puta ponovila. Prema mišljenju kineska vlade pozivanje na opći petogodišnji plan i posebni fotonaponski plan nema pravnu osnovu jer nije dan ni jedan dokaz da su planovi pravno obvezujući. To nije točno jer ostali dokazi u spisu ne potvrđuju tvrdnju kineske vlade da planovi nisu obvezujući. Upravo suprotno, u tekstu plana koji je u odgovoru na upitnik dostavila kineska vlada jasno piše: „O ovom je planu raspravljao i o njemu odluku donio Nacionalni narodni kongres te plan ima snagu zakona.” (91) U svojim primjedbama na konačnu objavu kineska vlada izjavila je: „U skladu s kineskim Zakonom o zakonodavnom postupku, kinesko zakonodavstvo čine Ustavni zakon, upravno zakonodavstvo, lokalni propisi i pravila”. S obzirom na to da plan ima snagu zakona i da je kineska vlada potvrdila da zakoni čine kinesko zakonodavstvo, Komisija je zaključila da je plan uistinu pravno obvezujući. U skladu s objašnjenjem kineske vlade tijekom posjeta radi provjere, sektorski i regionalni petogodišnji planovi proizlaze iz općeg petogodišnjeg plana te Komisija ne bi smjela s petogodišnjim planom za fotonaponski sektor (2011. - 2015.) postupati drugačije u odnosu na opći petogodišnji plan.
(404)
Kineska vlada navodi „smjernice o povratu koje je izdala Komisija” kao primjer sličnog neobvezujućeg dokumenta u kontekstu EU-a. Komisija pretpostavlja da se kineska vlada poziva na „Obavijest Komisije o povratu antidampinških pristojbi” (SL C 127 od 29.5.2002., str. 10.). Međutim, nije ispravno te smjernice obilježiti kao neobvezujuće jer one obvezuju Komisiju u mjeri u kojoj ne krše nadređena pravila. Komisija je utvrdila da su planovi Kine pravno obvezujući. Međutim, čak i da to nije slučaj, nacionalni, sektorski i regionalni planovi, koji su nastali na najvišim razinama vlade i kojima se utvrđuje njezina politika u pogledu gospodarskog i industrijskog razvoja, očito bi imali visoku dokaznu vrijednost u pogledu stvarne obvezatnosti njihovih navedenih ciljeva. Očito je i da se vlada na njih može pozvati kako bi opomenula subjekte koji ih pravilno ne provode. Stoga bi i dalje bili iznimno važni za određivanje vladinih intervencija u gospodarstvu te smjera i kontrole određenih industrija.
3.5.2. Primjedbe stranaka u pogledu politike davanja povlaštenih zajmova, ostalih vrsta financiranja, jamstava u osiguranju
(405)
Kineska vlada tvrdila je da njezino nedostavljanje odgovorâ na Dodatak A. ne bi smjelo biti razlog za primjenu dostupnih činjenica na temelju članka 28. Osnove uredbe. Prema mišljenju kineske vlade, da je Komisija stvarno namjeravala potvrditi navode iz pritužbe da su kineske banke u državnom vlasništvu javna tijela, nije morala u upitnik unijeti toliki broj zahtjeva za unutarnje, povjerljive podatke o transakcijama banaka koje velikim dijelom ni na koji način nisu u vlasništvu vlade. U tom pogledu kineska vlada pozvala se na informacije o pojedinačnim zajmovima koje su proizvođačima izvoznicima u uzorku dale banke. Komisija se s tom tvrdnjom ne slaže. Informacije tražene u Dodatku A. bile su potrebne radi provjere jesu li kineske banke javna tijela te jesu li povjerene vladi koja ih usmjerava. Uz iznimku informacija o pojedinačnim zajmovima kineska vlada nije posebno navela koje ostale zatražene informacije za tu namjenu smatra nevažnima.
(406)
U pitanjima u Dodatku A. traže se informacije o vlasništvu nad bankama, sastavu upravih odbora te odbora dioničara, zapisnicima sa sastanaka dioničara i direktora, povezanosti višeg rukovodstva s državnim tijelima vlasti, zajmovima danima prema sektorima, politici davanja zajmova i procjeni rizika u pogledu zajmova danih proizvođačima izvoznicima koji surađuju. Kad je riječ o nalazima o javnim tijelima, kineska vlada tvrdila je da je takav zahtjev bio „očito nerazuman” i da je opseg traženih informacija bio preopširan. Kineska vlada tvrdila je i da „prag” za određivanje je li neki subjekt javno tijelo ili nije mora biti utvrđen prije no što se informacije zatraže. Komisija se s tim ne slaže. U pogledu visokih standarda koje je postavilo Žalbeno vijeće WTO-a u Nagodbi br. 379. (92), sve su zatražene informacije potrebne uključujući nalaze o mjeri uključenosti vlade u financijskih sustav. Na primjer, dokaz da subjekti djeluju nekomercijalno može ukazati na povjeravanje i usmjeravanje u kombinaciji s indicijama o uključenosti vlade. U svakom slučaju, treba napomenuti da je, kad su proizvođači izvoznici u uzorku počeli surađivati, Komisija odlučila ograničiti zatražene informacije na zajmove dane tim poduzećima te nije izvlačila zaključke iz propusta kineske vlade da dostavi ostale informacije o pojedinačnim zajmovima koje su tražene na samom početku. Međutim, za ispitni postupak i dalje su bili važni svi ostali zahtjevi za informacije. Kad je riječ o tvrdnji kineske vlade da nije mogla dostaviti informacije tražene u Dodatku A., napominje se da je kineska vlada odbila dostaviti dodatke A. za sve banke osim za nekoliko njih. Uzimajući navedeno u obzir donesen je zaključan da kineska vlada nije u razumnom roku dostavila preostale zatražene informacije.
(407)
Pozivajući se na Izvješće Žalbenog vijeća (stavak 99.) u predmetu SAD - vruće valjani proizvodi (93), kineska vlada tvrdi da nije bila stvarno sposobna zadovoljiti „nerazumne” zahtjeve Komisije za informacije i da je propust Komisije u rješavanju tog problema, i povezivanju raznih zahtjeva za utvrđivanje činjenica na koje se odnose, značio da Komisija nije postupala u dobroj vjeri. Iako se navedeni predmet odnosi na suradnju izvoznika u antidampinškom predmetu, Komisija prihvaća da je, u slučaju vladinih upitnika o predmetima kompenzacijskih pristojbi, potrebno uspostaviti ravnotežu između zatraženih informacija i stvarne sposobnosti stranke koja udovoljava zahtjevu. Međutim, ravnotežu treba uspostaviti u kontekstu svih činjenica. Status banaka u državnom vlasništvu kao javnih tijela već je određen u premetima premazanog finog papira i čelika s organskim premazom, a u ovom je predmetu podnositelj pritužbe dostavio dovoljne dokaze prima facie kako bi dokazao da su banke u državnom vlasništvu javna tijela. Stoga, ako je željela odbaciti tu tvrdnju, kineska vlada morala je očekivati da će se od nje tražiti da osigura veliki broj činjenica. Nažalost, kineska vlada nastavila je s tvrdnjama, primjerice da nije posjedovala informacije o vlasništvu vlade nad bankama ili ih je imala vrlo malo (važan čimbenik u određivanju je li riječ o javnom tijelu), koje su ukazivale da nije postupala najbolje što je mogla i da je odbijala pristup potrebnim informacijama. To je jedna od „ograničenih okolnosti” za koju se može primijeniti članak 12.7. Sporazuma o subvencijama i kompenzacijskim mjerama (u skladu s Izvješćem Skupine WTO-a (94)). Osim toga, iako je Komisija znala da su njezini zahtjevi za informacijama zbog stvarne potrebe bili iznimno opširni, suradnja je proces koji se odvija u oba smjera, a kineska vlada u početku je jednostavno tražila objašnjenje povezanosti utvrđivanja činjenica i zahtjeva (što se ne može unaprijed odrediti) umjesto da je predložila način za razumno rješavanje zahtjeva za informacije.
(408)
Kad je riječ o provjeri Šangajske banke, kineska vlada tvrdila je da činjenica da ona nije bila izvršena nije dovoljan razlog za primjenu dostupnih činjenica i da je u svakom slučaju njezino neizvršenje krivnja Komisije. U svojem odgovoru Komisija napominje da je činjenično stanje s obzirom na organiziranje posjete radi provjere Šangajske banke opisano u stavcima 111. i 112. dokumenta o konačnoj objavi (ponovljenih u uvodnim izjavama (143) i (144)). U pogledu te provjere činjenično stanje nije se promijenilo, a Komisija se ne slaže s načinom na koji je kineska vlada protumačila te činjenice te smatra da je učinila sve da izvrši provjeru, što nije bilo moguće jer ju je u tome sprječavala kineska vlada. Kineska vlada poziva se na Izvješće Skupine WTO-a (95) u kojem je zaključeno da, ako se ne obavi posjeta na licu mjesta, nisu iskorištene sve mogućnosti provjere dokumenata. Međutim, kad je riječ o dotičnom ispitnom postupku, kineska vlada izvijestila je Komisiju da je banka dostupna za provjeru samo jednog radnog dana prije početka provjere kineske vlade (nakon već produženog roka za potvrdu) te je, s obzirom da se dogovoreni rasporedi nisu mogli mijenjati, time otklonila svaku mogućnost posjete na licu mjesta. U tim okolnostima može se zaključiti da kineska vlada nije postupila najbolje što je mogla i Komisija ne vidi način na koji bi se provjera na licu mjesta mogla nadomjestiti drugim postupcima.
(409)
Kineska vlada tvrdila je da Komisija ne smije zanemariti informacije koje je dostavila Banka HuaXia u pogledu njezine vlasničke strukture zato što nisu „u svakom pogledu savršene”. Komisija napominje da razlog odbijanja tih informacija nije bio taj što informacije nisu u svakom pogledu bile savršene. Kako je već objašnjeno u uvodnoj izjavi (147), Banka HuaXia nije prije posjeta radi provjere odavala informacije o vlasništvu vlade iako je to Komisija već zatražila u početnom upitniku. Nakon što je Komisija istaknula da su neki dioničari Banke HuaXia u državnom vlasništvu, banka je dostavila list papira s informacijama od nepoznatog izvora, a osim toga te su informacije bile proturječne ostalim informacijama u spisu. Takve informacije nisu se mogle prihvatiti.
(410)
U pogledu odluke Banke HuaXia da dostavi samo neke od procjena kreditne sposobnosti kako je opisano u uvodnoj izjavi (148), kineska vlada tvrdila je da je Komisija primila razumno objašnjenje razloga zbog kojih nije mogla dostaviti procjene. Komisija se s tim ne slaže. S obzirom na to da je u pismu najave posjeta jasno najavljeno da će ti dokumenti biti predmet posjeta radi provjere, objašnjenje da „su se dvama izvješćima o procjenama rizika bavila druga dva odjela banke i da odgovorne osobe u to vrijeme nisu bile na raspolaganju” nije prihvatljivo. Osim toga, kineska vlada iznosi argument, koji u svojim primjedbama ponavlja, da se informacije nisu mogle dostaviti zbog tajnosti podataka klijenata. Komisija napominje da postoje odredbe o postupanju s povjerljivim informacijama u ispitnom postupku za kompenzacijsku pristojbu (96) i da je, u svakom slučaju, svrha većine zahtjeva Komisije u tom pitanju i drugim pitanjima te informacije pregledati, a ne preuzeti. Komisija u svakom slučaju napominje da bi stroga primjena načela „tajnosti podataka klijenata” mogla onemogućiti provjeru većine relevantnih informacija u ispitnim postupcima za kompenzacijsku pristojbu. U takvim situacijama ne bi bilo moguće unakrsno provjeriti odgovore izvoznika na mnoga pitanja i obaviti nasumične provjere sudionika u raznim programima u slučajevima u kojima izvoznici nisu surađivali ili u kojima se ispitni postupak odvijao skupno.
(411)
Kineska vlada tvrdila je da je Banka EXIM u ispitnom postupku u potpunosti surađivala, a da određeni dokumenti koje je tražila Komisija nisu mogli biti dostavljeni zbog unutarnjih pravila, državne tajne, povjerljivosti ili ostalih zakona. Stoga nedostavljanje tih dokumenta ne može uzrokovati primjenu dostupnih činjenica. U skladu sa Zakonom o poslovnim bankama službenici Banke EXIM nisu mogli tijekom ispitnog postupka dostaviti te dokumente. S tim u vezi i suprotno pretpostavci Komisije, Osnovna uredba i Sporazum o subvencijama i kompenzacijskim mjerama nemaju prednost pred nacionalnim zakonima NRK-a. Kineska vlada tvrdila je i da pitanja pripadnosti viših službenika političkoj stranci nisu važna i da su za nju uznemirujući. Komisija se s tim ne slaže. Iako pravila WTO-a (na kojima se velikim dijelom temelji Osnovna uredba) ne mogu imati „prednost” pred domaćim zakonima, to ne sprečava Komisiju da donosi zaključke ako takvi domaći zakoni ometaju razumne zahtjeve za informacije. Osim toga, iako je Banka EXIM u Dodatku A. dala neke odgovore, gotovo sve ih je odbila poduprijeti informacijama o izvoru i dokazima. Stoga informacije koje nisu potkrijepljene provjerenim pisanim dokumentima imaju vrijednost usmene izjave. Da je ta praksa prihvaćena, Banka EXIM mogla je dostaviti gotovo bilo koje informacije, a ispitno tijelo bi ih trebalo prihvatiti, a da ne može provjeriti njihovu točnost.
Pitanja pripadnosti političkoj stranci i jedinicama KPK-a u Banci EXIM (i svim drugim bankama u predmetu) vrlo su važna kako bi se ustanovio doseg utjecaja na rukovodstvo banke u svjetlu naročite uloge KPK-a u okviru Ustava NRK-a. Osim obrazlaganja tih pitanja koje je Komisija ponudila u uvodnoj izjavi (151) napominje se da se, u skladu s Ustavom KPK-a, od svih organizacija, uključujući privatna trgovačka društva, zahtijeva da, ako zapošljavaju najmanje tri člana stranke, budu osnovane kao „primarne organizacije stranke”. Te organizacije jamče i nadgledaju provedbu načela i politika stranke i države te podupiru sastanke dioničara, upravnih i nadzornih odbora te rukovoditelja u vršenju dužnosti i izvršavanju ovlasti u skladu sa zakonom (97). Zakonom NRK-a o trgovačkim društvima sva društva u Kini obvezuju se da u svojoj organizacijskoj strukturi osnuju organizaciju KPK-a koja će provoditi aktivnosti KPK-a (98). Stoga je KPK očigledno povezan s aktivnostima kineske vlade i djelatnostima svih vrsta poduzeća i institucija u Kini te je u tom pogledu legitimno postavljati pitanja o pripadnosti stranci.
(412)
Kad je riječ o provjeri CDB-a, kineska vlada iznijela je iste tvrdnje u pogledu pitanja o stranačkoj pripadnosti rukovodstva i ulozi KPK-a u banci. S tim u vezi Komisija se poziva na obrazloženja u uvodnim izjavama (151) i (411). Kineska vlada tvrdila je i da CDB nije mogao dostaviti zatraženo izvješće o procjeni kreditnog rizika zbog razloga povjerljivosti, ali je dostavila obrazac za kreditni rejting te primjer ocjene kreditnog rizika s prebrisanim nazivom društva. Napominje se da obrazac za kreditni rejting i kreditni rejting za nepoznato društvo i nepoznatu industriju nisu dokaz procjene kreditnog rizika za jednog od izvoznika u uzorku u skladu sa zahtjevom Komisije. Kad je riječ o pitanjima povjerljivosti, Komisija se poziva na objašnjenje u uvodnoj izjavi (410).
(413)
Kineska vlada je tvrdila da nalazi Komisije da su poslovne banke u državnom vlasništvu javna tijela nisu u skladu s člankom 1.1. Sporazuma o subvencijama i kompenzacijskim mjerama jer Komisija nije imala nikakve dokaze te nije ponudila obrazloženu i primjerenu analizu svojeg mišljenja da je uključenost vlade u kineski financijski sektor toliko duboka da se od banaka traži da poštuju politike povlaštenog postupanja. Komisija se s tom tvrdnjom nikako ne slaže. Neovisne informacije iz uvodnih izjava (162) i (168) upućuju na to da banke provode politike povlaštenog postupanja, a to je jasno i iz nekoliko kineskih planova, zakona i političkih dokumenata iz uvodne izjave (102). Komisija je pregledala, analizirala i navela niz dokumenata koje su objavile međunarodne organizacije uključujući WTO, Svjetsku banku, MMF i OECD u kojima se zaključuje da kineski bankarski sektor znatno ovisi o uplitanju države osobito u pogledu povlaštenih zajmoprimaca i utvrđivanja kamatnih stopa.
(414)
Kineska vlada osporava važnost nekoliko dokumenata kojima se Komisija poslužila kao dostupnim činjenicama za utvrđivanje jesu li poslovne banke u državnom vlasništvu javna tijela. Prvo, treba naglasiti da je Komisija najdostupnije činjenice morala upotrijebiti samo zbog izostanka suradnje kineske vlade i njezinoga odbijanja da dostavi zatražene informacije.
(415)
Kineska vlada tvrdila je da se u Izvješću banke Deutsche Bank o istraživanju („Izvješće Deutsche Bank”) koje je Komisija citirala u uvodnoj izjavi (161) opisuje povijesno stanje u Kini i da to ne može biti valjana osnova za procjenu kineskog bankarskog sektora 7 godina poslije. Prvo, kineska vlada griješi kad tvrdi da je izvješće temelj za procjenu stanja „7 godina poslije”. Izvješće je objavljeno 2007., a RIP, razdoblje za procjenu kineskog bankarskog sektora u svrhu ovog postupka, počeo je 2011. Stoga se izvješće odnosi na stanje 4 godina prije navedenog razdoblja. Drugo, Izvješće Deutsche Bank nije jedini dokument kojim se Komisija u svojim nalazima poslužila, već polazište za njezinu analizu kineskog bankarskog sektora i osobito vlasničku strukturu u tom sektoru. Treće, ostale informacije kojima se Komisija poslužila kako bi utvrdila vlasničku strukturu kineskog bankarskog sektora (izvješća i radni dokumenti WTO-a, MMF-a i OECD-a) u skladu su s ostalim nalazima Izvješća Deutsche Bank. U tom kontekstu treba napomenuti da je u tom pogledu kineska vlada dostavila samo najnužnije od višekratno zatraženih informacija i da nikad nije na temelju činjenica osporila nalaze Komisije u vezi s državnim vlasništvom u bankarskom sektoru i državnim uplitanjem u bankarski sustav.
(416)
Kineska vlada osporava i upućivanje Komisije na Izvješće WTO-a o pregledu trgovinske politike iz 2012. tvrdeći da je izjava da „je općenito bilo vrlo malo promjena u tržišnoj strukturi kineskog bankarskog sektora” dana u usporedbi s prethodnim razdobljem pregleda 2010. Komisija se s tom tvrdnjom slaže. Međutim, Komisija u svojem dokumentu o konačnoj objavi citira izvješća WTO-a o pregledu trgovinske politike iz 2011. i 2012. u istoj uvodnoj izjavi (161) kako bi pokazala da se u razdoblju od dvije godine malo toga promijenilo. Dok se u izvješću iz 2010. navodi da „je visoki stupanj državnog vlasništva još jedno važno obilježje financijskog sektora u Kini”, izvješće iz 2012. potvrdilo je da se u tom pogledu malo toga promijenilo. Kineska vlada citirala je i izvješće iz 2012. i na temelju toga tvrdila da je izvješće proturječno procjeni Komisije iz uvodne izjave (161). Ta tvrdnja nije mogla biti prihvaćena. Ni jedan od navoda iz izvješća ponovljen u primjedbama kineske vlade na dokument o konačnoj objavi nije u proturječnosti i ne osporava procjenu Komisije u uvodnoj izjavi (161).
(417)
Kineska vlada tvrdila je i da u nalazima Komisije u uvodnoj izjavi (162) nedostaju valjani dokazi jer se Komisija (pored Izvješća Deutsche Bank i WTO-ovih pregleda trgovinske politike o kojima je bilo riječi u prethodnim uvodnim izjavama) „samo poziva na Izvješće i Ekonomsko istraživanje Svjetske banke itd., ali u potvrdu svojih nalaza ne daje nikakvo razumno i primjereno objašnjenje”. Ta tvrdnja nije mogla biti prihvaćena. U tom smislu napominje se da se u izvješćima Svjetske banke između ostalog navodi sljedeće: „Unatoč osjetnom napretku u reformi i jačanju financijskog sektora u protekla tri desetljeća, kineski financijski sustav i dalje je represivan i podložan ključnim strukturnim neravnotežama. Postojeći sustav, koji obilježavaju nadmoć banaka u državnom vlasništvu, jako državno uplitanje i preostala kontrola kamatnih stopa, tijekom gospodarskog uzleta Kine iznimno je učinkovit u mobilizaciji štednje i dodjeli kapitala strateškim sektorima” ili „Istovremeno izravna i neizravna kontrola financijskih institucija mora dati prostora daljim dogovorima na temelju tržišta. To bi trebalo značiti da neovisne središnje banke koje djeluju na otvorenom tržištu i rabe kamatne stope, a ne kreditna ograničenja, upravljaju likvidnošću. Poslovne banke pri davanju zajmova primijenile bi trgovinska načela i analizu kreditne sposobnosti, a ne bi slijedile naputke vlade” i „Vlada je na svim razinama bila izravno uključena u trgovinske djelatnosti financijskih institucija, posjedovanjem udjela ili neizravnim utjecajem, uglavnom zato jer za ostvarenje političkih ciljeva uvelike ovisi o kreditima poslovnih banaka”. U Ekonomskom istraživanju OECD-a o Kini iz 2010. opisuju se politike Narodne banke Kine o donjim granicama kamatnih stopa za zajmove i gornjim granicama kamatnih stopa za depozite kojima se banke destimuliraju da primjereno vrjednuju rizik i koje su neproduktivna mjera tržišnog natjecanja u bankarskom sektoru te se navodi da im je cilj očuvati profitabilnost bankarskog sektora koji je najvećim dijelom u državnom vlasništvu.
(418)
Kineska vlada tvrdi i da zaključak Komisije da je Narodna banka Kine uključena u utvrđivanje kamatnih stopa u poslovnim bankama u državnom vlasništvu i da na to utječe, nije utemeljen na odgovarajućim objašnjenjima i dokazima. U tom smislu kineska vlada izjavila je da je Komisija trebala znati da je u srpnju 2013. ukinuta donja granica kamatnih stopa za zajmove. Prvo, treba napomenuti da Komisija nije analizirala stanje na kineskom bankarskom tržištu u srpnju 2013. jer ono nije bilo relevantno za ovaj ispitni postupak. Drugo, tvrdnja da nalazima Komisije nedostaje odgovarajući temelj u obliku objašnjenja i dokaza nije točna. U relevantnim okružnicama jasno se navodi da Narodna banka Kine određuje granice davanja zajmova i stopa za depozite. Treće, i u Ekonomskom istraživanju OECD-a o Kini iz 2010. koje se spominje u uvodnoj izjavi (162) potvrđuje se postojanje takvih ograničenja.
(419)
Kineska vlada tvrdila je da „je Komisija znala da je okružnicama, uključujući okružnice od 8. lipnja i 8. srpnja 2012. poslanima nakon nalaza u predmetu premazanog finog papira, praksa kamatnih stopa Narodne banke Kine znatno izmijenjena”. To nije točno. Komisija nije mogla znati je li i kako je praksa izmijenjena jer je okružnice kineska vlada odbila dostaviti. Čak se i u sažecima sa mrežnih stranica Narodne banke Kine dostavljenima tijekom provjere, a za koje je kineska vlada pogrešno tvrdila da ih je Komisija u potpunosti zanemarila, potvrđuje da takva ograničenja još uvijek postoje.
(420)
Kineska vlada tvrdila je i da „Komisija vjerojatno nije svoje nalaze temeljila na stvarno ‚dostupnim činjenicama’ koje proturječe povijesnim informacijama kojima je raspolagala, već je od kineske vlade očekivala da dokaže da se stanje iz vremena provjere u predmetu čelika s organskim premazom promijenilo”. U pogledu objašnjenja u uvodnim izjavama od (415) do (419) jasno je da ta tvrdnja nije točna. U spisu nema dostupnih činjenica koje proturječe nalazima Komisije koji nisu utemeljeni samo na povijesnim informacijama već i na valjanim dokazima, na temelju svih informacija relevantnih za RIP.
(421)
Kineska vlada tvrdila je da četiri točke tvrdnje Komisije u uvodnoj izjavi (166) nisu točne i da nedostaje odgovarajuća pravna procjena. Kineska vlada tvrdila je da je upućivanje na članak 34. Zakona o poslovnim bankama prema kojemu banke „moraju djelatnost davanja zajmova obavljati u skladu s potrebama nacionalnog gospodarstva” u potpunosti neutralno. Nije jasno što kineska vlada misli pod „neutralnim upućivanjem”, ali planovi, politički dokumenti i zakoni citirani u uvodnoj izjavi (102) upućuju na to da su razvoj fotonaponske industrije te financijska i druga potpora tom razvoju među potrebama nacionalnog gospodarstva Kine. U kontekstu financijske potpore koja se tim dokumentima potiče jasno je da banke podupiru trgovačka društva u fotonaponskoj industriji. Kad je riječ o nalazu da banke moraju poštovati pravne propise prema kojima moraju davati kredite poticanim projektima, a koji Komisija temelji na Odluci Državnog vijeća br. 40., kineska vlada tvrdila je da „je u potpunosti neumjestan” jer se u Odluci ne navodi i ne upućuje da je solarna industrija poticani projekt. I ta je tvrdnja netočna. Iz uvodne izjave (399) jasno je da solarna industrija pripada kategoriji poticanih industrija i projekata. Kineska vlada slično je tvrdila i u vezi sa Zakonom NRK-a o znanstvenom i tehnološkom napretku i nalazom Komisije da se na temelju njega od banaka traži da prvenstvo daju razvoju industrija visoke i nove tehnologije i da proizvođači u uzorku pripadaju toj kategoriji. Prema mišljenju kineske vlade Komisija nije izvršila pravnu analizu pitanja je li solarna industrija proizvodnje modula i ćelija opisana kao industrija nove i visoke tehnologije obuhvaćena područjem primjene tog zakona. To nije točno. Komisija je jasno povezala kategoriju visokotehnoloških industrija i solarne industrije proizvodnje modula i ćelija. To je detaljno objašnjeno u uvodnoj izjavi (402).
(422)
Za tvrdnju Komisije da je uključenost države u kineski financijski sektor duboka i trajna kineska vlada tvrdila je da nije potkrijepljena valjanim dokazima. Kineska vlada osporila je dokaze Komisije i tvrdila da izvješće MMF-a iz 2009. u kojemu se naglašava nedostatak liberalizacije kamatnih stopa nije mjerodavno jer su kamatne stope u Kini u cijelosti liberalizirane. To nije točno. Dokazi u spisu potvrđuju da liberalizacija kamatnih stopa u Kini nije dovršena, a isto su tijekom posjeta radi provjere potvrdili službenici Narodne banke Kine. Kad je riječ o Državnom izvješću MMF-a iz 2010. na koji se pozvala Komisija, kineska vlada tvrdila je da je Komisija u cijelosti zanemarila nalaze MMF-a o liberalizaciji financijskog sektora. To nije točno. Komisija nije zanemarila odgovarajuće nalaze iz toga izvješća MMF-a koji su bili mjerodavni. Nalazi MMF-a na koje se u svojim primjedbama pozvala kineska vlada nisu proturječni nalazima Komisije o uključenosti države u kineski financijski sektor, a pogotovo u pogledu državnog vlasništva ili politike kamatnih stopa za zajmove i depozite. Činjenica da se u izvješću navodi da je proteklih godina postignut napredak u razvoju financijskog sustava u Kini koji se više temelji na tržištu ne znači da se izvješću potvrđuje da se financijski sustav u Kini zaista temelji na tržištu. U pogledu istraživanjâ OECD-a na koje se poziva Komisija, kineska vlada tvrdila je da se na temelju „jedne rečenice uz odbacivanje znatnog napretka u liberalizaciji bankarskog sektora” ne može zaključiti da banke u Kini ne posluju neovisno. U vezi s tom tvrdnjom treba napomenuti da Komisija nikad nije donijela zaključak na temelju „jedne rečenice”, već, kako je prikazano prethodno u tekstu, na temelju nekoliko dokumenata koje su prikupile neovisne međunarodne organizacije.
(423)
Kineska vlada tvrdila je da je analiza Komisije o utvrđivanju javnog tijela „u cijelosti manjkava” i da njezin zaključak iz uvodne izjave (168) nije sukladan načinu na koji je Žalbeno tijelo WTO-a protumačilo naziv „javno tijelo” u predmetu SAD - konačne antidampinške i kompenzacijske pristojbe za određene proizvode iz Kine. I jedan proizvođač izvoznik tvrdio je da je obrazloženje Komisije o utvrđivanju javnog tijela „pravno pogrešno”. Kineska vlada tvrdila je da Komisija nije ustanovila da poslovne banke u državnom vlasništvu imaju i vrše vladine ovlasti koje su im povjerene i da nije utvrdila (i.) da su dotične funkcije za koje tvrdi da ih izvršavaju poslovne banke u privatnom vlasništvu funkcije koje općenito izvršava vlada, tj. da je u prvom redu riječ o vladinim funkcijama, (ii.) da postoje zajednička obilježja poslovnih banaka u državnom vlasništvu i vladinih tijela osim držanja udjela koje nije utvrđeno za sve banke u državnom vlasništvu i (iii.) da sve banke u poslovnom vlasništvu imaju potrebne vladine ovlasti za njihovo izvršavanje ili da im je povjerena ovlast izvršavanje dotičnih vladinih funkcija. Te su se tvrdnje morale odbaciti. Komisija upućuje na analizu tog problema u uvodnim izjavama od (158) do (167). Davanje zajmova spomenuto je u definiciji subvencije u članku 3. stavku 1. točki (a) Osnovne uredbe kao funkcija vlade. U tekućem ispitnom postupku poslovnim bankama u državnom vlasništvu naloženo je na temelju planova i ostalih političkih dokumenata da promiču određene sektore, uključujući fotonaponski sektor. Na temelju dostupnih činjenica zaključeno je i da je vlasništvo vlade u kineskim bankama znatno i da vlada znatno kontrolira poslovne banke u državnom vlasništvu. S obzirom na to da kineska vlada nije dostavila tražene informacije o vlasništvu vlade nad svim poslovnim bankama u državnom vlasništvu u Kini, Komisija je svoje nalaze utemeljila na dostupnim činjenicama. Stoga Komisija zaključuje da poslovne banke u državnom vlasništvu posluju kao dio vlade te da u provedbi politika kineske vlade o davanju povlaštenih zajmova određenim sektorima obnašaju javnu dužnost.
(424)
Kineska vlada tvrdila je i da Komisija nije utvrdila da se privatne banke u Kini usmjeravaju i povjeravaju, a osobito da Komisija nije utvrdila da je kineska vlada privatnim bankama i poslovnim bankama u državnom vlasništvu izričito i potvrdno dala naputak ili naložila ili dodijelila odgovornost ili nadležnost da daju povlaštene zajmove. Komisija se s tom tvrdnjom ne slaže. Kako je objašnjeno u uvodnim izjavama od (170) do (173), politika kineske vlade jest fotonaponskoj industriji osigurati potporu u obliku povlaštenih zajmova. Privatne banke obvezne su provoditi politiku vlade: kineska vlada na temelju Zakona o poslovnim bankama uputila je sve banke u Kini da „svoju djelatnost davanja zajmova obavljaju na temelju potreba nacionalnog gospodarstva i društvenog razvoja te u duhu državnih industrijskih politika”. Te potrebe i državne industrijske politike navedene su, između ostalog, u različitim planovima i političkim dokumentima, a među njima je i povlašteno financiranje odabranih industrija uključujući fotonaponsku industriju. Kineska vlada tvrdila je i da je dotični članak Zakona o poslovnim bankama izvučen iz konteksta i da izričito ne pokazuje da je kineska vlada poslovnim bankama dala bilo kakve upute ili naloge, dodijelila odgovornost ili nadležnost. Kako je već objašnjeno u uvodnoj izjavi (390), Komisija se ne slaže da je članak 34. izvučen iz konteksta te smatra da je njegov tekst jasan pravni obvezujući naputak svim bankama u Kini. Komisija se ne slaže ni s tvrdnjom kineske vlade da dokumenti iz uvodne izjave (102) o davanju povlaštenih zajmova fotonaponskoj industriji čine „neprimjerenu pravnu osnovu”. To je detaljno objašnjeno u uvodnim izjavama od (399) do (403).
(425)
Jedan proizvođač izvoznik tvrdio je da Komisija nije dokazala da kineska vlada povjerava i usmjerava banke u stranom vlasništvu. Ta je tvrdnja morala biti odbačena. Komisija je dokazala povjeravanje i usmjeravanje svih banaka u privatnom vlasništvu u Kini (između ostalog u uvodnim izjavama od (169) do (172) i (424)), a toj kategoriji pripadaju i banke u stranom vlasništvu.
(426)
Kad je riječ o utvrđivanju povjeravanja i usmjeravanja, kineska vlada tvrdila je i da je Komisija donijela zaključke na temelju procjene kreditnog rizika za jednog izvoznika u uzorku koju je dostavila jedna banka te je primijenila na sve banke u Kini i time u tom pogledu upotrijebila nepovoljne zaključke. Napominje se da su kineska vlada i banke odbile dostaviti procjene kreditnog rizika za ostale proizvođače izvoznike u uzorku. S obzirom na to da je Komisija morala upotrijebiti u tom pogledu dostupne činjenice i da je navedena procjena kreditnog rizika najbolja dostupna činjenica, Komisija je dijelom svoj zaključak utemeljila na tom dokumentu. Međutim, naglašava se da su zaključci doneseni na temelju dostupnih činjenica, a ne nepovoljnih zaključaka.
(427)
Kineska vlada usprotivila se Komisijinoj procjeni da je kinesko financijsko tržište poremećeno „jer je pravno manjkavo”. Kineska vlada tvrdila je da u RIP-u nema dokaza koji bi upućivali na to da poslovne banke u državnom vlasništvu čine dvije trećine kineskog financijskog tržišta. Komisija se s tom tvrdnjom ne slaže. U nedostatku informacija o vlasništvu u bankarskom sektoru koje su tražene u više navrata, ali ih kineska vlada nije dostavila, Komisija se poslužila dostupnim činjenicama. Komisija se pozvala na Izvješće Deutsche Bank u kojem je navedeno da poslovne banke u državnom vlasništvu čine više od dvije trećine kineskog financijskog tržišta. To potkrepljuju i dokazi iz dokumenata WTO-a, MMF-a, OECD-a i Svjetske banke koji potvrđuju da se prisutnost države u kineskom bankarskom sektoru tijekom RIP-a nije znatno promijenila. Kineska vlada tvrdila je i da je izjava Komisije o kamatnim stopama (tj. da su banke obvezne poštovati ograničenja koja je utvrdila Narodna banka Kine) netočna jer je donja granica kamatnih stopa za zajmove u potpunosti ukinuta. To nije točno. Točno je da je kineska vlada u svojim primjedbama tvrdila da je donja granica kamatne stope za zajmove ukinuta u srpnju 2013., a to znači više od jedne godine nakon isteka RIP-a. Točno je i da još vrijede gornje granice kamatnih stopa za depozite. Stoga je nalaz Komisije da u odlučivanju o uvjetima za davanje zajmova banke nisu potpuno slobodne (barem u pogledu RIP-a) točan, a to podupiru i dokazi u spisu. Kineska vlada usprotivila se nalazima Komisije u uvodnim izjavama od (183) do (188) na temelju navodne nemjerodavnosti nekolicine planova, političkih dokumenata i zakona na koje se Komisija pozvala. Komisija se s tom tvrdnjom ne slaže te upućuje na uvodne izjave od (399) do (403) u kojima je objasnila zašto su ti dokumenti mjerodavni za nalaze.
Kineska vlada izjavila je i da je nalaz Komisije da je određenim bankama dan pristup SIGURNIM deviznim pričuvama neumjestan jer su u dokazima navedene samo banka EXIM i CDB te je objasnila da se zajmovi iz tih pričuva daju samo poduzećima u državnom vlasništvu. Komisija se s tim ne slaže. U dokazima je navedeno da su na početku programa pričuve bile dostupne samo političkim bankama CDB i EXIM, ali se spominje i Kineska banka, što upućuje na to da je početno ograničenje ukinuto. I tvrdnja da dokazi „jasno upućuju na to da se zajmovi daju samo poduzećima u državnom vlasništvu poput Sinopeca” nisu točne. Zapravo upućuju na to da se prednost daje poduzećima u državnom vlasništvu, ali ne i da je davanje tih zajmova ograničeno samo na njih. U svakom slučaju, s obzirom na veličinu Banke EXIM i CDB-a te njihov utjecaj na financijsko tržište u Kini, čak i da je program ograničen samo na njih, to bi bio znatan poremećaj financijskog tržišta u cjelini.
(428)
Kineska vlada tvrdila je i da Komisija nije utvrdila specifičnost u pogledu povlaštenog davanja zajmova i da je njezina analiza specifičnosti pravno nedosljedna jer nije utvrdila odnosi li se Odluka br. 40 na projekte ili industrije. Prema mišljenju kineske vlade činjenica da „je Odlukom br. 40 obuhvaćen iznimno velik popis gospodarskih sektora i industrija, ovaj dokument izričito ne ograničava pristup određenih poduzeća navodnim subvencijama kako to zahtijeva sudska praksa WTO-a”. Komisija se s tom tvrdnjom ne slaže. Kad je riječ o poticanim projektima, potrebno je napomenuti da su njima obuhvaćene samo određene aktivnosti ograničenog broja industrijskih sektora te se stoga ne može smatrati da je kategorizacija, kojom je obuhvaćen samo podskup poduzeća u Kini, općenita i nespecifična. U nedostatku objašnjenja (i dokumenata koji bi to potkrijepili) Komisija je to smatrala najprirodnijim tumačenjem načina na koji je kineska vlada točno primijenila definiciju fotonaponske industrije, na primjer za potrebe Odluke br. 40. i povezanog Kataloga uputa za industrijsko restrukturiranje. Osim toga, kako je objašnjeno u uvodnoj izjavi (102), solarna fotonaponska industrija pripada kategoriji strateških industrija u skladu s definicijom iz 12. petogodišnjeg plana te na tim temeljima ima pristup povlaštenom financiranju, što je jasno iz navoda iz raznih planova, političkih dokumenata i zakona u istoj uvodnoj izjavi.
(429)
Kineska vlada tvrdila je i da Komisija nije utvrdila koristi od povlaštenog davanja zajmova jer primjena vanjskih referentnih mjerila za utvrđivanje koristi nije potkrijepljena nalazima Komisije. Prema mišljenju kineske vlade nije bilo temelja da Komisija primijeni BB rejting jer nije dostavila ni jedan dokaz da je vjerojatnije da je taj rejting poremećen u odnosu na ostale rejtinge i njegova primjena „odražava nedopustive nepovoljne zaključke kojima se krši članak 12.7. Sporazuma o subvencijama i kompenzacijskim mjerama”. Ta je tvrdnja morala biti odbačena. S obzirom na poremećenost i nedostatak odgovarajuće kreditne sposobnosti ili procjene rizika proizvođača izvoznika u uzorku koju su pripremile banke koje daju zajmove, Komisija nije za pojedinačne proizvođače izvoznike mogla upotrijebiti kreditni rejting (ako su ga uopće i imali) u njihovoj nominalnoj vrijednosti. BB rejting u tom slučaju ne predstavlja nepovoljan zaključak te nije nepovoljan za proizvođače izvoznike jer je najbolji neulagački rejting na tržištu.
(430)
Podnositelj pritužbe tvrdio je da je Komisija za neke proizvođače izvoznike koji su se nalazili u posebno lošoj financijskoj situaciji trebala kao referentno mjerilo upotrijebiti rejting nepovoljniji od BB rejtinga. Zbog razloga navedenih u uvodnoj izjavi (429) Komisija je smatrala BB rejting (neulagački stupanj) primjernim kako bi se tijekom RIP-a objasnila financijska situacija proizvođača izvoznika u uzorku.
(431)
Podnositelj pritužbe zatražio je i da Komisija izračun uvećanog iznosa za zajmove izrazi u kineskoj valuti. Komisija je metodologiju objasnila u stavku 169. dokumenta o konačnoj objavi (ponovljenom u uvodnoj izjavi (198)). U skladu s metodologijom u postupcima premazanog finog papira i čelika s organskim premazom, Komisija je prilagodila kineske kamatne stope dodavanjem razlike kamatnih stopa između najbolje rangiranih obveznica i obveznica s BB rejtingom na tržištu u RIP-u.
(432)
Jedan proizvođač izvoznik tvrdio je da bi Komisija, kako bi utvrdila korist od povlaštenog davanja zajmova, morala usporediti stope za zajmove „povlaštenih” industrija sa stopama „nepovlaštenih” industrija. S obzirom na Komisijinu analizu financijskih tržišta (uvodne izjave od (181) do (185)) ta je tvrdnja morala biti odbačena. Uzimajući u obzir utvrđene poremećaje, kamatne stope na kineskom financijskom tržištu smatraju se nepouzdanima.
(433)
Kineska vlada tvrdila je i da za zajmove u EUR i USD Komisija ne smije upotrijebiti vanjska referentna mjerila jer jedan od ključnih elemenata na kojima se temelji Komisijina analiza poremećaja, tj. ograničenja Narodne banka Kine na kamatne stope, za takve zajmove ne postoji. Ta je tvrdnja morala biti odbačena. Ograničenja Narodne banke Kine na kamatne stope samo su jedan od ključnih elemenata kojima se Komisija služila u svojoj analizi kineskog financijskog tržišta. Kako je objašnjeno u uvodnim izjavama od (180) do (185), i niz drugih poremećaja opravdao je njihovu uporabu kao vanjsku referentnu vrijednost i za zajmove izražene u EUR i USD.
(434)
Nekoliko izvoznika i kineska vlada tvrde da sporazumi između izvoznika i određenih banaka u državnom vlasništvu (nadalje u ovom odjeljku „Sporazumi”) nisu istovjetni kreditnim linijama i da nisu financijski doprinosi jer ne obvezuju banku na davanje daljnjih sredstava pod određenim uvjetima. Upućuju i na zaključke Skupine u predmetu zrakoplova za EZ u kojima se navodi da „sama mogućnost” da vlada može izvršiti prijenos sredstava na temelju ispunjavanja prethodno utvrđenog uvjeta nije dovoljna za dokazivanje postojanja financijskog doprinosa. Naglasili su izjavu Skupine da bi ugovorni odnos morao „sam po sebi osigurati korist za primatelja koja je odvojena i ne ovisi o koristi koja bi mogla biti ostvarena od bilo kojeg drugog prijenosa sredstava u budućnosti”.
(435)
Kad je riječ o nalazima Skupine u predmetu zrakoplova za EZ, Komisija napominje da ti nalazi nisu iscrpni u pogledu opsega sporazuma o kreditnim linijama ili ostalih sličnih sporazuma te u tom slučaju ne obvezuju tumačenje Komisije na temelju Osnovne uredbe. Neovisno o tome, Komisija se slaže sa zaključkom Skupine, ali se ne slaže s primjenom tih zaključaka na tekući ispitni postupak koji se odnosi na kinesku vladu. Sporazumima se obično bankama u državnom vlasništvu omogućuje da daju zajmove u nužnom iznosu, ponekad u vezi s mogućim poboljšanjima učinka dotičnog poduzeća. Stoga s druge strane tekstovi Sporazuma mogu sadržavati tekstualno manje izravne ili automatske obveze u pogledu uvjeta davanja budućih zajmova u odnosu na uvjete iz nekih vrsta sporazuma o kreditnim linijama. Uz njih se ponekad potpisuju i zasebni ugovori o zajmu ili kreditu. Međutim, napominje se da se zajmovi na temelju tih Sporazuma uobičajeno daju uz vrlo slične, gotovo istovjetne uvjete. S druge strane, Sporazumi sadržavaju niz odredaba koje nadilaze uobičajeni tekstualni sadržaj sporazuma o kreditnim linijama i kojima se stvara zajamčeni potporni mehanizam dotične banke. Komisija smatra da u tom slučaju odredbe Sporazuma ne moraju nužno nametati zaključak jer se „obveze” prijenosa sredstava mogu izraziti u pisanom ili nepisanom obliku i njihovo postojanje potrebno je utvrditi na temelju ukupnih činjenica u spisu.
(436)
Na tim temeljima stvarna priroda obveza banaka u državnom vlasništvu na temelju Sporazumâ ovisi:
(a)
o tekstu Sporazumâ: Komisija napominje da su odredbe u najvažnijim Sporazumima koji uključuju najveće banke u državnom vlasništvu i osobito proizvođače izvoznike iznimno slične. Na temelju Sporazumâ u pogledu prijenosa sredstava utvrđuje se bliska veza između banke i izvoznika. Njima se omogućuje prijenos nužnog iznosa, ponekad nakon ispunjavanja određenih uvjeta povezanih s učinkom i kreditnim rejtingom. Poduzeća pri podnošenju zahtjeva za zajam na temelju Sporazumâ imaju pravo na „povlašteno postupanje” u odnosu na poduzeća koja nisu potpisala takve sporazume. Neki su iznosi mogućeg financiranja visoki u usporedbi s godišnjim prometom poduzećâ. Iznosi kredita obećani izvoznicima u uzorku za tri su puta veći od njihova godišnjeg prometa. Osim toga, na temelju Sporazumâ banke mogu dati jaku potporu razvoju dotičnog društva. U Sporazumima se spominju „dugoročno stabilno strateško partnerstvo” između banke i poduzeća, davanje „prednosti” ključnim građevinskim projektima poduzeća, davanje „dugoročne stabilne financijske potpore” poduzeću „u pogledu pribavljanja i reorganizacije imovine, temeljnog oblikovanja svake poslovne jedinice, projekata za tehničko poboljšanje, projekta ‚Go Global’ i ostalih poslova…” i pomaganja poduzeću da „na temelju svojih stručnih i institucijskih prednosti i učinka oblikuje srednjoročni i dugoročni razvojni plan”. U Sporazumima se spominje da su oni u skladu s nacionalnom makroekonomskom i industrijskom politikom. Stoga se čini da će poduzeće na temelju strateške potpore i „povlaštenog postupanja” dogovorenog u Sporazumima vrlo vjerojatno automatski biti prihvatljivo za primanje zajma na temelju Sporazumâ.
(b)
o prirodi i ciljevima davatelja zajma: Davatelji zajma jesu banke u državnom vlasništvu za koje je utvrđeno da su javna tijela ili ostale banke za koje je utvrđeno da ih vlada povjerava ili usmjerava te su stoga dio kineske vlade. Utvrđeno je da te banke daju zajmove uz stope mnogo niže od tržišnih. Na primjer, određeni Sporazumi upućuju na „financijsku prednost” banke i njezinu potporu „industriji visoke tehnologije… kojoj se uz pristanak vlade daje prednost u razvoju”.
(c)
o odnosu vlade prema korisniku: Kako je opisano u uvodnoj izjavi (102), korisnici pripadaju strateškim industrijama u nastajanju.
(d)
o stupnju suradnje vlade u ispitnom postupku: Davatelji kreditnih linija (banke u državnom vlasništvu i banke koje je vlada povjerila i usmjerila) nisu u ispitnom postupku u cijelosti surađivali te su nalazi o njima utvrđeni na temelju dostupnih činjenica.
(e)
o tržišnom poimanju Sporazumâ: Čini se da društva smatraju Sporazume dokazom državne potpore i javno iznose zaključke da ti Sporazumi šalju pozitivan signal tržištima i potencijalnim ulagačima. Na primjer, 9. srpnja 2010. društvo Yingli Solar izdalo je priopćenje za tisak u kojem najavljuje „strateški sporazum o suradnji” s CDB-om u kojem se od CDB-a „očekuje da odobri kredit s najvećim ukupnim iznosom od 36 milijuna CNY za potporu skupini Yingli i njezinim pridruženim društvima”. Glavni financijski službenik društva Yingli izjavio je da „je tim sporazumom suradnja dviju stranaka podignuta na novu razinu i vjerujemo da ćemo zahvaljujući tome moći iskoristiti mogućnosti kojima ćemo ojačati naš vodeći položaj u fotonaponskoj industriji”. Društvo Jinko Solar opisalo je 26. siječnja 2011. kredit Kineske banke u iznosu od 50 milijuna CNY kao „strateški sporazum o suradnji” kojim će se „dalje ojačati naš položaj vodećeg proizvođača solarnih proizvoda”. U priopćenju piše i sljedeće: „S dugoročnom financijskom potporom Kineske banke sigurno ćemo u 2011. postići izvrsne rezultate te ostvariti naše dugoročne ciljeve rasta.” Za društvo Trina Solar rečeno je 14. travnja 2010. da u skladu s ugovorom s CDB-om namjerava iskoristiti kredit u iznosu od 4,4 milijarde USD „za širenje na tržištu”. Sve te najave upućuju na to da dotični proizvođači izvoznici vide Sporazume kao siguran a ne neizvjestan izvor financiranja.
(f)
o provedbi Sporazumâ: Proizvođači izvoznici iskoristili su brojne pojedinačne zajmove, tj. stvarni prijenos sredstava izvršen je na temelju Sporazumâ, obično uz stope mnogo niže od tržišnih.
(437)
Na temelju svih dokaza zaključuje se da banke nude Sporazume kao dio vladine strategije podupiranja fotonaponske industrije te se smatra da su za dotične izvoznike iznimno važni, bez obzira je li stvarno izvršen prijenos sredstava. To proturječi argumentima stranaka prema kojima oni praktično nemaju nikakvu vrijednost. Iako imaju obilježje regularnih kreditnih linija, Sporazumi nadilaze uvjete regularnih kreditnih linija te zapravo predstavljaju strateško partnerstvo između javnih tijela i poduzeća za provođenje vladine politike. U tom pogledu oni djeluju kao mehanizam državne potpore i državnog jamstva, kojima se ojačava tržišni položaj dotičnih izvoznika te im omogućuju da prošire svoje kapacitete i povećaju proizvodnju, a da su istovremeno sigurni da će primiti sredstva. U nedostatku potpore i jamstva izvoznici bi na tržištima očito bili u lošijem položaju. Stoga je tu riječ o potencijalnom prijenosu sredstava ili pružanju financijskih usluga. Takvo vrijedno „jamstvo” imalo bi određenu vrijednost na tržištu i barem bi uključivalo plaćanje znatne naknade. U tom pogledu iz Sporazumâ se ostvaruje korist koja je, prema riječima Skupine u predmetu zrakoplova za EZ, „odvojena i neovisna od koristi koja bi se mogla ostvariti od budućeg prijenosa sredstava”, između ostalog zbog potencijalne obveze vlade da izvrši plaćanja. Nije riječ samo o praznom „obećanju o davanju ‚jeftinih’ sredstava” (99), već je korisnicima bolje sa Sporazumima nego bez njih.
(438)
Iznos koristi utvrđen je na temelju naknada naplaćenih za kreditnu liniju koja je odobrena jednom proizvođaču izvozniku u uzorku. Tu je kreditnu liniju odobrila banka čije je sjedište osnovano pod financijskom nadležnosti izvan NRK-a, što pokazuje sve elemente komercijalne kreditne linije dostupne na svjetskim financijskim tržištima i ostale aranžmane u trgovinskom sektoru. Napominje se i da se kreditne linije po uvjetima znatno ne razlikuju od ostalih komercijalnih kreditnih linija odobrenih proizvođačima izvoznicima u uzorku, za koje se plaćanju naknade, uključujući linije stranih banaka. U pogledu te analize riječ je o konzervativnoj referentnoj vrijednosti jer dokazi upućuju na to da su u praksi za poduzeća Sporazumi kao samostalna mjera vrjedniji od standardne kreditne linije. Međutim, Komisija je smatrala da tražene naknade mogu poslužiti kao zamjena za mjerilo u odnosu na naknade koje bi se morale platiti u skladu sa Sporazumima.
(439)
Kineska vlada tvrdila je i da banke koje su s izvoznicima u uzorku potpisale Sporazume nisu javna tijela i da im vlada nije povjerila tu zadaću. Ta je tvrdnja morala biti odbačena. Uključene banke jesu iste banke koje su osiguravale povlašteno financiranje, a Komisija je u uvodnim izjavama od (159) do (180) detaljno objasnila zašto su one javna tijela i/ili zašto ih je kineska vlada povjerila i usmjerila.
(440)
Kineska vlada tvrdila je da tvrdnja Komisije da je u normalnim tržišnim okolnostima za kreditne linije uvjet bio plaćanje znatnih naknada za neiskorištene iznose i administrativnih naknada nije utemeljena jer se naknade primjenjuju samo na „odobrene kreditne linije”. Ta je tvrdnja morala biti odbačena. Kako je navedeno u prethodnoj uvodnoj izjavi, kreditna linija upotrijebljena kao referentna vrijednost po uvjetima se znatno ne razlikuje od ostalih komercijalnih kreditnih linija odobrenih proizvođačima izvoznicima u uzorku, uključujući banke izvan Kine. Osim toga, jedna od banaka koja je sklopila nekoliko takvih sporazuma s proizvođačima izvoznicima u uzorku slične naknade naplaćuje svojim klijentima u inozemstvu (100).
(441)
Kineska banka tvrdila je i da Komisija nije dokazima potkrijepila svoju izjavu da je davanje vladinih kreditnih linija (tj. Sporazumi) dio povlaštenog davanja zajmova. To nije točno. Odobravanje kreditnih linija jest standardni dio financiranja koji banke daju poduzećima, a Sporazumi čine odvojene i posebne mjere obuhvaćene povlaštenim davanjem zajmova. Kako je navedeno u uvodnoj izjavi (102), kineska vlada osigurava povlašteno financiranje fotonaponskoj industriji s pomoću niza planova, političkih dokumenata i zakona. Osim toga, na temelju Sporazuma dani su brojni zajmovi, što jasno pokazuje da oni čine sastavni dio povlaštenog financiranja fotonaponske industrije.
(442)
Jedan proizvođač izvoznik tvrdio je da odobravanja kreditnih linija ne predstavlja specifičnu subvenciju. Ta je tvrdnja morala biti odbačena. Kako je objašnjeno u uvodnoj izjavi (441) odobravanje kreditnih linija čini sastavni dio povlaštenog financiranja te se analiza specifičnosti iz uvodnih izjava (191), (192), (209) i (428) jednako primjenjuje na odobravanje kreditnih linija.
(443)
Prema mišljenju podnositelja pritužbe Komisija je morala utvrditi subvencijsku maržu za izvozne kupovne kredite jer je Banka EXIM odbila suradnju. Komisija se morala koristiti informacijama u pritužbi te nalazima Ministarstva trgovine SAD-a u sličnom predmetu o fotonaponskoj industriji. Ta tvrdnja nije mogla biti prihvaćena. Komisija je ispitala navode u pritužbi, ali nisu utvrđeni dokazi da su proizvođači izvoznici u uzorku tijekom RIP-a imali koristi od takvih mjera. Napominje se da se ispitna razdoblja za SAD-ov predmet i ovaj predmet ne poklapaju.
3.5.3. Primjedbe stranaka o izvoznom jamstvu i osiguranju za zelene tehnologije
(444)
U pogledu dokumenata koje je tijekom posjeta radi provjere zatražila Komisija, kako je utvrđeno u uvodnim izjavama (220) i (221), kineska vlada tvrdila je da nije jasno kada je zatražen Plan 840, da financijski izvještaji Sinosurea za 2012. u vrijeme provjere nisu bili raspoloživi, da su informacije o poduzećima u uzorku bile povjerljive i da se u svakom slučaju relevantni ugovori nisu čuvali u sjedištu Sinosurea. Komisija se poziva na svoje objašnjenje u uvodnim izjavama (219), (220) i (223) koje se tim pitanjima bave. Kad je riječ o Planu 840, Komisija dodaje da je zatražila sve relevantne dokumente o djelatnosti Sinosurea i navodnom subvencijskom programu koji ide u korist izvoznicima u uzorku i da je uz sve ostale dokumente navedene u uvodnoj izjavi (236) Plan 840 svakako važan za njezine nalaze, kako je obrazloženo u uvodnoj izjavi (232). U pogledu financijskog izvještaja Sinosurea za 2012., s obzirom na to da nije bio završen, Komisija je zatražila probne izvještaje, ali je Sinosure odbio dostaviti sve probne izvještaje za 2012.
(445)
Kineska vlada tvrdila je i da ne postoje pravni ili činjenični dokazi za potvrdu zaključka da je fotonaponska industrija „strateška industrija” i da je zaključak donesen na temelju pretpostavke. Komisija se poziva na objašnjenje u uvodnoj izjavi (231) i podsjeća da je to tijekom posjeta radi provjere kineska vlada izričito potvrdila. Kad je riječ o sličnoj tvrdnji o planovima 840 i 421 te mjerama potpore „strateškim industrijama u nastajanju” i tvrdnji da planovi nisu pravno obvezujući, Komisija se poziva na objašnjenja u uvodnim izjavama od (232) do (234). Napominje i da kineska vlada te dokumente nije dostavila i nije o njima raspravila s Komisijom te da stoga u spisu ne postoje dokazi koji upućuju na da su zaključci Komisije netočni.
(446)
Kineska vlada i jedan izvoznik u uzorku tvrde da su rabati i bespovratna sredstva za plaćanje premije osiguranja izvoznih kredita koje su odobrila tijela lokalnih vlasti nepropisno kompenzirani jer nije utvrđeno da je riječ o subvencijama u smislu Sporazuma WTO-a o subvencijama i kompenzacijskim mjerama. Komisija se poziva na svoju analizu nalaza ispitnog postupka, a posebno na uvodne izjave (239) i (247). Komisija napominje i da su rabati i bespovratna sredstva neraskidivo povezana s programom osiguranja izvoznih kredita jer je njihova otplata posljedica plaćanja premije Sinosureu u skladu s glavnom policom osiguranja izvoznih kredita. Naposljetku, ti rabati obuhvaćeni su područjem primjene Obavijesti [2004.] br. 368. koju su zajednički izdali MOFCOM i Sinosure, što dokazuje da „u pogledu osiguranja izvoznih kredita regionalne i lokalne vlasti zajednički ulažu daljnje napore u provedbi daljnjih mjera potpore proizvodima uključenih u imenik i poduzećima visoke i nove tehnologije”.
(447)
Kineska vlada osporava i nalaz o točki (j) Priloga 1. Sporazumu WTO-a o subvencijama i kompenzacijskim mjerama da je Sinosureov program osiguranja kratkoročnog izvoznog kredita izvršen uz stope premije koje su nisu prikladne za pokrivanje dugoročnih troškova poslovanja i gubitaka programa. U potporu toga kineska vlada navodi sudsku praksu Skupine WTO-a u predmetu SAD - pamuk i iznosi objašnjenja na temelju različitih skupova brojki i argumenata sadržanih u Godišnjem izvješću Sinosurea. Kineska vlada osporava i Komisijino upućivanje na članak 11. Statuta Sinosurea i članak odvjetničkog društva Stewart Law. Komisija ponavlja svoje argumente iz uvoznih izjava od (242) do (245) i podsjeća da je zaključke utemeljila na najdostupnijim dokazima u spisu zbog izostanka suradnje kineske vlade, što je Komisiju spriječilo da dođe do relevantnih informacija koje je zatražila. Komisija je za svoje nalaze razmotrila niz elemenata i dokaza u spisu, među kojima Sinosureov Statut i članak odvjetničkog društva Stewart Law. Komisija smatra da su, iako sami po sebi nisu odlučujući faktor, ti i ostali elementi važni za njegovo utvrđivanje. Kad je riječ o sudskoj praksi u predmetu SAD - pamuk, Komisija je u cijelosti uzela u obzir njegove nalaze, a navodi iz tog predmeta koje je iznijela kineska vlada uistinu su primjereni.
(448)
U osporavanju analize Komisije u uvodnoj izjavi (245) kineska vlada dostavlja tablicu s brojkama iz izvještaja o prihodima javno dostupnih iz godišnjeg izvješća Sinosurea za razdoblje od 2006. do 2011. i zaključuje da je očigledno da su primljene premije bile više od troškova poslovanja programa. Prvo, Komisija napominje da u tablicu koju je dostavila kineska vlada nije uključen relevantan redak o iznosima provizije koju je platio Sinosure, već da su uključeni samo rashodi poslovanja. Drugo, brojke nedvojbeno pokazuju da svake godine od 2006. do 2011. osim 2010. iznosi neto premija nikad nisu bili viši od iznosa neto potraživanja uvećanih za rashode poslovanja, čak i ako se zanemari provizija koju je kineska vlada ispustila. To uključuje godinu 2011., što djelomično obuhvaća ispitno razdoblje, a iznos gubitka u određenim godinama jest znatan (na primjer 2008.). Treće, Komisija napominje da je za 2010. kineska vlada ukazala na nerazmjerno nizak iznos plaćenih neto potraživanja (za plaćane premije navedeno je da su bile 20 puta više od plaćenih potraživanja), što se nije odrazilo na Godišnje izvješće za 2010. Iznos koji je kineska vlada prijavila za 2010. temelji se na masovnu prilagodbu ex-post u pogledu povrata potraživanja i izmjenu pričuva nepodmirenih potraživanja koji su za 2010. iskazani u Godišnjem izvješću za 2011. Čini se da su te prilagodbe izvanredne i neprirodne te se iskazuju samo u izvještaju za narednu godinu. Komisija napominje i da je za 2011. kineska vlada navela iznose uključene u Godišnje izvješće za 2011. Komisija smatra da je teško uskladiti naknadne prilagodbe sa stvarnim stanjem, osobito s obzirom na izostanak suradnje i daljnjeg objašnjenja kineske vlade ili Sinosurea tijekom ispitnog postupka.
Prema predmetu SAD - pamuk, kako ga je citirala kineska vlada, „upućivanje na ‚dugoročnost’ u točki (j) u smislu razdoblja dovoljnog trajanja kako bi se osiguralo objektivno ispitivanje koje omogućuje temeljitu procjenu i koje izbjegava davanje prekomjernog značaja svakom jedinstvenom i netipičnom iskustvu određenog dana, mjeseca, tromjesečja, polugodišta, godine ili drugog specifičnog razdoblja”. Razdoblje od 2006. do 2011. Komisija smatra dovoljno dugim razdobljem za razmatranje, a Sinosure je gubitak pretrpio u svakoj godini tog razdoblja. Stanje u 2010. treba smatrati ili jedinstvenim ili netipičnim ako se uzme u obzir prilagođene brojke u Godišnjem izvješću za 2011. i njihov ograničen značaj, ili uobičajene prilagođene brojke u Godišnjem financijskom izvještaju za 2010. treba smatrati relevantnima, što pokazuje da je rezultat tek malo iznad praga rentabilnosti. Znatni gubici u drugim godinama potvrđuju nalaze Komisije da je Sinosure u razdoblju od 2006. do 2011. općenito pretrpio dugoročni gubitak. Osim toga, čak i ako se podaci iz 2010. smatraju reprezentativnima, ostaje činjenica da je Sinosure u razdoblju od 2006. do 2011. gubitke pretrpio u pet od šest godina. Ostale tablice i skupovi brojki koje je dostavila kineska vlada kako bi osporila nalaze Komisije o točki (j) Sporazuma WTO-a o subvencijama i kompenzacijskim mjerama ne mogu se uskladiti s ostalim informacijama u spisu i/ili oni se ne mogu provjeriti. U svakom slučaju, oni sami po sebi ne upućuju na to da je Sinosure tijekom razdoblja od 2006. do 2011. bio rentabilan u pogledu programa osiguranja kratkoročnog izvoznog kredita.
(449)
Kad je riječ o referentnim mjerilima za izračun koristi, kineska vlada smatra utvrđivanje vanjskog referentnog mjerila nedosljednim sa Sporazumom o subvencijama i kompenzacijskim mjerama, ali u potvrdu svoje tvrdnje ne podastire nikakav argument. Komisija se poziva na svoje objašnjenje u uvodnoj izjavi (245).
(450)
Kineska vlada i jedan izvoznik u uzorku koji surađuje osporavaju upotrijebljeno referentno mjerilo tvrdeći da Komisija nije opravdala zašto: (i.) je izračun premije temeljen na bankovnim podacima Banke EXIM SAD-a, (ii.) je kao zemlju uvoznicu uzela Italiju a ne Njemačku, koja čini glavno izvozno tržište dotičnog proizvoda, (iii.) je uzela razdoblje od 120 a ne 60 dana ili neko drugo kraće razdoblje, (iv.) nije primijenila izračun premije za izravan izvoz, nego za osiguranje izvoznih kredita za kupovne kredite financijskih institucija (FIBC). Komisija se u pogledu točke (i.) poziva na uvodnu izjavu (253). Komisija u pogledu točke (ii.) vjeruje da Italija predstavlja pravu ravnotežu između države članice EU-a s najnižim rizikom i države članice EU-a sa znatno većim rizicima i u skladu s njima naplaćenim premijama, koje su isto tržišta dotičnog proizvoda. U nedostatku specifične simulacija na temelju razdoblja od 90 dana dostupne na stranicama Banke EXIM, Komisija u pogledu točke (iii.) smatra razdoblje od 120 dana najprimjerenijim u smislu uvjeta prodaje tijekom RIP-a. Komisija u pogledu točke (iv.) nije mogla pribaviti simulaciju za izračun premije za izravan izvoz te smatra da to referentno mjerilo odražava stanje općeg rizika u zemlji kupcu.
(451)
Jedan izvoznik u uzorku koji surađuje tvrdi da je za neke svoje izvoze kupio osiguranje izvoznog kredita, da je platio uobičajenu premiju osiguranja te da nije imao koristi od programa Green Express ili nekog drugog povlaštenog tretmana u skladu s navodima podnositelja pritužbe. U nedostatku dokaza te tvrdnje Komisija se poziva na svoje nalaze u vezi s tim programom u odjeljku 3.4.1.4. ove Uredbe. Komisija se u pogledu programa Green Express poziva na svoje nalaze u uvodnoj izjavi (240) te napominje da je riječ o specifičnom aspektu programa osiguranja kratkoročnog kredita za Sinosure te da nalazi Komisije nisu ograničeni na taj aspekt, već na program u cjelini.
3.5.4. Demonstracijski program Golden Sun
(452)
Kineska vlada tvrdi i da se iz tog programa daju bespovratna sredstva za „distribuirane solarne fotonaponske sustave”, a ne za proizvođače/izvoznike dotičnog proizvoda te da relevantni kriteriji u zakonodavstvu nisu usmjereni na proizvođače modula i ćelija. U tom pogledu kineska vlada tvrdi da je dostavila odgovarajuću dokumentaciju o programu i to u dogovoru s društvima u uzorku. Tri izvoznika u uzorku koji surađuju tvrde da je riječ o „korisničkoj subvenciji” kojom se ne osigurava korist za dotični proizvod te se za nju ne mogu uvesti kompenzacijske mjere u smislu članka 1. stavka 1. i članka 3. stavka 2. Osnovne uredbe, stavka VI:3 GATT-a iz 1994. te članka 19.1. Sporazuma WTO-a o subvencijama i kompenzacijskim mjerama. Ti izvoznici upućuju na odluku EU-a u predmetu SAD - biodizel (uvodna izjava (97) Uredbe Komisije (EZ) br. 194/2009, SL L 67 od 12.3.2009., str. 50. i sudsku praksu WTO-a u predmetu SAD - šipke od olova (stavci 6.50., 6.53., 6.56. i 6.57. Izvješća Skupine), predmetima Kanada - mjere koje utječu na izvoz putničkih zrakoplova (stavak 9.112. Izvješća Skupine), Brazil - program za financiranje izvoza zrakoplova (stavak 7.24. Izvješća Skupine) i Kanada - mjere koje utječu na izvoz putničkih zrakoplova (stavci 157. i 159. Izvješća Žalbenog tijela).
(453)
Komisija se poziva na svoje nalaze ispitnog postupka, osobito na uvodne izjave od (243) do (246) ove Uredbe, u kojima su dana iscrpna objašnjenja ranije spomenutih argumenata i kojima se potvrđuje da određivanje jest u skladu s relevantnim odredbama i sudskom praksom na koju se poziva kineska vlada i izvoznici u uzorku koji surađuju. Komisija ponavlja da su bespovratna sredstva u okviru programa izravno povezana s dotičnim proizvodom jer prihvatljivi „distribuirani solarni fotonaponski sustavi” osobito uključuju ponudu modula i ćelija kao važnog dijela projekta te je stoga veza između koristi koje daje vlada i dotičnog proizvoda izravna i neraskidiva. Kako je navedeno osobito u uvodnim izjavama (244) i (245), u ispitnom postupku potvrđeno je da je kineska vlada izvršila izravna plaćanja nekolicini izvoznika u uzorku koji surađuju (tj. za ugradnju solarnih ploča za proizvodnju energije za vlastite potrebe, uključujući u proizvodnji dotičnog proizvoda) koji se između ostalog služe solarnim modulima i ćelijama koje su sami proizveli. Utvrđeno je i da su izravna plaćanja izvoznicima kao dobavljačima dotičnog proizvoda za treće strankee nositelje projekta zapravo u suprotnosti s odredbama relevantnog zakonodavstva i da kineska vlada nije podastrla dokaz kako bi uskladila situaciju (vidi uvodne izjave (245) i (246)).
Ograničeno objašnjenje kineske vlade i izvoznika u uzorku koji surađuje da je izravni prijenos sredstava, iako se krši kinesko zakonodavstvo, bio potreban jer se nositelj projekta nalazio u financijskim poteškoćama i kako bi se bespovratna sredstva upotrijebila samo za odobrene fotonaponske sustave nedvojbeno upućuje na to da, bez izravnog prijenosa od vlade, izvoznik u uzorku koji surađuje i koji je dobavljač ne bi mogao primiti novac za dobavljanje dotičnog proizvoda i da se vlada ne bi mogla pobrinuti da se subvencija upotrijebi za planiranu namjenu. S tog gledišta i u nedostatku daljnjih dokaza ta plaćanja treba smatrati izravnim bespovratnim sredstvima kineske vlade proizvođaču dotičnog proizvoda, koji u suprotnom ne bi primio novac za dobavljanje dotičnog proizvoda (uz pretpostavku da je dobavljanje izvršeno, za što u spisu nema dokaza). Komisija zbog toga vjeruje da su argumenti kineske vlade i izvoznika u uzorku koji surađuje pravno neutemeljeni.
(454)
Kad je riječ o koristima iz programa za dobavljanje dotičnog proizvoda za nepovezane nositelje projekta, kineska vlada tvrdi i da je Komisija bila obvezna provesti analizu prijenosa za utvrđivanje koristi te citira odluku WTO-a u predmetu SAD - meka drvna građa IV (stavci 141. i 142. Izvještaja Žalbenog tijela). Za odbacivanje te tvrdnje Komisija se poziva na objašnjenja u uvodnim izjavama od (244) do (246) i (352). Osim toga, zbog izostanka suradnje kineske vlade i zainteresiranih stranaka Komisija nije mogla provesti prolaznu analizu. Stoga se ne može reći da analiza prijenosa i navedena sudska praksa WTO-a u toj situaciji nisu relevantni jer su sredstva uplaćena izravno proizvođačima dotičnog proizvoda i izravno su povezana s dobavljanjem, između ostalog, dotičnog proizvoda. S obzirom na to da plaćanja predstavljaju bespovratna sredstva i u nedostatku dokaza o daljnjoj uporabi dotičnih iznosa, riječ je o financijskom doprinosu (izravan prijenos sredstava), a Komisija ima pravo pretpostaviti da se tako osigurava korist za primatelja (proizvođači). Da je vlada u okviru programa izvršila plaćanja u korist trećih stranaka nositelja projekta i da je oprema kupljena po poštenoj tržišnoj vrijednosti, dotični izvoznici ne bi ostvarili korist. Međutim, kad se plaćanja vrše u korist proizvođača izvoznika, iznosi koje ta društva upotrebljavaju za ugradnju solarnih ploča predstavljaju korist jer ne moraju pokrivati troškove koje bi inače pri tom morali pokrivati. Ako proizvođač izvoznik ne može dokazati da je dio bespovratnih sredstava prenesen trećim strankama, na temelju dostupnih činjenica pretpostavlja se da bespovratno sredstvo predstavlja korist za izvoznika u obliku opće subvencije koja koristi djelatnostima društva u cjelini. To je ovdje slučaj.
(455)
Dva izvoznika u uzorku koji surađuju tvrde da program Golden Sun nije specifičan jer su relevantni zahtjevi kineskog zakonodavstva objektivni i sva poduzeća koja ih ispunjavaju mogu iz programa ostvariti korist, a sva društva imaju pravo na pristup programu, bez obzira jesu li proizvođači dotičnog proizvoda. Komisija se poziva na svoje nalaze specifičnosti u uvodnoj izjavi (247) u kojoj upućuje na to da uvjeti i kriteriji za odabir nisu objektivni i da se ne primjenjuju automatski. Relevantni kriteriji potvrđuju da je program ograničen samo na ograničeni podskup poduzeća koja ih mogu ispuniti, tj. poduzeća sa znatnim ugrađenim kapacitetom od najmanje 300 kWh i znatnom imovinom od najmanje 100 milijuna CNY. Kriteriji za odabir odnose se i na potrebu da poduzeća primatelji budu uključeni u lokalni plan provedbe demonstracijskog programa Golden Sun, a u ispitnom postupku utvrđeno je da njihovo uključivanje u lokalne planove ovisi o diskrecijskoj odluci nadležnih tijela koja nije transparentna te se ne temelji na objektivnim kriterijima. Komisija dodaje da se prihvatljivi „distribuirani solarni sustavi” oslanjaju na proizvodnju i dobavljanje opreme za proizvodnju solarne energije koja se najvećim dijelom sastoji od solarnih modula i ćelija. Stoga je, suprotno argumentima izvoznikâ u uzorku, i taj program specifičan u tome što u praksi samo proizvođači solarnih sustava, tj. proizvođači dotičnog proizvoda, imaju pravo na korist u okviru tog programa, bilo izravno kao nositelji projekta ili neizravno kao dobavljači dotičnog proizvoda za nositelje projekta.
Stoga se, uzimajući u obzir i izostanak suradnje kineske vlade koja nije dostavila sve proračunske dokumente koje je zatražila Komisija (vidi uvodne izjave od (234) do (239)), zaključuje da je taj program i de facto specifičan u skladu s člankom 4. stavkom 2. točkom (c) Osnovne Uredbe jer od tog programa izravnu ili neizravnu korist uglavnom imaju proizvođači dotičnog proizvoda. Subvencijama se koristi i ograničen broj poduzeća (proizvođači dotičnog proizvoda), ili se ta poduzeća njima uglavnom i nerazmjerno služe, jer su samo podskup navodnih potencijalnih primatelja, no čini se da primaju sva sredstva.
3.5.5. Programi oslobađanja od izravnog poreza i smanjenja poreza
3.5.5.1. Program „dvije godine oslobođeni/tri godine polovicu” za poduzeća sa stranim kapitalom
(456)
Kineska vlada ponavlja svoj argument da je program povezan s društvima sa stranim kapitalom (FIE) naveden u pritužbi završen 2013. Komisija napominje da je RIP završio puno prije kraja 2013. te se protiv koristi danih u okviru tog postupka mogu uvesti kompenzacijske mjere. To potvrđuju nalazi ispitnog postupka, u skladu s kojima je utvrđeno da su tijekom RIP-a u okviru tog programa dane koristi nekolicini izvoznika u uzorku koji surađuju. Čak i ako je program završen u 2013., koristi dane u okviru tog programa traju i dalje.
(457)
Kineska vlada i jedan izvoznik u uzorku koji surađuje tvrde i da se protiv varijante programa za poduzeća visoke i nove tehnologije (HNTE) ne mogu uvesti kompenzacijske mjere na temelju članka 10. stavka 1. Osnovne uredbe jer se on ne spominje u pritužbi. Komisija se poziva na svoje iscrpno pobijanje tog argumenta u uvodnoj izjavi (286). Komisija podsjeća i na to da je tijekom dotičnog RIP-a kineska vlada odlučila uskratiti suradnju u vezi s varijantom tog programa. Osim tih elemenata Komisija napominje da se u pritužbi pored mogućnosti „dvije godine oslobođeni/tri godine polovicu” za poduzeća sa stranim kapitalom navode ostali povlašteni izravni porezni programi za HNTE-ove (odjeljak 4.2.5.1. pritužbe), što predstavlja ili smanjenje poreza za HNTE-ove (odjeljak 5.2.5.9. pritužbe) ili povlaštene porezne programe za poduzeća sa stranim kapitalom priznata kao HTNE-ovi (odjeljak 4.2.5.8. pritužbe). Stoga se može smatrati da je taj program usko povezan s jednim od tih navodnih poreznih programa ili s oba ta programa u tome što se odnosi na smanjenje izravne porezne stope te je usmjeren posebno na isti skup HNTE-ova korisnika. Suradnja kineske vlade i ovdje bi omogućila Komisiji da pravilno i iscrpno pristupi svim elementima koji se odnose na povezanost s programima koji su navedeni u pritužbi te da popuni praznine u pritužbi, koja se temelji na dokazima prima facie razumno dostupnima u pritužbi. Komisija na temelju tih argumenata ponavlja da su kompenzacijske mjere protiv tog programa u cijelosti u skladu s člankom 10. stavkom 1. Osnovne uredbe jer se tom odredbom omogućava ispitivanje svih „navodnih subvencija” koje je podnositelj pritužbe utvrdio, a ne samo specifičnog programa. U ovom je slučaju navodna subvencija, tj. odricanje vlade od poreznih prihoda usmjereno na istu vrstu korisnika, zajednička svim programima.
(458)
U pogledu izračuna iznosa subvencije dva izvoznika u uzorku koji surađuju tvrde da je Komisija pogrešno upotrijebila njihove godišnje iznose godišnjeg povrata poreza na dohodak za 2011. unatoč činjenici da je RIP-om obuhvaćena polovina 2011. i polovina 2012. i da se time krši metoda izračuna iz odjeljka E. točke (a) podtočke ii. Smjernica Komisije za izračun iznosa subvencije u ispitnim postupcima u vezi s kompenzacijskim pristojbama, SL C 394, 17.12.1998., str. 6. Jedan od tih izvoznika tvrdi i da je Komisija, s obzirom na to da u vrijeme provjere nije bio poznat iznos povrata poreza za cijelu 2012., morala svoj izračun utemeljiti na tromjesečnim poreznim prijavama dohotka u prvoj polovini 2012. preuzetima na licu mjesta i/ili na temelju tablica dobiti i gubitka za 2012., što bi pokazalo da društvo nije u gubitku.
(459)
Komisija se poziva na uvodnu izjavu (300) i ponavlja važnost izračuna koristi na temelju konačnih revidiranih povrata poreza za određenu poreznu godinu. Komisija dodaje da konačnom isplatom povrata poreza za 2011. tijekom RIP-a konačnom postaje i svaka korist od povrata, čime dodatno potvrđuje ispravnost svojeg pristupa. Komisija svoj izračun ne može temeljiti na tromjesečnim povratima poreza jer oni prikazuju trenutačno privremeno stanje u vrijeme podnošenja prijave te se u njima u načelu na uzima u obzir konačno konsolidirano stanje porezne godine. Cilj je tih privremenih povrata osigurati vladi likvidnost, ali u vrijeme podnošenja prijave oni ukazuju samo na dio stanja. Može se dogoditi da društvo ostvari znatnu dobit u posljednja dva tromjesečja koji će i više no nadoknaditi gubitke iz prvih tromjesečja te će tako za konačni povrat poreza prijaviti oporezivu dobit. Stoga, iako privremeni povrati poreza za 2012. djelomično ukazuju na položaj izvozniku u vrijeme podnošenja prijave i time se objašnjava zašto ih je Komisija prikupila, njihova važnost nije apsolutna jer se ne može isključiti mogućnost da je stanje na kraju porezne godine, kako je prikazano u konačnom povratu poreza, potpuno drugačije. Kad je riječ o tablicama dobiti i gubitka za 2012., Komisija napominje da financijsko računovodstvo ne odgovara uvijek poreznom računovodstvu te se obveza prijave stavki prihoda i gubitka u svrhe izravnog oporezivanja može znatno razlikovati od obveze prijave u računovodstvene svrhe. U porezne svrhe mogu se vršiti i prilagodbe, što se na financijske izvještaje ne odražava u potpunosti. Sve u svemu, činjenica da je prema financijskom izvještaju društvo u gubitku ne znači nužno da će se to stanje održati i prilikom konačnog povrata poreza. Komisija na temelju tih argumenata potvrđuje da se izračun subvencije za programe izravnog oporezivanja nužno mora temeljiti na konačnim iznosima u konačnom revidiranom povratu poreza na dohodak, a ne na periodičnim poreznim prijavama ili konačnim ili pokusnim računovodstvenim izvješćima.
3.5.5.2. Porezni rabat za istraživanje i razvoj za poduzeća sa stranim kapitalom
(460)
Kineska vlada tvrdi da je prvi put saznala da Komisija uvodi kompenzacijske mjere protiv istraživačkog i razvojnog programa kojim se ne zamjenjuje istraživački i razvojni program poduzeća sa stranim kapitalom spomenut u pritužbi. Kineska vlada iznosi argumente slične argumentima za prethodni program, kako je opisano u uvodnoj izjavi (457), i tvrdi da se uvođenjem mjera protiv tog programa krše članci 11. i 13. Sporazuma WTO-a o subvencijama i kompenzacijskim mjerama. Kineska vlada tvrdi i da je istraživački i razvojni program za poduzeća sa stranim kapitalom završen 2008. i da novi takav program uključen u Zakon o porezu na dohodak za kineska poduzeća nije zamjenski program jer se ne odnosi na poduzeća sa stranim kapitalom i ne zahtijeva povećanje troškova za istraživanje i razvoj za 10 % u odnosu na prethodnu godinu.
(461)
Komisija napominje da u svojim odgovorima na upitnik i pismo za dopunu podataka kineska vlada nije dostavila informacije o tom programu, već da su protiv tog programa u prethodnim ispitnim postupcima uvedene kompenzacijske mjere (vidi uvodnu izjavu (310)). Međutim, Komisija napominje i da je s kineskom vladom o tom programu raspravljala tijekom posjeta radi provjere i da su mjerodavne provedbene odredbe prikupljene kao dokazni materijal (njih je dostavio i jedan od izvoznika u uzorku). Stoga su navodi kineske vlade da je prvi put saznala za moguće uvođenje kompenzacijskih mjera protiv tog programa neutemeljeni, također uzimajući u obzir činjenicu da je nekolicina izvoznika u uzorku koji surađuju, a s kojima je kineska vlada uskladila svoje odgovore, taj program prijavila u odgovorima na upitnik. Kineska vlada znala je za tu činjenicu jer je nekoliko puta pregledala spis koji nije bio povjerljiv. Nalazi ispitnog postupka pokazuju da se protiv programa mogu uvesti kompenzacijske mjere (uvodne izjave od (310) do (314)). Komisija dodaje da je taj program jasan nastavak prethodnog programa namijenjenog poduzećima sa stranim kapitalom zbog uske povezanosti prikazane istim oblikom i iznosom porezne olakšice (dodatni porezni rabat koji se oduzima od porezne osnovice) te istog omjera i iste pozadine (opravdani troškovi za aktivnosti istraživanja i razvoja) s neznatnim razlikama. Te neznatne razlike usklađene su s reformom Zakona o porezu na dohodak 2008., ali priroda i suština programa u načelu ostaju iste. Komisija se poziva i na argumente o normi pokretanja postupka iz uvodne izjave (457).
(462)
Kineska vlada i jedan izvoznik u uzorku koji surađuje tvrde i da taj program nije specifičan jer Komisija nije dokazala da je dobivanje potvrde o HNTE-u ograničeno na određena poduzeća. Komisija se poziva na svoje objašnjenje u uvodnim izjavama (313), (321) i (325) o jednom drugom poreznom programu za HNTE-ove. Komisija dodaje da i provedbena pravila tog programa (vidi uvodnu izjavu (321)) potvrđuju nalaz da su HNTE-ovi specifični jer odgovarajuću potvrdu mogu dobiti samo društva u sektorima koje podržavaju vladine politike i koja su prihvatljiva na temelju odgovarajućih kataloga i smjernica vlade. Primjerice, tu potvrdu mogu dobiti samo poduzeća koja se bave istraživačkim i razvojnim projektima predviđenima u dokumentu o ključnoj potpori države u području visoke i nove tehnologije te Smjernicama NDRC-a za tekuće prioritete razvoja ključnih sektora industrije visoke tehnologije iz 2007. ili za aktivnostima istraživanja i razvoja obuhvaćenog područjem primjene Obavijesti Državnog vijeća o provedbi nekoliko dodatnih politika za Plan državnog srednjoročnog i dugoročnom znanstvenog i tehnološkom razvoja (2000. - 2020.) br. 6 ([2006.] Državnog vijeća). Stoga je jasno da je taj porezni program ograničen samo na ona specifična društva u relevantnim sektorima i na aktivnosti istraživanja i razvoja koje podupire kineska vlada, uključujući društva u poticanom fotonaponskom sektoru.
(463)
U pogledu izračuna iznosa subvencije dva izvoznika u uzorku koji surađuju tvrde da je Komisija pogrešno upotrijebila njihove iznose godišnjeg povrata poreza na dohodak za 2011. iako je RIP-om obuhvaćena polovina 2011. i polovina 2012. i da se time krši metoda izračuna iz odjeljka E. točke (a) podtočke iii. Smjernica Komisije za izračun iznosa subvencije u ispitnom postupku u vezi s kompenzacijskim pristojbama iz 1998. Komisija se poziva na sve argumente obrazložene u uvodnoj izjavi (459) koji su također primjereni za odbacivanje tvrdnje u vezi tog programa. Osim toga, Komisija napominje da je argument o navodnom poreznom gubitku iz porezne godine 2012. samo djelomično ili potpuno nevažan jer se porezni odbitak može prenijeti za dodatnih pet poreznih godina i prebiti na temelju svakog oporezivog prihoda prijavljenog tijekom tih narednih pet godina. Stoga bi Komisija, čak i da prihvati navode da su ta društva 2012. pretrpjela porezni gubitak ili da je dostupan konačni revidirani povrat poreza za 2012. koji bi prikazao porezni gubitak (što ovdje nije slučaj), i dalje uzela u obzir koristi u okviru tog programa jer se ne može isključiti mogućnost da bi se koristi poreznog odbitka zaračunani u 2012. mogli upotrijebiti čim društvo prijavi oporezivi prihod u bilo kojoj od narednih pet godina.
3.5.5.3. Smanjenje poreza za poduzeća visoke i nove tehnologije uključena u odabrane projekte
(464)
Kineska vlada i jedan izvoznik koji surađuje tvrde da taj program nije specifičan, da se analiza specifičnost ne temelji na činjenicama i da zahtjeve za dobivanje statusa HTNE-a treba smatrati objektivnim kriterijima ili uvjetima kojima se utvrđuje prihvatljivost za subvencije te da je prihvatljivost za taj program automatska. Kad je riječ o nalazu specifičnost u pogledu ograničenja tog programa i poreznog rabata za istraživanje i razvoj i na HNTE-ove, Komisija se poziva na svoje objašnjenje u uvodnim izjavama (321) i (325) te na uvodnu izjavu (462) koja je jednako primjenjiva na taj program. Komisija ponavlja da osobito prethodno navedene provedbene mjere i dokumenti ukazuju da su primjena tog programa i priznavanje statusa HNTE-a, koji nije dostupan svim poduzećima i koji se ne temelji na objektivnim kriterijima, ograničen samo na određene sektore i poduzeća koje podupire kineska vlada na temelju kriterija koji nisu objektivni ili neutralni. Prihvatljivost za ostvarivanje koristi u okviru tog programa nije ni automatska, već ovisi o dobivanju potvrde HNTE-a, koja se dodjeljuje na temelju diskrecijskog postupka nadležnih tijela te stoga nije automatska.
(465)
Jedan izvoznik koji surađuje tvrdi da je Komisija pogrešno izračunala subvencijsku korist od tog programa jer je upotrijebila revidirani povrat poreza za 2011., a tromjesečne porezne prijave za 1. i 2. tromjesečje 2012. bile su dostupne i preuzete su tijekom provjere, te da je u svakom slučaju Komisija mogla zatražiti primjerak konačne godišnje prijave poreza na dohodak za 2012. čim je bila dostupna. Taj izvoznik tvrdi i da bi se, ako je povrat poreza za 2011. upotrijebljen za izračun subvencijske koristi, morao upotrijebiti promet društva za 2011., a ne promet ostvaren tijekom RIP-a. Komisija se poziva na svoje objašnjenje u uvodnoj izjavi (459). Komisija napominje i da je u svojem pismu najave posjeta izvoznicima u uzorku, uključujući dotičnog izvoznika, izričito tražila izvorne cjelovite porezne prijave i rješenja o povratu poreza za financijsku godinu obuhvaćenu RIP-om i trima prethodnim godinama. Stoga je izvoznik koji surađuje mogao i morao dostaviti rješenje o povratu za 2012. čim je ono bilo dostupno, a Komisija napominje da to nije učinio čak ni prilikom slanja svojih primjedbi na dokument o objavi. U pogledu argumenta da je za izračun koristi morala upotrijebiti promet za 2011., Komisija napominje da se smatra da iznos subvencije za 2011. na prihvatljiv način odražava stanje tijekom RIP-a, osobito zato što je plaćanje poreza za 2011. trebalo izvršiti tijekom RIP-a (mjesec) i što konačni podaci za 2012. nisu bili dostupni u vrijeme provjere. Komisija za mjerenje različitih subvencija u svakom slučaju ne može rabiti različite nazivnike, inače postotci ne bi bili usporedivi i ne bi se mogla jamčiti dosljednost izračuna. Naposljetku, Komisija dodaje da nije provjerila iznose prometa za 2011., već je samo provjerila iznose prometa za RIP.
3.5.6. Primjedbe stranaka o ustupanju prava na korištenje zemljištem uz naknadu manju od primjerene
(466)
Kineska vlada tvrdila je da Komisija nije utvrdila specifičnost u skladu s člancima 2.1. i 2.2. Sporazuma o subvencijama i kompenzacijskim mjerama te da nije jasno pokrijepila svoj nalaz specifičnosti na temelju pozitivnih dokaza u skladu sa zahtjevima članka 2.4. istog Sporazuma. Prema mišljenju kineske vlade Komisija nije dostavila ni jedan činjenični dokaz da su određenim industrijama ustupljena prava korištenja zemljištem po povlaštenim stopama te nije dostavila pravnu osnovu za svoju procjenu da je industrija proizvodnje solarnih ćelija i modula dio tih industrija. Jedan proizvođač izvoznik iznio je sličnu tvrdnju. Te su se tvrdnje morale odbaciti. Komisija je u uvodnoj izjavi (364) navela primjere obavijesti o pravima korištenja zemljištem kojima su nadležna tijela vlasti ograničila potencijalne kupce utvrđenom cijenom na fotonaponsku industriju i utvrđenim cjenovnim ograničenjima na prava korištenja zemljištem koja su kupili proizvođači izvoznici u uzorku. U nedostatku ostalih informacija koje je zatražila kineska vlada i, s obzirom na potporu vlade fotonaponskoj industriji, uz diskrecijsku i netransparentnu prirodu dodjeljivanja prava korištenja zemljištem, Komisija je smatrala da te informacije potvrđuju specifičnost.
(467)
Kineska vlada i nekoliko proizvođača izvoznika tvrdili su da referentno mjerilo za prava korištenja zemljištem koje je odabrala Komisija nije primjereno. Kineska vlada tvrdila je i da Komisija nije poduzela sve da utvrdi referentno mjerilo blisko tržišnim uvjetima koji bi prevladali u nedostatku poremećaja, u skladu sa zahtjevom odluke Skupine WTO-a u predmetu SAD - konačne antidampinške i kompenzacijske pristojbe za određene proizvode iz Kine (101). Ta je tvrdnja morala biti odbačena. Komisija je detaljno pregledala razne pokazatelje te usporedila Tajvan i NRK kao cjelinu te pojedinačne dotične kineske provincije. Nakon te analize Komisija smatra Tajvan primjerenim referentnim mjerilom zbog ukupnosti informacija u spisu, tj. (i.) usporedivosti gospodarskog razvoja i gospodarske strukture Tajvana i većine kineskih provincija i gradova u kojima proizvođači izvoznici koji surađuju imaju poslovni nastan, (ii.) prostorne blizine Kine i Tajvana, (iii.) visokog stupnja industrijske infrastrukture Tajvana i kineskih provincija, (iv.) jakih gospodarskih veza i prekogranične trgovine Tajvana i NRK-a, (v.) visoke gustoće naseljenosti u dotičnim kineskim provincijama i Tajvanu, (vi.) sličnosti vrste tla i transakcija koji se rabe za postavljanje relevantnog referentnog mjerila u Tajvanu s istim elementima u NRK-u i (vii.) zajedničkim demografskim, jezičnim i kulturnim obilježjima Tajvana i NRK-a. Osim toga, većina dotičnih provincija smatraju se provincijama s najvećom proizvodnjom u NRK-u.
Iako BND po glavi stanovnika Tajvana i tih provincija i gradova nije isti, BND tih provincija i gradova proteklih je godina snažno rastao, tj. oni hvataju korak s Tajvanom. Osim toga, najnoviji podaci ukazuju i na to da NRK u cjelini te dotične provincije i gradovi bilježe znatno veću stopu rasta BND-a u odnosu na Tajvan, tj. brzo ga dostižu. Međutim, važno je napomenuti da točna usporedba između BND-a netržišnog gospodarstva (NRK) i BND-a uspostavljenog tržišnog gospodarstva (Tajvan) nije presudna činjenica jer je normalno da u pogledu BND-a netržišno gospodarstvo zaostaje za djelotvornim tržišnim gospodarstvom. Osim toga, mnogi ostali čimbenici, na primjer pravila o planiranju ili politika zaštite okoliša, mogu utjecati na ponudu i potražnju industrijskog zemljišta. Pravo je pitanje što bi u pogledu prava korištenja zemljištem u dotičnim kineskim provincijama bili „prevladavajući tržišni uvjeti” da je riječ o djelotvornom tržišnom gospodarstvu, a na temelju svih dokaza zaključeno je da bi bili vrlo slični uvjetima na Tajvanu.
3.5.7. Ostale napomene
(468)
Podnositelj pritužbe tvrdio je da bi Komisija morala iznijeti koje je dodatne subvencijske programe utvrdila tijekom ispitnog postupka te utvrditi subvencijske marže za te programe koji nisu spomenuti u pritužbi. U tom pogledu napominje se da je Komisija ispitala sve subvencije koje ispunjavaju pravne uvjete za pokretanje postupka.
(469)
Podnositelj pritužbe tvrdio je da je Komisija morala utvrditi subvencijsku maržu u pogledu polisilicija koji osigurava vlada uz naknadu manju od primjerene na temelju informacija podnositelja pritužbe i na temelju nalaza Ministarstva trgovine SAD-a u sličnom predmetu o fotonaponskoj industriji. Komisija je ispitala taj program i na temelju informacija primljenih od proizvođača izvoznika u uzorku i kineske vlade zaključila da tijekom RIP-a u okviru programa nije ostvarivana korist, uglavnom zbog toga što su uvozne cijene polisilicija bile niže od cijena koje naplaćuju kineski dobavljači. Napominje se da se ispitna razdoblja za SAD-ov predmet i ovaj predmet ne poklapaju.
(470)
Podnositelj pritužbe tvrdio je da je Komisija morala utvrditi subvencijsku maržu i u pogledu električne energije koju osigurava vlada uz naknadu manju od primjerene. Ta je tvrdnja morala biti odbačena. Komisija nije našla dovoljno dokaza da su tijekom RIP-a proizvođači izvoznici u uzorku, uz iznimku LDK-a, ostvarili korist od povlaštene opskrbe električnom energijom.
(471)
Kineska vlada tvrdila je da je Komisijina metodologija izračuna rezultirala „dvostrukim računanjem na razini izračuna antidampinške i antisubvencijske marže”. Prema mišljenju kineske vlade Komisija je morala oduzeti subvencijsku maržu izračunanu za program osiguranja izvoznog kredita od dampinške marže jer je riječ o izvoznoj subvenciji. Kineska vlada tvrdila je i da je Komisija morala od dampinške marže oduzeti subvencijske marže izračunane na temelju vanjskih referentnih mjerila. Objasnila je da „dio dampinga izračunan na temelju normalne vrijednosti za analognu zemlju predstavlja isto subvencioniranje protiv kojeg su uvedene kompenzacijske mjere u istovremenom antisubvencijskom ispitnom postupku”.Ni jedna od tih tvrdnji ne bi imala utjecaja na razinu konačnih mjera jer su u dotičnom slučaju kombinirane pristojbe ograničene maržom štete. To je kineska vlada potvrdila i u primjedbama na dokument o konačnoj objavi. Stoga se ne smatra potrebnim baviti se suštinom tih tvrdnji.
3.6. Iznos subvencija koje podliježu kompenzacijskim mjerama
(472)
Iznosi subvencija protiv koji se mogu uvesti kompenzacijske mjere u skladu s odredbama Osnovne uredbe, izraženi ad valorem, za ispitana poduzeća navedeni su u sljedećoj tablici:
Proizvođač izvoznik
Konačna subvencijska marža
Wuxi Suntech Power Co. Ltd.
Luoyang Suntech Power Co. Ltd.
Suntech Power Co. Ltd.
Wuxi Sun-Shine Power Co. Ltd.
Zhenjiang Ren De New Energy Science Technology Co. Ltd. Zhenjiang Rietech New Energy Science Technology Co. Ltd.
4,9 %
Yingli Energy (China) Co. Ltd.
Baoding Tianwei Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Hainan Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Hengshui Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Tianjin Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Lixian Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Baoding Jiasheng Photovoltaic Technology Co. Ltd.
Beijing Tianneng Yingli New Energy Resources Co. Ltd.
Yingli Energy (Beijing) Co. Ltd.
6,3 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd.
Trina Solar (Changzhou) Science & Technology Co. Ltd.
Changzhou Youze Technology Co. Ltd.
Trina Solar Energy (Shanghai) Co. Ltd.
Yancheng Trina Solar Energy Technology Co. Ltd.
3,5 %
JingAo Solar Co. Ltd.
Shanghai JA Solar Technology Co. Ltd.
JA Solar Technology Yangzhou Co. Ltd.
Shanghai Jinglong Solar Energy Technology Co. Ltd.
Hefei JA Solar Technology Co. Ltd.
5,0 %
Jiangxi LDK Solar Hi-Tech Co. Ltd.
LDK Solar Hi-Tech (Hefei) Co. Ltd.
LDK Solar Hi-Tech (Nanchang) Co. Ltd.
LDK Solar Hi-Tech (Suzhou) Co. Ltd.
11,5 %
Delsolar (Wujiang) Co. Ltd.
de minimis
Renesola Zhejiang Ltd.
Renesola Jiangsu Ltd.
4,6 %
Jinko Solar Co. Ltd. i povezana društva
6,5 %
Ostala dotična poduzeća (Prilog 1.)
6,4 %
Sva ostala trgovačka društva
11,5 %
(473)
U skladu s člankom 15. stavkom 3. osnovne Uredbe, ukupna subvencijska marža za društva koja surađuju, a nisu uključena u uzorak, izračunan je na temelju ponderiranog prosječnog iznosa subvencije utvrđenog za društva u uzorku koja surađuju i iznosi 6,4 %.
(474)
S obzirom na visoku razinu suradnje kineskih proizvođača izvoznika, utvrđena pristojba za sva „ostala poduzeća” jednaka je najvišoj pristojbi propisanoj poduzećima koja sudjeluju u uzorku ili surađuju u ispitnom postupku. Pristojbe za „sva ostala poduzeća” primjenjivat će se na ona poduzeća koja ne surađuju u ispitnom postupku.
4. ŠTETA
4.1. Definicija industrije Unije i proizvodnje Unije
(475)
Istovjetni proizvod u Uniji proizvodi 215 proizvođača. Oni čine industriju Unije u smislu članka 9. stavka 1. Osnovne uredbe, te se dalje u tekstu navode kao „industrija Unije”. Institucije su provjerile tvrdnje zainteresiranih stranaka da je riječ o većem broju; tom je provjerom utvrđeno da su navodni dodatni proizvođači zapravo većinom proizvođači izvoznici, s njima povezani uvoznici, distributeri i montažeri.
(476)
Sve dostupne informacije o industriji Unije, uključujući informacije dostavljene u pritužbi, makroekonomski podaci koje je dostavio Europressedienst, nezavisno društvo za konzalting („konzultant”) i provjereni odgovori na upitnik proizvođačâ iz Unije u uzorku rabljeni su za utvrđivanje ukupne proizvodnje Unije u RIP-u, jer potpune javne informacije o proizvodnji nisu bile dostupne. S obzirom na to da se moduli i ćelije uvoze u Uniju pod carinskim brojevima kojima su obuhvaćeni drugi proizvodi koji nisu predmet ovog ispitnog postupka i da je prijavljeni obujam uvoza iskazan u tonama, Eurostat se nije mogao upotrijebiti za utvrđivanje obujma i vrijednosti uvoza koji se temelje na podacima koje je dostavio konzultant. Kada je to bilo moguće, podaci primljeni od konzultanta unakrsno su provjereni u odnosu na ostale dostupne javne izvore i provjerene odgovore na upitnik.
(477)
Na temelju navedenog, ukupna proizvodnja Unije tijekom RIP-a procijenjena je na oko 4 GW za module i 2 GW za ćelije.
(478)
Kako je prikazano u uvodnoj izjavi (21), u uzorku je odabrano devet proizvođača iz Unije koji čine 18 % - 21 % ukupne proizvodnje modula u Uniji i 17 % - 24 % ukupne proizvodnje ćelija u Uniji.
(479)
Nekoliko stranaka osporavalo je činjenicu da su podaci koje je dostavio konzultant upotrijebljeni za utvrđivanje, između ostalog, proizvodnje Unije, proizvodnog kapaciteta Unije te ostalih makroekonomskih pokazatelja štete u pogledu industrije Unije i podataka o uvozu. Te stranke dovele su u pitanje neovisnost konzultanta upućujući na to da je povezan s podnositeljem pritužbe. Zatražili su i da im se objasni na temelju čega je Komisija odabrala konzultanta i doveli u pitanje stručnost u prikupljanju gospodarskih podataka povezanih s fotonaponskim sektorom. S tim u vezi tvrdili su da je Komisija svoje nalaze trebala temeljiti na podacima iz ostalih dostupnih izvora, osobito poznatih istraživačkih instituta. Naposljetku, kako bi osporio pouzdanost podataka prikupljenih od konzultanta, AFASE je uputio na Najbolju praksu za podnošenje gospodarskih dokaza i prikupljanje podataka u slučajevima u vezi s primjenom članaka 101. i 102. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) i u slučajevima koncentracije poduzetnika.
(480)
Kad je riječ o navodnim vezama između konzultanta i podnositelja pritužbe, dotične zainteresirane stranke nisu podastrle dokaze o postojanju takve veze. Isto tako, tijekom ispitnog postupka nije ustanovljeno postojanje veze koja nije čisto poslovne prirode. Nakon konačne objave jedna je zainteresirana stranka tvrdila da postoje pokazatelji da se dokazi prima facie koje je u pritužbi kao njezin podnositelj dostavila industrija Unije temelje na podacima koje je dostavio isti konzultant. Premda se potvrđuje da su nalazi za neke pokazatelje doista bili slični dokazima navedenima u pritužbi, to nužno ne znači da su utvrđeni samo na temelju jednog izvora. S tim u vezi, podnositelj pritužbe navodi razne izvore kojima se poslužio. Stoga je tvrdnje u tom pogledu trebalo odbaciti.
(481)
Komisija je smatrala primjerenim u tekućem ispitnom postupku poslužiti se konzultantskim uslugama zbog nedostupnosti potrebnih makroekonomskih podataka iz ostalih javno dostupnih izvora kojima je obuhvaćeno cjelokupno tržište Unije te ostalih podataka o uvozu. Komisija je prije odabira Europressediensta ocijenila metodologiju kojom se služi konzultant u prikupljanju relevantnih podataka te njegovu sposobnost da potrebne podatke dostavi posebno za sve vrste proizvoda i za cjelokupno dotično razdoblje.
(482)
Osim toga, podaci primljeni od konzultanta unakrsno su provjereni, kad je to bilo moguće tijekom ispitnog postupka, u odnosu na ostale dostupne javne izvore i potom potvrđeni. S tim u vezi treba napomenuti da na tržištu djeluje nekoliko istraživačkih poduzeća specijaliziranih za fotonaponske statistike i da dostavljeni podaci gotovo nikad nisu istovjetni. Razlog tomu je činjenica da je istraživačkim institutima teško utvrditi točne podatke te se stoga pokazatelji fotonaponskog tržišta uvijek temelje na procjenama, neovisno o tome tko te podatke dostavlja. U tom kontekstu unakrsna provjera Komisije sastojala se od usporedbe kretanja podataka primljenih od konzultanta s kretanjima istovjetnih podataka koje su o istoj temi objavile ostale istraživačke organizacije, Komisijin Zajednički istraživački centar (JRC) i EPIA, ako su takvi podaci bili dostupni. Unakrsnim provjerama nisu primijećene znatne razlike, a kretanja unakrsno provjerenih indikatora bila su slična. Stoga se privremeni antidampinški nalazi ne temelje samo na podacima primljenima od konzultanta, već i na analizi i procjeni tih podataka koje je provela Komisija. Osim toga, kako je navedeno u uvodnoj izjavi (8), nakon uvođenja privremenih antidampinških mjera obavljen je u prostorima konzultanta posjet radi provjere. Kako bi provjerila pouzdanost metodologije i dostavljenih podataka, Komisija je izvršila provjeru prostora konzultanta na licu mjesta. Provjera na licu mjesta izvršena je u cilju potpore unakrsnoj provjeri podataka koju je izvršila Komisija i kako bi se dobilo dodatno jamstvo u pogledu pouzdanosti i kvalitete podatka i povezane metodologije. Provjera na licu mjesta smatra se primjerenom u primjeni načela dobrog upravljanja, čak i ako te podatke nije dostavila zainteresirana stranka nego konzultant. Tako je Komisija dobila dodatno jamstvo pouzdanosti podataka primljenih od konzultanta.
(483)
Jedna je stranka tvrdila da je metodologija unakrsne provjere podataka kojom se koristila Komisija nije dovoljno detaljno objašnjena te su tražili da se otkriju ostali izvori upotrijebljeni u unakrsnoj provjeri podataka. Ta je stranka nadalje tvrdila da je primijenjena metodologija u svakom slučaju nevaljana sve dok se uspoređuju samo trendovi iz različitih izvora, a ne apsolutne vrijednosti.
(484)
Kao ostali izvori za unakrsnu provjeru podataka koje je dostavio konzultant upotrijebljena su izvješća JRC-a i EPIA-e o istim temama. U pogledu usporedbe podataka s drugim izvorima, napominje se da su podaci pokazali ne samo slične trendove nego i slične vrijednosti. Stoga je zaključeno da je primijenjena metodologija bila primjerena i tvrdnje iznesene u tom pogledu su odbačene.
(485)
Glavna djelatnost konzultanta jest prikupljanje podataka povezanih s fotonaponskim sektorom i održavanje baze podataka poduzeća aktivnih na fotonaponskom tržištu. Ti podaci objavljuju se u specijaliziranim časopisima o fotonaponskom sektoru, a njima se služe i pojedinačna poduzeća za koja provodi specijalizirana istraživanja. Baza podataka Europressediensta redovito se ažurira i nanovo objavljuje. Osim toga, konzultant je u tom sektoru prikupio nekoliko godina iskustva. Zapravo, metodologija kojom se konzultant služi podrazumijeva prikupljanje, unakrsnu provjeru i agregiranje informacija dobivenih iz različitih izvora dostupnih na tržištu. U tom cilju konzultant podatke prikuplja s pomoću standardnih upitnika koje šalje poduzećima navedenima u bazi podataka ili s pomoću telefonskih poziva, prvenstveno podatke o proizvođačima iz Unije ili, kad je riječ o specijaliziranim sajmovima, uglavnom o proizvođačima iz trećih zemalja. Kad se do informacija ne može doći navedenim kanalima, Europressedienst provjerava financijske izvještaja poduzeća u fotonaponskom sektoru ili na dobrovoljnoj osnovi surađuje s ostalim istraživačkim centrima kako bi dobio podatke ili ih unakrsno provjerio. Ustanovljeno je da se konzultant tim izvorima svakodnevno služi. U svjetlu navedenog, smatralo se primjerenim iskoristiti usluge Europressediensta u tekućem ispitnom postupku te su tvrdnje stranke u tom smislu odbijene.
(486)
Kad je riječ o Najboljoj praksi za podnošenje gospodarskih dokaza koju je izdala Komisija („Najbolja praksa”), treba uzeti u obzir sljedeće napomene. Prvo, riječ je o dokumentu koji ne obvezuje Komisiju jer ga nije donio Kolegij, nego ga je objavila nadležna služba radi davanja preporuka zainteresiranim strankama u pogledu iznošenja gospodarskih dokaza. Drugo, Najbolje prakse odnose se na podnošenje gospodarske analize i podataka upotrijebljenih u postupcima za utvrđivanje narušavanja tržišne utakmice, u skladu s člancima 101. i 102. UFEU-a i u slučajevima koncentracije poduzetnika. Primjenjiva pravila, standardi dokazivanja i ovlasti Komisije u ispitnom postupku za utvrđivanje narušavanja tržišne utakmice ne mogu se uspoređivati s postupcima u području zaštite trgovine na koje se primjenjuje potpuno drugačiji skup pravila.
(487)
Nekoliko je stranaka osporavalo metodologiju kojom se koristio konzultant tvrdnjama da se njima ne mogu zadovoljiti priznate znanstvene norme. Međutim, kako je navedeno u uvodnoj izjavi (481), izvršeno je procjenjivanje metodologije, a dobiveni podaci unakrsno su provjereni i potvrđeni te su se stoga smatrali sukladnima ostalim objavljenim podacima te time i opravdano pouzdanima. Nekoliko specifičnih primjedbi koje su iznijele određene zainteresirane stranke razjašnjene su na bilateralnoj osnovi te zainteresiranim strankama radi provjere stavljene na raspolaganje u otvorenom spisu o ispitnom postupku.
(488)
CCCME je tvrdio da metodologija agregiranja podataka nije razjašnjena. Ta je tvrdnja odbačena jer su zainteresiranim strankama radi provjere relevantne informacije stavljene na raspolaganje u otvorenom spisu.
(489)
Nakon konačne objave nekoliko stranaka ponovilo je svoju zabrinutost u vezi s Komisijinim odabirom konzultanta i kvalitetom dostavljenih podataka. U tom pogledu tvrdili su da se podaci konzultanta mogu naručiti i kupiti na ad hoc osnovi kako bi se ispunili posebno utvrđeni uvjeti potencijalnih klijenata te stoga mogu biti neobjektivni. Osim toga, CCCME je osporavao da se podaci koje je prikupio konzultant mogu smatrati pozitivnim dokazom u smislu članka 3. stavka 2. Osnovne uredbe jer se podaci velikim dijelom temelje na pretpostavkama i procjenama. Nadalje, tvrdilo se da dostavljeni podaci nisu dovoljno potkrijepljeni dokazima u spisu te da nisu potvrdni, objektivni i provjerljivi.
(490)
U vezi s tim tvrdnjama upućuje se na prethodne uvodne izjave (481) i (482), u kojima se navode dodatni podaci o odabiru konzultanta. Nadalje, napominje se da je Komisija konzultanta odabrala na temelju najboljih informacija dostupnih u tom trenutku i potpuno u skladu s Financijskom uredbom Komisije koja se primjenjuje na taj postupak. Nadalje, podsjeća se da je sposobnost konzultanta da pravodobno osigura sve potrebne podatke bila veoma važna jer je za tekući ispitni postupak Komisija dužna privremene nalaze objaviti u propisanim rokovima.
(491)
U pogledu kvalitete dostavljenih podataka i dvojbe mogu li se oni smatrati pozitivnim dokazima u smislu članka 3. stavka 2. Osnovne uredbe, kao što se prethodno navodi u uvodnoj izjavi (482), ispitana je metodologija konzultanta za prikupljanje podataka i ocijenjeno je da je zadovoljavajuće kvalitete. Nadalje, kao što se navodi u istoj uvodnoj izjavi, podaci koje je dostavio konzultant unakrsno su provjereni s drugim izvorima kad je to bilo moguće te je utvrđeno da su u razumno točni. Na kraju se napominje da konzultant održava jednu bazu podataka koja se redovito ažurira, neovisno o zahtjevima i potrebama klijenata. Ista baza podataka koristi se za agregiranje i isporuku statistika u vezi s fotonaponskim tržištem različitim klijentima, stoga se tvrdnja da podaci nisu objektivni odbacuje.
(492)
Nakon konačne objave jedna zainteresirana stranka tvrdila je da Komisija nije otkrila svoje izvore, primijenjenu metodologiju i trgovačka društva s kojima je konzultant surađivao u prikupljanju dostavljenih makroekonomskih podataka. Druga zainteresirana stranka ponovila je da metodologija koju je primijenio konzultant upućuje na netočne rezultate. Nekoliko zainteresiranih stranaka zatražilo je dodatne informacije o metodologiji kojom se konzultant služio poput prosječnog broja odgovora na upitnik/intervjue, postotka podataka prikupljenih iz svakog izvora, načina njihove provjere, približnih vrijednosti i pretpostavki rabljenih za izradu podataka, broja društava za koje su izrađene približne vrijednosti te barem okvirnog broja zaposlenika konzultanta.
(493)
U pogledu tih tvrdnji napominje se da je nakon uvođenja privremenih mjera Komisija zainteresiranim strankama dostavila metodologiju i izvore kojima se konzultant poslužio u agregiranju podataka te u tom pogledu nakon privremene objave o antidampinškim mjerama odgovorila na posebna pitanja zainteresiranih stranaka. Dodatni zahtjevi zainteresiranih stranaka za informacije o konačnoj objavi smatraju se obuhvaćenima informacijama stavljenima na raspolaganje nakon određivanja privremenih pristojbi u mjeri u kojoj to dopuštaju ograničenja povjerljivosti. Osim toga, naglašava se da je Komisija na licu mjesta provjerila način na koji je konzultant prikupio i agregirao podatke te osnovne pretpostavke za njihovo agregiranje. Rezultati provjere bili su zadovoljavajući te se Komisija uvjerila u utemeljenost osnovnih pretpostavki i kvalitete podataka koje je dostavio konzultant. Osim toga, stranke nisu osporile te podatke.
(494)
Nakon konačne objave jedna druga stranka zatražila je objašnjenje u pogledu broja proizvođača iz Unije koje je konzultant razmatrao u prikupljanju podataka i njihova preklapanja s oko 215 proizvođača iz Unije poznatih Komisiji. U tom pogledu daje se objašnjenje da su proizvođači iz Unije koje je razmatrao konzultant uglavnom oni za koje se zna da predstavljaju industriju Unije u ispitnom postupku navedenom u uvodnoj izjavi (475).
(495)
Nakon konačne objave, jedna stranka tvrdila je da je Komisija nedosljedno provela analizu štete jer je ta analiza provedena posebno za module i ćelije, a marža štete i subvencijska marža utvrđena je kao ponderirani prosjek za module i ćelije zajedno. S tim u vezi treba napomenuti da, iako su pokazatelji navedeni zasebno za svaku vrstu proizvoda, zaključci dobiveni za svaki pokazatelj odnose se na proizvod iz ispitnog postupka u cjelini. Također se podsjeća da su moduli i ćelije jedinstven proizvod i da su stoga subvencijske marže i razina uklanjanja štete utvrđene na toj osnovi. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
(496)
Naposljetku, jedna druga stranka tvrdila je da je izračun vrijednosti makroekonomskih pokazatelja tijekom RIP-a za 2011. i 2012. pogrešno temeljen na jednostavnom prosjeku jer takva metodologija ne bi bila objektivna i ne bi tijekom RIP-a dala rezultate koji odražavaju stvarno stanje. Objašnjava se da je jednostavni prosjek tih podataka rabljen samo ako su u dotičnim razdobljima zabilježena slična kretanja. Kada su kretanja bila drugačija, metodologija je bila prilagođena uzimajući u obzir tržišnu stvarnost. Dotična stranka nije obrazložila u kojoj mjeri rezultati rabljene metodologije ne bi odrazili tržišnu stvarnost. Stoga su te tvrdnje odbačene.
4.2. Utvrđivanje odgovarajućeg tržišta Unije
(497)
Dio industrije Unije vertikalno je integriran, a znatan dio proizvodnje industrije Unije namijenjen je vlastitoj uporabi, posebno proizvodnji ćelija.
(498)
Kako bi se utvrdilo je li industrija Unije pretrpjela štetu i kako bi se utvrdila potrošnja i drugi gospodarski pokazatelji, ispitano je je li i u kojoj je mjeri trebalo uzeti u obzir naknadno korištenje proizvodnje industrije Unije u pogledu istovjetnog proizvoda („vlastita” uporaba).
(499)
Kako bi se dobila što potpunija slika stanja industrije Unije, analizirani su podaci za cjelokupnu aktivnost u vezi s istovjetnim proizvodom te je naknadno utvrđeno je li proizvodnja bila namijenjena za vlastitu uporabu ili za slobodno tržište.
(500)
Utvrđeno je da bi u pogledu ukupne aktivnosti (uključujući vlastito korištenje industrije) trebalo ispitati sljedeće gospodarske pokazatelje koji se odnose na industriju Unije: potrošnju, obujam prodaje, proizvodnju, proizvodni kapacitet, iskorištenost kapaciteta, rast, ulaganja, zalihe, zaposlenost, produktivnost, novčani tok, povrat ulaganja, sposobnost prikupljanja kapitala i visinu iznosa subvencija protiv kojih se mogu uvesti kompenzacijske mjere. Razlog tomu je činjenica da je u ispitnom postupku pokazano da bi se ti pokazatelji mogli razumno ispitati u pogledu ukupne aktivnosti jer je proizvodnja namijenjena vlastitoj uporabi bila jednako pogođena konkurencijom uvoza iz dotične zemlje. Dalje u tekstu vlastito i slobodno tržište zajedno se navode kao „ukupno tržište”.
(501)
Kad je riječ o profitabilnosti, analiza je bila usmjerena na slobodno tržište jer je utvrđeno da cijene na vlastitom tržištu nisu uvijek odražavale tržišne cijene i nisu imale učinak na taj pokazatelj.
(502)
Nekoliko je stranaka tvrdilo da je štetu trebalo procijeniti posebno za vlastito i za slobodno tržište. Jedna stranka tvrdila je da je podatke povezane s ćelijama namijenjene vlastitoj uporabi trebalo isključiti iz procjene štete jer na njih nije utjecao subvencionirani uvoz.
(503)
U ispitnom postupku ustanovljeno je da su vertikalno integrirani proizvođači u Uniji morali uvoziti subvencionirane proizvode (ćelije) i prestati proizvoditi te proizvode po cijeni iznad uvozne cijene zbog cjenovnog pritiska subvencioniranog uvoza. Osim toga, u ispitnom je postupku ustanovljeno i da se na slobodnom i vlastitom tržištu slijede isti cjenovni trendovi, što upućuje i na to da je dotični uvoz na njih jednako utjecao.
(504)
Nekoliko stranaka ponovilo je nakon konačne objave da Komisija nije dostavila primjerenu i razumnu analizu vlastitog tržišta ili obrazložila zašto nije provela posebnu analizu. Jedna strankaa tvrdila je da nisu dostavljene informacije o značaju proizvodnje Unije namijenjenu vlastitom tržištu. Osim toga, tvrdilo se da je uvodna izjava (106) Privremene antidampinške uredbe u kojoj se zaključuje da cijene na vlastitom tržištu ne odražavaju uvijek tržišne cijene proturječna zaključcima uvodne izjave (503) ove Uredbe da slobodno tržište i vlastito tržište u pogledu cijena pokazuju slična kretanja.
(505)
Prvo, napominje se da se u uvodnoj izjavi (105) Privremene antidampinške uredbe iznose razlozi zašto se smatra primjerenim ispitati pokazatelje štete (osim u pogledu profitabilnosti) uz upućivanje na djelatnost industrije Unije uključujući za vlastite potrebe. Kako je izneseno u istoj uvodnoj izjavi, u tom pogledu podsjeća se da je u ispitnom postupku ustanovljeno da je na proizvodnju za vlastite potrebe jednako utjecala uvozna konkurencija iz NRK-a, što dotične zainteresirane strankse nisu osporavale. Stoga se mora odbaciti tvrdnja da nije objašnjeno zašto nije provedena posebna analiza. Isto tako, kao što slijedi iz ovog zaključka, morala se odbaciti tvrdnja da je morala biti provedena posebna analiza vlastitog tržišta.
(506)
Drugo, iako se na temelju navedenog značaj proizvodnje Unije namijenjene za vlastite potrebe nije smatrao presudnim elementom, napominje se da Unijina proizvodnja ćelija namijenjena vlastitom tržištu tijekom RIP-a predstavlja oko polovine ukupne proizvodnje. Naposljetku, objašnjava se da činjenica da cijene na vlastitom tržištu ne odražavaju cijene na slobodnom tržištu nije nužno proturječna činjenici da se ista kretanja bilježe za obje cijene jer one još uvijek mogu biti na različitim razinama ili se cijene mogu kretati na višem ili nižem stupnju te stoga dati drugačiju predodžbu. Na temelju navedenog odbacuju se tvrdnje o vlastitom tržištu.
(507)
Dotične stranke nisu dostavile informacije kojima bi se ti nalazi osporili. Na toj osnovi odbačene su u tom pogledu iznesene tvrdnje.
4.3. Potrošnja Unije
(508)
Potrošnja Unije uključivala je ukupan obujam uvoza dotičnog proizvoda i obujam ukupne prodaje istovjetnog proizvoda u Uniji, uključujući proizvode namijenjene vlastitoj uporabi. Potpuni podaci za ukupnu prodaju industrije Unije na tržištu Unije nisu bili dostupni. Nadalje, uvoz u Uniju evidentiran je pod carinskim brojevima kojima su obuhvaćeni drugi proizvodi koji nisu predmet ovog ispitnog postupka, a i obujam uvoza koji je prijavio Eurostat iskazan je u tonama. Slijedom toga Eurostat se nije mogao koristiti za utvrđivanje obujma i vrijednosti uvoza. Stoga se potrošnja Unije temeljila na podacima koje je dostavio prethodno navedeni konzultant i unakrsno je provjerena u odnosu na javne izvore kao što su istraživanja tržišta i javno dostupne studije te u odnosu na provjerene odgovore na upitnik.
(509)
Potrošnja Unije razvijala se kako slijedi:
Tablica 1-a
Potrošnja Unije za module (u MW)
2009.
2010.
2011.
RIP
Ukupno tržište
5 465
12 198
19 878
17 538
Indeks (2009. = 100)
100
223
364
321
Izvor: Europressedienst
Tablica 1-b
Potrošnja Unije za ćelije (u MW)
2009.
2010.
2011.
RIP
Ukupno tržište
2 155
3 327
4 315
4 021
Indeks (2009. = 100)
100
154
200
187
Izvor: Europressedienst
(510)
U razmatranom razdoblju ukupna potrošnja Unije između 2009. i RIP-a povećala se za 221 % za module i 87 % za ćelije, ali se tijekom RIP-a u usporedbi s 2011. smanjila. Ukupno gledano, potrošnja Unije u pogledu proizvoda iz ispitnog postupka znatno se povećala u usporedbi s razinom iz 2009.
(511)
Jedna zainteresirana stranja tvrdila je da se podaci o potrošnji proizvoda koji se ispituje u Uniji znatno razlikuju, ovisno o primijenjenom izvoru. Ta je stranja tvrdila da se podaci mogu utvrditi samo na temelju informacija prikupljenih od specijaliziranih ustanova ili istraživačkih centara. S obzirom na objašnjenja i zaključke iz uvodnih izjava od (481) do (483) o pouzdanosti podataka primljenih od konzultanta i rabljenih tijekom ispitnog postupka, ta je tvrdnja odbačena.
(512)
Ista je stranka tvrdila da se potrošnja Unije ne bi smjela utvrđivati tek zbrajanjem dostupnih kapaciteta za proizvodnju modula u Uniji i da bi se od njih trebala oduzeti potrošnja modula namijenjena projektima industrije Unije. Ta je tvrdnja odbačena jer je potrošnja modula utvrđena na temelju novih instaliranih kapaciteta u Uniji. To je ustaljena praksa u utvrđivanju potrošnje modula. Kad je riječ o ćelijama, potrošnja je utvrđena na temelju proizvodnje modula u Uniji.
(513)
Druga stranka tvrdila je da se metodologijom koju opisuje konzultant priznaju teškoće pri utvrđivanju pouzdanih brojki u vezi s potrošnjom. Tvrdilo se i da su podaci o uvozu i izvoznoj prodaji u vezi s industrijom Unije temeljeni ili na neprovjerljivim procjenama ili nepotpunim podacima i da unakrsna provjera Komisije nije bila dovoljna za donošenje zaključka da su ti podaci zaista pouzdani i točni.
(514)
Kako je već spomenuto u uvodnim izjavama (481) i (482), Komisija je tijekom posjeta na licu mjesta provjerila kvalitetu podataka i metodologija rabljenih za njihovo prikupljanje na temelju čega se smatralo da su rabljene metodologije primjerene i da su rezultati točni i opravdano pouzdani. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
4.4. Uvoz iz dotične zemlje
4.4.1. Obujam i tržišni udio uvoza iz dotične zemlje
(515)
Uvoz u Uniju iz dotičnih zemalja tekao je kako je opisano u tablicama u nastavku. Brojke se navode samo u indeksima te radi povjerljivosti u rasponima. To je stoga što su uvoz od proizvođača izvoznika za koje nisu ustanovljene subvencije, kako je navedeno u uvodnoj izjavi (472), oduzeti od ukupnog uvoza iz NRK-a.
Tablica 2-a
Uvoz modula iz NRK-a (u MW)
2009.
2010.
2011.
RIP
Obujam uvoza iz NRK-a
Indeks (2009. = 100)
100
251
462
408
Tržišni udio na ukupnom tržištu
60 % - 65 %
68 % - 73 %
75 % - 80 %
78 % - 83 %
Izvor: Europressedienst
Tablica 2-b
Uvoz ćelija iz NRK-a (u MW)
2009.
2010.
2011.
RIP
Obujam uvoza iz NRK-a
Indeks (2009. = 100)
100
273
491
506
Tržišni udio na ukupnom tržištu
5 % - 10 %
12 % - 17 %
17 % - 22 %
22 % - 27 %
Izvor: Europressedienst
(516)
Tijekom razmatranog razdoblja obujam uvoza u Uniju iz dotične zemlje povećao se znatno za oko 300 % za module i za više od 400 % za ćelije. To je dovelo do značajnog povećanja tržišnog udjela uvoza iz dotične zemlje u Uniju. Točnije, tržišni udio uvoza iz dotične zemlje povećao se sa [60 % - 65 %] na [78 % - 83 %] za module i sa [5 % - 10 %] na [22 % - 27 %] za ćelije. Ukupno gledano, u pogledu obujma i tržišnog udjela između 2009. i RIP-a znatno se povećao uvoz dotičnog proizvoda iz NRK-a.
(517)
Treba napomenuti da je povećanje uvoza iz dotične zemlje bilo puno veće od povećanja potrošnje Unije za dotični proizvod. Slijedom toga, proizvođači izvoznici mogli su imati koristi od sve veće potrošnje Unije i njihov je položaj na tržištu ojačao zbog većih tržišnih udjela.
(518)
Jedna zainteresirana stranka tvrdila je da se podaci o obujmu uvoza proizvoda koji se ispituje znatno razlikuju, ovisno o izvoru. Ta je stranka tvrdila da se podaci mogu utvrditi samo na temelju informacija prikupljenih od specijaliziranih ustanova ili istraživačkih centara. S obzirom na objašnjenja i zaključke iz uvodnih izjava od (481) do (483) o pouzdanosti podataka rabljenih tijekom ispitnog postupka, ta je tvrdnja odbačena.
(519)
Nakon konačne objave jedna je stranka osporila metodologiju za utvrđivanje vrijednosti ukupnog uvoza iz NRK-a tvrdeći da je temeljena na transakcijama na CIF razini neplaćenih pristojbi te je stoga upitno jesu li te transakcije bile namijenjene potrošnji Unije. S tim u vezi podsjeća se da vrijednost ukupnog uvoza iz NRK-a koju je dostavio konzultant nije bila upotrijebljena u nalazima te da su se rabile samo vrijednosti obujma uvoza i uvozne cijene utvrđene u ispitnom postupku. Budući da dotična zainteresirana stranka nije osporila samu metodologiju utvrđivanja uvoznih cijena, upućuje se na odgovarajuće nalaze u uvodnim izjavama od (520) do (528). Stoga je ta tvrdnja odbačena.
4.4.2. Cijene uvoza i obaranje cijena
(520)
Prosječna cijena uvoza u Uniju iz dotične zemlje razvijala se kako slijedi:
Tablica 3-a
Uvozna cijena module iz NRK-a (u EUR/kW)
2009.
2010.
2011.
RIP
Uvozne cijene
2 100
1 660
1 350
764
Indeks (2009. = 100)
100
79
64
36
Izvor: Europressedienst i provjereni odgovori na upitnik za odabir uzoraka
Tablica 3-b
Uvozna cijena ćelija iz NRK-a (u EUR/kW)
2009.
2010.
2011.
RIP
Uvozne cijene
890
650
620
516
Indeks (2009. = 100)
100
73
70
58
Izvor: Europressedienst i provjereni odgovori na upitnik
(521)
Tijekom dotičnog razdoblja prosječna uvozna cijena za module i ćelije iz NRK-a znatno je pala. Za module je prosječna uvozna cijena pala za 64 %, sa 2 100 EUR/kW u 2009. na 764 EUR/kW tijekom RIP-a. Isto tako, prosječna uvozna cijena ćelija iz NRK-a smanjila se za 42 %, s 890 EUR/kW na 516 EUR/kW.
(522)
Ukupno gledano, cijena dotičnog proizvoda između 2009. i RIP-a znatno se smanjila.
(523)
Jedan je nepovezani uvoznik koji surađuje tvrdio da su uvozne cijene morale biti utvrđene na temelju uvoza dotičnog proizvoda u Uniju koju je tijekom ispitnog postupka dostavio taj uvoznik. Međutim, podaci koje je tijekom ispitnog postupka dostavio taj uvoznik činili su samo mali dio ukupnog uvoza u Uniju, stoga se na toj osnovi nisu mogli izvesti smisleni zaključci o prosječnoj uvoznoj cijeni za sav uvoz iz NRK-a tijekom cijelog razmatranog razdoblja koje obuhvaća nekoliko godina. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
(524)
Druga stranka tvrdila je da nije objašnjena metodologija utvrđivanja cijena, osobito postupak spajanja podataka iz različitih izvora te njihovo usklađivanje. Osim toga, tvrdilo se da su se troškovi uvoza morali temeljiti na provjerenim podacima prikupljenima tijekom ispitnog postupka, a ne na procjenama.
(525)
Smatra se da je metodologija stavljena na raspolaganje zainteresiranim strankama dovoljno cjelovita da omogući razumijevanje postupka određivanja brojčanih vrijednosti. U pogledu „uvoznih” cijena objašnjeno je da su cijene usklađene na licu mjesta kako bi se dobile CIF cijene. Procjena je potvrđena na podacima prikupljenima tijekom ispitnog postupka.
(526)
Kako bi se odredilo obaranje cijene tijekom RIP-a, ponderirane prosječne prodajne cijene po vrsti proizvoda proizvođača iz Unije u uzorku naplaćene nepovezanim kupcima na tržištu Unije, prilagođene razini franko tvornica, uspoređene su s odgovarajućim ponderiranim prosječnim cijenama po vrsti proizvoda za uvoz od kineskih proizvođača izvoznika koji surađuju prvom nezavisnom kupcu na tržištu Unije, utvrđenima na osnovi CIF s odgovarajućim prilagodbama za troškove nakon uvoza, tj. troškove carinjenja, manipuliranja i utovara. Rabljeni su prosječni troškovi nakon uvoza modula od uvoznika u uzorku čim su podaci bili na raspolaganju.
(527)
Usporedba cijena napravljena je za svaku vrstu za poslove na istoj razini trgovine, primjereno prilagođena prema potrebi, nakon odbijanja rabata i popusta. Rezultat usporedbe, kad se izrazi kao postotak prometa proizvođača iz Unije u uzorku tijekom RIP-a, pokazao je ponderirane prosječne marže obaranja cijene u rasponima od [19,8 % do 37,5 %] za module, od [4 % do 53,8 %] za ćelije i od [8 % do 37,5 %] ukupno za dotični proizvod.
(528)
Trebalo bi napomenuti da je kod jednog proizvođača izvoznika u uzorku izračunano negativno obaranje cijena ćelija. Međutim, s obzirom da količine izvoza nisu znatne, ne mogu se smatrati reprezentativnima. Osim toga, jedan od proizvođača izvoznika u uzorku osporio je izvor rabljen za usklađivanje jednostrukih ćelija u višestruke ćelije, ali pritom tu tvrdnju nije potkrijepio. Proizvođač izvoznik doista nije osporavao posebne prilagodbe, a nije ni dostavio nove informacije ili dokaze te je stoga ta tvrdnja odbačena.
4.5. Gospodarsko stanje industrije Unije
4.5.1. Općenito
(529)
U skladu s člankom 8. stavkom 4. Osnovne uredbe, Komisija je ispitala sve relevantne gospodarske čimbenike i pokazatelje koji imaju utjecaj na stanje industrije Unije. Kako je navedeno u izjavama od (14) do (22), za ispitivanje štete koju je pretrpjela industrija Unije rabio se odabrani uzorak.
(530)
Za potrebe analize štete Komisija je razlikovala makroekonomske i mikroekonomske pokazatelje štete. Komisija je makroekonomske pokazatelje za dotično razdoblje analizirala na temelju podataka dobivenih od neovisnog konzultanta unakrsno povjerenih kad je to bilo moguće u odnosu raspoložive izvore i podataka prikupljenih iz provjerenih odgovora na upitnik proizvođačâ iz Unije u uzorku. Komisija je mikroekonomske pokazatelje analizirala na temelju provjerenih odgovora na upitnik proizvođačâ iz Unije.
(531)
Za potrebe ovog ispitnog postupka, procjenjivali su se sljedeći makroekonomski pokazatelji na temelju informacija koje se odnose na sve proizvođače istovjetnog proizvoda u Uniji: proizvodnja, proizvodni kapacitet, iskorištenost kapaciteta, obujam prodaje, tržišni udio, rast, zaposlenost, produktivnost, visina iznosa subvencija protiv kojih se mogu uvesti kompenzacijske mjere i oporavak od prošlog dampinga.
(532)
Na temelju informacija koje se odnose na sve proizvođače istovjetnog proizvoda u uzorku u Uniji procjenjivali su se sljedeći mikroekonomski pokazatelji: prosječne jedinične cijene, jedinični trošak, troškovi rada, zalihe, profitabilnost, novčani tok, ulaganja, povrat ulaganja i sposobnost prikupljanja kapitala.
(533)
Jedna je zainteresirana stranka tvrdila da se tržišni uvjeti za dotični proizvod razlikuju prema državi članici i da bi stoga analizu štete trebalo provesti na razini svake pojedine države članice zasebno. Taj navod nije bio potkrijepljen. Osim toga, u ispitnom postupku nisu se pokazale posebne okolnosti koje bi opravdale analizu štete prema državi članici. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
(534)
Neke stranke dovele su u pitanje ukupnu pouzdanost makroekonomskih pokazatelja štete kojima se Komisija koristila za potrebe ovog ispitnog postupka. Tvrdili su da se trendovi utvrđeni za mnoge od tih pokazatelja razlikuju od trendova za iste pokazatelje utvrđene za proizvođače iz Unije u uzorku. Posebno je naglašena proizvodnja Unije, produktivnost, prodaja, prosječni troškovi rada i zaposlenost.
(535)
Makroekonomski pokazatelji utvrđeni su u vezi sa svim proizvođačima iz Unije. U slučaju da se u vezi s pojedinačnim proizvođačima iz Unije ili skupinom proizvođača iz Unije (tj. proizvođača iz Unije u uzorku) prikupljaju isti podaci, kretanja ne moraju nužno biti istovjetna jer se primjerice pri takvoj usporedbi ne uzima u obzir težina svakog razmatranog društva. Stoga rezultat usporedbe makroekonomskih pokazatelja za sve proizvođače iz Unije i pokazatelja za proizvođače iz Unije u uzorku nisu nužno smisleni te ne upućuju na zaključak da je jedan od skupova podataka nepouzdan. U svakom slučaju, pri usporedbi kretanja makroekonomskih pokazatelja industrije Unije s istim konsolidiranim pokazateljima proizvođača iz Unije u uzorku, mogu se primijetiti razlike u kretanjima nekoliko pokazatelja, na primjer proizvodnje, proizvodnog kapaciteta, obujma prodaje, zaposlenosti i produktivnosti industrije Unije između 2011. i RIP-a. Kod svih tih pokazatelja proizvođači iz Unije u uzorku postigli su bolje rezultate od industrije Unije općenito. To je zato što su tijekom RIP-a mnogi proizvođači iz Unije, koji nisu u uzorku, zaustavili svoju proizvodnju ili postali nesolventni te su stoga negativno utjecali na makroekonomski pokazatelj izračunan na razini Unije. Stoga su te tvrdnje odbačene.
(536)
Jedna zainteresirana stranka tvrdila je da zaključci iz uvodne izjave (153) Privremene antidampinške uredbe da je analiza stanja industrije Unije pokazala jasan trend pada svih glavnih pokazatelja štete doneseni na temelju podataka koje je dostavio konzultant. U tom pogledu objašnjava se da su s jedne strane makroekonomski pokazatelji, prikazani u tablicama 4-a do 6-c Privremene antidampinške uredbe, temeljeni na podacima dobivenima od konzultanta te da su, kad je bilo moguće, unakrsno provjereni u odnosu na ostale dostupne izvore. S druge strane mikroekonomski pokazatelji, prikazani u tablicama 7-a do 11-c Privremene antidampinške uredbe, temeljeni su na podacima prikupljenima od proizvođača iz Unije u uzorku te ih je Komisija na licu mjesta provjerila. Treba napomenuti i da su odlučujući čimbenici za štetno stanje industrije Unije, na primjer razine profitabilnosti industrije Unije, prosječna prodajna cijena u Uniji te izračuni obaranja cijena, utemeljeni na podacima prikupljenima od proizvođaća iz Unije u uzorku i proizvođača izvoznika koji su provjereni na licu mjesta. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
4.5.2. Makroekonomski pokazatelji
4.5.2.1. Proizvodnja, kapacitet proizvodnje i iskorištenost kapaciteta
(537)
Tijekom razmatranog razdoblja ukupna proizvodnja Unije, proizvodni kapacitet i iskorištenost kapaciteta razvijali su se kako slijedi:
Tablica 4-a
Moduli - proizvodnja, proizvodni kapacitet i iskorištenost kapaciteta (MW)
2009.
2010.
2011.
RIP
Obujam proizvodnje
2 155
3 327
4 315
4 021
Indeks (2009. = 100)
100
154
200
187
Proizvodni kapacitet
4 739
6 983
9 500
9 740
Indeks (2009. = 100)
100
147
200
206
Iskorištenost kapaciteta
45 %
48 %
45 %
41 %
Izvor: Europressedienst
Tablica 4-b
Ćelije - proizvodnja, proizvodni kapacitet i iskorištenost kapaciteta (MW)
2009.
2010.
2011.
RIP
Obujam proizvodnje
1 683
2 376
2 723
2 024
Indeks (2009. = 100)
100
141
162
120
Proizvodni kapacitet
2 324
3 264
3 498
3 231
Indeks (2009. = 100)
100
140
151
139
Iskorištenost kapaciteta
72 %
73 %
78 %
63 %
Izvor: Europressedienst
(538)
Ukupno se tijekom razmatranog razdoblja proizvodnja Unije u pogledu modula povećala za 87 %. Proizvodnja je vrhunac dosegla 2011., a zatim tijekom RIP-a pala. Proizvodnja Unije u pogledu modula povećavala se puno sporije od rasta potrošnje, koja se tijekom istog razdoblja više nego utrostručila. U odnosu na znatno povećanje potrošnje proizvođači iz Unije udvostručili su tijekom razmatranog razdoblja svoj proizvodni kapacitet za module. Međutim, unatoč visokim razinama proizvodnje, stopa iskorištenosti kapaciteta industrije Unije smanjila se za 4 postotna boda, dosegnuvši tijekom RIP-a samo 41 %.
(539)
Ukupno se tijekom razmatranog razdoblja proizvodnja Unije u pogledu ćelija povećala za 20 %. Proizvodnja je vrhunac dosegla 2011., a zatim tijekom RIP-a pala. Proizvodnja Unije u pogledu ćelija slijedila je trend potrošnje Unije s blažim povećanjem do 2011., a zatim s naglašenim padom tijekom RIP-a. U skladu s razvojem potrošnje Unije industrija Unije najprije je do 2011. povećala svoj kapacitet za 51 %, a zatim je kapacitet tijekom RIP-a pao. Ukupno se tijekom razmatranog razdoblja kapacitet povećao za 39 %. Stopa iskorištenosti kapaciteta povećavala se do 2011. i dosegnula vrhunac od 78 %, a zatim tijekom RIP-a pala za 15 postotnih bodova. Ukupno se iskorištenost kapaciteta industrije Unije u pogledu ćelija tijekom razmatranog razdoblja smanjila i tijekom RIP-a dosegnula 63 %.
(540)
Stoga je industrija Unije kao odgovor na povećanu potrošnju povećala svoj kapacitet. Međutim, razine proizvodnje industrije Unije povećavale su se puno sporije od potrošnje, što je tijekom razmatranog razdoblja dovelo do pada stopa iskorištenosti kapaciteta za dotični proizvod.
(541)
AFASE je tvrdio da su obujam proizvodnje utvrđen za module i ćelije u uvodnoj izjavi (537) i proizvodni kapacitet industrije Unije utvrđen za module i ćelije u istoj uvodnoj izjavi precijenjeni te dostavio podatke iz drugih izvora (tj. EPIA, IMS, BNEF) koji pokazuju niže obujme. To su brojke iz uvodne izjave (537).
(542)
Obujam proizvodnje utvrđen u uvodnoj izjavi (537) temelji se na informacijama kojima su obuhvaćena javno uvrštena i neuvrštena društva. Razvoj proizvodnje Unije, kako je utvrđen u uvodnoj izjavi (537), u skladu je s razvojem potrošnje u Uniji utvrđenim u uvodnoj izjavi (509). Suprotno tome, podaci o obujmu proizvodnje koje je dostavio AFASE ukazuju na drugačija kretanja u pogledu potrošnje u Uniji utvrđene u uvodnoj izjavi (509) i u pogledu statistika potrošnje Unije koje je objavila EPIA.
(543)
Kad je riječ o proizvodnom kapacitetu, u ispitnom postupku utvrđeno je da su u nalaze u uvodnoj izjavi (537) uključeni proizvodni kapaciteti društava koja su tijekom RIP-a pokrenula stečajni postupak ili zaustavila proizvodnju, ali svoje proizvodne pogone i strojeve nisu prodala i koja stoga nisu brzo mogla ponovno početi proizvodnju. Isto tako, kako je navedeno u uvodnoj izjavi (542), brojke iz uvodne izjave (537) uključuju podatke od neuvrštenih društava.
(544)
Naposljetku, podaci koje je dostavio neovisni konzultant provjereni su i unakrsno provjereni te je ustanovljeno da su u razumnoj mjeri točni. Na temelju navedenog, za podatke koje je dostavio AFASE prikupljene iz ostalih dostupnih izvora nije ustanovljeno da su nužno proturječni nalazima Privremene antidampinške uredbe.
(545)
U svakom slučaju, prihvaćanje podataka AFASE-a ne bi utjecalo na opće nalaze da je industrija Unije pretrpjela materijalnu štetu jer bi kretanja tih pokazatelja, tj. proizvodnja Unije i proizvodni kapacitet Unije, bila još izraženija.
(546)
Jedan nepovezani uvoznik koji surađuje tvrdi da su se obujam proizvodnje, proizvodni kapacitet i iskorištenost kapaciteta morali utvrditi samo na temelju podataka proizvođača iz Unije u uzorku. Međutim, s obzirom da je riječ o makroekonomskim pokazateljima, kako bi se dobila smislena i cjelovita slika stanja industrije, oni su se morali utvrditi na razini svih proizvođača Unije. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
(547)
Nakon konačne objave jedna stranka zatražila je od Komisije da objasni kako je konzultant izračunao godišnju proizvodnju Unije. Jedna druga stranka zatražila je od Komisije dodatna objašnjenja o usklađivanju različitih dostupnih podataka povezanih s ukupnim proizvodnim kapacitetom Unije. Treća stranka smatrala je da su podatke o ukupnoj proizvodnji Unije i proizvodnom kapacitetu Unije trebali dostaviti proizvođači iz Unije odabrani u uzorku jer bi se tako dobio pouzdaniji rezultat. U tom pogledu navedeno je da su javno dostupni podaci neprecizni zbog povjerljivosti tih podataka i da je svaki istraživački centar ili konzultant morao svoju analizu temeljiti na nizu procjena i pretpostavki.
(548)
Objašnjava se da je godišnja proizvodnja Unije izračunana na temelju brojki koje su konzultantu dostavili proizvođači iz Unije. Kad se godišnji podaci o proizvodnji određenog proizvođača iz Unije nisu mogli dobiti za određenu godinu, oni su procijenjeni primjenom stope iskorištenosti kapaciteta iz prethodne godine na proizvodni kapacitet te godine. Institucije su usporedile brojke koje je dostavio konzultant s brojkama dostavljenima u odgovorima industrije Unije na standardne upitnike prije pokretanja postupka. Te su brojke slične.
(549)
Kad je riječ o zahtjevu za dodatna objašnjenja o usklađivanju različitih podataka dostupnih za proizvodni kapacitet Unije, napominje se da su te informacije već dostavljene u spisu koji zainteresirane stranke mogu slobodno pregledavati. Stoga je taj zahtjev odbačen.
(550)
Naposljetku, proizvodnja Unije i proizvodni kapacitet čine makroekonomske pokazatelje te se stoga moraju utvrditi na razini cjelokupne industrije Unije, a ne na razini proizvođača iz Unije u uzorku.
(551)
Nakon konačne objave, jedna stranka tvrdila je da se metodologijom upotrijebljenom za prikupljanje podataka o proizvodnji (uglavnom razgovori i posjete mjestima proizvodnje) nisu dobili pouzdani rezultati zbog povjerljivosti tih podataka i nevoljkosti društava da ih dostave. Ta se metodologija stoga ne može smatrati primjerenom. To navodno potvrđuje činjenica da, iako je konzultant tijekom ispitivanja stanja u fazi pokretanja postupka upotrijebio mnogo veći broj proizvođača iz Unije u odnosu na broj proizvođača koji je razmatrala Komisija, ukupni obujam proizvodnje koji je utvrdio konzultant niži je od ukupnog obujma proizvodnje koji je za potrebe ispitivanja stanja utvrdila Komisija. Ta je stranka tvrdila i da se zbog toga informacije povezane s tim pokazateljem štete ne mogu smatrati pozitivnim dokazom u smislu članka 8. stavka 1. Osnovne uredbe.
(552)
Prvo, objašnjava se da je broj proizvođača koje je razmatrao konzultant i broj proizvođača koje je razmatrala Komisija gotovo isti i da se stoga mora odbaciti argument da su rezultati nedosljedni. Ponavlja se i da su podaci koje je prikupio konzultant unakrsno provjereni kad je to bilo moguće u odnosu na ostale izvore te da je ustanovljeno da su procjene bile dostatno pouzdane. Stoga se potvrđuje da se podaci o proizvodnji koje je dostavio konzultant smatraju pozitivnim dokazom u smislu članka 8. stavka 1. Osnovne uredbe.
4.5.2.2. Obujam prodaje i tržišni udio
(553)
Obujam prodaje i tržišni udio industrije Unije razvijali su se tijekom razmatranog razdoblja kako slijedi:
Tablica 5-a
Moduli - obujam prodaje i tržišni udio (u MW)
2009.
2010.
2011.
RIP
Obujam prodaje na tržištu Unije
1 037
1 890
2 683
2 357
Indeks (2009. = 100)
100
182
259
227
Tržišni udio
19 %
15 %
13 %
13 %
Izvor: Europressedienst
Tablica 5-b
Ćelije - obujam prodaje i tržišni udio (u MW)
2009.
2010.
2011.
RIP
Obujam prodaje na ukupnom tržištu
1 470
1 913
2 245
1 545
Indeks (2009. = 100)
100
130
153
105
Tržišni udio
68 %
57 %
52 %
38 %
Izvor: Europressedienst
(554)
Obujam prodaje modula tijekom razmatranog razdoblja povećao se za 127 %. Međutim, u kontekstu povećanja potrošnje od 221 % to se pretvorilo u pad tržišnog udjela industrije Unije s 19 % 2009. na 13 % tijekom RIP-a. Kad je riječ o ćelijama, prodaja industrije Unije povećala se vrlo malo za 5 %, dok se potrošnja povećala za 87 %, što je dovelo do smanjenja tržišnog udjela sa 68 % 2009. na 38 % tijekom RIP-a. Kao odgovor na sve veću potrošnju, prodaja modula i ćelija industrije Unije rasla je puno manje od uvoza iz dotične zemlje. Stoga industrija Unije nije mogla imati koristi od sve veće potrošnje. Kao posljedica toga tijekom razmatranog razdoblja smanjio se tržišni udio za module i ćelije.
(555)
Jedna zainteresirana stranka tvrdila je da je tržišni udio industrije Unije za module 2009. već iznosio 19 % i da se pad od 6 postotnih bodova tijekom razmatranog razdoblje ne može smatrati štetom.
(556)
Smanjenje tržišnog udjela za 6 postotnih bodova tijekom razmatranog razdoblja treba razmatrati u kontekstu povećanja potrošnje modula u Uniji tijekom istog razdoblja za više od 200 %. Kako je ranije navedeno, čak i da je povećana potrošnja, Unija nije mogla povećati obujam prodaje s tim u skladu te je u pogledu tržišnog udjela pretrpjela gubitak. Stoga se taj argument morao odbaciti.
(557)
Jedna stranka tvrdila je da se metodologijom upotrijebljenom za prikupljanje podataka o prodaji (uglavnom sastanci i posjete mjestima proizvodnje) nisu dobili pouzdani rezultati zbog povjerljivosti tih podataka i nevoljkosti društava da ih dostave. Ta se metodologija stoga ne može smatrati primjerenom. Isto tako, podaci se ne mogu smatrati pozitivnim dokazom u smislu članka 8. stavka 1. Osnovne uredbe. Kako je navedeno u uvodnoj izjavi (482), podaci koje je prikupio konzultant unakrsno su provjereni kad je to bilo moguće u odnosu na ostale izvore te je ustanovljeno da su procjene bile dostatno pouzdane. Stoga se potvrđuje da se podaci o prodaji koje je dostavio konzultant smatraju pozitivnim dokazom u smislu članka 8. stavka 1. Osnovne uredbe.
4.5.2.3. Zaposlenost i produktivnost
(558)
Zaposlenost i produktivnost razvijale su se tijekom razmatranog razdoblja kako slijedi:
Tablica 6-a
Moduli - zaposlenost i produktivnost
2009.
2010.
2011.
RIP
Broj zaposlenika
11 779
15 792
17 505
16 419
(Indeks 2009. = 100)
100
134
149
139
Produktivnost
(kW po zaposleniku)
183
211
247
245
(Indeks 2009. = 100)
100
115
135
134
Izvor: Europressedienst
Tablica 6-b
Ćelije - zaposlenost i produktivnost
2009.
2010.
2011.
RIP
Broj zaposlenika
5 281
5 937
5 641
4 782
(Indeks 2009. = 100)
100
112
107
91
Produktivnost
(kW po zaposleniku)
319
400
483
423
(Indeks 2009. = 100)
100
126
151
133
Izvor: Europressedienst
(559)
Zaposlenost kod modula povećala se između 2009. i RIP-a za 39 %, ali se kod ćelija smanjila za 9 %. Međutim, napominje se da se zaposlenost kod modula povećavala do 2011., a zatim tijekom RIP-a smanjila. Zaposlenost kod ćelija povećavala se do 2010., a zatim se tijekom 2011. i RIP-a smanjila. Ukupna produktivnost pokazala je pozitivna kretanja kod modula i ćelija povećavši se za 34 % odnosno za 33 %. To je djelomično posljedica napora industrije Unije da odgovori na pritisak subvencioniranog uvoza iz NRK-a.
(560)
Stoga, u skladu s padom proizvodnje modula u Uniji između 2011. i RIP-a, tijekom istog razdoblja smanjila se i zaposlenost kod modula. Zaposlenost kod ćelija povećavala se do 2010., a zatim se 2011. i tijekom RIP-a smanjila, dok se proizvodnja ćelija u Uniji do 2011. stalno povećavala, a zatim počela padati.
(561)
Jedna stranka tvrdila je nakon konačne objave da je metodologija za utvrđivanje ukupne zaposlenosti u Uniji tijekom razmatranog razdoblja netočna. Tvrdila je da je u nedostatku stope zaposlenosti kod određenog proizvođača iz Unije u obzir uzeta prosječna stopa zaposlenosti onih proizvođača iz Unije čije su informacije o toj stopi bile dostupne. To je moralo biti odbačeno jer je za utvrđivanje ukupne zaposlenosti primijenjena druga metodologija, tj. u slučaju nedostupnosti podataka o zaposlenosti za određene proizvođače iz Unije ta je vrijednost procijenjena na temelju podataka o istom društvu iz prethodne godine i/ili prethodnih godina. Kako je navedeno u uvodnoj izjavi (482), ta je metodologija provjerena te je zaključeno da je razumna. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
4.5.2.4. Visina iznosa subvencija protiv kojih se mogu uvesti kompenzacijske mjere i oporavak od prošlog subvencioniranja ili dampinga
(562)
Sve subvencijske marže znatno su više od razine de minimis. Kad je riječ o utjecaju visine iznosa subvencija protiv kojih se mogu uvesti antidampinške mjere na industriju Unije, s obzirom na obujam i cijene uvezenih proizvoda iz dotične zemlje, taj se utjecaj može smatrati znatnim.
(563)
S obzirom na to da je ovo prvi postupak protiv subvencioniranog uvoza dotičnog proizvoda, nisu dostupni podaci za procjenu učinka mogućeg prošlog dampinga ili subvencioniranja.
4.5.3. Mikroekonomski pokazatelji
4.5.3.1. Cijene i čimbenici koji utječu na cijene
(564)
Prosječne prodajne cijene proizvođačâ iz Unije u uzorku prema nepovezanim kupcima u Uniji razvijale su se tijekom razmatranog razdoblja kako slijedi:
Tablica 7-a
Moduli - prosječne prodajne cijene u Uniji
2009.
2010.
2011.
RIP
Prosječna prodajna cijena na slobodnom tržištu u Uniji
(EUR/kW)
2 198,75
1 777,15
1 359,35
1 030,83
(Indeks 2009. = 100)
100
81
62
47
Trošak proizvodnje
(EUR/kW)
2 155,02
1 599,44
1 400,13
1 123,60
(Indeks 2009. = 100)
100
74
65
52
Izvor: provjereni odgovori na upitnik
Tablica 7-b
Ćelije - prosječne prodajne cijene u Uniji
2009.
2010.
2011.
RIP
Prosječna prodajna cijena na slobodnom tržištu u Uniji
(EUR/kW)
1 525,09
1 160,99
777,62
474,91
(Indeks 2009. = 100)
100
76
51
31
Trošak proizvodnje
(EUR/kW)
1 647,10
1 021,67
1 057,56
745,61
(Indeks 2009. = 100)
100
62
64
45
Izvor: provjereni odgovori na upitnik
(565)
Tijekom razmatranog razdoblja prodajne cijene naglo su pale, tj. pale su za 53 % za module i za 69 % za ćelije. Prodajne su se cijene tijekom razmatranog razdoblja stalno smanjivale, no pad cijene bio je posebno izražen tijekom RIP-a kada su se spustile na neodržive razine. Tijekom razmatranog razdoblja trošak proizvodnje smanjio se za 48 % za module i za 55 % za ćelije. Industrija Unije ne bi mogla imati koristi ni od svojih stalnih napora da poveća troškovnu učinkovitost, ni od učinka smanjenja troška glavne sirovine, odnosno polisilicija. To je uglavnom bila posljedica sve većeg pritiska subvencioniranog uvoza na cijene koji je negativno utjecao na prodajne cijene industrije Unije koje su se još više smanjile u odnosu na povećanje učinkovitosti. Navedeno se može promatrati kroz negativni trend profitabilnosti industrije Unije kako je opisano u uvodnoj izjavi (579). Ukupno je došlo do znatnog smanjenja prosječne prodajne cijene i troška proizvodnje istovjetnog proizvoda s katastrofalnim učinkom na profitabilnost industrije Unije.
(566)
Jedna zainteresirana stranka osporila je da je smanjenje prosječne prodajne cijene imalo katastrofalan učinak na profitabilnost industrije Unije. Tvrdila je da se jednako smanjivao prosječan trošak industrije i da je stoga smanjenje cijene prirodno. Međutim, kako je opisano u uvodnoj izjavi (565), u ispitnom postupku utvrđeno je da se industrijska prodajna cijena u Uniji smanjila više od prosječnog troška proizvodnje te da se stoga smanjenje troškova nije odrazilo na profitabilnost industrije Unije. Stoga se potvrđuje da je smanjenje prodajne cijene u industriji Unije imalo katastrofalan učinak na njezinu profitabilnost te su stoga tvrdnje u tom pogledu odbačene.
(567)
Jedna druga stranka osporila je zaključak u uvodnoj izjavi (138) Privremene antidampinške uredbe da su tijekom RIP-a cijene bile na neodrživoj razini tvrdeći da je to trebalo ovisiti o odluci tržišnih snaga. Ista stranka prigovorila je i na zaključak u istoj uvodnoj izjavi da industrija Unije nije mogla imati koristi od smanjenja troškova zbog cjenovnog pritiska subvencioniranog uvoza. Institucije su u tom pogledu zabilježile sljedeće: „neodrživa razina” odnosi se na činjenicu da je industrija Unije prodavala uz gubitak te se stoga nije mogla dugoročno održati. Pitanje je li cjenovna razina održiva stoga je samo pitanje odnosa između troškova proizvodnje i cijena. Tvrdnja da „nije mogla imati koristi od smanjenja troškova” odnosi se na činjenicu da su se troškovi smanjivali sporije od cijena. Obje izjave podupire dokaz iz uvodne izjave (138) Privremene antidampinške uredbe. Stoga se taj argument morao odbaciti.
4.5.3.2. Troškovi rada
(568)
Prosječni troškovi rada proizvođačâ iz Unije u uzorku tijekom razmatranog razdoblja razvijali su se kako slijedi:
Tablica 8-a
Moduli - prosječni troškovi rada po zaposleniku
2009.
2010.
2011.
RIP
Prosječni trošak rada po zaposleniku (EUR)
38 194
40 793
41 781
42 977
(Indeks 2009. = 100)
100
107
110
113
Izvor: provjereni odgovori na upitnik
Tablica 8-b
Ćelije - prosječni trošak rada po zaposleniku
2009.
2010.
2011.
RIP
Prosječni trošak rada po zaposleniku (EUR)
49 677
49 357
49 140
49 350
(Indeks 2009. = 100)
100
99
99
99
Izvor: provjereni odgovori na upitnik
(569)
Između 2009. i RIP-a prosječni trošak rada po zaposleniku za module stalno se povećavao za ukupno 13 %. Kad je riječ o ćelijama, prosječni trošak rada bio je tijekom cijelog razmatranog razdoblja stabilan, između 2009. i 2010. blago se smanjio za 1 %, ali je onda do RIP-a ostao stabilan. Ukupno povećanje troška rada dijelom se može objasniti istovremenim rastom produktivnosti (moduli i ćelije) te kretanjem inflacije.
(570)
Jedna zainteresirana stranka tvrdila je da tijekom razmatranog razdoblja nije bilo inflacije te da taj čimbenik nije mogao uzrokovati ukupno povećanje troška rada.
(571)
Suprotno tvrdnji zainteresirane stranke, u ispitnom postupku ustanovljeno je da je tijekom razmatranog postupka bilo inflacije i da se povećanje troška rada, ograničeno na module, može objasniti inflacijom i povećanjem produktivnosti.
(572)
Jedna zainteresirana stranka tvrdila je da je štetu industriji Unije nanijelo povećanje troškova rada i istovremeni pad produktivnosti. Međutim, prvo treba napomenuti da je za ćelije trošak rada ostao isti i da se produktivnost povećala i za ćelije i za module. Stoga se porast troška za module može objasniti povećanjem produktivnosti. Osim toga, kako je navedeno u uvodnoj izjavi (203) Privremene antidampinške uredbe, u ispitnom postupku je pokazano da troškovi rada ne čine znatan dio troškova proizvodnje. Stoga se taj argument morao odbaciti.
4.5.3.3. Zalihe
(573)
Razine zaliha proizvođačâ iz Unije u uzorku razvijale su se tijekom razmatranog razdoblja kako slijedi:
Tablica 9-a
Moduli - zalihe
2009.
2010.
2011.
RIP
Završne zalihe (u kW)
28 612
40 479
74 502
65 415
(Indeks 2009. = 100)
100
141
260
229
Izvor: provjereni odgovori na upitnik
Tablica 9-b
Ćelije - zalihe
2009.
2010.
2011.
RIP
Završne zalihe (u kW)
16 995
23 829
76 889
68 236
(Indeks 2009. = 100)
100
140
452
402
Izvor: provjereni odgovori na upitnik
(574)
Tijekom razmatranog razdoblja zalihe su znatno pale, tj. pale su za 129 % za module i za 302 % za ćelije. Kad je riječ o modulima, zalihe su se stalno povećavale i 2011. dosegnule vrlo visoke razine (za 160 %), dok su se tijekom RIP-a smanjile, ali još uvijek ostale na vrlo visokim razinama u usporedbi s početkom razmatranog razdoblja. Kad je riječ o ćelijama, razvoj je bio još više izražen, s povećanjem zaliha između 2009. i 2011. za više od 350 %. Isto tako, zalihe su se tijekom RIP-a smanjile, ali su ostale na vrlo visokim razinama u usporedbi s početkom razmatranog razdoblja.
(575)
U ispitnom postupku pokazalo se da će, s obzirom na trenutačnu negativnu situaciju, proizvođači iz Unije nastojati držati ograničene zalihe istovjetnog proizvoda i svoju proizvodnju temeljiti na narudžbama. Stoga povećanje zaliha istovjetnog proizvoda tijekom razmatranog razdoblja nije važan čimbenik za utvrđivanje je li industrija Unije pretrpjela materijalnu štetu.
(576)
Jedna stranka tvrdila je da su vrijednosti zaliha iznesene u uvodnoj izjavi (141) Privremene antidampinške uredbe obmanjujuće jer su za razliku od obujma proizvodnje industrije Unije zalihe iskazane u kW, a ne u MW.
(577)
Iskazivanje zaliha u kW ili MW smatralo se nevažnim za određivanje je li industrija Unije pretrpjela materijalnu štetu. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
(578)
Nakon konačne objave nekoliko stranaka tvrdilo je da se zalihe trebaju utvrditi za cijelu industriju Unije i da podaci za samo deset proizvođača iz Unije nisu reprezentativni. Objašnjava se da su zalihe razmatrane kao mikroekonomski pokazatelj i da ih stoga treba utvrditi na temelju informacija prikupljenih od pojedinačnih društava, u ovom slučaju od proizvođača iz Unije u uzorku koji se smatraju reprezentativnima za cijelu industriju Unije. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
4.5.3.4. Profitabilnost, novčani tok, ulaganja i povrat ulaganja, sposobnost prikupljanja kapitala
(579)
Profitabilnost i novčani tok tijekom razmatranog razdoblja razvijali su se kako slijedi:
Tablica 10-a
Moduli - profitabilnost i novčani tok
2009.
2010.
2011.
RIP
Profitabilnost prodaje u Uniji nepovezanim kupcima (% prodajnog prometa)
2 %
10 %
-3 %
-9 %
Novčani tok
13 %
10 %
12 %
3 %
Izvor: provjereni odgovori na upitnik
Tablica 10-b
Ćelije - profitabilnost i novčani tok
2009.
2010.
2011.
RIP
Profitabilnost prodaje u Uniji nepovezanim kupcima (% prodajnog prometa)
-8 %
12 %
-36 %
-57 %
Novčani tok
75 %
52 %
-0,3 %
-46 %
Izvor: provjereni odgovori na upitnik
(580)
Profitabilnost proizvođačâ iz Unije u uzorku utvrđena je izražavanjem neto dobiti od prodaje istovjetnog proizvoda nepovezanim kupcima u Uniji prije oporezivanja u postocima prometa kod te prodaje.
(581)
Profitabilnost za istovjetni proizvod naglo se smanjila i tijekom razmatranog razdoblja pretvorila u gubitke. Profitabilnost je pala za 11 postotnih bodova za module i za 49 postotnih bodova za ćelije.
(582)
Profitabilnost za istovjetni proizvod povećala se između 2009. i 2010., ali se zatim znatno smanjila 2011. kad je industrija Unije ostvarila gubitke te se tijekom RIP-a dodatno znatno smanjila. Gubici su bili posebno visoki za ćelije.
(583)
Kretanje neto novčanog toka, odnosno sposobnosti proizvođačâ iz Unije u uzorku da sami financiraju svoje aktivnosti, također je između 2009. i RIP-a slijedilo negativni trend. Stoga se, uzimajući u obzir smanjenje za 10 postotnih bodova za module s blagim povećanjem 2011., najveće smanjenje novčanog toka dogodilo između 2011. i RIP-a. Pad novčanog toka bio je izraženiji za ćelije nego za module te je tijekom RIP-a dosegnuo znatne negativne razine. Stoga se tijekom razmatranog razdoblja novčani tok za istovjetni proizvod smanjio.
(584)
Brojke u nastavku predstavljaju razvoj ulaganja i povrata ulaganja proizvođačâ iz Unije u uzorku tijekom razmatranog razdoblja u odnosu na ukupno tržište:
Tablica 11-a
Moduli - ulaganja i povrat na ulaganja
2009.
2010.
2011.
RIP
Ulaganja (EUR)
12 081 999
50 105 017
64 643 322
32 730 559
(Indeks 2009. = 100)
100
415
535
271
Povrat ulaganjâ
-15 %
19 %
-15 %
-17 %
Izvor: provjereni odgovori na upitnik
Tablica 11-b
Ćelije - ulaganja i povrat na ulaganja
2009.
2010.
2011.
RIP
Ulaganja (EUR)
31 448 407
34 451 675
10 234 050
6 986 347
(Indeks 2009. = 100)
100
110
33
22
Povrat ulaganjâ
-4 %
10 %
-20 %
-19 %
Izvor: provjereni odgovori na upitnik
(585)
Prethodna tablica pokazuje da je između 2009. i RIP-a industrija Unije svoja ulaganja za module povećala za 171 %. To je uglavnom bilo povezano sa znatnim povećanjima kapaciteta. Međutim, tijekom istog razdoblja industrija Unije smanjila je svoja ulaganja u ćelije za 78 %; ulaganja su se uglavnom odnosila na istraživanje i razvoj te na poboljšanje i održavanje proizvodne tehnologije i postupka kako bi se povećala učinkovitost. Budući da si industrija Unije tijekom razmatranog razdoblja nije mogla priuštiti dodatna ulaganja za ćelije, razina ulaganja tijekom RIP-a bila je prilično niska. S obzirom na to da su se ulaganja uglavnom financirala iz novčanog toka i zajmova između društava, smanjenje novčanog toka imalo je neposredan učinak na razinu ulaganja.
(586)
Povrat ulaganja („ROI”) izražen je kao dobit u postocima neto knjigovodstvene vrijednosti ulaganja. Povrat ulaganja za istovjetni proizvod slijedio je slična negativna kretanja kao i drugi pokazatelji financijskih rezultata između 2009. i RIP-a za sve tri vrste proizvoda. Iako je za ćelije 2009. i 2010. bilo povećanja, povrat ulaganja značajno se smanjio 2011. i dosegnuo negativne razine. Povrat ulaganja za module bio je tijekom cijelog razmatranog razdoblja na negativnim razinama, osim 2010. kada je dosegnuo 19 %. Ukupno gledano, smanjivao se tijekom razmatranog razdoblja i tijekom RIP-a dosegnuo -17 % za ćelije, tj. za 1 %, no još uvijek je ostao na znatnim negativnim razinama, tj. -19 %. Ukupno su tijekom razmatranog razdoblja povrata ulaganja zabilježena negativna kretanja za istovjetni proizvod.
(587)
Sposobnost prikupljanja kapitala analizirana je u odnosu na ukupno tržište te se utvrdilo da se sposobnost industrije Unije da prikupi novčana sredstva za istovjetni proizvod stalno pogoršavala te da se tako oslabilo stanje industrije Unije.
(588)
Jedna zainteresirana stranka tvrdila je da su prethodno prikazani podaci o ulaganjima preniski u usporedbi s proizvodnim kapacitetom industrije Unije kako je prikazano u uvodnoj izjavi (538). Stranka je u potvrdu te tvrdnje izjavila da samo zna da je jedan proizvođač iz Unije uložio u povećanje kapaciteta uz mnogo veći trošak. Dotična stranka zaključila je da je stoga utvrđeni proizvodni kapacitet industrije Unije precijenjen. Napominje se da za tu tvrdnju nema dokaza, osobito u pogledu ulaganja dotičnog proizvođača iz Unije. Suprotno tomu, podaci o ulaganjima u Privremenoj antidampinškoj uredbi temelje se na stvarnim i provjerenim informacijama dobivenima od proizvođača iz Unije u uzorku. Treba napomenuti da je ta tvrdnja temeljena na usporedbi između ukupnih ulaganja proizvođača iz Unije u uzorku i ukupnog proizvodnog kapaciteta cijele industrije Unije, što se ne može smatrati primjerenom osnovom za usporedbu jer nisu u obzir uzeta ukupna ulaganja cijele industrije Unije. Stoga se taj argument morao odbaciti.
4.5.3.5. Zaključak o šteti
(589)
Analiza stanja industrije Unije pokazala je jasan trend pada glavnih pokazatelja štete. U odnosu na općenito povećanje potrošnje, tijekom razmatranog razdoblja povećala se ukupna proizvodnja za module i ćelije. Iako se obujam prodaje povećao, tržišni udio industrije Unije smanjio se tijekom RIP-a zbog većeg povećanja potrošnje tijekom razmatranog razdoblja. Prosječne prodajne cijene naglo su pale tijekom razmatranog razdoblja i negativno utjecale na sve pokazatelje financijskih rezultata, kao što su: profitabilnost, novčani tok, povrat ulaganja i sposobnost prikupljanja kapitala.
(590)
Ukupno se tijekom razmatranog razdoblja obujam prodaje industrije Unije povećao. Međutim, povećanje obujma prodaje industrije Unije bilo je popraćeno velikim padom prosječne prodajne cijene.
(591)
U smislu obujma i tržišnog udjela znatno se tijekom razmatranog razdoblja povećao uvoz zainteresiranih stranka iz NRK-a. Istovremeno su se uvozne cijene stalno smanjivale i znatno obarale prosječnu cijenu industrije Unije na tržištu Unije.
(592)
Nekoliko je zainteresiranih stranka tvrdilo da su industrija Unije i posebno proizvođači iz Unije u uzorku imali dobre poslovne rezultate. Tvrdilo se da su se određeni pokazatelji štete, tj. obujam proizvodnje, proizvodni kapacitet, prodaja i zaposlenost pa čak i profitabilnost nekih proizvođača u uzroku, povećavali i da se neće pokazati materijalna šteta. Ti navodi nisu potvrđeni rezultatima ispitnog postupka koji je pokazao jasne trendove pada mnogih pokazatelja štete, relevantnih za zaključak da je industrija Unije pretrpjela materijalnu štetu.
(593)
S obzirom na navedeno, u ispitnom postupku potvrđena je posebno činjenica da su prodajne cijene niže od troškova proizvodnje i da tako imaju negativan učinak na profitabilnost industrije Unije koja je tijekom RIP-a dosegnula negativne razine. Zaključuje se da će, ako se nastavi subvencionirani uvoz na tržište Unije, gubici industrije Unije vjerojatno dovesti do stalnog prekida svake veće proizvodnje istovjetnog proizvoda u Uniji. Čini se da to potvrđuju događanja tijekom i nakon RIP-a, tj. neka su trgovačka društva proglasila stečaj i/ili privremeno ili stalno zaustavila proizvodnju.
(594)
S obzirom na navedeno, zaključuje se da je industrija Unije pretrpjela materijalnu štetu u smislu članka 8. stavka 4. Osnovne uredbe.
5. UZROČNOST
5.1. Uvod
(595)
U skladu s člankom 8. stavcima 5. i 6. Osnovne uredbe, ispitivalo se je li subvencionirani uvoz iz dotične zemlje uzrokovao materijalnu štetu koju je pretrpjela industrija Unije. Osim toga, poznati čimbenici, osim subvencioniranog uvoza, koji su mogli uzrokovati štetu industriji Unije, ispitani su kako bi se osiguralo da se sva šteta koju su uzrokovali ti čimbenici ne pripiše subvencioniranom uvozu.
(596)
Neke zainteresirane stranke tvrdile su da se tržišni uvjeti za dotični proizvod razlikuju prema državi članici i da bi stoga analizu štete trebalo provesti na razini pojedine države članice.
(597)
Nacionalni programi potpore u određenoj mjeri određuju veličinu tržištâ država članica. Međutim, u ispitnom postupku pokazalo se i da potražnja ne ovisi isključivo o programima potpore. Ovisno o zemljopisnom položaju (izloženost suncu) i cijeni električne energije na određenom mjestu, čini se da su solarne ploče dosegnule paritet mreže ili su mu barem blizu (tj. trošak proizvodnje solarne energije jednak je trošku proizvodnje konvencionalne energije), što znači da se određena ulaganja provode neovisno o programima potpore. Stoga se nije moglo utvrditi da tržišni uvjeti ovise isključivo o programima potpore te je navedena tvrdnja odbačena.
(598)
Nekoliko zainteresiranih stranaka tvrdilo je da se štetni učinci subvencioniranog uvoza nisu analizom uzročnosti razdvojili, nisu utvrđene razlike među njima ni njihova količina u odnosu na učinke ostalih poznatih čimbenika koji istovremeno uzrokuju štetu industriji Unije. Osim toga, tvrdilo se da Komisija nije provela skupnu analizu tih ostalih poznatih čimbenika.
(599)
Treba napomenuti da je Komisija u odgovoru na tu tvrdnju, u skladu s ustaljenom praksom, prvo ispitala postoji li uzročno-posljedična veza između subvencioniranog uvoza i štete koju je pretrpjela industrija Unije te potom ispitala je li ijedan od ostalih poznatih čimbenika prekinuo uzročno-posljedičnu vezu utvrđenu između materijalne štete koju je pretrpjela industrija Unije i subvencioniranog uvoza. U toj su analizi ocijenjeni učinci ostalih poznatih čimbenika za industriju Unije, utvrđena je razlika među njima te su oni razdvojeni od štetnih učinaka subvencioniranog uvoza kako bi se osiguralo da se prouzročena šteta ne pripiše subvencioniranom uvozu. Utvrđeno je da ni jedan od njih nije znatno utjecao, ako je uopće i utjecao, na stanje u industriji te ostaje činjenica da se procijenjena materijalna šteta mora pripisati subvencioniranom izvozu. Tvrdnja je na temelju toga odbačena.
(600)
Nakon konačne objave nekoliko zainteresiranih stranaka ponovilo je navedene tvrdnje. U tom pogledu tvrdilo se da je Komisija morala izričito utvrditi, razumno i primjereno objasniti, da se šteta koju su prouzročili drugi čimbenici ne pripisuje tom uvozu.
(601)
Nakon ispitivanja svih činjenica u ispitnom postupku zaključeno je da je subvencionirani uvoz razmatran zasebno uzrokovao materijalnu štetu industriji Unije. U tom pogledu kvantitativno utvrđivanje ostalih učinaka ostalih poznatih čimbenika nije bilo moguće te je stoga provedena kvalitativna procjena kako je navedeno u uvodnim izjavama od (164) do (222) Privremene antidampinške uredbe. Kao zaključak potvrđeno je da je subvencionirani uvoz prouzročio materijalnu štetu industriji Unije. Smatralo se da su učinci ostalih čimbenika na negativan razvoj industrije Unije ograničeni. Treba napomenuti da se, u skladu s člankom 8. stavcima 5. i 6. Osnovne uredbe, ne nameće nikakva obveza u pogledu vrste analiza koje treba provesti kako bi se utvrdili učinci. Suprotno tomu, u skladu s člankom 8. stavcima 5. i 6. Osnovne uredbe, analize treba provesti tako da štetni učinci subvencioniranog uvoza budu odvojeni i da se utvrdi razlika u odnosu na štetne učinke ostalih čimbenika. U ispitnom postupku nisu nađeni nikakvi dokazi da su svi ostali poznati čimbenici koji su mogli pridonijeti nanesenoj šteti, skupno ili zasebno, prekinuli uzročno-posljedičnu vezu između subvencioniranog izvoza i materijalne štete koju je pretrpjela industrija Unije. Uzimajući u obzir navedenu analizu potvrđeno je da ostali poznati čimbenici nisu poništili nalaz da se materijalna šteta koju je pretrpjela industrija Unije mora pripisati subvencioniranom uvozu. Na temelju toga ti su argumenti odbačeni.
(602)
Neke zainteresirane stranke tvrdile su da se nacionalni programi potpore, izloženost suncu i cijene električne energije (uključujući regulatorne naknade) razlikuju u državama članicama i da osim toga na svakom tržištu postoje odvojeni tržišni segmenti (stambeni segment - instalacije snage manje od 40 kW, segment trgovine i industrije - instalacije snage između 40 kW i 1 MW te segment javnih usluga - instalacije između 1 MW i 10 MW). U tom pogledu tvrdili su da analizu uzročnosti treba provesti zasebno za svaku državu članicu te zasebno za sve velike segmente i stambeni segment.
(603)
Neke zainteresirane stranke nakon konačne objave ponovile su svoju tvrdnju da analizu uzročnosti treba provesti zasebno za svaku državu članice, a da je pri tom nisu potkrijepili novim argumentima ili dokazima.
(604)
U ispitnom postupku pokazalo se da su prodajne i uvozne cijene slične diljem Unije. Stoga se može smatrati da postoji jedno tržište proizvoda koji se ispituje. U ispitnom postupku nije ustanovljeno da su u tom smislu proizvođači iz svake države članice ili područja usmjerile svoje aktivnosti na to specifično tržište ili da je subvencionirani uvoz usmjeren na jednu državu članicu ili područje. Osim toga, ni jedna od zainteresiranih stranaka nije tvrdila da subvencioniranje i štetu treba analizirati zasebno za svaku državu članicu, što bi zapravo bio preduvjet za provođenje analize uzročnosti zasebno za svaku državu članicu. U ispitnom postupku nisu pronađeni dokazi da bi to bio primjeren pristup, osobito uzimajući u obzir slične cijene diljem Unije proizvoda koji se razmatra na razini Unije. Osim toga, napominje se da se izloženost suncu može razlikovati u različitim područjima iste države članice, na primjer jug Francuske više je izložen suncu od njezina sjevera, ili da se u različitim područjima u jednoj državi članici mogu primjenjivati različiti programi potpore (na primjer Belgija) te da stoga učinak tih čimbenika na potražnju može varirati od područja do područja u istoj državi članici. Međutim, razlike regulatornih okvira država članica i/ili područja i razlika uvjeta kao što je izloženost suncu nisu dovoljne za zasebnu analizu uzročnosti te time i za zasebnu analizu štete i subvencioniranja. Stoga su ti argumenti morali biti odbačeni.
(605)
Jedna druga zainteresirana stranka tvrdila je da su, iako su ostali čimbenici važni, nacionalni programi potpore glavni čimbenik u utvrđivanju potražnje. Ista je stranka i osporila da je barem na nekim mjestima dosegnut paritet mreže tvrdeći da su se od RIP-a cijene modula povećale, a da su se cijene električne energije smanjile. Tvrdilo se i da u svakom slučaju barem u nekim državama članicama regulatorni, gospodarski i tehnički uvjeti ne dopuštaju povezivanje na mrežu te da za te države članice stoga nije važno je li dosegnut paritet mreže. Međutim, ta stranka nije podastrla dokaze svojih navoda. U svakom slučaju navedeni argumenti potvrđuju da se među državama članicama stanje u odnosu na nacionalne programe potpore te paritet mreže u određenoj mjeri mogu razlikovati. Osim toga, ni jedna od dostavljenih informacija nije bila dovoljna za provođenje zasebnih analiza za svaku državu članicu. Argumenti su stoga odbačeni.
(606)
Ista je zainteresirana stranka nakon konačne objave ponovila svoju tvrdnju i dostavila neke informacije koje navodno pokazuju različite tržišne uvjete u pogledu država članica i segmenata. Međutim, dostavljene informacije ne mogu se smatrati presudnima jer su dostavljene u obliku prezentacije u Power Pointu bez dokaza te stoga ne upućuju na nužnost provođenja zasebnih analiza za svaku državu članicu. Stoga se tvrdnja te stranke morala odbaciti.
(607)
Na toj je osnovi zaključeno da analiza uzročnosti za svaku državu članicu i/ili područje i prema segmentima ne bi odgovarala tržišnoj stvarnosti.
(608)
Kineska vlada tvrdila je da je Komisija nedosljedno provela analizu uzročnosti jer je analiza štete za module i ćelije provedena zasebno, a analiza uzročnosti nije. S tim u vezi treba napomenuti da, iako su pokazatelji štete navedeni zasebno za svaku vrstu proizvoda, zaključci dobiveni za svaki pokazatelj odnose se na proizvod iz ispitnog postupka u cjelini. Također se ponavlja da su moduli i ćelije jedinstven proizvod i da je stoga analiza uzročnosti provedena na toj osnovi. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
5.2. Učinak subvencioniranog uvoza
(609)
U ispitnom postupku pokazalo se da se tijekom razmatranog razdoblja subvencionirani uvoz iz NRK-a drastično povećao; obujam uvoza povećao se za oko 300 % za module i za oko 400 % za ćelije, a njihov tržišni udio porastao je s [60 % - 65 %] 2009. na [78 % - 83 %] tijekom RIP-a za module i s [5 % - 10 %] 2009. na [22 % - 27 %] tijekom RIP-a za ćelije. Stoga se potvrđuje da se obujam uvoza i tržišni udio dotičnog proizvoda tijekom razmatranog razdoblja znatno povećao. Povećanje subvencioniranog uvoza i gubitak tržišnog udjela industrije Unije jasno su se vremenski poklapali. Kako je navedeno u uvodnoj izjavi (527), u ispitnom postupku utvrđeno je i da su zbog subvencioniranog uvoza tijekom RIP-a obarane cijene.
(610)
U ispitnom postupku pokazalo se da su se tijekom razmatranog razdoblja cijene subvencioniranog uvoza smanjile za 64 % za module i 42 % za ćelije što je dovelo do daljnjeg obaranja cijena. Zbog tog cjenovnog pritiska industrija Unije uložila je znatne napore da smanji svoje troškove proizvodnje. Unatoč tim naporima iznimno niska razina kineskih uvoznih cijena prisilila je industriju Unije da svoju prodajnu cijenu dodatno smanji na neprofitabilne razine. Stoga se profitabilnost industrije Unije tijekom razmatranog razdoblja znatno smanjila, te su tijekom RIP-a u tom pogledu zabilježeni gubici.
(611)
Na temelju navedenog zaključuje se da su prisutnost kineskog uvoza i porast tržišnog udjela subvencioniranog uvoza iz NRK-a po cijenama koje stalno obaraju cijene industrije Unije imali odlučujuću ulogu u materijalnoj šteti koju je pretrpjela industrija Unije, što se posebno odražava u njezinom lošem financijskom stanju i pogoršanju većine pokazatelja štete.
(612)
Jedna zainteresirana stranka osporavala je tvrdnju da postoji dovoljna povezanost između subvencioniranog uvoza dotičnog proizvoda iz NRK-a i materijalne štete koju je pretrpjela industrija Unije. Tvrdilo se da se to može potkrijepiti s jedne strane činjenicom da je od 2009. do 2010. profitna marža industrije Unije za ćelije znatno narasla (od gubitka do dobiti od 12 %), dok su cijene iz kineskog uvoza za 36 % bile niže od cijena industrije Unije, te da se njezin tržišni udio tijekom istog razdoblja udvostručio. S druge strane, između 2009. do 2010. tržišni udio kineskog uvoza porastao je za samo 6 postotnih bodova iako se potrošnja tijekom istog razdoblja mnogo više povećala, a industrija Unije ipak pretrpjela gubitak od 36 %. Ta je stranka tvrdila da je tijekom RIP-a razina cijena bila ista za ćelije iz uvoza iz ostalih trećih zemalja i iz Kine, ali da se tržišni udio uvoza iz trećih zemalja povećavao, dok se tržišni udio industrije Unije smanjivao.
(613)
U ispitnom postupku pokazalo se da se tržišni udio kineskih modula i ćelija tijekom razmatranog razdoblja stalno povećavao (17 postotnih bodova za module i 17 postotnih bodova za ćelije). To potvrđuje i navod u uvodnoj izjavi (609) da se subvencionirani uvoz iz NRK-a znatno povećao, a da su se uvozne cijene smanjile. Istodobno je tijekom razmatranog razdoblja industrija Unije izgubila tržišni udio i, kako je opisano u uvodnim izjavama (569) i (593), svi glavni pokazatelji štete ukazali su na negativan trend. Prema tome, potvrđeno je da su se povećanje subvencioniranog uvoza i gubitak tržišnog udjela industrije Unije jasno vremenski poklapali.
(614)
Navedena vremenska povezanost utvrđena je zasebno za sve vrste proizvoda. Osim toga, analizom učinka uvoza na profitnu maržu industrije Unije zasebno za svaku godinu razmatranog razdoblja ne dobivaju se smisleni rezultati jer postojanje subvencija i materijalne štete te uzročnu vezu među njima ne treba utvrđivati za svaku godinu zasebno. Povezanost subvencioniranog uvoza i materijalne štete dovoljno je dokazana analizom razvoja tijekom cijelog razmatranog razdoblja.
(615)
Napominje se i da je profitabilnost Unije jedan od čimbenika iz članka 8. stavka 4. Osnovne uredbe koji treba ispitati u okviru ispitivanja učinka subvencioniranog uvoza na stanje industrije Unije. Sama činjenica da je industrija Unije u određenoj godini ostvarila dobit ne znači nužno da nije pretrpjela nikakvu materijalnu štetu. Osim toga, kako bi se utvrdila uzročno-posljedična veza između štete i subvencioniranog uvoza, gubitak tržišnog udjela industrije Unije ne bi smio odgovarati točno povećanju tržišnog udjela subvencioniranog uvoza. Naposljetku, ispitani su te posebno obrađeni u uvodnim izjavama od (619) do (732) i ostali čimbenici (na primjer uvoz iz ostalih trećih zemalja ili razvoj potrošnje) koji su mogli pridonijeti šteti koju je pretrpjela industrija Unije.
(616)
Podudarnost povećanog subvencioniranog uvoza u znatnim količinama, zbog kojeg su oborene cijene industrije Unije, i sve težeg stanja industrije Unije jasan je pokazatelj uzročnosti u ovom predmetu, kako je utvrđeno u uvodnim izjavama (609) i (611). Stoga se odbacuju tvrdnje o nepovezanosti subvencioniranog uvoza i materijalne štete koju je pretrpjela industrija Unije.
(617)
Ista zainteresirana stranka nakon konačne objave nastavila je osporavati analizu uzročnosti tvrdeći da profitabilnost Unije nije analizirana posebno za određene godine (osobito 2010.), već za cijelo razmatrano razdoblje.
(618)
U tom pogledu treba napomenuti da se izdvajanjem jedne određene godine razmatranog razdoblja i istodobnim zanemarivanjem razvoja industrije Unije tijekom cijelog razmatranog razdoblja ne mogu donijeti valjani zaključci o uzročnosti i povezanosti njezina razvoja sa subvencioniranim uvozom. Takvom analizom može se dobiti samo djelomična slika te se ne mogu donijeti valjani zaključci. Stoga je stopa profitabilnosti, koja je potakla i ostale financijske pokazatelje koje je industrija Unije ostvarila tijekom 2010., bila visoka zbog osobito snažnog rasta potrošnje u Uniji, koji je bio potaknut izdašnim programima potpore, što je omogućilo industriji Unije da te godine ostvari najveći rast prodaje, ali samo privremeno što je u svakom slučaju za tu vrstu industrije neodrživo. Stoga se taj argument morao odbaciti.
5.3. Učinak ostalih čimbenika
5.3.1. Uvoz iz ostalih trećih zemalja
(619)
Obujam uvoza iz ostalih trećih zemalja tijekom razmatranog razdoblja povećao se za module za 19 %, dok se tržišni udio smanjio s 18,4 % na 6,8 %. Tajvan je nakon NRK-a drugi najveći izvoznik.
(620)
Obujam uvoza ćelija iz ostalih trećih zemalja tijekom razmatranog razdoblja povećao se za 186 %, što je značilo povećanje tržišnog udjela s oko 24 % 2009. na oko 36 % tijekom RIP-a. Kad je riječ o ćelijama, Tajvan je nakon NRK-a drugi najveći izvoznik s daleko većim količinama uvoza i tržišnim udjelima od ostalih trećih zemalja, ali još uvijek ispod NRK-a.
(621)
Uvozne cijene modula i ćelija iz trećih zemalja bile su u prosjeku više od prosječne jedinične cijene kineskog uvoza. Dostupne informacije o uvozu iz Tajvana pokazuju da je prosječna uvozna cijena modula bila viša od prosječne kineske uvozne cijene modula, dok je prosječna uvozna cijena ćelija bila u jednakom rasponu u odnosu na prosječnu kinesku uvoznu cijenu ćelija. Međutim, budući da detaljne informacije o cijenama po vrsti proizvoda nisu bile dostupne, usporedba prosječnih cijena može se rabiti samo kao naznaka, ali se na temelju toga ne mogu donijeti nikakvi čvrsti zaključci. Obujam uvoza ćelija iz Tajvana tijekom razmatranog razdoblja stalno se povećavao, što je dovelo do povećanja tržišnog udjela od oko 14 postotnih bodova. Stoga se ne može, ako je uvoz ćelija iz Tajvana doista pridonio šteti koju je pretrpjela industrija Unije, zaključiti da je prekinuo uzročno-posljedičnu vezu između subvencioniranog uvoza iz NRK-a i štete koju je pretrpjela industrija Unije, jer je obujam uvoza ćelija iz NRK-a bio nešto viši od uvoza iz Tajvana. Kad je riječ o cijenama, iako su prosječne indikativne cijene u jednakom rasponu, one ne mogu biti temelj ni za kakav zaključak jer nije bilo dostupnih informacija o posebnim vrstama uvezenih ćelija. Međutim, ukupno gledano za proizvod iz ispitnog postupka, unatoč povećanju njegova tržišnog udjela, obujam je bio manji nego za NRK i njegove su razine cijena tijekom RIP-a općenito bile više izuzev ćelija. Zbog toga, a posebno s obzirom na obujam i tržišne udjele uvoza iz ostalih trećih zemalja te njihove razine cijena, koje su u prosjeku slične ili više od cijena industrije Unije, može se zaključiti da uvoz iz treće zemlje nije prekinuo uzročno-posljedičnu vezu između subvencioniranog uvoza i štete koju je pretrpjela industrija Unije.
(622)
Nekoliko zainteresiranih stranaka dalo je primjedbe na konačnu objavu u pogledu nalaza o uvozu iz ostalih trećih zemalja. Međutim, te stranke nisu iznijele nove informacije i dokaze na temelju kojih bi se relevantni nalazi morali izmijeniti.
(623)
Te stranke posebno su naglasile obujam uvoza ćelija iz Tajvana. Međutim, apsolutni obujam uvoza dotičnog proizvoda iz Tajvana (1 132 MW) čini samo mali dio (manje od 5 %) ukupne potrošnje u Uniji (21 559 MW) i u odnosu na uvoz iz NRK-a (15 005 MW). Stoga je uvoz iz Tajvana samo neznatno pridonio, ako je uopće i pridonio, šteti koju je pretrpjela industrija Unije i nije prekinuo uzročno-posljedičnu vezu.
Tablica 12.
Uvoz i tržišni udio iz ostalih trećih zemalja
MODULI
2009.
2010.
2011.
RIP
Obujam uvoza iz svih ostalih trećih zemalja (MW)
1 003
1 702
1 385
1 195
(Indeks 2009. = 100)
100
169
138
119
Tržišni udio uvoza iz svih ostalih trećih zemalja
18,4 %
14,0 %
7,0 %
6,8 %
Prosječna uvozna cijena EUR/kW
2 385,34
1 852,23
1 430,90
1 218,41
(Indeks 2009. = 100)
100
78
60
51
Obujam uvoza iz Tajvana (MW)
49
144
140
135
(Indeks 2009. = 100)
100
294
286
276
Tržišni udio uvoza iz Tajvana
0,9 %
1,2 %
0,7 %
0,8 %
Prosječna uvozna cijena EUR/kW
2 102,04
1 659,72
1 350,00
1 125,93
(Indeks 2009. = 100)
100
79
64
54
Obujam uvoza iz SAD-a (MW)
140
180
51
60
(Indeks 2009. = 100)
100
129
36
43
Tržišni udio uvoza iz SAD-a
2,6 %
1,5 %
0,3 %
0,3 %
Prosječna uvozna cijena EUR/kW
2 400,00
1 872,22
1 431,37
1 233,33
(Indeks 2009. = 100)
100
78
60
51
Obujam uvoza iz ostatka Azije (MW)
720
1,140
1,029
879
(Indeks 2009. = 100)
100
158
143
122
Tržišni udio uvoza iz ostatka Azije
13,2 %
9,3 %
5,2 %
5,0 %
Prosječna uvozna cijena EUR/kW
2 400,00
1 870,18
1 440,23
1 229,81
(Indeks 2009. = 100)
100
78
60
51
Obujam uvoza iz ostatka svijeta (MW)
94
238
165
121
(Indeks 2009. = 100)
100
253
176
129
Tržišni udio uvoza iz ostatka svijeta
1,7 %
2,0 %
0,8 %
0,7 %
Prosječna uvozna cijena EUR/kW
2 404,26
1 869,75
1 442,42
1 231,40
(Indeks 2009. = 100)
100
78
60
51
Izvor: Europressedienst
ĆELIJE
2009.
2010.
2011.
RIP
Obujam uvoza iz svih ostalih trećih zemalja (MW)
510
884
1 100
1 457
(Indeks 2009. = 100)
100
173
216
286
Tržišni udio uvoza iz svih ostalih trećih zemalja
23,7 %
26,6 %
25,5 %
36,2 %
Prosječna uvozna cijena EUR/kW
1 166,67
1 072,40
751,82
553,88
(Indeks 2009. = 100)
100
92
64
47
Obujam uvoza iz Tajvana (MW)
235
400
540
997
(Indeks 2009. = 100)
100
170
230
424
Tržišni udio uvoza iz Tajvana
10,9 %
12,0 %
12,5 %
24,8 %
Prosječna uvozna cijena EUR/kW
948,94
1 100,00
670,37
514,54
(Indeks 2009. = 100)
100
116
71
54
Obujam uvoza iz SAD-a (MW)
40
40
40
33
(Indeks 2009. = 100)
100
100
100
83
Tržišni udio uvoza iz SAD-a
1,9 %
1,2 %
0,9 %
0,8 %
Prosječna uvozna cijena EUR/kW
1 350,00
1 050,00
825,00
636,36
(Indeks 2009. = 100)
100
78
61
47
Obujam uvoza iz Japana (MW)
60
154
170
145
(Indeks 2009. = 100)
100
257
283
242
Tržišni udio uvoza iz Japana
2,8 %
4,6 %
3,9 %
3,6 %
Prosječna uvozna cijena EUR/kW
1 350,00
1 051,95
829,41
641,38
(Indeks 2009. = 100)
100
78
61
48
Obujam uvoza iz ostatka svijeta (MW)
175
290
350
282
(Indeks 2009. = 100)
100
166
200
161
Tržišni udio uvoza iz ostatka svijeta
8,1 %
8,7 %
8,1 %
7,0 %
Prosječna uvozna cijena EUR/kW
1 348,57
1 051,72
831,43
638,30
(Indeks 2009. = 100)
100
78
62
47
Izvor: Europressedienst
5.3.2. Nesubvencionirani uvoz iz NRK-a
(624)
Nesubvencionirani uvoz iz NRK-a pomno je analiziran te je ustanovljeno da ne utječe znatno na stanje industrije Unije, u mjeri da bi prekinuo uzročno-posljedične veze između subvencioniranog uvoza i štete koju je pretrpjela industrija Unije.
5.3.3. Razvoj potrošnje Unije
(625)
Kako je navedeno u uvodnoj izjavi (509), potrošnja Unije tijekom razmatranog razdoblja povećala se za 221 % za module i za 87 % za ćelije. Potrošnja je vrhunac dosegnula 2011. da bi tijekom RIP-a pala, pri čemu je još uvijek bila daleko iznad razine s početka razmatranog razdoblja 2009. Industrija Unije nije od tog povećanja potrošnje mogla imati koristi jer je njezin tržišni udio tijekom istog razdoblja pao s 19 % na 13 % za module i s 68 % na 38 % za ćelije. Istovremeno se do 2011. tržišni udio NRK-a naglo povećavao, a zatim tijekom RIP-a, kada je potrošnja pala, ostao stabilan na vrlo visokoj razini. Stoga, s obzirom na činjenicu da je, unatoč smanjenju potrošnje Unije tijekom RIP-a, tržišni udio subvencioniranog uvoza iz NRK-a tijekom razmatranog razdoblja ili ostao na istoj razini (moduli) ili se povećao (ćelije) na štetu industrije Unije, ne može se zaključiti da je smanjenje potrošnje bilo takvo da prekine uzročno-posljedičnu vezu između subvencioniranog uvoza i štete koju je pretrpjela industrija Unije. Osim toga, u ispitnom postupku pokazalo se da, s obzirom na to da je kapacitet industrije Unije u svakom slučaju mnogo manji od razina potrošnje, sve manja potrošnja tijekom RIP-a nije mogla pridonijeti šteti koju je pretrpjela industrija Unije.
(626)
Na temelju dostupnih informacija teško je utvrditi u kojoj mjeri programi potpore država članica pokreću potražnju. Naime, kako je navedeno u uvodnoj izjavi (632), postoje različiti programi potpore, a njihova povezanost s potražnjom vrlo je složena i stoga je teško odrediti njihov točan učinak. Međutim, i dostupni dokazi upućuju na činjenicu da će se, čak i u izostanku programa potpore, potražnja za solarnom energijom nastaviti te s vremenom čak i povećati, iako na nižim razinama nego u kontekstu programa potpore. U tom kontekstu nekoliko je stranaka tvrdilo da je na nekim područjima Unije već u cijelosti ili gotovo u cijelosti ostvaren paritet mreže.
(627)
Jedna zainteresirana stranka tvrdila je da uvoz iz NRK-a ne čini cijelo povećanje potrošnje i da je, dok je u slučaju modula između 2009. i 2010. industrija Unije izgubila tržišni udio, profitabilnost tijekom istog razdoblja i dalje rasla. Osim toga, tvrdilo se da je 2009., dok je tržišni udio uvezenih ćelija iz NRK-a iznosio 8 %, gubitak industrije Unije iznosio 8 %.
(628)
Kako je već navedeno u uvodnim izjavama (609) i (616), unatoč smanjenju potrošnje u Uniji tijekom RIP-a, tržišni udio subvencioniranog uvoza iz NRK-a tijekom razmatranog razdoblja ostao je na istoj razini (moduli) ili se povećao (ćelije) na štetu industrije Unije. Stoga se ne može zaključiti da je do prekida uzročno-posljedične veze između subvencioniranog uvoza i štete koju je pretrpjela industrija Unije došlo zbog smanjenja potrošnje. Osim toga, u ispitnom postupku pokazalo se da, s obzirom na to da je kapacitet industrije Unije u svakom slučaju mnogo manji od razina potrošnje, sve manja potrošnja tijekom RIP-a nije mogla pridonijeti šteti koju je pretrpjela industrija Unije. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
(629)
Jedna druga zainteresirana stranka osporila je da će se potražnja u Uniji nastaviti i bez nacionalnih programa potpore. Ta je stranka tvrdila da postoji povezanost između potražnje i programa potpore i da bez tih programa projekti u fotonaponskom sektoru ne bi više bili profitabilni te bi stoga prestala i potražnja za solarnim pločama. Međutim, ta stranka nije dostavila ni jedan dokaz koji bi osporio nalaze u uvodnoj izjavi (626). U nedostatku novih informacija u tom pogledu, ta je tvrdnja odbačena.
(630)
Kineska vlada nakon konačne objave tvrdila je da činjenica da kapacitet industrije Unije nije mogao zadovoljiti potražnju u Uniji nije važna jer se obujam prodaje modula iz industrije Unije smanjio u skladu sa smanjenjem potrošnje i naglasio da je materijalnu štetu koju je pretrpjela industrija Unije uzrokovalo smanjenje potrošnje između 2011. i RIP-a. Činjenicu da su se između 2011. i RIP-a doista smanjili potrošnja u Uniji i obujam prodaje modula treba povezati s razvojem kineskih subvencioniranih cijena, koje su utjecale na znatno obaranje cijena industrije Unije što je uzrokovalo njezine gubitke u prodaji. U tom smislu ponavlja se da je, kako je navedeno u uvodnoj izjavi (111) Privremene antidampinške uredbe, tržišni udio uvoza iz Kine u vrijeme dok se potrošnja smanjivala ostao na istoj razini (moduli) ili se povećao (ćelije). Istovremeno su se cijene uvoza iz Kine znatno smanjile i utjecale na obaranje prodajnih cijena industrije Unije. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
5.3.4. Poticajna cijena („FIT”) kao glavni primjer programa potpore
(631)
Nekoliko zainteresiranih stranaka tvrdilo je da je uzrok štete koju je pretrpjela industrija Unije povezan sa smanjenjima poticajne cijene koje provode države članice. Ti su rezovi navodno doveli do smanjenja broja solarnih instalacija i pada potražnje za proizvodom iz ispitnog postupka na tržištu Unije te tako prouzročili materijalnu štetu industriji Unije.
(632)
Države članice uvele su poticajne cijene, obveze u pogledu kvota sa zelenim certifikatima kojima se može trgovati, investicijske potpore i porezne olakšice u potporu proizvodnji obnovljive energije. U nekim državama članicama odobrava se i potpora iz strukturnih fondova EU-a odobrava. Najčešći instrument potpore za solarnu energiju bile su poticajne cijene. Analiza Komisije bila je usmjerena na tu vrstu programa potpore.
(633)
Poticajne cijene jesu instrument financijske potpore namijenjen postizanju obveznih nacionalnih ciljeva za korištenje obnovljive energije, kako je propisano Direktivom 2009/28/EZ (102) o promicanju uporabe energije iz obnovljivih izvora. Razina potpore i način funkcioniranja poticajnih cijena ovise o pojedinoj državi članici. Operateri mreže obvezuju se na temelju poticajnih cijena kupovati solarnu energiju po cijenama kojima se osigurava da proizvođači solarne energije (obično vlasnici solarnih instalacija) vrate troškove i postignu razumne stope povrata. Poticajne cijene, kao i drugi programi potpore, većinom također podliježu nadzoru državne potpore u skladu s člancima 107. i 108. TFEU-a, čime se osigurava izostanak prekomjernih naknada za proizvođače električne energije.
(634)
Unatoč nacionalnim razlikama, u pogledu razvoja poticajnih cijena u Uniji mogu se primijetiti tri pojave: (i.) smanjenje stopa poticajnih cijena, (ii.) obustava programa poticajnih cijena u cijelosti (Španjolska) i (iii.) uvođenje pragova kapaciteta („ograničenja”) za instalacije prihvatljive za financiranje te ukupnih ograničenja na novi kapacitet s potporom instaliran u jednoj godini na razini države članice. Kad je riječ o ograničenjima, čini se da su uvedena uglavnom tijekom 2012. i stoga najvjerojatnije nisu utjecala na potrošnju tijekom RIP-a. Slijedom toga analiza je bila usmjerena na nedavne obustave poticajnih cijena u Španjolskoj i smanjenja stopa poticajne cijene u većini država članica. Analiziralo se jesu li utjecali na potražnju na tržištu Unije i je li to moglo prouzročiti materijalnu štetu koju je pretrpjela industrija Unije. U tom pogledu smatralo se da je i učinak razvoja prodajnih cijena u pogledu potražnje za modulima bio reprezentativan za stanje s ćelijama. Naime, budući da su ćelije neizostavne u proizvodnji modula i budući da se ne koriste u drugim postupcima proizvodnje, smanjenje potražnje za modulima automatski pokreće smanjenje potražnje za ćelijama.
(635)
Dok je u ispitnom postupku potvrđena veza između razvoja poticajne cijene i potrošnje, ispitnim postupkom je utvrđeno da smanjenje potrošnje između 2011. i RIP-a nije pridonijelo prekidu uzročno-posljedične veze između subvencioniranog uvoza iz NRK-a i materijalne štete koju je pretrpjela industrija Unije kako je detaljno opisano u uvodnoj izjavi (625). Naime, u ispitnom postupku pokazalo se da su, dok se stanje industrije Unije pogoršavalo, proizvođači izvoznici mogli zadržati svoje velike tržišne udjele za module (80 %) te su čak i malo povećali svoje tržišne udjele za ćelije (od 22 % 2011. na 25 % tijekom RIP-a). Osim toga, treba napomenuti da je prosječna cijena modula koju je naplaćivala industrija Unije tijekom razmatranog razdoblja pala za 53 %, uglavnom zbog značajnog povećanja subvencioniranog uvoza i njegova znatnog cjenovnog pritiska na tržištu Unije. Stoga se pad profitabilnosti koji je pretrpjela industrija Unije ne može većinom pripisati sniženjima poticajne cijene.
(636)
Slijedom toga, potvrđuje se da su poticajne cijene stvarale potražnju za solarnom energijom i da su nedavne obustave poticajne cijene (kao u Španjolskoj) i sniženja u drugim državama članicama tijekom RIP-a smanjili potrošnju proizvoda iz ispitnog postupka, što je moglo pridonijeti šteti koju je pretrpjela industrija Unije. Međutim, smanjenje potrošnje tijekom RIP-a nije moglo prekinuti uzročno-posljedičnu vezu između subvencioniranog uvoza i štete koju je pretrpjela industrija Unije.
(637)
Nekoliko stranaka tvrdilo je da su zbog sniženja poticajne cijene mogućnosti ulaganja u solarnu energiju postale neprivlačne za investitore i da se tako u Uniji smanjila potražnja za dotičnim proizvodom.
(638)
Dok je u ispitnom postupku potvrđena veza između stopa poticajne cijene i razine ulaganja u solarnu industriju, pokazalo se i da su ulaganja u solarnu energiju manje ovisna u područjima s visokom izloženosti suncu kad je proizvodnja solarne energije učinkovitija i u područjima s visokim cijenama električne energije. Naime, pokazalo se da se unatoč obustavi programa poticajne cijene još uvijek provode ulaganja (npr. u Španjolskoj). Štoviše, u ispitnom postupku pokazalo se da su mogućnosti ulaganja u solarnu energiju i dalje privlačne, čak i s nižim stopama poticajne cijene. Tvrdnja je na temelju navedenog odbačena.
(639)
Nekoliko stranaka tvrdilo je da su kretanja poticajnih cijena izvršila znatan pritisak na snižavanje cijena te time i na profitabilnost industrije Unije. Jedna zainteresirana stranka tvrdila je da je ispitan samo učinak kretanja poticajnih cijena na potražnju, a zapravo je trebalo analizirati učinak na cijene. U istom kontekstu nekoliko zainteresiranih stranaka tvrdilo je da je većina država članica već 2010. znatno snizila poticajne cijene što je rezultiralo pritiskom na snižavanje cijena modula.
(640)
U pogledu te tvrdnje treba napomenuti da su države članice poticajne cijene snižavale u različito vrijeme i različitom dinamikom te da je teško stvoriti opću sliku za cijelu Uniju. Bez obzira na vrijeme kad su stope poticajnih cijena dosegle vrlo nisku razinu, znatan pad cijena i profitabilnosti u Uniji tijekom razmatranog razdoblja ne može se objasniti samo ili uglavnom smanjenjem poticajnih cijena. Prvo, na temelju informacija koje su prikupile Njemačka i Italija, a koje zajedno čine oko 75 % potrošnje Unije u 2011., pad prosječne prodajne cijene tijekom RIP-a bio je izraženiji od smanjenja stopa poticajnih cijena. Drugo, prikupljeni dokazi pokazuju da je za neke države, poput Italije, čak i u kontekstu vrlo izdašnih stopa poticajnih cijena industrija Unije morala znatno spustiti svoje cijene. Naposljetku, tijekom RIP-a industrija Unije bila je prisiljena svoje proizvode prodavati po cijenama nižima od troška proizvodnje, što je uglavnom posljedica činjenice da su kineski proizvođači izvoznici držali 80 % potrošnje Unije i da su stoga mogli utjecati na mehanizme određivanja cijena.
(641)
Ispitnim postupkom utvrđeno je i da su do 2011. zbog viših stopa poticajnih cijena zajedno sa sniženjem cijena modula ulaganja u solarnu energiju u Uniji postala izuzetno privlačna jer su ostvarivala vrlo visoke stope povrata. Posljedica toga je velik broj ulaganja te visoka potražnja za solarnim pločama. Kao posljedica povećane potražnje ukupan iznos plaćenih poticajnih cijena znatno je porastao, a većina država članica revidirala je postojeće programe poticajnih cijena prema dolje kako bi između ostalog izbjegle povećanje troškova električne energije. To ukazuje na to da je smanjenje poticajnih cijena moglo biti rezultat smanjenja cijena, a ne obratno. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
(642)
Nakon konačne objave jedna je stranka tvrdila da je uvodna izjava (640) u kojoj se navodi da je teško provesti ocjenu potražnje za cijelu Uniju u suprotnosti s uvodnom izjavom (608) da analiza uzročnosti po državama članicama ne bi dala smislene rezultate. U tom se pogledu pojašnjava da se u ocjeni provedenoj na način opisan u uvodnoj izjavi (640) upućuje na teškoće pri sastavljanju općeg pregleda razvoja poticajnih cijena za cijelu Uniju, a ne na potražnju Unije kao što tvrdi zainteresirana stranka. Dakle, dvije uvodne izjave nisu u suprotnosti i stoga je tvrdnja odbačena.
(643)
Nakon konačne objave jedna je stranka tvrdila da, čak i u kontekstu visokih poticajnih cijena, cijena modula može znatno pasti zbog razvoja tehnologije, ekonomija razmjera, smanjenja troškova i rastućih globalnih proizvodnih kapaciteta. U pogledu te tvrdnje napominje se da prikupljeni dokazi upućuju na to da su talijanski proizvođači morali smanjiti svoje cijene ispod troška proizvodnje čak i kad su poticajne cijene bile visoke. Iako su spomenuti čimbenici možda uistinu imali učinak na prosječne troškove, to ne objašnjava zašto su proizvođači iz Unije morali smanjiti cijene ispod troška proizvodnje. Stoga je zaključeno da je subvencionirani uvoz iz NRK-a glavni razlog pada cijena na neodržive razine i ta je tvrdnja odbačena.
(644)
Nakon konačne objave jedna je stranka tvrdila da nema nikakvih dokaza za zaključak donesen u uvodnoj izjavi (641) da su smanjenja poticajnih cijena možda također rezultat pada cijena, a ne obrnuto.
(645)
Napominje se da se zaključci iz uvodne izjave (641) zasnivaju na informacijama koje su bile na raspolaganju tijekom ispitnog postupka i da se opisani scenarij uistinu smatrao razumnim uzevši u obzir okolnosti na tom posebnom tržištu. Stoga je taj argument odbačen.
(646)
Nakon konačne objave jedna se stranka nije složila sa zaključkom da je cjenovni pritisak na proizvođače iz Unije u cilju njihova smanjenja uglavnom dolazio od subvencioniranog izvoza, nego je tvrdila da su smanjenja poticajnih cijena prisilila proizvođače iz Unije na sniženja njihovih cijena. Ista je stranka naglasila da je nakon smanjenja poticajnih cijena i u skladu s time došlo do smanjenja cijena fotonaponskih sustava kako bi se spriječio rast troškova nositelja projekata, a to je na kraju uzrokovalo cjenovni pritisak na proizvođače iz Unije.
(647)
Budući da nisu dostavljeni nepobitni dokazi u korist tih tvrdnji, Komisija nije izmijenila svoju analizu i zaključke kako su navedeni u uvodnim izjavama (640) do (641).
(648)
Ista je stranka tvrdila da razvoj poticajnih cijena pokreće tržišta i dostavila informaciju o broju fotonaponskih instalacija za 2012. i 2013. godinu u Velikoj Britaniji. Informacija koju je ta stranka dostavila bila je publikacija Vlade Velike Britanije zasnovana na tjednim unosima u Središnji registar poticajnih cijena Velike Britanije (CFR). Napominje se da je ta informacija povezana uglavnom s razdobljem izvan RIP-a i odnosi se samo na jednu državu članicu, dok je tekući ispitni postupak bio usmjeren na stanje na tržištu Unije u cjelini. U svakom slučaju ne osporava se da razine poticajnih cijena utječu na potražnju jer profitabilnost ulaganja u lokacije s manje sunčevog zračenja ovisi o razini poticajnih cijena. Međutim, kako bi pokazale da je razina poticajnih cijena tijekom RIP-a uzrok štete, zainteresirane stranke trebale su pokazati da bi porast cijena proizvođača iz Unije na neštetnu razinu značio da proizvođači iz Unije ne mogu prodati dotični proizvod jer ulaganja u fotonaponske sustave ne bi bila održiva uz tu razinu cijena. Takvi dokazi nisu dostavljeni te je argument stoga odbačen.
(649)
Nekoliko je stranaka tvrdilo da su u kontekstu niskih stopa poticajnih cijena ulaganja u fotonaponske projekte gospodarski održiva samo uz isporuku jeftinijih solarnih ploča iz NRK-a. Stoga se tvrdilo da su smanjenja poticajnih cijena uzrokovala materijalnu štetu industriji Unije. Druga je stranka tvrdila da razina stope poticajnih cijena utječe na mehanizam određivanja cijena modula.
(650)
Trebalo bi napomenuti da se cijena modula uz koju su gospodarski održivi projekti još mogući razlikuje među državama članicama ili regijama ovisno o brojnim čimbenicima kao što su poticajne cijene, ostali regulatorni poticaji, uvjeti osunčanja, cijene električne energije iz konvencionalnih izvora itd. Uz to, u ispitnom se postupku pokazalo da postojeće instalacije sve manje ovise o poticajnim cijenama jer je paritet mreže za određene vrste instalacija izgleda postignut u više europskih regija, primjerice velik dio Italije, Španjolska, Portugal, južna Francuska i Grčka. Na osnovi prethodno navedenih razloga tvrdnje iznesene u tom pogledu su odbačene.
(651)
Jedna je zainteresirana stranka tvrdila da Komisija nije istražila je li industrija Unije propustila predvidjeti naglo povlačenje ili smanjenje državnih programa potpore. Nisu dostavljeni argumenti koji bi tu tvrdnju potkrijepili. Međutim, trebalo bi napomenuti da se na osnovi prikupljenih dokaza ne može ustvrditi da je industrija Unije nerazumno odgovorila na tržišne signale (primjerice, razvoj potrošnje) i druge raspoložive informacije (primjerice, smanjenje programa potpore). Zato je ta tvrdnja odbačena.
(652)
Jedna je zainteresirana stranka tvrdila da su smanjenja poticajnih cijena uzrokovala pad prodaje industrije Unije jer su ulaganja bila moguća samo uz pristupačne kineske cijene. Prikupljeni dokazi ustvari upućuju na tek lagano smanjenje prodaje industrije Unije tijekom RIP-a, što je u suprotnosti s onim što bi se očekivalo da su fotonaponski projekti bili izvedivi samo s kineskim modulima. Naprotiv, prodaja modula industrije Unije povećavala se do 2011., a zatim lagano pala u RIP-u slijedeći iste trendove kao i potrošnja. Zato je ta tvrdnja odbačena.
(653)
Jedna je zainteresirana stranka tvrdila da je smanjenje poticajnih cijena prisililo industriju Unije na smanjenje cijena kako bi zadržala interes ulagača u fotonaponsku energiju i nastavila razvijati potražnju i rast.
(654)
U ispitnom se postupku pokazalo da je industrija Unije bila prisiljena smanjiti svoje cijene prvenstveno zbog pritiska subvencioniranog uvoza, a ne smanjenja poticajnih cijena. Na to upućuje činjenica da se najznačajnije smanjenje cijena industrije Unije dogodilo 2010. i 2011., prije velikih smanjenja poticajnih cijena. Naime, povećanje subvencioniranog uvoza iz NRK-a rezultiralo je značajnim smanjenjem cijena industrije Unije i prisililo industriju Unije na sve veće smanjenje cijena. Na temelju toga tvrdnja je odbačena.
(655)
Druga je zainteresirana stranka tvrdila da nalazi iz uvodnih izjava (174) i (175) Privremene antidampinške uredbe da promjene poticajnih cijena nisu prekinule uzročno-posljedičnu vezu nemaju činjeničnu ni pravnu osnovu te da nisu u skladu s člankom 8. stavkom 5. Osnovne uredbe jer Komisija nije procijenila razinu štete uzrokovane smanjenjima poticajnih cijena i jer je znatan pad u cijenama industrije Unije smatrala isključivo posljedicom subvencioniranog kineskog uvoza. Ista je stranka tvrdila da je smanjenje cijena modula i ćelija globalni fenomen, a ne posljedica pritiska kineskog uvoza.
(656)
U pogledu tvrdnje da Komisija nije procijenila razinu štete uzrokovane sniženjima poticajnih cijena upućuje se na uvodne izjave (628) i (629) te (640) i (641) u kojima je Komisija zaključila da ni pad potražnje ni učinak poticajnih cijena na cijene Unije nisu bili toliki da prekinu uzročno-posljedičnu vezu između štete koju je pretrpjela industrija Unije i subvencioniranog uvoza iz NRK-a, bez obzira na to jesu li i u kojoj mjeri oni možda bili uzrokovani sniženjem poticajnih cijena. Stoga je tvrdnja da Komisijini nalazi nemaju činjeničnu osnovu odbačena. U pogledu tvrdnje da je sniženje cijena modula i ćelija globalni fenomen upućuje se na uvodne izjave (619) do (621) u kojima su procijenjeni obujam i cijene uvoza iz ostalih zemalja osim NRK-a u Uniju. Iako je smanjenje cijena modula i ćelija uistinu globalni trend, subvencionirane uvozne cijene iz NRK-a pogoršale su taj silazni trend do razine gubitaka. Na temelju prethodno navedenoga tvrdnja je odbačena.
(657)
Ukratko, poticajne cijene važan su čimbenik razvoja fotonaponskog tržišta u Uniji, a njihovo je postojanje utjecalo na razvoj potrošnje proizvoda iz ispitnog postupka. Međutim, u ispitnom se postupku pokazalo da se potrošnja nije znatno smanjila unatoč znatnim smanjenjima poticajnih cijena. Nadalje, u ispitnom se postupku pokazalo da do sniženja cijena Unije nije došlo prvenstveno zbog sniženja poticajnih cijena. Stoga se zaključuje da razvoj poticajnih cijena nije mogao prekinuti uzročno-posljedičnu vezu između subvencioniranog uvoza i materijalne štete koju je pretrpjela industrija Unije.
5.3.5. Ostala financijska potpora dodijeljena industriji Unije
(658)
Neke su zainteresirane stranke tvrdile da je materijalna šteta koju je pretrpjela industrija Unije posljedica smanjenja financijske potpore dodijeljene industriji Unije. U potporu toj tvrdnji dostavljene su informacije zasnovane na subvencijama dodijeljenima jednom od proizvođača iz Unije prije razmatranog razdoblja (između 2003. i 2006.).
(659)
Dostavljeni dokazi nisu otkrili vezu između materijalne štete koju je pretrpjela industrija Unije i navodne subvencije koju je jedan od proizvođača iz Unije primio tijekom razdoblja prije razmatranog razdoblja. Štoviše, budući da se te informacije odnose na razdoblje prije razmatranog razdoblja, čini se da nisu relevantne. Stoga se nikakva veza nije mogla utvrditi između navodne subvencije koju je primila industrija Unije i pretrpljene materijalne štete. Na temelju toga argument je odbačen.
5.3.6. Prekomjerni kapacitet
(660)
Tvrdilo se da je materijalna šteta koju je pretrpjela industrija Unije posljedica prekomjernog kapaciteta na tržištu Unije i svjetskom tržištu općenito. Također se tvrdilo da je prekomjerni kapacitet na svjetskom tržištu doveo do trenutačne konsolidacije industrije Unije i da je sva pretrpljena šteta posljedica previše proizvodnih objekata. Nadalje, nekoliko je zainteresiranih stranaka tvrdilo da je materijalna šteta koju je pretrpjela industrija Unije povezana sa samoprouzročenim prekomjernim povećanjem kapaciteta industrije Unije. S druge je strane nekoliko zainteresiranih stranaka tvrdilo da je šteta koju je pretrpjela industrija Unije posljedica izostanka potrebnih ulaganja industrije Unije u povećanje kapaciteta.
(661)
Iako je industrija Unije doista povećala svoj proizvodni kapacitet, njezin ukupni obujam proizvodnje tijekom razmatranog razdoblja nije pokrivao sve veću potrošnju na tržištu Unije. Stoga je povećanje proizvodnog kapaciteta industrije Unije bilo razumno i slijedilo razvoj tržišta, odnosno povećanje potrošnje. Zato se ne može smatrati da je to bio uzrok pretrpljene štete.
(662)
Jednako tako, na osnovi toga, tijekom ispitnog postupka nije potvrđen argument da industrija Unije nije ulagala u povećanje kapaciteta. Naprotiv, kako je prethodno navedeno, tijekom cijelog razmatranog razdoblja industrija Unije postupno je povećavala kapacitet i imala na raspolaganju višak kapaciteta tijekom cijelog tog razdoblja, što upućuje na to da je mogla odgovoriti na dodatnu potražnju. Stoga se taj argument morao odbaciti.
(663)
Neke su zainteresirane stranke tvrdile da su svi subjekti na tržištu, uključujući one u uzlaznim ili silaznim sektorima, bili u teškoj situaciji uzrokovanoj prekomjernim kapacitetom na svjetskom tržištu i nastalom promjenom tržišta. U tom se pogledu tvrdilo da je proizvod iz ispitnog postupka postao potrošna roba za koju individualni proizvođači više ne mogu određivati cijene, nego cijene podliježu svjetskoj ponudi i potražnji. Tvrdilo se da je materijalnu štetu industriji Unije prouzročila ta situacija, a ne subvencionirani uvoz.
(664)
U ispitnom se postupku potvrdilo postojanje prekomjernog kapaciteta na svjetskom tržištu, uglavnom podrijetlom iz NRK-a. Što se tiče promjene na tržištu zbog koje bi se proizvod iz ispitnog postupka navodno pretvorio u potrošnu robu, njezino postojanje ne bi opravdalo nepošteno određivanje cijena i nepoštene trgovinske prakse. U tom bi pogledu trebalo napomenuti da je industrija Unije proizvodila i prodavala proizvod iz ispitnog postupka više od 20 godina, dok je industrija NRK-a dotični proizvod razvila tek nedavno (sredinom posljednjeg desetljeća), uglavnom privučena poticajnim cijenama i drugim poticajima u okviru politike Unije te naknadnim povećanjem potražnje. Na temelju toga argumenti su odbačeni.
(665)
Jedna je zainteresirana stranka tvrdila da je prekomjerni kapacitet doveo do racionalizacije cijena. U tom bi pogledu trebalo napomenuti da je s jedne strane prekomjerni kapacitet doveo do nazadnog regulatornog razvoja i smanjenja cijena industrije Unije koje je u prosjeku premašivalo smanjenje troškova proizvodnje. S druge je strane povećanje kapaciteta industrije Unije slijedilo razvoj tržišta i smatralo se razumnim. Štoviše, povećanje proizvodnoga kapaciteta za ćelije bilo je niže nego za module. Stoga se tvrdnju u tom pogledu moralo odbaciti.
(666)
Druga zainteresirana stranka tvrdila je da je šteta koju je pretrpjela industrija Unije posljedica isključive usmjerenosti industrije Unije na posebna ulaganja i izostanak potrebnih ulaganja u povećanje kapaciteta i sniženje troškova. Ni tu se tvrdnju nije moglo potvrditi nalazima ispitnog postupka koji upućuju na to da je industrija Unije povećala svoj proizvodni kapacitet i učinkovitost tijekom razmatranog razdoblja. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
(667)
Nadalje, jedna je zainteresirana stranka tvrdila da je industrija Unije povećala svoj kapacitet usprkos već niskim stopama iskorištenosti kapaciteta, a to je dovelo do samoprouzročene štete. Međutim, ta se tvrdnja zasnivala na usporedbi trenda ulaganja proizvođača iz Unije u uzorku s trendom iskorištenosti kapaciteta cijele industrije Unije, što nije prikladna osnova za usporedbu. Nadalje, u ispitnom se postupku pokazalo da industrija Unije nije povećala svoje proizvodne kapacitete u razmjerima koji premašuju razvoj potrošnje Unije te je stoga taj argument odbačen.
(668)
Uz to, prikupljeni dokazi upućuju na to da je ulaganjima u nove strojeve industrija Unije mogla sniziti trošak proizvodnje i postati konkurentnija u pogledu troškova. Stoga se taj argument morao odbaciti.
(669)
Nakon konačne objave neke su zainteresirane stranke tvrdile da povećanje kapaciteta industrije Unije nije bilo razumno i nije slijedilo razvoj tržišta, a posebice razvoj potrošnje Unije. Međutim, tijekom razmatranog razdoblja proizvodni kapacitet za module povećao se za 106 %, a potrošnja Unije za 221 %, odnosno više nego dvostruko. Jednako se tako kapacitet za proizvodnju ćelija tijekom razmatranog razdoblja povećao za 39 %, a potrošnja Unije za 87 %. To upućuje na znatno manji porast kapaciteta od porasta potrošnje te ga se stoga ne može smatrati nerazumnim jer u Uniji nikad nije postojao prekomjerni kapacitet. Uz to, analiza kojom se ocjenjuje je li povećanje kapaciteta bilo razumno ne bi se trebala zasnivati na godišnjoj analizi, nego bi u obzir trebalo uzeti kretanja tijekom cijelog razmatranog razdoblja. Dodatni kapaciteti uglavnom postaju potpuno funkcionalni tek određeno vrijeme nakon ulaganja i izolirana analiza jedne godine može stvoriti iskrivljenu sliku. Argument je stoga odbačen.
5.3.7. Učinak cijena sirovina
(670)
Nekoliko je zainteresiranih stranaka tvrdilo da je materijalna šteta koju je pretrpjela industrija Unije povezana s razvojem cijena polisilicija, glavne sirovine za proizvodnju pločica. Tvrdilo se da je industrija Unije sklopila dugoročne ugovore o nabavi s fiksnim cijenama i da stoga nije mogla imati koristi od smanjenja cijena polisilicija tijekom razmatranog razdoblja.
(671)
Iako je industrija Unije sklopila dugoročne ugovore o nabavi polisilicija, u ispitnom se postupku pokazalo da se o uvjetima tih ugovora uglavnom ponovno pregovaralo na osnovi kretanja cijene polisilicija, a ugovorne su cijene gotovo dosegnule razine cijena na promptnom tržištu, a ponekad su bile čak i niže od njih.
(672)
Neke su zainteresirane stranke tvrdile da industrija Unije, ili barem jedan njezin dio, zbog dugoročnih ugovora za sirovine nije tijekom RIP-a mogla imati koristi od smanjenja cijena polisilicija. Te su stranke tvrdile da su ponovni pregovori ili prekid dugoročnih ugovora za polisilicij i/ili pločice dovodili do kazni. Kako bi potkrijepile taj argument, te su stranke dostavile novinske članke o sudskim sporovima protiv određenih proizvođača Unije ili njihovom prekidanju ugovora. Neke su stranke dostavile informacije kojima se navodno potvrđuje da se o dugoročnim ugovorima nije moglo ponovno pregovarati.
(673)
Polisilicij je glavna sirovina za proizvodnju pločica. U ispitnom se postupku pokazalo da su se cijene polisilicija povećale 2008. kada su dosegle svoj vrhunac od približno 500$/kg, ali i da su se ponovno smanjile 2009., uz samo blagi trend povećanja 2010. i početkom 2011. Cijene su znatno pale tijekom RIP-a što je dovelo do cijene od 30 $/kg (Znanstvena i politička izvješća Zajedničkog istraživačkog centra, Izvješće o stanju u fotonaponskom sektoru 2012.). Trebalo bi napomenuti da je učinak cijena polisilicija na industriju Unije mogao biti tek zanemariv jer se svaki učinak na trošak proizvodnje ćelija i modula ublažio kroz vrijednosni lanac. Nadalje, prethodno spomenuti novinski članci odnosili su se na razvoj događaja nakon RIP-a koji nije imao utjecaj na stanje dotične industrije Unije tijekom RIP-a te ga se stoga ne može uzeti u obzir. Moguće je potvrditi da je industrija Unije uistinu mogla ponovno pregovarati ne samo o cijenama dugoročnih ugovora nego i o svim ugovornim kaznama povezanima s tim ugovorima.
(674)
Jedna je zainteresirana strakna nadalje tvrdila da je dovoljno što su samo određeni proizvođači Unije bili pogođeni dugoročnim ugovorima te da stanje cjelokupne industrije Unije nije važno. Tvrdila je da viši troškovi ne pogađaju sve subjekte na isti način. Tim se argumentom zanemaruje nalaz da su, općenito gledano, prosječne cijene polisilicija za industriju Unije u mnogim slučajevima bile jednake tržišnim cijenama ili cijenama na promptnom tržištu te da se stoga pitanje utječu li viši troškovi na sve ili samo na neke subjekte nije smatralo primjerenim. Argument je stoga odbačen.
(675)
Druga je zainteresirana stranka tražila da Komisija odvoji, razlikuje i brojčano izrazi učinke svakog čimbenika koji je djelovao na stanje industrije Unije, a posebice da se utjecaj znatnog pada cijena polisilicija razmotri posebno. U tom se pogledu tvrdilo da je smanjenje prodajnih cijena posljedica smanjenja cijena polisilicija, a ne cjenovnog pritiska kineskog uvoza. Što se tiče industrije Unije, smanjenje njezine prosječne prodajne cijene bilo je puno veće od smanjenja prosječnog troška proizvodnje, na koje je pad cijena sirovina mogao utjecati. Argument je stoga odbačen.
(676)
Nakon konačne objave neke su zainteresirane stranke naglasile da se učinak smanjenja cijena polisilicija na trošak industrije Unije nije ograničio ili ublažio kroz vrijednosni lanac kao što je zaključeno u ispitnom postupku. Međutim, kao što je već spomenuto u uvodnoj izjavi (255), polisilicij je glavna sirovina za proizvodnju pločica te je utvrđeno da se svaki učinak na troškove proizvodnje ćelija ili modula ublažio kroz vrijednosni lanac. Zainteresirane stranke nisu dostavile dokaze kojima bi se taj nalaz osporio. Štoviše, ispitnim je postupkom pokazano da se smanjenje cijena polisilicija tijekom razmatranog razdoblja odrazilo na prosječni trošak proizvodnje ćelija i modula industrije Unije u uzorku. Jedna je zainteresirana stranka dovela u pitanje učinak navodnih kazni koje je industrija Unije morala platiti zbog ponovnog pregovaranja o dugoročnim ugovorima o nabavi. U tom se pogledu ne može isključiti mogućnost da su neki proizvođači tijekom razmatranog razdoblja morali platiti kazne za prekid dugoročnih ugovora za pločice. Međutim, Komisija nije našla dokaz da su te kazne imale učinak na stanje industrije Unije u cijelosti ili da su reprezentativne. Takav dokaz nije dostavila ni dotična zainteresirana stranka. Iako se ne može potpuno isključiti da su kazne mogle imati određen negativan učinak na ograničen broj proizvođača iz Unije, općenit učinak na industriju Unije mogao je biti tek zanemariv te stoga nije mogao prekinuti uzročno-posljedičnu vezu između subvencioniranog uvoza i štete koju je pretrpjela industrija Unije. Stoga su ti argumenti morali biti odbačeni.
(677)
Druga zainteresirana stranka tvrdila je da je smanjenje prodajnih cijena proizvoda iz ispitnog postupka u Uniji djelomično uzrokovano smanjenjem cijena polisilicija. Međutim, u tom bi pogledu trebalo napomenuti da se u ispitnom postupku pokazalo da je uvoz iz NRK-a bio subvencioniran i da je jako snizio prodajne cijene industrije Unije. Smanjenje cijena stoga nije uzrokovano samo smanjenjem troškova proizvodnje, što se može objasniti smanjenjem cijena sirovina. Da je smanjenje cijena bilo samo posljedica smanjenja cijena sirovina, industrija Unije ne bi bila prisiljena smanjiti prodajne cijene ispod troškova proizvodnje. Stoga se ta tvrdnja morala odbaciti.
(678)
Druga je zainteresirana stranka naglasila da je spor jednog proizvođača iz Unije nakon RIP-a mogao utjecati na položaj barem tog proizvođača iz Unije već tijekom RIP-a. Ta stranka međutim nije objasnila kako i u kojoj mjeri je takav događaj do kojeg je došlo nakon RIP-a mogao imati učinak na položaj tog proizvođača tijekom RIP-a. Jednako tako u ispitnom postupku nije otkriven dokaz koji bi potvrdio takve učinke. Stoga se ta tvrdnja morala odbaciti.
(679)
Nadalje, ista zainteresirana stranka dovela je u pitanje prethodno spomenute nalaze zbog navodnog manjka dokaza. Međutim, nalazi ispitnog postupka zasnivanju se na činjenicama i pozitivnim dokazima čiji su primjerci koji nisu povjerljivi bili na raspolaganju svim zainteresiranim strankama.
(680)
Na temelju toga se zaključuje da su dugoročni ugovori o nabavi polisilicija možda utjecali na određene proizvođače iz Unije, ali da industrija Unije općenito nije pretrpjela štetu zbog tih dugoročnih ugovora i da je mogla u potpunosti iskoristiti smanjenje cijena sirovina. Stoga se zaključuje da dugoročni ugovori nisu mogli prekinuti uzročno-posljedičnu vezu između subvencioniranog uvoza i materijalne štete koju je pretrpjela industrija Unije.
5.3.8. Samoprouzročena šteta: učinak automatizacije, veličine, ekonomije razmjera, konsolidacije, inovacije, troškovne učinkovitosti, uvoza industrije Unije
(681)
Nekoliko je zainteresiranih stranaka tvrdilo da je šteta koju je pretrpjela industrija Unije posljedica visokog stupnja automatizacije postupka proizvodnje. Tvrdilo se da su mali proizvođači bili u nepovoljnom položaju u odnosu na velike vertikalno integrirane proizvođače i da se stoga šteta koju su pretrpjeli mali proizvođači ne može pripisati subvencioniranom uvozu. U tom se kontekstu također tvrdilo da je u svakom slučaju industrija Unije općenito mala te zato nije mogla iskoristiti ekonomiju razmjera.
(682)
U ispitnom se postupku pokazalo da su i mali proizvođači na tržištu Unije imali visoki stupanj automatizacije postupka proizvodnje s pozitivnim učinkom na troškove proizvodnje. Većina proizvođača iz Unije specijalizirala se za dio postupka proizvodnje (pločice, ćelije ili moduli), čime se povećala njihova konkurentnost u pogledu specifične vrste proizvoda koju proizvode. Argument da je učinak visokog stupnja automatizacije uzrokovao štetu koju je pretrpjela industrija Unije stoga je odbačen.
(683)
Neke su zainteresirane stranke tvrdile da je cjenovni pritisak doveo do konsolidacije industrije Unije i kineske industrije, pri čemu je potonje prouzročilo materijalnu štetu koju je pretrpjela industrija Unije. Međutim, u ispitnom se postupku pokazalo da je konsolidacija bila posljedica subvencioniranog uvoza i nepoštenih trgovinskih praksi. Nadalje, ta stranka nije potkrijepila tvrdnju dokazima glede opsega u kojem bi postupak konsolidacije mogao prouzročiti pretrpljenu štetu.
(684)
Tvrdilo se i da je nedostatak vertikalne integracije industrije Unije uzrok pretrpljene štete. Općenito gledano, vertikalno integrirani proizvođači trebali bi u uobičajenim tržišnim uvjetima imati veću sigurnost u pogledu svojeg opskrbnog lanca. Međutim, u ispitnom se postupku pokazalo da se prednost vertikalne integracije dijela industrije Unije koji je bio vertikalno integriran nije mogla u potpunosti iskoristiti jer je cjenovni pritisak subvencioniranog uvoza bio iznimno visok. Štoviše, industrija Unije, uključujući i vertikalno integrirane proizvođače iz Unije, zbog subvencioniranog uvoza nije mogla u potpunosti iskoristiti visoke stope iskorištenosti kapaciteta radi postizanja ekonomije razmjera. Nadalje, u ispitnom postupku nije otkrivena veza između vertikalne integracije i viših stopa profitabilnosti jer je visoki cjenovni pritisak promijenio tu vezu.
(685)
Neke su zainteresirane stranke tvrdile da su industriji Unije nedostajale tehničke inovacije i ulaganja u novu tehnologiju. Međutim, u ispitnom postupku nisu utvrđeni činjenični dokazi koji bi potvrdili te navode. Naprotiv, u ispitnom se postupku pokazalo da je većina ulaganja industrije Unije bila namijenjena novim strojevima i istraživanju i razvoju te da nema znatnih razlika u tehnologiji među proizvodima iz cijelog svijeta.
(686)
Nadalje, jedna je zainteresirana stranka tvrdila da je pretrpljena materijalna šteta posljedica loše provedbe projekata (neuspješnih projekata). U tom bi pogledu trebalo napomenuti da argument nije potkrijepljen. Osim toga, svaki neuspješni projekt mogao bi se prije smatrati posljedicom subvencioniranog uvoza. Stoga se argument morao odbaciti.
(687)
Nekoliko je stranaka tvrdilo da industrija Unije nije uspjela racionalizirati svoje troškove na vrijeme kako bi odgovorila na kretanja na svjetskom tržištu. Druge su stranke tvrdile da su troškovi rada i opći troškovi viši u Uniji nego u NRK-u.
(688)
U ispitnom se postupku pokazalo da se trošak proizvodnje industrije Unije tijekom razmatranog razdoblja stalno smanjivao. Produktivnost za module i ćelije se povećala. Kako je prethodno navedeno, zbog naglog rasta subvencioniranog uvoza iz NRK-a i posljedičnog znatnog cjenovnog pritiska na tržištu Unije, industrija Unije nije mogla iskoristiti smanjenja troškova.
(689)
Napominje se da proizvođači izvoznici u NRK-u nemaju nikakvu komparativnu prednost u pogledu sirovina (polisilicij) i korištenih strojeva jer se oboje uglavnom uvozi iz Unije. Što se tiče troškova rada i općih troškova, uključujući amortizaciju, oni su u prosjeku iznosili manje od 10 % ukupnog troška za module tijekom RIP-a i nije se smatralo da imaju značajnu ulogu. Što se tiče troškova za električnu energiju, oni su u prosjeku iznosili manje od 1 % ukupnog troška za module tijekom RIP-a i nije se smatralo da imaju značajnu ulogu. Nadalje, tvrdnja da su Kinezi koristili najnoviju opremu nije potkrijepljena.
(690)
Osim toga, tvrdilo se da su neki proizvođači iz Unije nabavljali ćelije i/ili module iz dotične zemlje i te proizvode ponovno prodavali na tržištu Unije kao svoje. Šteta nastala tim transakcijama ne bi se trebala pripisivati subvencioniranom uvozu. Međutim, u ispitnom se postupku pokazalo da je uvoz dotičnog proizvoda koji je vršila industrije Unije dopunjavao proizvodnju Unije i da je njegov obujam bio ograničen u usporedbi s ukupnom proizvodnjom Unije te je stoga njegov učinak, ako ga je i bilo, mogao biti tek zanemariv i ne može se smatrati da je prekinuo uzročno-posljedičnu vezu između subvencioniranog uvoza i štete koju je pretrpjela industrija Unije.
(691)
Stoga je industrija Unije morala uložiti znatne napore u cilju racionalizacije troškova proizvodnje kako bi odgovorila na trend smanjenja cijena uvoza iz NRK-a. Unatoč naporima industrije Unije racionalizacija troškova nije se mogla odraziti u prodajnoj cijeni zbog znatnog sniženja cijena uzrokovanog subvencioniranim uvozom.
(692)
Jedna je zainteresirana stranka tvrdila da je šteta koju je pretrpjela industrija Unije posljedica nedostatnih ekonomija razmjera u industriji Unije. Tvrdilo se da su mali proizvođači bili u nepovoljnom položaju u odnosu na velike vertikalno integrirane proizvođače i da se stoga šteta koju su pretrpjeli ti proizvođači ne može pripisati subvencioniranom uvozu. Druga zainteresirana stranka tvrdila je da je automatizacija proizvodnih postupaka skupa te da su stoga ekonomije razmjera još važnije radi smanjenja troška proizvodnje.
(693)
U ispitnom se postupku pokazalo da industrija Unije, uključujući velike i vertikalno integrirane proizvođače iz Unije, zbog subvencioniranog uvoza nije mogla u potpunosti iskoristiti visoke stope iskorištenosti kapaciteta kako bi postigla ekonomije razmjera. U svakom slučaju u ispitnom postupku nije otkrivena korelacija između veličine, vertikalne integracije i viših stopa profitabilnosti jer je visoki cjenovni pritisak promijenio tu vezu. U ispitnom se postupku pokazalo da na tržištu s niskim stopama iskorištenosti više nema koristi od ekonomija razmjera te da to vrijedi i za kineske proizvođače. Stoga su ti argumenti odbačeni.
(694)
Nadalje, jedna je zainteresirana stranka tvrdila da ulagači i banke ne žele financirati projekte ako je proizvođač modula premalen jer veliki proizvođači pružaju bolja jamstva i predstavljaju sigurniju investiciju. Drugim riječima, ulagači i banke nevoljko financiraju fotonaponske projekte u kojima se upotrebljavaju moduli proizvedeni u Uniji. Međutim, u ispitnom se postupku pokazalo da je svaka prednost koju ulagači i banke daju financiranju kineskih proizvođača koji imaju veće proizvodne kapacitete posljedica poremećaja koji je subvencionirani uvoz stvorio na tržištu Unije. Kako je prethodno navedeno, veličina proizvodnih linija nema utjecaja ako stope iskorištenosti ostaju niske. Stoga je taj argument odbačen.
(695)
Jedna je zainteresirana stranka tvrdila da je industrija Unije imala nepovoljnu strukturu troškova u usporedbi s kineskim suparnicima jer potonji imaju niže troškove rada, električne energije i amortizacije kao i najnoviju opremu. Međutim, dotična stranka nije mogla dostaviti nove informacije ni dokaze kojima bi se mogli osporiti nalazi ispitnog postupka u tom pogledu. Konkretno, tvrdnja da su kineski proizvođači koristili najnoviju opremu bila je predmet nalaza iz uvodne izjave (203) Privremene antidampinške uredbe u kojoj se navodi da proizvođači izvoznici iz NRK-a nemaju komparativnu prednost, posebice jer su strojevi i oprema uvezeni iz Europske unije. Stoga su prethodne tvrdnje odbačene.
(696)
Druga je stranka tvrdila da Kinezi imaju komparativnu prednost u odnosu na cijene polisilicija i ekonomije razmjera zbog čega su troškovi strojeva manji. Ta stranka nije dostavila nove informacije ni dokaze u tom pogledu. Stoga se tvrdnju te stranke moralo odbaciti.
(697)
Nadalje, jedna je zainteresirana stranka tvrdila da su neki proizvođači iz Unije nabavljali ćelije i/ili module iz dotične zemlje i ponovno prodavali te proizvode na tržištu Unije kao svoje. Zatražila je da se šteta nastala tim transakcijama ne pripisuje subvencioniranom uvozu. Međutim, u ispitnom se postupku pokazalo da je uvoz dotičnog proizvoda koji je vršila industrije Unije dopunjavao proizvodnju Unije i da je njegov obujam bio ograničen u usporedbi s ukupnom proizvodnjom Unije te je stoga njegov učinak, ako ga je i bilo, mogao biti tek zanemariv i ne može se smatrati da je prekinuo uzročno-posljedičnu vezu između subvencioniranog uvoza i štete koju je pretrpjela industrija Unije.
(698)
Jedan je nepovezani uvoznik tvrdio da bi u analizi trebalo uzeti u obzir povećanje broja zaposlenika. U pogledu te tvrdnje potrebno je napomenuti da je zaposlenost za module rasla između 2009. i 2011., a zatim pala tijekom RIP-a. Za ćelije se zaposlenost povećavala do 2010., a zatim smanjila tijekom 2011. i RIP-a. Nadalje se napominje da je za module zaposlenost slijedila trend proizvodnje Unije. Budući da se tijekom cijelog razdoblja tržišni udio kineskog uvoza povećavao na štetu industrije Unije, industrija Unije nije mogla imati koristi od rasta potrošnje kao što se očekivalo. Stoga se pad zaposlenosti u 2011. i tijekom RIP-a odnosi na trgovačka društva koja su postala nesolventna ili prestala proizvoditi ćelije.
(699)
Nakon konačne objave jedna je zainteresirana stranka naglasila da je šteta koju je pretrpjela industrija Unije uzrokovana malim opsegom i nedostatkom ekonomija razmjera. Kao što je već objašnjeno u uvodnoj napomeni (285) i u uvodnim napomenama (195) i (196) Privremene uredbe, čak i na globalnom tržištu, veličina, a time i korist od ekonomije razmjera ne može se zadržati uz općenito niske stope iskorištenosti i prisutnost velikih prekomjernih kapaciteta u cijelom svijetu. Stoga se ta tvrdnja morala odbaciti.
(700)
Nadalje, ista je stranka naglasila da je šteta koju je pretrpjela industrija Unije uzrokovana njezinom nesposobnošću da ostvari troškovnu prednost. Ta je stranka tvrdila da je uzrok toga prije svega činjenica da je većina proizvođača iz Unije vertikalno integrirana. Međutim, ta stranka nije dostavila daljnje informacije o mjeri u kojoj je činjenica da su proizvođači vertikalno integrirani mogla imati negativan utjecaj na njihovu strukturu troškova. Stoga se ta tvrdnja morala odbaciti.
(701)
Na osnovi toga svi su se prethodno navedeni argumenti morali odbaciti.
5.3.9. Konkurencija tankoslojnih fotonaponskih proizvoda i drugih fotonaponskih tehnologija
(702)
Nekoliko je zainteresiranih stranaka tvrdilo da je uzrok štete koju je pretrpjela industrija Unije konkurencija tankoslojnih fotonaponskih proizvoda i drugih fotonaponskih tehnologija jer su te tehnologije međusobno zamjenjive i imaju jednaku krajnju upotrebu. Također se tvrdilo da su tankoslojni fotonaponski proizvodi bili konkurencija proizvodu iz ispitnog postupka osobito za sustave postavljene na tlu i komercijalne/industrijske krovne sustave koji čine znatan dio ukupnog fotonaponskog tržišta Unije.
(703)
U ispitnom se postupku pokazalo da se tankoslojni fotonaponski proizvodi proizvode iz različitih materijala i da se za njih ne upotrebljavaju kristalne silicijske pločice. Općenito imaju puno manju učinkovitost pretvorbe i manju izlaznu snagu od kristalnih silicijskih modula. Zbog toga se ne mogu koristiti na ograničenim područjima kao što su krovovi, odnosno nisu u potpunosti zamjenjivi s dotičnim proizvodom. U ispitnom se postupku pokazalo i da su tankoslojni fotonaponski proizvodi tijekom razmatranog razdoblja zauzimali samo ograničen dio ukupnog tržišta solarne energije Unije iako su jeftiniji od proizvoda iz ispitnog postupka. Stoga se, iako u određenoj mjeri možda i postoji, konkurencija između tankoslojnih fotonaponskih proizvoda i dotičnog proizvoda smatra zanemarivom.
(704)
Nakon konačne objave jedna je zainteresirana stranka naglasila da je uzrok štete koju je pretrpjela industrija Unije vjerojatno konkurencija tankoslojnih fotonaponskih proizvoda. U tom je pogledu stranka dostavila informaciju da je u Njemačkoj udio tankoslojnih fotonaponskih proizvoda u ukupnom tržištu solarne energije tijekom većine RIP-a bio znatan te da se smanjio tek početkom 2012.
(705)
U ispitnom se postupku pokazalo da je prosječna razina cijena tankoslojnih fotonaponskih proizvoda uistinu bila niža od prosječnih razina cijena proizvoda iz ispitnog postupka.
(706)
Međutim, kako je navedeno u uvodnoj izjavi (703) tankoslojni fotonaponski proizvodi imaju puno manju učinkovitost pretvorbe i manju izlaznu snagu od kristalnih silicijskih modula te stoga tržišno natjecanje između ta dva proizvoda, ukoliko uopće postoji, ne bi moglo pridonijeti šteti koju je pretrpjela industrija Unije jer su kristalni silicijski moduli dominantna tehnologija na solarnom tržištu Unije. U Izvješću Zajedničkog istraživačkog centra o stanju u fotonaponskom sektoru iz 2012. navodi se da se tijekom posljednih godina zbog sniženja cijena polisilicija tržišni udio kristalnih silicijskih modula povećao na štetu tankoslojnih fotonaponskih proizvoda.
(707)
Na temelju toga ti su argumenti odbačeni.
5.3.10. Financijska kriza i njezini učinci
(708)
Tvrdilo se da su financijska kriza i gospodarska recesija negativno utjecale na pristup financiranju za industriju Unije i tako prouzročile štetu koju je pretrpjela industrija Unije.
(709)
Sposobnost prikupljanja kapitala industrije Unije znatno se smanjila tijekom razmatranog razdoblja. Budući da je solarna industrija kapitalno intenzivna, sposobnost prikupljanja kapitala je ključna. Gospodarska recesija imala je određeni učinak na stanje industrije Unije. Međutim, u ispitnom se postupku pokazalo da se, unatoč rastu tržišta Unije između 2009. i 2011., stanje industrije Unije pogoršalo kao rezultat subvencioniranog uvoza iz NRK-a koji je jako snizio prodajne cijene industrije Unije. Stoga se zaključilo da su mogući učinci financijske krize pogoršani povećanjem subvencioniranog uvoza iz NRK-a i da je ograničeni pristup financiranju uglavnom posljedica negativne klime na tržištu, a položaj i mogućnosti industrije Unije posljedica subvencioniranog uvoza.
(710)
Osim toga istražena je mogućnost da je industrija Unije pretrpjela štetu zato što nije tražila odgovarajuće financiranje dok je bila profitabilna. U ispitnom se postupku pokazalo da je, primjerice, u 2010. industrija Unije još bila profitabilna i da je razina ulaganja za module porasla za 315 %, a za ćelije za 10 % u odnosu na 2009. Budući da je solarna industrija kapitalno intenzivna, očekuje se da industrija Unije neprestano traži odgovarajuće financiranje kako bi povećala svoju troškovnu učinkovitost i natjecala se s nepoštenim subvencioniranim uvozom. Stoga je zaključeno da je nedostatak pristupa financiranju posljedica narušene situacije, a ne njezin uzrok.
(711)
Nakon konačne objave jedna je zainteresirana stranka naglasila da bi štetne učinke financijske krize trebalo odvojiti i razlikovati te da ih ne bi trebalo pripisivati subvencioniranom izvozu. Ta se stranka pozvala na javno dostupne informacije prema kojima barem jedan proizvođač iz Unije financijsku krizu smatra uzrokom svojeg štetnog stanja. Nalazi tekućeg ispitnog postupka zasnivali su se na posebnim podacima o trgovačkim društvima koji su znatno opsežniji od javno dostupnih izvješća određenih tvrtki. Stoga javno dostupna izvješća na koje se upućuje ne mogu osporiti nalaze da financijska kriza nije mogla prekinuti uzročno-posljedičnu vezu između subvencioniranog uvoza i materijalne štete koju je pretrpjela industrija Unije iako je imala određeni učinak na stanje industrije Unije. Stoga se ta tvrdnja morala odbaciti.
(712)
Druga je zainteresirana stranka tvrdila da bi u obzir trebalo uzeti razlike u pristupu financiranju između industrije Unije i kineskih proizvođača izvoznika. Ta je stranka tvrdila da je pristup financiranju, a ne subvencionirani izvoz, jedan od glavnih čimbenika koji je uzrokovao materijalnu štetu industriji Unije. Međutim, utvrđeno je da je povlašteni pristup financiranju velikog broja kineskih proizvođača izvoznika narušio tržište te da je možda to jedan od glavnih razloga zašto su kineskih proizvođači izvoznici mogli dotični proizvod izvoziti po subvencioniranim cijenama. Stoga taj čimbenik nije mogao prekinuti uzročno-posljedičnu vezu između subvencioniranog uvoza i materijalne štete koju je pretrpjela industrija Unije. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
(713)
Na osnovi toga zaključeno je da financijska kriza nije mogla prekinuti uzročno-posljedičnu vezu između subvencioniranog uvoza i štete koju je pretrpjela industrija Unije iako je imala određeni učinak na stanje industrije Unije. Argumenti su stoga odbačeni.
5.3.11. Realizacija izvoza industrije Unije
(714)
Neke su zainteresirane stranke tvrdile da se izvozna prodaja industrije Unije znatno smanjila tijekom razmatranog razdoblja, posebno između 2009. i 2011. za module te između 2009. i prvog tromjesečja 2012. za ćelije, te da je to prouzročilo materijalnu štetu koju je pretrpjela industrija Unije.
(715)
Međutim, kako je prikazano u donjoj tablici, obujam izvoza za module ostao je znatan unatoč blagom padu tijekom RIP-a, a prosječne razine cijena bile su iznad prosječnih troškova modula tijekom cijelog razmatranog razdoblja. Stoga to nije moglo prouzročiti štetu industriji Unije. Što se tiče ćelija, obujam izvoza iznosio je samo približno 12 % ukupnog obujma proizvodnje ćelija. Stoga je to, unatoč niskim cijenama tijekom RIP-a, moglo imati samo ograničeni učinak na stanje industrije Unije. Stoga je argumente u tom pogledu trebalo odbaciti.
Tablica 13-a
Moduli
2009.
2010.
2011.
RIP
Obujam izvoza modula u MW
989
1 279
1 157
1 148
Indeks (2009. = 100)
100
129
117
116
Prosječna izvozna cijena (EUR/kW)
2 500
1 900
1 470
1 230
Indeks (2009. = 100)
100
76
59
49
Izvor: Europressedienst
Tablica 13-b
Ćelije
2009.
2010.
2011.
RIP
Obujam izvoza ćelija u MW
62
320
315
238
Indeks (2009. = 100)
100
516
508
384
Prosječna izvozna cijena (EUR/kW)
1 350
1 050
830
640
Indeks (2009. = 100)
100
78
61
47
Izvor: Europressedienst
(716)
Na osnovi toga utvrđeno je da učinak realizacije izvoza industrije Unije nije mogao pridonijeti materijalnoj šteti koju je pretrpjela industrija Unije. Stoga su se argumenti stranaka u tom pogledu morali odbaciti.
5.3.12. Otkriće nalazišta plina iz škriljevca u Uniji
(717)
Jedna je zainteresirana stranka tvrdila da je štetu koju je pretrpjela industrija Unije prouzročilo otkriće nalazišta plina iz škriljevca u Uniji te da je mogućnost sve veće proizvodnje jeftinog plina iz škriljevca u Uniji smanjila javna i privatna ulaganja u projekte obnovljive energije.
(718)
U ispitnom se postupku pokazalo da se potrošnja proizvoda iz ispitnog postupka znatno povećala tijekom cijelog razmatranog razdoblja, kako je već navedeno u uvodnoj izjavi (509). Štoviše, tijekom ispitnog postupka nisu pronađeni nikakvi činjenični dokazi da je šteta koju je pretrpjela industrija Unije posljedica otkrića nalazišta plina iz škriljevca u Uniji. Zato je tvrdnja odbačena.
5.3.13. Sustav Europske unije za trgovanje emisijama (ETS)
(719)
Ista je stranka tvrdila da je šteta koju je pretrpjela industrija Unije posljedica malih ulaganja u proizvodnju solarne energije zbog niskih tržišnih cijena dozvola za ispuštanje CO2 u okviru sustava Europske unije za trgovanje emisijama.
(720)
Međutim, nisu dostavljeni nikakvi dokazi, a ispitnim postupkom nisu utvrđene nikakve činjenične okolnosti koje bi potvrdile te navode. Naprotiv, u ispitnom se postupku pokazalo da se potrošnja proizvoda iz ispitnog postupka znatno povećavala tijekom razmatranog razdoblja. Na temelju toga tvrdnja je odbačena.
5.3.14. Odluke u području upravljanja
(721)
Neke su zainteresirane stranke tvrdile da je materijalna šteta koju je pretrpio najmanje jedan proizvođač iz Unije posljedica loših odluka u području upravljanja. Ti su se navodi temeljili na godišnjim financijskim izvještajima, određenim informacijama sadržanima u dopisu kojeg je jedan član tog trgovačkog društva poslao ostalim članovima i novinskom članku.
(722)
Nijedna informacija u spisu nije pokazala da je bilo koja odluka u području upravljanja dotičnog trgovačkog društva bila neuobičajena ili nerazborita ili da je utjecala na cijelu industriju Unije. Stoga su argumenti u tom pogledu odbačeni.
5.3.15. Ostale vladine politike
(723)
Jedna je zainteresirana stranka tvrdila da je materijalna šteta koju je pretrpjela industrija Unije posljedica drugih vladinih politika, primjerice politike o obnovljivoj energiji, politike namijenjene poticanju inovacija, politike za smanjenje birokracije, politike kojima se olakšava trgovina i propisi o pristupu mreži, jer te politike idu u korist proizvođačima izvoznicima. Međutim, čak i ako je točno da su neke od navedenih politika mogle olakšati uvoz iz ostalih trećih zemalja i ukupan rast solarne industrije, te bi politike bile korisne i industriji Unije. Štoviše, navedenim se politikama nije promicao uvoz u Uniju po štetnim subvencioniranim cijenama. Stoga su argumenti u tom pogledu odbačeni.
5.3.16. Ostali argumenti
(724)
Jedna zainteresirana stranka tvrdila je da je šteta koju je pretrpjela industrija Unije posljedica nepovoljnog položaja prethodnika i manjka političke podrške Europske komisije tijekom prethodnih godina. Ta je stranka tvrdila i da su osim nacionalnih programa potpore važni čimbenici na tržištu i naseljenost, BDP, potrošnja električne energije, mogućnosti financiranja i povezivost s mrežom. Međutim, navedena stranka nije mogla potkrijepiti svoje tvrdnje te su stoga one odbačene.
(725)
Nakon konačne objave ista je zainteresirana stranka naglasila da je šteta koju je pretrpjela industrija Unije posljedica nepovoljnog položaja prethodnika. Međutim, ta tvrdnja nije analizirana ni potkrijepljena te je stoga morala biti odbačena.
5.4. Kumulativna ocjena ostalih čimbenika za koje je utvrđeno da su pridonijeli šteti
(726)
U ispitnom se postupku pokazalo da su sljedeći ostali čimbenici mogli pridonijeti šteti: uvoz dotičnog proizvoda iz Tajvana, smanjenje razina poticajnih cijena, dugoročni ugovori o nabavi polisilicija ograničenog broja proizvođača iz Unije, financijska i gospodarska kriza.
(727)
Kako je pokazano u odjeljcima 5.3.1. i 5.3.7. mogući je doprinos uvoza iz Tajvana i dugoročnih ugovora o nabavi polisilicija ograničenog broja proizvođača iz Unije zanemariv jer se svaki njihov učinak ublažio kroz vrijednosni lanac.
(728)
Što se tiče financijske i gospodarske krize, u ispitnom se postupku pokazalo da je glavni razlog poteškoća industrije Unije u pristupu kapitalu potrebnom za ulaganja subvencionirani izvoz koji je spriječio industriju Unije u prodaji proizvoda po unosnim cijenama u razdoblju kada je tržište Unije imalo velike stope rasta (2009. - 2011.).
(729)
Treće stranke nisu uspjele dokazati da su razine poticajnih cijena tijekom RIP-a bile toliko niske da su spriječile proizvođače iz Unije u prodaji dotičnog proizvoda po neštetnim cijenama. Institucije su zauzele stav da se smanjena potražnja može objasniti nižom razinom poticajnih cijena jer ulaganja u određene lokacije više nisu bila održiva. Međutim, ni ako ih se pribroji ostalim čimbenicima za koje je otkriveno da su pridonijeli šteti, ta smanjenja ne mogu prekinuti uzročno-posljedičnu vezu jer je njihova razina, u odsutnosti subvencioniranog uvoza, još omogućavala proizvođačima iz Unije prodaju proizvoda po neštetnim cijenama.
(730)
Stoga uzročna veza između subvencioniranja i štete nije prekinuta čak i ako se ocjenjuje kumulativni učinak četiri ostala čimbenika koji su možda pridonijeli šteti.
5.5. Zaključak o uzročnosti
(731)
U ispitnom je postupku utvrđena uzročno-posljedična veza između materijalne štete koju je pretrpjela industrija Unije i subvencioniranog uvoza iz NRK-a. Analizirani su i drugi mogući uzroci štete, primjerice uvoz iz trećih zemalja, nesubvencionirani uvoz iz NRK-a, potrošnja, poticajne cijene, druga financijska potpora odobrena industriji Unije, prekomjerni kapacitet, učinak cijena sirovina, samoprouzročena šteta, konkurencija tankoslojnih fotonaponskih proizvoda, financijska kriza i njezini učinci, realizacija izvoza industrije Unije, otkriće nalazišta plina iz škriljevca u Uniji, odluke u području upravljanja, sustav Europske unije za trgovanje emisijama i druge vladine politike, a ni za jedan nije utvrđeno da bi mogao prekinuti uzročno-posljedičnu vezu između dampinškog uvoza iz NRK-a i materijalne štete koju je pretrpjela industrija Unije.
(732)
Svi učinci čimbenika štete osim subvencioniranog uvoza analizirani su pojedinačno i skupno. Stoga se zaključuje da se kumulativnom ocjenom svih čimbenika koji su mogli imati učinak na štetno stanje industrije Unije (primjerice uvoz iz trećih zemalja, poticajne cijene, učinak cijena sirovina, financijska kriza) ne može objasniti šteta koju je pretrpjela industrija Unije, osobito u pogledu niskih cijena i financijskih gubitaka uzrokovanih prodorom jeftinog uvoza znatnih količina dotičnog proizvoda iz NRK-a. Na osnovi prethodno navedene analize u kojoj su učinci svih poznatih čimbenika na stanje industrije Unije jasno prepoznati i odvojeni od štetnih učinaka subvencioniranog uvoza zaključeno je da je postojala uzročno-posljedična veza između subvencioniranog uvoza iz NRK-a i materijalne štete koju je pretrpjela industrija Unije tijekom RIP-a.
6. INTERES UNIJE
6.1. Uvodne napomene
(733)
U skladu s člankom 31. Osnovne uredbe Komisija je ispitala postoje li, unatoč prethodnim nalazima o štetnom subvencioniranju, utemeljeni razlozi za zaključak da u ovom slučaju donošenje kompenzacijskih mjera nije u interesu Unije. U tu svrhu i u skladu s člankom 31. stavkom 1. Osnovne uredbe analiza interesa Unije zasnivala se na ocjeni različitih uključenih interesa, uključujući interese industrije Unije, trgovačkih društava na uzlaznom i silaznom tržištu fotonaponskog sektora, uvoznikâ i kupaca dotičnog proizvoda.
(734)
Nakon početka paralelnog antidampinškog ispitnog postupka javilo se otprilike 150 subjekata koje se na odgovarajući način uzelo u obzir u okviru tekućeg ispitnog postupka. Posebni upitnici poslani su nepovezanim uvoznicima, subjektima koji su više u poslovnom lancu (uključujući proizvođača sirovina i dobavljače opreme za proizvodnju proizvoda iz ispitnog postupka), subjektima koji su niže u poslovnom lancu (uključujući nositelje projekata i montažere) i organizaciji potrošača BEUC. Informacije su dostavila tri udruženja koja predstavljaju različite subjekte (industriju Unije, subjekte više i niže u poslovnom lancu) u fotonaponskom sektoru.
(735)
Tvrdilo se da se procjena interesa Unije ne temelji na reprezentativnom broju subjekata.
(736)
Komisija se različitim subjektima obratila na način opisan u nastavku.
(737)
Što se tiče subjekata više i niže u poslovnom lancu, kao što je spomenuto u uvodnoj izjavi (734), Komisija je posebne upitnike dostavila na adrese otprilike 150 subjekata, uključujući one nepovezane uvoznike koji su se javili nakon početka ispitnog postupka i koji su na taj način imali priliku dati Komisiji relevantne informacije. Primljena su 22 odgovora na upitnik. U ispitnom su postupku u obzir uzeti ne samo odgovori na upitnike nego i provjerljive i valjano potkrijepljene primjedbe i podnesci zainteresiranih stranaka dostavljeni u roku, bez obzira na to jesu li te stranke odgovorile na upitnik ili ne. Posebice je AFASE u ime svojih članova (subjekata u fotonaponskom sektoru) Komisiji dostavio primjedbe koje su također analizirane.
(738)
Što se tiče nepovezanih uvoznika, kako je navedeno u uvodnoj izjavi (25), Komisija je stupila u kontakt sa svih 250 nepovezanih uvoznika koje je naveo podnositelj pritužbe i odabrala privremeni uzorak u skladu s člankom 27. Osnovne uredbe kako bi pokrila najveći reprezentativni obujam uvoza koji je moguće razumno ispitati u raspoloživom vremenu. Međutim, provjerom je potvrđeno da je samo jedno od privremeno odabranih društava nepovezani uvoznik. Kasnije tijekom ispitnog postupka drugi nepovezanih uvoznici, koji su u početnoj fazi dostavili obrazac za odabir uzoraka, ali nisu odabrani, pozvani su na daljnju suradnju. Šest je pristalo i primilo upitnik, pet je dostavilo odgovore, a za tri je utvrđeno da su dovoljno potpuni. Konačan uzorak nepovezanih uvoznika stoga obuhvaća četiri nepovezana uvoznika, koji predstavljaju od 2 % do 5 % uvoza dotičnog proizvoda. U vezi s niskim postotkom potrebno je voditi računa o tome da se većina uvoza dotičnog proizvoda u Uniju ne odvija posredstvom nepovezanih uvoznika.
(739)
Ukratko, analiza interesa Unije zasniva se na sljedećem:
-
odgovori na upitnike primljeni od osam proizvođača iz Unije u uzorku i četiri odabrana nepovezana uvoznika te odgovori na posebni upitnik primljeni od osam subjekata više u poslovnom lancu i trinaest subjekata niže u poslovnom lancu (sedam nositelja projekata/montažera, šest pružatelja usluga aktivnih i u fotonaponskom sektoru) od 150 subjekata koji su se javili nakon početka ispitnog postupka i koji su dobili posebne upitnike;
-
podaci provjereni tijekom provjera na licu mjesta provedenih kod osam proizvođača iz Unije, jednog nepovezanog uvoznika, dva subjekta više u poslovnom lancu (nositelji projekata/montažeri) i jednog udruženja (vidi uvodnu napomenu (17) Privremene antidampinške uredbe i uvodnu napomenu (29));
-
podaci o interesima Unije koje su dostavile ostale zainteresirane stranke, uključujući udruženja, i javno raspoloživi podaci o razvoju fotonaponskog tržišta u Europi, a posebice izvješće EPIA-e Global Market Outlook for Photovoltaics 2013-2017.
6.2. Interes industrije Unije
(740)
Tijekom RIP-a industrija Unije izravno je u proizvodnji i prodaji istovjetnog proizvoda zapošljavala oko 21 000 osoba.
(741)
U ispitnom je postupku utvrđeno da je industrija Unije pretrpjela materijalnu štetu koju je prouzročio subvencionirani uvoz iz dotične zemlje tijekom razdoblja ispitnog postupka. Podsjeća se da su brojni pokazatelji štete pokazali negativno kretanje tijekom razmatranog razdoblja. To se posebno ozbiljno odrazilo na pokazatelje štete povezane s financijskim rezultatom proizvođača iz Unije koji surađuju, kao što su profitabilnost, novčani tok i povrat ulaganja. Proizvođači modula i ćelija iz Unije zapravo su tijekom 2001. i RIP-a ostvarili gubitak. Slijedom toga neki su proizvođači iz Unije već bili prisiljeni zatvoriti svoje proizvodne objekte, dok su drugi postali insolventni. U slučaju izostanka mjera daljnje pogoršanje gospodarskog stanja industrije Unije čini se vrlo vjerojatnim.
(742)
Očekuje se da će se uvođenjem kompenzacijskih mjera na tržište Unije vratiti pošteni uvjeti trgovine, a to će omogućiti industriji Unije da uskladi svoje cijene istovjetnog proizvoda kako bi odrazila troškove proizvodnje i tako poboljšala svoju profitabilnost. Može se također očekivati da bi uvođenje kompenzacijskih mjera industriji Unije omogućilo da vrati barem dio tržišnog udjela koji je izgubila tijekom razmatranog razdoblja, uz pozitivni učinak na cjelokupno financijsko stanje. Uz to, industrija Unije trebala bi imati bolji pristup kapitalu i dodatno ulagati u istraživanje i razvoj te inovacije na fotonaponskom tržištu. Na kraju, u ispitnom se postupku upućuje na moguće ponovno pokretanje poslovanja proizvođačâ iz Unije koji su bili prisiljeni zaustaviti proizvodnju zbog pritiska kineskog uvoza. Ukupno gledano, u takvim se okolnostima ne bi samo sačuvalo postojećih 21 000 radnih mjesta industrije Unije (tijekom RIP-a) nego bi se javili i razumni izgledi za daljnje širenje proizvodnje i povećanje zaposlenosti.
(743)
Ako se mjere ne uvedu, može se očekivati daljnji gubitak tržišnog udjela i pogoršanje profitabilnosti industrije Unije. Ta bi situacija u kratkoročnom i srednjoročnom razdoblju bila neodrživa. Uz velik broj proizvođača iz Unije koji su već bili prisiljeni napustiti tržište i drugi bi proizvođači zato mogli postati insolventni, što bi u kratkoročnom do srednjoročnom razdoblju dovelo do vjerojatnog nestanka industrije Unije s posljedičnim značajnim učinkom na postojeća radna mjesta.
(744)
Neke su zainteresirane stranke osporavale činjenicu da bi industrija Unije mogla imati koristi od kompenzacijskih mjera tvrdeći da i. će se mjerama sniziti potražnja za fotonaponskim proizvodima u Uniji te da stoga industrija Unije neće moći povećati svoju prodaju, ii. industrija Unije ima male proizvodne objekte te da stoga ne može zadovoljiti potrebu za određenim vrstama instalacija kao što su komercijalne krovne instalacije i velike instalacije na tlu, iii. proizvođači iz Unije ne predstavljaju sigurnu investiciju, iv. uvođenjem pristojbi na ćelije de facto će se povećati trošak proizvodnje proizvođačima modula iz Unije i tako ih učiniti manje privlačnim kupcima, v. u slučaju znatnog pada kineskog uvoza proizvođači iz trećih zemalja najvjerojatnije će iskoristiti priliku koju im pruža slabiji uvoz iz NRK-a.
(745)
Što se tiče tvrdnje da će mjere smanjiti potražnju za fotonaponskim proizvodima u Uniji i da zato industrija Unije neće moći povećati svoju prodaju, napominje se da stranke nisu mogle dostaviti provjerljive dokaze o postojanju izravne veze između uvođenja mjera i smanjenja potražnje za fotonaponskim proizvodima za koje se pokazalo da je na njih tijekom godina utjecalo više čimbenika.
(746)
U odgovoru na tvrdnju da industrija Unije ima male proizvodne objekte te da stoga ne može zadovoljiti potrebu za određenim vrstama instalacija (primjerice komercijalne krovne instalacije i velike instalacije na tlu) potrebno je napomenuti da se u ispitnom postupku pokazalo da industrija Unije ima kapacitet za opskrbu komercijalnim i industrijskim instalacijama (između 40 KW i 1 MW) te instalacijama namijenjenima tržišnom segmentu javnih usluga (1 MW i 10 MW). Nadalje, u ispitnom se postupku nije pokazalo da se proizvodi različitih proizvođača ne mogu koristiti u istom projektu. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
(747)
Argument da industrija Unije ne bi mogla imati koristi od mjera jer proizvođači iz Unije ne predstavljaju sigurnu investiciju i ulagački fondovi ne bi pristali financirati projekte u kojima se koriste moduli proizvedeni u EU-u nije potkrijepljen dokazima. U svakom slučaju očekuje se da će se uvođenjem mjera vratiti poštene uvjete trgovine, što bi ulagače iz bankarskog sektora trebalo uvjeriti u sposobnost industrije Unije da razvije održive projekte. Na temelju toga tvrdnja je odbačena.
(748)
Što se tiče tvrdnje da će uvođenje pristojbi na ćelije de facto povećati trošak proizvodnje proizvođačima modula iz Unije i tako ih učiniti manje privlačnim kupcima, nije isključeno da bi zbog uvođenja pristojbi moglo doći do određenog rasta cijena, ali treba uzeti u obzir da javno dostupni izvori upućuju na silazni trend cijena modula i ćelija. Stoga bi opći trend smanjenja cijena trebao dovesti do smanjenja troškova za module iako bi se troškovi za ćelije mogli povećati kao posljedica mjera. Dotični proizvođači također mogu odlučiti nabavljati svoje ćelije isključivo u Uniji, a ne više iz NRK-a. Na kraju, očekuje se da će uvođenje mjera povećati iskorištenost kapaciteta proizvođača ćelija u Uniji te tako povećati njihove ekonomije razmjera i time smanjiti troškove. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
(749)
Ispitnim postupkom nije potvrđen argument da će moguće znatno smanjenje kineskog uvoza nakon uvođenja mjera najvjerojatnije iskoristiti ostale treće zemlje, a ne industrija Unije. U ispitnom postupku nisu otkrivene jasne naznake da bi ostale treće zemlje masovno usmjerile svoj izvoz na tržište Unije, posebice uzimajući u obzir vjerojatni rast tržišta ostalih trećih zemalja, osobito u Aziji, što su javno dostupni izvori i predvidjeli. Konačno, ne postoje naznake da se industrija Unije neće moći natjecati s uvozom iz trećih zemalja, čak i ako se on poveća zbog pada kineskog uvoza.
(750)
Odgovarajući na konačnu objavu neke su stranke tvrdile da nije realno očekivati nastanak održive industrije Unije koja proizvodi module i ćelije jer ni jedan razuman ulagač ne bi ulagao u proizvođače iz Unije koji navodno trpe štetu zbog nepovoljne strukture troškova pa ne mogu proizvoditi po konkurentnim cijenama. U ispitnom postupku nije potvrđeno da industrija Unije trpi štetu zbog nepovoljne strukture troškova, kako je objašnjeno u uvodnim izjavama (202) i (203) Privremene antidampinške uredbe. Stoga bi odsutnost subvencioniranog uvoza i veće korištenje proizvodnih kapaciteta trebalo dovesti do ekonomija razmjera i omogućiti nastanak održive industrije Unije. S obzirom na to argument je odbačen.
(751)
Jedna je stranka tvrdila da potražnju u Uniji uvjetuju kretanja poticajnih cijena te da je povrat ulaganja koji ulagači očekuju povezan s tim kretanjima. Posebice je tvrdila da će potražnja porasti i da industrija Unije neće moći iskoristiti uvedene pristojbe ako u Uniji cijene porastu kao posljedica pristojbi, a poticajne cijena taj porast ne budu slijedile.
(752)
Odgovarajući na navedenu tvrdnju napominje se da dokazi prikupljeni tijekom ispitnog postupka upućuju na to da će potražnja u budućnosti biti sve manje ovisna o poticajnim cijenama i ostalim programima potpore, usprkos korelaciji između razine poticajnih cijena i potražnje za fotonaponskim instalacijama, jer je paritet mreže izgleda postignut za određene vrste instalacija na više mjesta u Uniji. Nadalje, očekivani povrat ulaganja trebao bi se zasnivati na tržišnim cijenama. Na kraju, iako nije isključeno da nakon uvođenja mjera može doći do određenog rasta cijena, trebalo bi napomenuti da javno dostupni izvori upućuju na općeniti silazni trend cijena. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
(753)
Zainteresirane stranke napomenule su da prilagodljivost cijena potražnje može biti vrlo visoka jer se potražnja za solarnim pločama temelji na programima potpore, a osobito na poticajnim cijenama, i na razini cijena električne energije za krajnjeg potrošača (što određuje paritet mreže). Iako je točno da zbog posebne prirode tržišta koju su istaknule te zainteresirane stranke znatno povećanje cijena može dovesti do velikog pada potražnje, taj argument treba odbaciti jer je malo vjerojatno da će mjere uzrokovati znatno povećanje cijena i to zbog razloga koji se navode u nastavku. Prvo, svi dostupni izvori potvrđuju da će se znatan pad cijena dotičnog proizvoda koji je uočen tijekom RIP-a nastaviti i nakon njega. Drugo, gospodarski je učinak preuzimanja obveze koje je Komisija prihvatila takav da će proizvođači izvoznici iz Kine isporučivati dotični proizvod po najmanjoj uvoznoj cijeni od 60 c/W, što je puno niže od cijene koja je uočena tijekom RIP-a, u obujmu koji otprilike odgovara njihovu trenutačnom tržišnom udjelu. Malo je vjerojatno da će se potražnja znatno smanjiti uz tu razinu cijena jer se tom razinom cijena jamči dostatna potražnja uz sadašnju razinu potpore u okviru programa potpore i sadašnje razine pariteta mreže. Nadalje, očekuje se povećanje cijena električne energije za krajnje korisnike i pad cijena dotičnog proizvoda. Formulom za indeksiranje se u okviru preuzete obveze jamči da će se prilikom utvrđivanja daljnjih smanjenja cijene dotičnog proizvoda u obzir uzimati najmanje uvozne cijene. Stoga su ti argumenti morali biti odbačeni.
(754)
Nekoliko je zainteresiranih stranaka tvrdilo da interes industrije Unije nije velik jer je dodana vrijednost koju proizvode industrije više i niže u poslovnom lancu značajnija od one koju industrija Unije proizvodi u vrijednosnom lancu fotonaponskih proizvoda. Ne osporava se argument da različiti segmenti u fotonaponskom sektoru imaju različitu dodanu vrijednost. U ispitnom je postupku utvrđeno da je industrija Unije pretrpjela materijalnu štetu uzrokovanu nepoštenim trgovinskim praksama. Neki su proizvođači uistinu već bili prisiljeni obustaviti proizvodnju, a ako se ne uvedu mjere, izgledno je daljnje pogoršanje. Svi su segmenti fotonaponskog sektora u bliskom međusobnom odnosu i nestanak proizvodnje Unije naštetio bi cijelom fotonaponskom sektoru koji bi postao u potpunosti ovisan o vanjskoj opskrbi. Stoga je i zbog sigurnosti opskrbe taj argument odbačen.
(755)
Odgovarajući na konačnu objavu jedna je zainteresirana stranka naglasila da je pri donošenju odluke o uvođenju kompenzacijskih pristojbi potrebno uzeti u obzir tvrdnju da industrija više i niže u poslovnom lancu proizvodi veću dodanu vrijednost u usporedbi s industrijom Unije koja proizvodi dotični proizvod. U tom je pogledu potvrđeno da su institucije u ocjeni interesa Unije odvagnule pozitivne i negativne posljedice koje pristojbe mogu imati na različite gospodarske subjekte. Iako je učinak mjera na industriju više i niže u poslovnom lancu ograničen, uz njihovu će pomoć industrija Unije imati priliku za oporavak od štetnog subvencioniranja.
(756)
Jedna je stranka osporila broj radnih mjesta koja bi se sačuvala uvođenjem mjera. Tvrdila je da industrija Unije zapošljava otprilike 6 000, a ne 25 000 osoba kao što je izneseno u uvodnoj izjavi (229) Privremene antidampinške uredbe.
(757)
Međutim, u korist prethodne tvrdnje nisu dostavljeni nikakvi dokazi te je stoga ona odbačena. Pojašnjeno je da je nakon isključivanja pločica iz opsega proizvoda broj zaposlenih u industriji Unije tijekom RIP-a dosegao oko 21 000. Zainteresirane stranke nisu dostavile dokaz da se broj zaposlenika u industriji Unije znatno promijenio nakon RIP-a.
(758)
Ispitnim je postupkom dokazano da je industrija Unije pretrpjela materijalnu štetu od subvencioniranog uvoza iz NRK-a jer nije uspjela povratiti ulaganja unosnom prodajom. Očekuje se da će se uvođenjem mjera pošteni tržišni uvjeti vratiti na tržište Unije i industriji Unije omogućiti ravnopravno natjecanje. Vjerojatno smanjenje uvoza iz NRK-a trebalo bi industriji Unije omogućiti povećanje prodaje u Uniji i bolje iskorištavanje raspoloživih proizvodnih kapacitete u kratkoročnom razdoblju. To bi moglo dovesti do nastanka ekonomija razmjera. Iako je moguće da će cijene istovjetnih proizvoda zbog mjera u kratkom razdoblju porasti, opći trend pada cijena vjerojatno će se zadržati zahvaljujući s jedne strane daljnjem padu troška proizvodnje proizvoda iz ispitnog postupka, a s druge natjecateljskom pritisku proizvođača iz trećih zemalja koji bi se također natjecali na tržištu Unije.
(759)
Stoga je zaključeno da bi uvođenje konačnih kompenzacijskih mjera bilo u interesu industrije Unije.
6.3. Interes nepovezanih uvoznika
(760)
Kako je spomenuto u uvodnoj izjavi (26), provedena je analiza odabranih uvoznika.
(761)
Općenito gledajući, tijekom RIP-a djelatnost četiri nepovezana uvoznika koji surađuju povezana s dotičnim proizvodom iznosila je 60 % do 100 % njihova ukupna poslovanja. Uz to, četiri nepovezana uvoznika koji surađuju nabavljala su iz NRK-a 16 % do 100 % svojeg ukupnog uvoza pločica, a samo ih je jedan nabavljao isključivo iz dotične zemlje. Profitabilnost četiri nepovezana uvoznika koji surađuju povezana s proizvodom iz ispitnog postupka u prosjeku je tijekom RIP-a iznosila 2,3 %.
(762)
Dostavljen je argument da će uvođenje mjera za dotični proizvod negativno utjecati na poslovanje uvoznikâ. Prvo, uvođenje pristojbi ne bi trebalo dovesti do ukidanja cjelokupnog uvoza iz NRK-a. Drugo, iako se s obzirom na moguće povećanje uvoza iz ostalih trećih zemalja može očekivati mogući negativan učinak uvođenja mjera na financijsko stanje uvoznikâ koji uvoze samo iz NRK-a, uvoznici koji nabavljaju robu iz NRK-a trebali bi moći promijeniti svoje izvore opskrbe.
(763)
Jedna je zainteresirana stranka tvrdila da je učinak pristojbi na nepovezane uvoznike podcijenjen jer ne postoje izvori opskrbe koji bi u slučaju uvođenja pristojbi odmah mogli zamijeniti uvoz dotičnog proizvoda iz Kine te da je mijenjanje izvora opskrbe teško jer je glavnina proizvodnje smještena u NRK-u pa bi to uzrokovalo znatne dodatne troškove.
(764)
U tom se pogledu podsjeća da uvođenje mjera ne bi trebalo uzrokovati nestanak uvoza dotičnog proizvoda iz NRK-a. U ispitnom se postupku pokazalo da će moguće smanjenje uvoza iz NRK-a osobito pogoditi uvoznike koji dotični proizvod nabavljaju isključivo iz NRK-a, što je slučaj za samo jednog od četiri nepovezana uvoznika koji surađuju. Što se tiče učinka mjera na financijsko stanje nepovezanih uvoznika, nije se moglo isključiti da može biti negativan, ali je zaključeno da će to u velikoj mjeri ovisiti o njihovoj sposobnosti zamjene izvora opskrbe ili prenošenja barem dijela mogućeg porasta cijena na kupce. Za subjekte koji proizvod ne uvoze samo iz NRK-a nego i iz ostalih izvora ili uvoze i ostale proizvode negativni učinak bit će još manji. Komisija stoga smatra da će učinak na uvoznike dotičnog proizvoda vjerojatno biti negativan, ali će u prosjeku biti ograničen.
(765)
Jedan je nepovezani uvoznik tvrdio da primanje proizvoda od novog dobavljača iziskuje znatan utrošak radnog vremena i financijska ulaganja. U tom je pogledu u odgovoru na konačnu objavu iznesena tvrdnja da je tijekom provjere na licu mjesta skupini za provjeru dostavljen dokaz o dugotrajnom testiranju koje je uvoznik obvezan provesti prije donošenja odluke o nabavi proizvoda od određenog izvoznika.
(766)
Potvrđuje se da uspostavljanje nove veze između uvoznika i dobavljača može uzrokovati dodatne troškove i veći utrošak vremena (primjerice prilikom testiranja proizvoda). Međutim, to ne prevladava nad potrebom za vraćanjem poštenog tržišnog natjecanja. Istodobno izgleda da je promjena dobavljača uobičajeni rizik uračunan u uvoznikovu djelatnost i povezan s činjenicom da se fotonaponsko tržište razvija te stoga doživljava stalne promjene (primjerice stečajevi, konsolidacije) zbog koji je potrebna promjena dobavljača. Uz to, može se pretpostaviti da je za nove vrste modula koje neprestano ulaze na tržište (primjerice moduli s poboljšanom učinkovitošću) također potrebno testiranje. U tom pogledu testiranje novog proizvoda (čak i od istog dobavljača) izgleda kao uobičajena aktivnosti. Stoga je taj argument odbačen.
(767)
Odgovarajući na konačnu objavu dvije su stranke naglasile da interes nepovezanih uvoznika nije pravilno razmotren. Jedna je stranka tvrdila da u nedostatku verzija koje nisu povjerljive odgovora na upitnike koje su dostavili dodatni uvoznici koji surađuju stranke nisu mogle provesti pravilnu ocjenu. Dovela je u pitanje ocjenu Komisije povezanu s mogućnošću porasta uvoza iz trećih zemalja u Uniju, koja je zasnovana na navodu da su tržišta ostalih trećih zemalja u cvatu, što bi uvoznicima omogućilo promjenu dobavljača. U tom je pogledu stranka tvrdila da je ta pretpostavka u suprotnosti sa zaključkom iz uvodne izjave (749) da uvoz iz ostalih trećih zemalja neće biti ogroman. Druga je stranka dovela u pitanje poštovanje načela nediskriminacije jer je Komisija u svojoj procjeni stavila veći naglasak na proizvođače iz Unije nego na ostale subjekte.
(768)
Prvo, potvrđuje se da je verzija koja nije povjerljiva odgovora na upitnik dodatnih uvoznika koji surađuju primljenih nakon objave Provedbene antidampinške uredbe uključena u predmet kako bi zainteresirane stranke u njih imale uvid. Drugo, pretpostavka da uvoz iz trećih zemalja može porasti kao odgovor na manji uvoz iz NRK-a nije u suprotnosti s pretpostavkom da taj porast ne bi trebao biti ogroman u svjetlu globalnog porasta potražnje za fotonaponskim instalacijama. Istodobno, budući da se očekuje da će industrija Unije ponovno osvojiti dio tržišnog udjela koji je prethodno pripadao proizvođačima iz NRK-a, nije moguće zanemariti zaključak o gubitku posla za nepovezane uvoznike. Međutim, navodi se da se dugoročno očekuje općeniti rast fotonaponskog tržišta jer se paritet mreže postiže na sve više lokacija. Na kraju se pojašnjava da je, kao i u svim ispitnim postupcima u području trgovinske zaštite, položaj industrije Unije ocijenjen kako bi se ustanovilo je li pretrpjela materijalnu štetu zbog subvencioniranog uvoza, ali je u okviru analize interesa Unije interes industrije Unije ocijenjen ravnopravno s ostalim gospodarskim subjektima, uključujući nepovezane uvoznike. Također se razjašnjava da se ispitni postupak kojim se utvrđuje je li industrija Unije pretrpjela materijalnu štetu provodi u skladu člankom 8. stavkom 4. Osnovne uredbe u kojem se navode minimalni standardi takvog ispitnog postupka. Interes Unije analizira se tek nakon donošenja pozitivne odluke o štetnom subvencioniranju u skladu sa standardima iz članka 31. Osnovne uredbe. Kao posljedica toga smatra se da mogući negativni učinak mjera na određene uvoznike, osobito one koji uvoze isključivo ih NRK-a, nije prevagnuo nad koristima koje će od mjera imati industrija Unije i kratkoročnim i dugoročnim koristima za fotonaponsko tržište EU-a.
(769)
Zato se zaključuje da bi uvođenje mjera na predloženoj razini moglo imati određeni nepovoljni učinak na stanje nepovezanih uvoznika dotičnog proizvoda.
6.4. Interes subjekata više u poslovnom lancu
(770)
Subjekti više u poslovnom lancu uglavnom su aktivni u proizvodnji sirovina te proizvodnji i inženjeringu opreme za izradu proizvoda iz ispitnog postupka. Odgovori na upitnike primljeni su od osam subjekata više u poslovnom lancu. Dva obavljena posjeta radi provjere obuhvatila su proizvođača sirovina i proizvođača opreme za izradu proizvoda.
(771)
Ukupno gledano, tijekom RIP-a djelatnost osam subjekata više u poslovnom lancu povezana s proizvodom iz ispitnog postupka mijenjala se razmjerno njihovoj ukupnoj djelatnosti i samo je za jedno trgovačko društvo koje surađuje činila 100 % njegova poslovanja, dok je za ostale bila u rasponu od 6 % do 80 %. U prosjeku je tijekom RIP-a djelatnost povezana s dotičnim proizvodom iznosila oko 41 % ukupne djelatnosti subjekata više u poslovnom lancu koji surađuju. Što se tiče radnih mjesta, osam subjekata više u poslovnom lancu koji surađuju zapošljavalo je tijekom RIP-a oko 4 200 osoba. Profitabilnost je bila u rasponu od visoke do blago negativne, ovisno o segmentu i pojedinom trgovačkom društvu. U ispitnom se postupku pokazalo da su ti subjekti s negativnom profitabilnošću pretrpjeli štetu zbog pogoršanog stanja industrije Unije jer su neki klijenti koje su izgubili bili proizvođači proizvoda iz ispitnog postupka iz Unije te zbog pada potrošnje. Nakon isključivanja pločica iz opsega proizvoda proizvođači ovog proizvoda iz Unije ipak bi trebali imati koristi od uvođenja pristojbi jer se očekuje da će industrija Unije povećati svoju proizvodnju ćelija i modula.
(772)
Subjekti iz Unije više u poslovnom lancu svoje su proizvode prodavali u Uniji, NRK-u i trećim zemljama. Tijekom RIP-a u prosjeku oko 20 % prodaje odvijalo se u Uniji, gotovo 50 % u NRK-u i oko 30 % u ostalim trećim zemljama.
(773)
Neke su stranke u uzlaznom sektoru tvrdile da će uvođenje kompenzacijskih mjera negativno utjecati na njihovo poslovanje jer je NRK njihovo glavno izvozno tržište. Tvrdilo se da će pristojbe ozbiljno ograničiti uvoz dotičnog proizvoda iz NRK-a u Uniju zbog čega će NRK ograničiti uvoz polisilicija i proizvodne opreme iz Unije. Zbog toga bi subjekti iz Unije više u poslovnom lancu navodno morali smanjiti svoje poslovanje i broj radnih mjesta.
(774)
Napominje se da cilj pristojbe nije ukloniti kineski uvoz dotičnog proizvoda, nego vratiti ravnopravne uvjete. Stoga bi kineski uvoz trebao nastaviti opskrbljivati tržište Unije u određenoj mjeri, ali po poštenim cijenama. Nadalje, u ispitnom se postupku pokazalo da su subjekti iz Unije više u poslovnom lancu prisutni u svijetu na različitim nacionalnim tržištima i stoga ne ovise isključivo o izvozu u NRK. Stoga se razumno može pretpostaviti da će na svjetskom fotonaponskom tržištu subjekti iz Unije više u poslovnom lancu vjerojatno moći nadoknaditi moguće smanjenje izvoza u NRK izvozom na ostala tržišta za koje se, prema javno dostupnim studijima o uvjetima na tržištu, očekuje da će rasti. U svakom slučaju, kinesko fotonaponsko tržište već se suočava sa znatnim prekomjernim proizvodnim kapacitetom i stoga je upitno bi li proizvođači strojeva iz Unije mogli u NRK-u prodati puno više proizvodne opreme u kratkoročnom do srednjoročnom razdoblju.
(775)
Zainteresirane stranke iznijele su argument da većina ulaznih faktora u vrijednosnom lancu fotonaponskih proizvoda dolazi od Unije i da bi ta povoljna situacija mogla nestati ako se pristojbe uvedu. Odgovarajući na konačnu objavu jedna je stranka naglasila da mjere u ovom slučaju mogu potaknuti druge mjere koje NRK može uvesti za proizvode Unije.
(776)
U tom se pogledu očekuje da će kineski uvoz i dalje opskrbljivati tržište Unije i ako se pristojbe uvedu. Uz to, razni javno dostupni izvori u fotonaponskom sektoru, primjerice izvješće EPIA-e Global Market Outlook for Photovoltaics 2013-2017, predviđaju da bi moguće smanjenje potražnje u Uniji trebalo biti samo kratkoročno (u 2013. i 2014.) te da će tijekom sljedećih godina potrošnja ponovno porasti. Nadalje, uklanjanje nepoštenih trgovinskih praksi vjerojatno će u srednjoročnom i dugoročnom razdoblju omogućiti izgradnju održivog razvoja na fotonaponskom tržištu u Uniji, od čega bi koristi trebali imati svi subjekti u Uniji. Na kraju, što se tiče argumenta o mogućoj odmazdi NRK-a kao odgovor na mjere u ovom predmetu, podsjeća se da NRK, kao i svi ostali članovi WTO-a, može pribjeći ispitnim postupcima u području trgovinske zaštite samo u opravdanim okolnostima te da svaki takav ispitni postupak mora biti u skladu sa strogim pravilima WTO-a. Komisija prati te ispitne postupke kako bi osigurala pridržavanje pravila WTO-a. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
(777)
Neke su stranke osporavale argument da se smanjeni izvoz subjekata iz Unije više u poslovnom lancu fotonaponskih proizvoda u NRK može nadoknaditi izvozom na druga tržišta tvrdeći da će se pristojbama smanjiti globalna potražnja za tim proizvodom.
(778)
U tom se pogledu prvo napominje da kineski uvoz ne bi trebao u potpunosti nestati kao posljedica pristojbi. Uz to, informacije prikupljene tijekom ispitnog postupka ne upućuju na korelaciju između razvoja uvoza iz NRK-a na tržište Unije i izvoza iz NRK-a na ostala tržišta. Nadalje, javno dostupni izvori, primjerice izvješće EPIA-e Global Market Outlook for Photovoltaics 2013-2017, predviđaju globalni rast fotonaponskog tržišta tijekom sljedećih godina. Što se tiče kineskog fotonaponskog tržišta, postoje naznake da će domaća potrošnja u NRK-u znatno narasti (kako primjerice navodi EPIA). U svjetlu prethodno navedenoga ne očekuje se da će zbog uvođenja mjera doći do znatnog pada izvoza subjekata iz Unije koji se nalaze više u poslovnom lancu u NRK-u.
(779)
Također bi trebalo napomenuti da bi smanjenje potražnje u Uniji u 2013. i 2014. moglo imati negativan učinak na subjekte više u poslovnom lancu. Međutim, to se, barem u većini slučajeva, ne može povezati s pristojbama. Nadalje, malo je vjerojatno da će se izvoz proizvođača strojeva za fotonaponsku industriju iz Unije u NRK znatno povećati čak i ako kineski proizvođači povećaju svoj obujam proizvodnje jer u NRK-u postoji znatan rezervni kapacitet. Konačno, informacije prikupljene tijekom ispitnog postupka upućuju na to da bi na proizvođače strojeva mogao utjecati i kineski Dvanaesti petogodišnji plan za solarnu fotonaponsku industriju u kojem se predviđa da bi do 2015. 80 % proizvodne opreme za ćelije trebalo dolaziti iz NRK-a. Ako se provede u skladu s pravilima WTO-a, ta bi promjena mogla proizvođačima strojeva u Uniji dodatno ograničiti mogućnost natjecanja na kineskom tržištu. Argument je stoga odbačen.
(780)
Odgovarajući na završnu objavu kineska je vlada tvrdila da se Dvanaestim petogodišnjim planom za solarnu fotonaponsku industriju daju samo opća vodeća načela koja nisu obvezujuća jer nisu predviđene izvršne ovlasti te da ga se stoga ne bi trebalo smatrati najavom da će mogućnost proizvođača strojeva iz Unije za natjecanje na kineskom tržištu biti ograničena. S tim u vezi napominje se da je kineska vlada u Dvanaestom petogodišnjem plani uključila fotonaponsku industriju među strateške industrije i da je objavila poseban plan za solarnu fotonaponsku industriju. U svojem je planu kineska vlada izrazila potporu „izuzetnim poduzećima” i „ključnim poduzećima” te preuzela obvezu „promicanja provedbe različitih politika za potporu fotonaponskom sektoru” i „definiranja općeg razvoja politika potpora u području industrije, financiranja, poreza…”. Nadalje, budući da sadržava ključne upute koje kineska industrija treba ispuniti u pet godina, plan ima velik učinak na poslovanje u NRK-u i zemljama koje posluju s NRK-om. Vodeći računa o svemu navedenom postoje jasne naznake da se planom ograničuje sloboda izbora kineskih proizvođača ćelija i konkurentnost proizvođača opreme iz Unije koji izvoze na kinesko tržište. Stoga je taj argument odbačen.
(781)
Jedan je proizvođač sirovina koji surađuje osporio predviđanje da će ostala tržišta nadoknaditi smanjenu proizvodnju na kineskom tržištu s obzirom na to da u NRK-u postoje znatni proizvodni kapacitet koje neće biti lako izgraditi drugdje. Taj je argument odbačen jer nema naznaka navodnog smanjenja proizvodnje na kineskom tržištu.
(782)
Jedna je zainteresirana stranka osporila broj zaposlenika u uzlaznom sektoru naveden u uvodnoj izjavi (236) Privremene antidampinške uredbe. Pojašnjeno je da se broj od 4 200 zaposlenika ne odnosi na cijeli sektor nego samo na subjekte više u poslovnom lancu (npr. proizvođači opreme i dobavljači polisilicija) te da se zasniva na njihovim odgovorima na upitnik.
(783)
S obzirom na prethodno navedeno zaključuje se da učinak kompenzacijskih mjera na proizvođače strojeva ne bi bio značajan, dok bi učinak na dobavljača sirovina mogao biti negativan u kratkoročnom razdoblju zbog mogućeg smanjenje njegove prodaje NRK-u.
6.5. Interes subjekata niže u poslovnom lancu
(784)
Subjekti niže u poslovnom lancu uglavnom posluju u području razvoja projekata, marketinga, komunikacija te fotonaponskih instalacija. Primljeno je trinaest odgovora na upitnike poslane subjektima koji se nalaze niže u poslovnom lancu, odnosno sedam od subjekata čije je poslovanje izravno povezano s istovjetnim proizvodom (nositelji projekata i montažeri) i šest od pružatelja usluga u fotonaponskom sektoru (logistika, prijevoz, odnosi s javnošću itd.), odnosno subjekata čije poslovanje nije izravno povezano s proizvodom koji se istražuje. Među tim se odgovorima na upitnike nalazio i odgovor jednog nepovezanog uvoznika za kojeg je utvrđeno da pripada subjektima niže u poslovnom lancu jer mu je glavna djelatnost montaža (vidi uvodnu izjavu (25)).
(785)
U uvodnoj izjavi (242) Privremene antidampinške uredbe ocijenjeno je da se ukupno gledano djelatnost subjekata niže u poslovnom lancu (montažeri i nositelji projekata) u odnosu na proizvod iz ispitnog postupka razlikovala ovisno o udjelu u njihovoj ukupnoj djelatnosti. U prosjeku je tijekom RIP-a iznosila 41 %. Profitabilnost subjekata koji surađuju, a poslovanje im je povezano s proizvodom iz ispitnog postupka, u prosjeku je tijekom RIP-a iznosila 11 %. Što se tiče radnih mjesta, sedam subjekata niže u poslovnom lancu koji surađuju zapošljavalo je tijekom RIP-a oko 550 osoba.
(786)
Nekoliko je stranaka osporilo reprezentativnost podataka o subjektima niže u poslovnom lancu (promet, profitabilnost i zapošljavanje) koje je Komisija prikupila iz odgovora na upitnike sedam subjekata niže u poslovnom lancu. AFASE je dostavio „istraživanje” koje je proveo među svojim članovima (montažeri) kako bi pokazao da je za većinu montažera poslovanje u fotonaponskom sektoru glavni izvor prihoda. AFASE je nadalje tvrdio da subjekti niže u poslovnom lancu, a posebice montažeri, u suprotnosti s nalazima iz uvodne izjave (242) Privremene antidampinške uredbe, ostvaruju samo jednoznamenkaste profitne marže, što ne omogućuje apsorpciju pristojbi.
(787)
Što se tiče reprezentativnosti podataka korištenih u Privremenoj antidampinškoj uredbi Komisija je upotrijebila sve podatke primljene od subjekata niže u poslovnom lancu koji su ispunili posebni upitnik i podneske koje je dostavio AFASE, kako je objašnjeno u uvodnoj izjavi (737).
(788)
Što se tiče tvrdnje da je za montažere poslovanje u fotonaponskom sektoru glavni izvor prihoda, daljnjom analizom odgovora na upitnike primljenih od sedam subjekata niže u poslovnom lancu (montažeri i nositelji projekata) potvrđeno je da su djelatnosti izravno povezane s istovjetnim proizvodom činile u prosjeku oko 42 % ukupnog poslovanja tih subjekata, a profitabilnost u prosjeku 11 %. Međutim, kada se u obzir uzmu i djelatnosti koje nisu izravno povezane s proizvodom koji se istražuje, njihova općenita važnost znatno se povećava za tri od sedam subjekata. Zbog toga je odgovarajući raspon tijekom RIP-a iznosio od 45 % do 100 %. Uz to, za sedam subjekata (montažeri i nositelji projekata) profitabilnost djelatnosti u fotonaponskom sektoru, uključujući djelatnosti koje nisu izravno povezane s proizvodom koji se istražuje, iznosila je u prosjeku 9 %. Što se tiče zapošljavanja, djelatnost sedmorice subjekata u fotonaponskom sektoru, uključujući djelatnosti koje nisu izravno povezane s proizvodom koji se istražuje, omogućila je otvaranje otprilike 600 radnih mjesta s punim radnim vremenom tijekom RIP-a. Uz fotonaponske projekte i instalacije ti su se subjekti bavili i drugim djelatnostima (instalacije koje koriste energiju vjetra i proizvodnja električne opreme).
(789)
Smatra se da se učinak mjera na subjekte niže u poslovnom lancu treba procijeniti prvenstveno na osnovi njihove djelatnosti koja je izravno povezana s proizvodom koji se istražuje čija je profitabilnost tijekom RIP-a iznosila u prosjeku 11 %. Međutim, i ako se procjena bude zasnivala na ukupnoj djelatnosti u fotonaponskom sektoru koja nije izravno povezana s proizvodom koji se istražuje, zaključci neće biti znatno drugačiji jer se, općenito gledajući, različiti čimbenici koji su uzeti u obzir, primjerice profitabilnost i mogućnost apsorpcije dijela pristojbi, znatno ne razlikuju (profitabilnost se smanjuje s prosječno 11 % na prosječno 9 %). Odgovarajući na završnu objavu jedna je stranka u čijim je prostorima Komisija provela provjeru na licu mjesta osporila reprezentativnost zaključaka o profitabilnosti montažera i nositelja projekata koji su se navodno zasnivali na samo jednoj transakciji. Taj je argument odbačen jer je Komisija izračunala profitabilnost subjekata niže u poslovnom lancu na osnovi svih podataka koje su u odgovorima na upitnike dostavili subjekti niže u prodajnom lancu.
(790)
Što se tiče istraživanja koje je AFASE proveo među svojim članovima, prvo treba napomenuti da su svi subjekti imali priliku javiti se na početku ispitnog postupka i odgovoriti na posebni upitnik za subjekte niže u poslovnom lancu čiji je cilj bio prikupljanje potrebnih informacija za ocjenu učinka pristojbi na te subjekte. Drugo, identitet montažera koji su sudjelovali u istraživanju nije poznat što ne omogućuje provjeru, primjerice, relevantnosti i pouzdanosti dostavljenih podataka. Treće, iako su se brojna pitanja u ovom istraživanju odnosila na kapacitet montažera da apsorbiraju moguće pristojbe, u istraživanju se ne osvrće na dobit tih montažera u RIP-u, zbog čega nedostaje važan element za procjenu učinka mjera. Stoga se iz dostavljenog istraživanja nisu mogli izvesti smisleni zaključci.
(791)
Dostavljen je argument prema kojem te mjere nisu u interesu Unije jer će povećati cijene modula i tako odvratiti krajnje korisnike/kupce od postavljanja instalacija. Slijedom toga, subjekti niže u poslovnom lancu imali bi puno manje narudžbi te bi morali smanjiti svoje poslovanje. Navedena se procjena temelji na studiji društva Prognos o mogućem gubitku radnih mjesta koja je dostavljena tijekom ispitnog postupka. U studiji se predviđa da će velika većina radnih mjesta na tržištu fotonaponskih proizvoda u Uniji biti u opasnosti ako se pristojbe uvedu. U studiji se koristi procjena EPIA-e prema kojoj ukupan broj izravnih radnih mjesta u 2011. na svim razinama fotonaponskog tržišta Unije, uključujući proizvođače iz Unije, uvoznike te subjekte više i niže u poslovnom lancu, iznosi 265 000. Uzimajući kao početnu točku procjenu za 2011. o ukupnom broju izravnih radnih mjesta, u studiji društva Prognos zaključuje se da će se u sljedeće tri godine izgubiti 242 000 od 265 000 radnih mjesta, ovisno o razini pristojbi. Navodi se da će se većina radnih mjesta izgubiti na silaznom tržištu koje je prema društvu Prognos 2011. zapošljavalo oko 220 000 osoba.
(792)
U ispitnom postupku nije potvrđen prethodni scenarij i utvrđeno je da je na tržištu fotonaponskih proizvoda Unije 2011. (tijekom RIP-a) i 2012. postojalo puno manje izravnih radnih mjesta.
(793)
Prvo je tijekom ispitnog postupka izražena sumnja o točnosti ukupnog broja izravnih radnih mjesta prema procjeni EPIA-e. Posebno se tijekom posjeta radi provjere EPIA-i pokazalo da su temeljni podaci koji su doveli do zaključka od 265 000 radnih mjesta neprecizni i ne omogućuju takav zaključak. Informacije dobivene tijekom posjeta radi provjere upućuju na moguću dopuštenu pogrešku do 20 % u broju izravnih radnih mjesta izračunanih za 2011. Osim toga, procjena obuhvaća zaposlenost u drugim europskim zemljama izvan Unije te zaposlenost povezanu s tankoslojnim fotonaponskim proizvodom, što izlazi iz opsega ispitnog postupka.
(794)
Pojašnjava se da je dopuštena pogreška od 20 % u ukupnom broju izravnih radnih mjesta prema Europskom udruženju fotonaponske industrije, koju je moguće primjenjivati u oba smjera, uočena tijekom posjeta EPIA-i. To upućuje na teškoće pri preciznoj procjeni broja zaposlenih u silaznom sektoru na koje se nailazi zbog malog broja izvora za prikupljanje podataka koji su često nedosljedni.
(795)
Unatoč tim sumnjama, čak i ako je za analizu učinka na mjere upotrijebljena prvobitna procjena radnih mjesta, potrebno je iznijeti sljedeće napomene. Procjena obuhvaća europska radna mjesta u fotonaponskom sektoru 2011., što je bilo u korelaciji s velikim brojem fotonaponskih instalacija u Uniji te godine (oko 20 GW). Razumno je pretpostaviti da se, s obzirom na smanjenje opsega instalacija koje su dosezale oko 17,5 GW tijekom RIP-a i 15 GW 2012., osobito smanjio broj radnih mjesta na silaznom tržištu koja su izravno povezana s opsegom instalacija. U tom su pogledu javno dostupni specijalizirani tiskani mediji navodili da se u Njemačkoj, najvećem nacionalnom tržištu, između 2011. i 2012. zaposlenost u fotonaponskom sektoru smanjila sa 128 000 na 100 000 radnih mjesta, uključujući radna mjesta na strani proizvođačâ. Nadalje, ispitni je postupak potaknuo ozbiljnu sumnju o tome uključuje li brojka samo radna mjesta s punim radnim vremenom namijenjena isključivo fotonaponskoj industriji. U tom je pogledu ispitni postupak pokazao da je, posebno na silaznom tržištu (instalacije), fotonaponska djelatnost općenito samo dio puno šireg poslovanja, pri čemu su primarna djelatnost instalacije centralnoga grijanja ili električne instalacije, vodoinstalacije itd.
(796)
S obzirom na prethodno navedeno, vjerojatno je da bi uvođenje mjera moglo dovesti do povećanja cijena proizvoda iz ispitnog postupka u Uniji i tako možda uzrokovati manji broj novih fotonaponskih instalacija u kratkoročnom razdoblju. Usprkos tome, negativan utjecaj na radna mjesta u ovom dijelu tržišta mogao bi biti samo ograničen s obzirom na činjenice koje se navode u nastavku. Prvo, djelatnost povezana s fotonaponskim proizvodima barem je za neke montažere samo dio njihovog poslovanja te je sezonska. Stoga bi montažeri trebali moći obavljati svoje djelatnosti u situaciji smanjene potražnje za fotonaponskim instalacijama. Budući da su ciljevi obnovljive energije i energetske učinkovitosti, koji su dogovoreni na razini Unije, pravno obvezujući za države članice, može se očekivati da će se smanjena potražnja za solarnim instalacijama pretvoriti u povećanu potražnju za drugim oblicima obnovljive električne energije i energetske učinkovitosti. Mnogi zaposlenici niže u poslovnom lancu vjerojatno imaju vještine potrebne za iskorištavanje povećane potražnje u tim bliskim sektorima. Drugo, s obzirom na postojeću dobit na silaznom tržištu (vidi uvodnu izjavu 782.), montažeri bi trebali moći apsorbirati dio povećanja cijena i tako ograničiti učinak na konačne cijene i potražnju za fotonaponskim instalacijama.
(797)
Neovisno o uvođenju pristojbi, javno dostupne prognoze o potražnji za fotonaponskim instalacijama upućuju na vjerojatno smanjenje potražnje 2013., s godišnjim instalacijama između 9,8 GW i 16, 5 GW 2013., što će vjerojatno imati negativan učinak na broj radnih mjesta na silaznom tržištu.
(798)
Na kraju se napominje da bi do povećanja cijena fotonaponskih proizvoda vjerojatno svakako došlo, jer se čini da proizvodnja iz NRK-a kojom se opskrbljuje tržište Unije uglavnom bilježi gubitke, što je neodrživo.
(799)
Što se tiče gubitka radnih mjesta informacije prikupljene tijekom ispitnog postupka potvrđuju da je u silaznom sektoru do gubitka radnih mjesta došlo zbog smanjenja potražnje za fotonaponskim instalacijama u Uniji od otprilike 5 GW između 2011. i 2012. Taj se gubitak radnih mjesta ne može povezati s mjerama jer odražava razvoj tržišta. Nadalje, u 2013. i 2014. predviđeno je daljnje smanjenje potražnje koje će najvjerojatnije uzrokovati daljnji gubitak radnih mjesta u fotonaponskom sektoru. Prije početka ispitnog postupka takav su razvoj potražnje predvidjeli veliki istraživački centri te se stoga navedeni gubitak radnih mjesta ne može pripisati uvođenju mjera.
(800)
Industrija Unije dostavila je istraživanje koje je o mogućem učinku mjera na radna mjesta povezana s fotonaponskim sektorom proveo konzultant PriceWaterHouseCoopers (PWC). To se istraživanje odnosi na Prognosovo istraživanje u kojem se predviđa znatan broj izgubljenih radnih mjesta na fotonaponskom tržištu uzrokovan uvođenjem mjera, koje je dostavila AFASE prije uvođenja privremenih antidampinških pristojbi i koje se spominje u uvodnoj izjavi (791). U istraživanju PWC-a kritizira se Prognosovo istraživanje navodeći činjenicu da ukupan broj izgubljenih radnih mjesta koje procjenjuje Prognos premašuje ukupan broj postojećih radnih mjesta u fotonaponskom sektoru u Uniji. Što se tiče učinka pristojbi na tržište Unije, PWC donosi zaključke koji su u suprotnosti s Prognosovim te predviđa neto pozitivan učinak na zaposlenost u Uniji i da će koristi od pristojbi pretegnuti nad njihovim mogućim negativnim učincima (primjerice na potražnju).
(801)
AFASE je tvrdio da Komisija nije otkrila izvor dopuštene pogreške od 20 % za izravna radna mjesta koje je za 2011. izračunala EPIA.
(802)
Dopuštena pogreška od 20 %, koju je moguće primjenjivati u oba smjera, postala je očita tijekom tijekom posjeta radi provjere EPIA-i. To upućuje na teškoće pri preciznoj procjeni broja zaposlenih u silaznom sektoru na koje se nailazi zbog malog broja izvora za prikupljanje podataka koji su često nedosljedni.
(803)
Odgovarajući na završnu objavu neke su stranke tvrdile da je u Komisijinoj analizi prešućena činjenica da će pristojbe samo pogoršati gubitak zaposlenja uzrokovan manjim brojem fotonaponskih instalacija nakon 2011. Tvrdilo se da je takav gubitak radnih mjesta, posebice u silaznom sektoru, tijesno povezan s činjenicom da su montažeri u fotonaponskom sektoru ovisni o solarnim instalacijama. Uz to, AFASE je kritizirao Komisiju jer nije propisno razmotrila istraživanje koje je udruženje provelo među svojim članovima i slično istraživanje koje je provelo Udruženje za solarnu trgovinu iz Velike Britanije i koje je navodno uputilo na tu ovisnost.
(804)
Što se tiče navodnog Komisijinog prešućivanja učinka pristojbi na radna mjesta, upućuje se na uvodne izjave (799) i (800) u kojima se razmatraju tvrdnje o učinku mjera na radna mjesta u fotonaponskom sektoru i priznaje da bi radna mjesta u silaznom sektoru mogla biti kratkoročno pogođena uvođenjem mjera.
(805)
Što se tiče istraživanja koje su proveli AFASE i Udruženje za solarnu trgovinu iz Velike Britanije, u odgovoru na konačnu objavu objavljen je identitet društava koja su sudjelovala u intervjuu. Međutim, to nije ispravilo manjkavost istraživanja jer su, primjerice, neki odgovori nepotpuni. Analizom istraživanja doneseni su zaključci koji se navode u nastavku. Što se tiče istraživanja AFASE-a, prvo se napominje da je većina od 50 montažera koji su intervjuirani izjavila da posluju isključivo na fotonaponskom tržištu. Od 50 montažera njih je 15 izjavilo da imaju i druge djelatnosti nepovezane s fotonaponskim sektorom primjerice grijanje, električne instalacije i u određenoj mjeri vjetar. U okviru istraživanja provedenog u Velikoj Britaniji 21 od 31 intervjuiranih društava imalo je i druge djelatnosti nepovezane s fotonaponskim sektorom. Taj rezultat upućuje na to da su za gotovo polovicu nositelja projekata i montažera točni nalazi iz uvodne izjave (247) Privremene antidampinške uredbe o sposobnosti obavljanja drugih djelatnosti, primjerice djelatnosti povezanih s električnim instalacijama i instalacijama centralnoga grijanja, vodoinstalacijama i ostalim instalacijama koje proizvode obnovljivu energiju. Međutim, priznaje se da je ta sposobnost možda manje izražena nego što se u Privremenoj antidampinškoj uredbi pretpostavlja te će stoga možda gubitak radnih mjesta ublažiti u manjoj mjeri nego što se prvobitno pretpostavilo. Drugo, neki su subjekti koji su sudjelovali u istraživanju AFASE-a i Udruženja za solarnu trgovinu iz Velike Britanije upotrebljavali proizvode podrijetlom iz Unije, a neki nakon uvođenja mjera predviđaju kupovinu proizvoda koji nisu proizvedeni u Kini kako bi izbjegli povećanje cijena.
Dakle, budući da imaju pristup proizvodima podrijetlom iz Unije, očekuje se smanjenje njihove ovisnosti o kineskom uvozu i učinka mjera. Treće, procjena učinka mjera na poslovanje svih subjekata iz istraživanja ne omogućuje stvaranje čvrstih zaključaka jer je njihova ocjena bila vrlo različita. Neka trgovačka društva taj učinak nisu čak uspjela ni ocijeniti. Četvrto, u istraživanju provedenom u Velikoj Britaniji odgovori na pitanje o broju fotonaponskih projekata za koje u slučaju uvođenja pristojbi postoji rizik od otkazivanja kretali od „ne mnogo” do „svi”. Neki subjekti to nisu mogli procijeniti. Na kraju, u oba istraživanja nedostaje pitanje o profitabilnosti intervjuiranih gospodarskih subjekata, što je važno za ocjenu moguće apsorpcije povećanja cijena do kojeg bi zbog pristojbi moglo doći.
(806)
Nekoliko je strana tvrdilo da montažeri ne mogu jednostavno promijeniti svoje djelatnosti ili ih preusmjeriti na ostale instalacije koje proizvode obnovljivu energiju zbog vrlo različitih potrebnih tehnologija i znanja. Stoga bi za njih uvođenje pristojbi značilo stečaj. Nakon konačne objave jedna je zainteresirana stranka ponovila tu tvrdnju navodeći da su montažeri uložili znatna sredstva u usavršavanje u fotonaponskom području (primjerice posebna izobrazba), što upućuje na njihovu usmjerenost na fotonaponski sektor i da se ne bi lako preusmjerili na druge djelatnosti.
(807)
Taj argument nije bio dovoljno potkrijepljen jer nije pokazano koje bi točno znanje montažer trebao steći i koliko je to teško i skupo. Neovisno o tome, institucije priznaju da su montažeri stekli posebno znanje i iskustvo povezano s montažom fotonaponskih modula. Međutim, to je znanje i iskustvo stečeno relativno nedavno i nadovezuje se na osnovno znanje montažera u području električnih instalacija i instalacija centralnog grijanja, vodoinstalacija itd., a predstavlja odgovor na nepoštenu praksu, posebice na ogroman priljev subvencioniranog uvoza iz NRK-a. Neovisno o posebnim vještinama zaposlenika u društvima za montažu, argument je potrebno razmotriti i usporedno s analizom provedenom u uvodnim izjavama (789) do (797) o stanju zaposlenosti u silaznom sektoru koje bi kratkoročno moglo doživjeti negativne učinke, ali bi zahvaljujući održivoj trgovini srednjoročno i dugoročno došlo do porasta zapošljavanja montažera. Stoga je zahtjev odbačen.
(808)
Nekoliko je stranaka osporilo sposobnost subjekata niže u poslovnom lancu da makar djelomično apsorbiraju moguće povećanje cijena. Taj argument nije dovoljno potkrijepljen te se stoga nije moglo ocijeniti u kojoj je mjeri taj navod točan. Ocijenjeno je da profitabilnost subjekata koji surađuju i koji se nalaze niže u poslovnom lancu izravno povezanih s dotičnim proizvodom iznosi oko 11 %, što dotičnim subjektima omogućuje da barem djelomično apsorbiraju moguće povećanje cijena. U tom se kontekstu podsjeća na opći trend smanjenja cijena.
(809)
U odgovoru na konačnu objavu neke su stranek ponovile tvrdnju da postoji ozbiljan rizik smanjenja potražnje za solarnim proizvodima u Uniji kao posljedica uvođenja mjera, što je prema jednoj od stranaka argument protiv mjera. Jedna je stranka tvrdila da su trenutačno cijene potražnje solarne energije vrlo prilagodljive te da bi čak i ograničen porast cijena solarnih proizvoda uzrokovao ozbiljno smanjenje potražnje. Ta je stranka procijenila da bi kompenzacijska pristojba od 30 % dodatno smanjila potražnju za 8 GW, a pristojba od 50 % za 10 GW. Jednako tako AFASE upućuje na istraživanje jednog analitičara tržišta koji također predviđa smanjenje potražnje do 2 GW u 2013. uzrokovano pristojbom od 50 %, ali je tu riječ o puno manjem smanjenju.
(810)
Iako su stranke tijekom ispitnog postupka, uz već spomenute, dostavile i različite druge scenarije smanjenja potražnje, oni nisu sadržavali usporedive rezultate. Premda se ne može isključiti mogućnost da će pristojbe uzrokovati smanjenje potražnje za fotonaponskim instalacijama, takve je učinke teško brojčano izraziti u svjetlu različitih elemenata koji utječu na privlačnost fotonaponskih instalacija u Uniji. Uz to, ako kratkoročno do tog smanjenja i dođe, očekuje se da će srednjoročna i dugoročna korist od poštene trgovine pretegnuti nad kratkoročnim negativnim učinkom. Na kraju, AFASE je i sam priznao da će procjena izravne povezanosti između potražnje i pristojbi biti moguća tek kada se pristojbe uvedu. Stoga je taj argument odbačen.
(811)
Kako je spomenuto u uvodnoj izjavi (784), šest odgovora na upitnike primljeno je od pružatelja usluga u fotonaponskom sektoru (logistika, prijevoz, odnosi s javnošću itd.) čija djelatnost nije izravno povezana s proizvodom iz ispitnog postupka. Utvrđeno je da ti odgovori upućuju na relativnu važnost djelatnosti povezane s fotonaponskim proizvodima u usporedbi s ukupnim poslovanjem dotičnih subjekata koji surađuju. Usprkos nekim manjkavim odgovorima, na osnovi podataka iz upitnika procijenjeno je da je djelatnost tih subjekata povezana s fotonaponskim proizvodima zanemariva u usporedbi s njihovom ukupnom djelatnošću. Djelatnost povezana s fotonaponskim proizvodima iznosi u prosjeku samo otprilike 5 % njihovog ukupnog prometa i otprilike 8 % ukupnih radnih mjesta. Što se tiče profitabilnosti, ona je u prosjeku bila oko 7 %. Međutim, uočeno je da su podaci o profitabilnosti nepotpuni jer ih nisu dostavili svi subjekti. Stoga je zaključeno da mogući učinak mjera na gospodarski položaj pružatelja usluga u fotonaponskom sektoru vjerojatno neće biti velik.
(812)
U svjetlu prethodno navedenog zaključuje se da će učinak mjera na subjekte niže u poslovnom lancu biti u ograničenoj mjeri negativan u kratkoročnom razdoblju, s obzirom na veće smanjenje instalacija od onog što su u suprotnom scenariju (bez prognoziranih pristojbi) naveli veliki istraživački centri i u mjeri u kojoj ih ti subjekti neće moći apsorbirati. Unatoč mogućem smanjenju potražnje za fotonaponskim instalacijama, montažeri bi trebali moći obavljati druge djelatnosti, bez obzira jesu li povezane s drugim izvorima obnovljive energije ili s glavnom djelatnošću montažerâ, kako je prethodno navedeno. U svjetlu dostavljenih podataka zaključeno je da učinak koji bi mjere mogle imati na gospodarski položaj pružatelja usluga u fotonaponskom sektoru vjerojatno neće biti velik.
6.6. Interesi krajnjih korisnika (potrošača)
(813)
Nijedna stranka koja izravno zastupa interese krajnjih korisnika (poput udruženja potrošača) nije podnijela nikakav prigovor. U ovom se slučaju upućuje na dvije vrste krajnjih korisnika, odnosno na potrošače (kućanstva) i druge krajnje korisnike (npr. institucije, druge ulagače). U ispitnom se postupku pokazalo da su potrošači naručili samo otprilike jednu četvrtinu postojećih fotonaponskih instalacija u Uniji (takozvane krovne, manje instalacije). Ostale instalacije (postavljene na tlu, industrijske i komercijalne koje su puno veće) naručili su drugi krajnji korisnici.
(814)
Nekoliko je stranka tvrdilo da će se u slučaju uvođenja mjera povećanje cijena fotonaponskih modula odraziti na potrošače. Iako se može očekivati da će se cijene fotonaponskih modula na tržištu Unije nešto povećati zbog uvođenja pristojbi, vjerojatno će to samo u ograničenoj mjeri utjecati na potrošače i druge krajnje korisnike jer se u ispitnom postupku pokazalo da cijena modula iznosi najviše 50 % ukupnih troškova fotonaponske instalacije. S obzirom na profitne marže nositelja projekata i montažera, može se razumno pretpostaviti da će oni moguće povećanje cijena modula za potrošače barem djelomično apsorbirati i tako ih ublažiti. Na temelju dostupnih dokaza zaključuje se da će se opskrbni lanac barem djelomično prilagoditi mjerama na predloženoj razini pristojbe te da stoga neće nužno doći do povećanja cijena za potrošače na maloprodajnoj razini.
(815)
Nadalje se napominje da bi u slučaju neuvođenja pristojbi vjerojatni nestanak industrije Unije mogao ostaviti potrošače samo s jednim izvorom opskrbe modula u budućnosti. U tom bi slučaju kineski proizvođači izvoznici mogli dodatno povećati svoj vrlo jak položaj na tržištu, a to bi moglo dovesti i do povećanja cijena u kratkoročnom do srednjoročnom razdoblju na štetu potrošača/krajnjih korisnika. U svakom slučaju, kako je prethodno navedeno, povećanje cijena bi se svakako dogodilo s obzirom na činjenicu da proizvodnja NRK-a ostvaruje gubitke.
(816)
Neke su stranke tvrdile da bi pristojbe povećale cijenu proizvoda iz ispitnog postupka. To bi uzrokovalo pad potražnje za fotonaponskim instalacijama jer bi potrošačima bile preskupe, a ostalim ulagačima ne bi bile dovoljno privlačne.
(817)
Kako je već navedeno u uvodnoj izjavi (752), čak i ako zbog uvođenja mjera dođe do privremenog povećanja cijena, cijene općenito gledajući padaju i to je potvrdilo više javnih izvora informacija. Stoga se taj argument odbacuje. Iako je teško točno brojčano izraziti mogući porast cijena uzrokovan uvođenjem mjera i posljedično moguće smanjenje potražnje, potrebno je podsjetiti na nekoliko elemenata. Prvo, proizvod iz ispitnog postupka čini 50 % ukupnih troškova fotonaponske instalacije te bi stoga pristojba barem djelomično mogla biti apsorbirana. Drugo, natjecanje industrije Unije s proizvođačima iz trećih zemalja koji su već prisutni na tržištu Unije vjerojatno će spriječiti povećanje cijena. Istodobno bi industrija Unije trebala moći postići bolje financijske rezultate zahvaljujući ekonomijama razmjera koje su posljedica bolje iskorištenosti proizvodnih postrojenja i smanjenja troška proizvodnje. Treće, potražnja za fotonaponskim instalacijama povezana je s razinama cijena proizvoda iz ispitnog postupka, ali i s razinom poticajnih cijena. Zbog trenutačnih niskih razina potražnje u usporedbi s onima iz 2011. i RIP-a, očekuje se sporiji pad poticajnih cijena nego u razmatranom razdoblju, a to omogućuje stalno ulaganje u fotonaponske projekte. Stoga je ta tvrdnja odbačena.
(818)
U odgovoru na konačnu objavu jedna je stranaka osporila prethodno navedene tvrdnje. Tvrdila je da se opći trend smanjenja cijena nakon uvođenja mjera ne može nastaviti. Ta je stranka podsjetila na to da mjere znatno povećavaju trošak koji nije moguće u potpunosti nadoknaditi smanjenjem troškova ili uvozom iz trećih zemalja. Uz to, ponovila je da industrija Unije neće biti sposobna za nova ulaganja u postrojenja i strojeve te da subjekti niže u poslovnom lancu mogu apsorbirati malo ako im je dobit 11 %. Na kraju, nema dokaza za to da će poticajne cijene moći nadoknaditi porast cijena.
(819)
Potrebno je podsjetiti da se, u suprotnosti s navedenom tvrdnjom, ne očekuje da bi se porast cijena uzrokovan mjerama mogao u potpunosti nadoknaditi nego se očekuje moguće privremeno povećanje cijena nakon uvođenja mjera (vidi uvodnu izjavu (247) Privremene antidampinške uredbe). To povećanje cijena može biti posljedica razlike u razinama cijena između kineskih subvencioniranih cijena i proizvoda koji nisu proizvedeni u Kini. Međutim, informacije prikupljene tijekom ispitnog postupka navode na tvrdnju da će moguće povećanje cijena biti djelomično apsorbirano na osnovi brojnih čimbenika povezanih s dobiti koja u silaznom sektoru iznosi u prosjeku 11 %. Na kraju, što se tiče tvrdnje da ne postoje dokazi koji potvrđuju da bi se poticajnim cijenama mogao nadoknaditi porast cijena, razumno je pretpostaviti da će se s vremenom poticajne cijene prilagoditi u skladu s razvojem cijena projekata.
(820)
Jedna je stranka tvrdila da su se od ožujka 2013. cijene u Uniji povećale za 20 % i da od 2013. postoji ozbiljan manjak zaliha. Argument nije potkrijepljen dokazima, a javni izvori informacija potvrđuju relativnu stabilnost cijena u drugoj polovici 2013. Čak i da je ta informacija točna, odražavala bi samo činjenicu da je nakon evidentiranja uvoza u cijenu uračunan rizik od mogućih kompenzacijskih pristojbi. Argument je stoga odbačen.
(821)
Druga je stranka tvrdila da fotonaponski projekti neće ulagačima donijeti povrat ulaganja ako pad poticajnih cijena ne bude povezan sa smanjenjem troškova projekata, uključujući cijenu modula, jer na njih otpada znatan dio troškova u projektu. Stoga je iznesena tvrdnja da bi pristojbe ugrozile održivost mnogih fotonaponskih projekata jer bi uzrokovale porast cijena.
(822)
Kako je spomenuto u uvodnoj izjavi (752), čini se da cijene proizvoda iz ispitnog postupka općenito gledajući padaju. Nadalje, smanjuje se važnost poticajnih cijena u odnosu na tržište jer je paritet mreže izgleda postignut u nekoliko regija. Na osnovi toga odbačen je argument da bi cijena fotonaponskih modula mogla imati negativan učinak na fotonaponske projekte, uključujući njihovu održivost.
(823)
Jedna je zainteresirana stranka dostavila svoj unutarnji model kako bi dokazala da bi u slučaju uvođenja pristojbi održivost mnogih fotonaponskih projekata bila ugrožena.
(824)
Na osnovi tog modela nije bilo moguće točno utvrditi koliko bi se privlačnost ulaganja u fotonaponske projekte (primjerice povrat ulaganja) mogla smanjiti u slučaju povećanja cijena proizvoda iz ispitnog postupka. Usprkos tome, pretpostavka korištena u modelu da bi se sve pristojbe u potpunosti prenijele na krajnje korisnike ili potrošače nije vjerojatna u svjetlu postojećih profitnih marži subjekata niže u poslovnom lancu. Štoviše, odluka o ulaganju ne zasniva se samo na cijeni modula nego ovisi o mnogim drugim čimbenicima, uključujući među ostalim postojanje općeg povoljnog okvira za fotonaponske instalacije u određenoj zemlji, razinu potpore i cijenu električne energije (za paritet mreže). Stoga se taj argument morao odbaciti.
(825)
Na osnovi toga zaključuje se da bi uvođenje mjera, ukupno gledano, imalo ograničen učinak na potrošače i druge krajnje korisnike. Taj učinak ne ovisi o ulozi nacionalnih programa potpore u poticanju potražnje za fotonaponskim instalacijama. Ako se nacionalni programi potpore prilagode višim cijenama solarnih ploča (putem više poticajne cijene), učinak na potrošače mogao bi izostati.
6.7. Ostali argumenti
(826)
Neke su stranke tvrdile da industrija Unije ne može opskrbljivati tržište Unije u potrebnim količinama te da stoga u slučaju uvođenja kompenzacijskih pristojbi postoji ozbiljan rizik od nestašice u Uniji koja bi mogla dovesti do daljnjeg povećanja cijena dotičnog proizvoda.
(827)
U ispitnom je postupku utvrđeno da je taj argument neopravdan. Iskorištenost proizvodnih kapaciteta industrije Unije ispod je njezinih mogućnosti od 2009. Tijekom RIP-a stopa iskorištenosti proizvodnog kapaciteta Unije za module iznosila je 41 % s dodatnim rezervnim kapacitetom od oko 5,7 GW, a stopa iskorištenosti proizvodnog kapaciteta Unije za ćelije iznosila je 63 % s dodatnim rezervnim kapacitetom od oko 1,2 GW. Stoga bi zahvaljujući rezervnom kapacitetu industrija Unije mogla konkurirati za dodatni dio tržišta u kratkoročnom razdoblju. Osim toga, razumno je pretpostaviti da će industrija Unije u srednjoročnom razdoblju proširiti svoj proizvodni kapacitet kako bi ostvarila bolju ekonomiju razmjera i omogućila daljnje smanjenje cijena. Nadalje, postoje i drugi izvori opskrbe na svijetu koji su prisutni na tržištu Unije i koji će se moći natjecati na tržištu Unije u slučaju smanjenja uvoza kineskih proizvoda. U ispitnom se postupku pokazalo da je postojeći rezervni kapacitet nekineske proizvodnje izvan Unije tijekom RIP-a iznosio 5,6 GW za module, 6 GW za ćelije i 6 GW za pločice. Stoga se zaključuje da je ukupni rezervni kapacitet Unije i trećih proizvođača izvan Unije dovoljan za nadomještanje mogućeg pada kineskog uvoza u kratkoročnom razdoblju u kontekstu potražnje za fotonaponskim instalacijama u EU-u koju su za 2013. (između 9,8 GW i 16,5 GW) i 2014. (9 GW i 17,1 GW) prognozirali veliki istraživački centri kao što je EPIA.
(828)
Čak i uz suzdržaniju pretpostavku o proizvodnom kapacitetu Unije (vidi uvodnu izjavu (545)), ukupni rezervni kapacitet Unije i trećih proizvođača bio bi dostatan za nadomještanje mogućeg smanjenja kineskog uvoza u kratkoročnom razdoblju. Osim toga, u srednjoročnom razdoblju razumno je pretpostaviti da će industrija Unije proširiti svoj proizvodni kapacitet kako bi ostvarila bolju ekonomiju razmjera i omogućila daljnje smanjenje cijena. Stoga je taj argument odbačen.
(829)
Neke su stranke također tvrdile da će uvođenje pristojbi za dotični proizvod ugroziti razvoj tržišta fotonaponskih proizvoda u Europi i da se tako ciljevi Programa EU-a za 2020. u vezi s obnovljivim izvorima energije i smanjenom emisijom stakleničkih plinova u EU-u neće ostvariti.
(830)
Prvo je potrebno reći da ciljevi za 2020. ne ovise isključivo o solarnoj energiji. Jednako su važne i druge vrste obnovljive energije poput vjetra, biomase, vode, itd. Budući da nikakav konkretan postotak nije pripisan solarnoj energiji u ciljevima za 2020., ne očekuje se da će manji broj fotonaponskih instalacija povećati ukupne troškove Programa za 2020. Nadalje, cijena solarnih ploča jedna je od mnogih čimbenika koji su važni za razvoj fotonaponske industrije u Uniji. Jednako važan je i povoljan pravni i financijski okvir na nacionalnoj razini i razini Unije, bolji pristup financiranju projekata obnovljivih energija i ulaganje u istraživanje i razvoj. U pogledu financiranja solarnih ulaganja, uvođenjem pristojbi poboljšat će se stanje industrije Unije i ukupnog fotonaponskog sektora. Zbog toga će industrija Unije i investitori u fotonaponski sektor vjerojatno imati i lakši pristup kapitalu. Na kraju, podsjeća se da cilj pristojbe nije ukloniti kineski uvoz, nego vratiti pošteno tržišno natjecanje. Ako se cijena dotičnog proizvoda poveća, na temelju dokaza o ostvarenoj dobiti na silaznom tržištu moguće je pretpostaviti da će povećanje cijena djelomično apsorbirati subjekti niže u prodajnom lancu. Stoga se cijena modula ne bi trebala značajno povećati za krajnje korisnike/potrošače i potražnja za solarnim instalacijama mogla bi se zadržati u predviđenom rasponu.
(831)
Na osnovi prethodno navedenog zaključuje se da uvođenje mjera općenito ne bi trebalo imati značajan nepovoljan učinak na druge politike EU-a.
6.8. Zaključak o interesu Unije
(832)
Ukupni pozitivni učinci za industriju Unije nadilaze vjerojatni negativan učinak na druge gospodarske subjekte na tržištu fotonaponskih proizvoda, uključujući krajnje korisnike (potrošače).
(833)
S obzirom na prethodno navedeno, na temelju raspoloživih podataka o interesu Unije zaključuje se da ne postoje utemeljeni razlozi protiv uvođenja privremenih mjera za uvoz dotičnog proizvoda podrijetlom iz NRK-a.
7. KONAČNE KOMPENZACIJSKE MJERE
(834)
S obzirom na donesene zaključke u pogledu subvencioniranja, štete, uzročnosti i interesa Unije, trebalo bi uvesti konačne kompenzacijske mjere kako bi se spriječila daljnja šteta koju industriji Unije uzrokuje subvencionirani uvoz.
7.1. Razina uklanjanja štete
(835)
Za potrebe utvrđivanja razine navedenih mjera u obzir su uzete utvrđene subvencijske marže i iznos pristojbe potreban za uklanjanje štete koju su pretrpjeli proizvođači iz Unije, bez prekoračenja utvrđenih subvencijski marži.
(836)
Kod izračuna iznosa pristojbe potrebnog za uklanjanje učinaka štetnog subvencioniranja, smatralo se da bi sve mjere trebale omogućiti industriji Unije da pokrije troškove proizvodnje i da ostvari dobit prije oporezivanja koju ova industrija može razumno ostvariti u uobičajenim uvjetima tržišnog natjecanja, odnosno u odsutnosti subvencioniranog uvoza, od prodaje istovjetnog proizvoda u Uniji. U skladu sa sudskom praksom Općeg suda takva je dobit dobit ostvarena na početku razmatranog razdoblja, odnosno prije povećanja subvencioniranog uvoza. Stoga je ciljna dobit utvrđena u iznosu od 8 % na osnovi ponderirane prosječne dobiti koju je industrija EU-a ostvarila 2009. i 2010. za module i ćelije.
(837)
Nakon konačne objave industrija Unije tvrdila je da bi kao razinu profitabilnosti koju bi industrija Unije mogla objektivno ostvariti u odsutnosti subvencioniranog uvoza trebalo uzeti profitabilnost iz 2010., a ne prosječnu profitnu maržu iz 2009. i 2010. U tom se pogledu tvrdilo da je profitabilnost u 2009. bila nedovoljna i da između dvije godine postoji jasna razlika u okolnostima, osobito uzevši u obzir razvoj potrošnje u 2010. koja je te godine ublažila učinke subvencioniranja. U tom bi pogledu trebalo napomenuti da prilikom određivanja razine uklanjanja štete nije važno je li prosječna profitna marža koju je ostvarila industrija Unije bila „dovoljna”. Razina uklanjanja štete trebala bi se zasnivati na dobiti koju je moguće objektivno ostvariti u odsutnosti subvencioniranog uvoza. Praksa je istražnog tijela da smatra da je ta razina dosegnuta na početku razmatranog razdoblja. Kako je u ovom slučaju industrija Unije ostvarila gubitke u području prodaje ćelija početkom dotičnog razdoblja u 2009., ta metodologija nije bila prikladna i smatralo se da je pouzdanije utvrđivanje razine uklanjanja štete zasnovati na prosječnoj profitnoj marži prve i druge godine razmatranog razdoblja. U tom se pogledu činjenica da su okolnosti u te dvije godine bile različite smatrala nevažnom.
(838)
Druga je stranka naglasila da je potrebno ustvrditi različite ciljne dobiti za module i ćelije jer su se trendovi profitabilnosti ta dva proizvoda razlikovali tijekom razmatranog razdoblja. Iako su postojali odvojeni pokazatelji za svaku vrstu proizvoda, zaključci doneseni za svaki pokazatelj odnose se na proizvod iz ispitnog postupka u cjelini. Također je navedeno da su moduli i ćelije jedinstveni proizvod i da su stoga subvencijske marže i razina uklanjanja štete utvrđene na toj osnovi.
(839)
Na toj je osnovi izračunana neštetna cijena za industriju Unije za istovjetni proizvod. Neštetna cijena dobivena je dodavanjem prethodno navedene profitne marže od 8 % troškovima proizvodnje proizvođačâ iz Unije u uzorku tijekom RIP-a.
(840)
Potrebno je povećanje cijene zatim određeno na temelju usporedbe ponderirane prosječne uvozne cijene proizvođača izvoznika koji su surađivali iz NRK-a, kako je utvrđena za izračune sniženja cijena, valjano prilagođene za troškove uvoza i carina s ponderiranom prosječnom neštetnom cijenom istovjetnog proizvoda koji su proizvođači iz Unije u uzorku prodali na tržištu Unije tijekom RIP-a. Sve razlike koje su posljedica navedene usporedbe izražene su kao postotak ponderirane prosječne uvozne vrijednosti CIF.
(841)
Jedna je stranka tvrdila da je prodaja proizvođača iz Unije u uzorku bila usmjerena na tržište visokog cjenovnog razreda kao što je stambeni sektor/sektor male trgovine, što za sobom povlači više poticajne cijene, te je predložila da se zbog toga prodajne cijene industrije Unije na odgovarajući način prilagode. Potrebno je napomenut da ta tvrdnja ne bi trebala biti odlučujuća pri izračunu marže štete jer ispitni postupak upućuje na to da proizvođači iz Unije nisu bili profitabilni.
7.2. Konačne mjere
(842)
S obzirom na prethodno navedeno smatra se da bi, u skladu s člankom 15. Osnovne uredbe, trebalo uvesti konačne kompenzacijske pristojbe na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i ključnih elemenata (tj. ćelija) podrijetlom ili poslanih iz NRK-a na razini nižoj od utvrđenih marža dampinga i štete, u skladu s pravilom niže pristojbe. U tom bi slučaju stope pristojbe trebalo na odgovarajući način utvrditi na razini utvrđenih subvencijski marži.
(843)
S obzirom na visoku stopu suradnje kineskih proizvođača izvoznika, utvrđena pristojba za „sva ostala poduzeća” jednaka je najvišoj pristojbi propisanoj društvima koja sudjeluju u uzorku ili surađuju u ispitnom postupku. Pristojbe za „sva ostala društava” primjenjivat će se na ona društava koja nisu surađivala u ispitnom postupku.
(844)
Za kineska trgovačka društva koja surađuju, a nisu u uzorku i navedena su u Prilogu stopa privremene pristojbe određuje se na razini ponderiranog prosjeka stope trgovačkih društava u uzorku.
(845)
Na osnovi prethodnog navedenog stope u skladu s kojima će se uvesti pristojbe utvrđene su kako slijedi:
Ime trgovačkog društva
Marža subvencije
Marža štete
Kompenzacijska pristojba
Wuxi Suntech Power Co. Ltd.
Suntech Power Co. Ltd.
Wuxi Sunshine- Power Co. Ltd.
Luoyang Suntech Power Co. Ltd.
Zhenjiang Ren De New Energy Science Technology Co. Ltd.
Zhenjiang Rietech New Energy Science Technology Co. Ltd.
4,9 %
46,3 %
4,9 %
Yingli Energy (China) Co. Ltd;
Baoding Tianwei Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Hainan Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Hengshui Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Tianjin Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Lixian Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Baoding Jiasheng Photovoltaic Technology Co. Ltd;
Beijing Tianneng Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Yingli Energy (Beijing) Co. Ltd
6,3 %
41,8 %
6,3 %
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd;
Trina Solar (Changzhou) Science & Technology Co. Ltd;
Changzhou Youze Technology Co. Ltd;
Trina Solar Energy (Shanghai) Co. Ltd;
Yancheng Trina Solar Energy Technology Co. Ltd
3,5 %
48,2 %
3,5 %
JingAo Solar Co. Ltd.
Shanghai JA Solar Technology Co. Ltd,
JA Solar Technology Yangzhou Co. Ltd;
Hefei JA Solar Technology Co. Ltd,
Shanghai JA Solar PV Technology Co. Ltd;
5,0 %
56,5 %
5,0 %
Jiangxi LDK Solar Hi-Tech Co. Ltd;
LDK Solar Hi-Tech (Nanchang) Co. Ltd;
LDK Solar Hi-Tech (Suzhou) Co. Ltd,
11,5 %
58,2 %
11,5 %
LDK Solar Hi-Tech (Hefei) Co. Ltd.
11,5 %
58,2 %
11,5 %
Delsolar (Wujiang) Co. Ltd.
de minimis
64,9 %
0,0 %
Renesola Jiangsu Ltd.
Renesola Zhejiang Ltd
4,6 %
80,1 %
4,6 %
Jinko Solar Co. Ltd
Jinko Solar Import and Export Co. Ltd
ZHEJIANG JINKO SOLAR CO. LTD
ZHEJIANG JINKO SOLAR TRADING CO. LTD
6,5 %
60,1 %
6,5 %
Trgovačka društva navedena u Prilogu
6,4 %
51,1 %
6,4 %
Sva ostala trgovačka društva
11,5 %
80,1 %
11,5 %
(846)
Prethodno navedene kompenzacijske pristojbe privremeno se utvrđuju u obliku pristojbi ad valorem.
(847)
Pojedinačne stope kompenzacijske pristojbe za svako trgovačko društvo određene u ovoj Uredbi utvrđene su na temelju nalaza ovog ispitnog postupka. Stoga one odražavaju stanje utvrđeno tijekom tog ispitnog postupka u pogledu tih trgovačkih društava. Navedene stope pristojbi (za razliku od pristojbe koja se primjenjuje na području cijele zemlje na „sva ostala trgovačka društva”) primjenjuju se stoga isključivo na uvoz proizvoda podrijetlom iz dotične zemlje i koje proizvode ta trgovačka društva, odnosno navedeni specifični pravni subjekti. Uvezeni proizvodi koje proizvodi neko drugo trgovačko društvo čiji se naziv i adresa ne spominju posebno u čanku 1., uključujući subjekte povezane s onima koji se posebno spominju, ne mogu koristiti te stope i podložni su stopi pristojbe koja se primjenjuje na „sva ostala trgovačka društva”.
(848)
Svaki zahtjev kojim se traži primjena stope kompenzacijske pristojbe za pojedinačno trgovačko društvo (npr. nakon promjene naziva subjekta ili nakon osnivanja novog proizvodnog ili prodajnog subjekta) treba bez odgađanja uputiti Komisiji (103) sa svim relevantnim podacima, posebno o promjeni djelatnosti trgovačkog društva u vezi s proizvodnjom, domaćom i izvoznom prodajom povezanom s, primjerice, takvom promjenom naziva ili takvom promjenom proizvodnog ili prodajnog tijela. Prema potrebi Uredba će se na odgovarajući način izmijeniti tako što će se ažurirati popis trgovačkih društava za koje vrijede pojedinačne stope pristojbi.
(849)
Kako bi se osigurala ispravna provedba kompenzacijske pristojbe, visina pristojbe za sva ostala trgovačka društva ne bi se trebala primjenjivati samo na proizvođače izvoznike koji ne surađuju nego i na one proizvođače koji tijekom RIP-a uopće nisu izvozili u Uniju.
(850)
Mjere se uvode kako bi se proizvođačima iz Unije omogućio oporavak od štetnih učinaka subvencioniranja. Ako dođe do početne neravnoteže između moguće koristi za proizvođače iz Unije i troška za ostale gospodarske subjekte u Uniji, ta bi se neravnoteža mogla ispraviti povećanjem i/ili ponovnim početkom proizvodnje u Uniji. Međutim, predviđeni scenarij povećanje proizvodnje u Uniji možda nije u skladu s tržišnih kretanjima na tom nepostojanom tržištu. Potrošnja modula u Uniji povećala se za 264 % između 2009. i 2011., a zatim pala za 43 postotna boda tijekom šestomjesečnog razdoblja između 2011. i RIP-a. Nepostojanost je još izraženija kada se promatra razdoblje 2006. do 2011. kada se potrošnja modula u Uniji povećala s manje od 1 GW na gotovo 20 GW, odnosno za otprilike 2 000 % u samo pet godina. Očekuje se da će se ta nepostojanost nastaviti, a prognoze koje su objavila poslovna udruženja upućuju na razliku od 100 % i više između različitih scenarija čak i za kratkoročno razdoblje 2014. do 2015.
(851)
Zato se smatra prikladnim da se u takvim iznimnim okolnostima trajanje mjera ograniči na razdoblje od samo dvije godine.
(852)
To bi razdoblje proizvođačima iz Unije trebalo biti dostatno za povećanje i/ili ponovni početak proizvodnje, a istodobno se ne bi znatno ugrozio položaj ostalih gospodarskih subjekata u Uniji. Smatra se da će razdoblje od dvije godine biti najprikladnije za analizu koja će odgovoriti na pitanje je li uvođenje mjera uistinu dovelo do povećanja proizvodnje Unije i tako ublažilo negativne učinke na druge gospodarske subjekte u Uniji.
(853)
Nakon konačne objave jedan je proizvođač iz Unije tvrdio da je ograničeno trajanje od dvije godine prekratko za oporavak od pretrpljene štete. Uz to se tvrdilo da razdoblje od dvije godine ne bi omogućilo proizvođačima iz Unije izradu poslovnih planova za trenutačnu i narednu poslovnu godinu. U tom se pogledu naglašava da će mjere biti na snazi do prosinca 2015. što bi proizvođačima iz Unije trebalo biti dovoljno za izradu poslovnih planova do 2015.
(854)
Nadalje, proizvođač iz Unije nije osporio razloge zbog kojih je trajanje ograničeno na dvije godine, naročito nepostojanost tržišta. Proizvođač je čak izričito naglasio da podržava reviziju u slučaju da mjere zbog situacije na tržištu treba izmijeniti. Budući da na tom nepostojanom tržištu postoji velika vjerojatnost promjene tržišnih okolnosti tijekom dvije godine, smatra se prikladnim ograničiti trajanje mjera na dvije godine od njihova uvođenja.
(855)
Nakon konačne objave podnositelj pritužbe tvrdio je da su dvije godine nedovoljne za ulaganje u proizvodnju pozivajući se na uvodnu izjavu (852). Međutim, zbog znatnog rezervnog kapaciteta industrije Unije povećanje proizvodnje moguće je ostvariti boljim korištenjem postojećih proizvodnih kapaciteta, što bi trebalo biti ostvarivo bez znatnih dodatnih ulaganja.
(856)
Podnositelj pritužbe nadalje je tvrdio da uvođenje konačnih kompenzacijskih pristojbi na razdoblje od dvije godine nije dovoljno za oporavak industrije Unije od štetnih učinaka prethodnog subvencioniranja. Međutim, uvođenjem kompenzacijskih pristojbi ne može se voditi računa samo o interesima industrije Unije, nego je potrebno dovesti u ravnotežu potencijalnu korist za proizvođače iz Unije i troškove ostalih gospodarskih subjekata u Uniji. Zbog toga se odluka da se mjere ograniče na dvije godine ne mijenja.
(857)
Sve zainteresirane stranke obaviještene su o bitnim činjenicama i okolnostima na temelju kojih se namjeravalo preporučiti uvođenje konačne kompenzacijske pristojbe na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula ili ploča i ćelija vrste koja se koristi u silicijskim fotonaponskim modulima ili pločama podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine (konačna objava). Svim je strankama odobreno razdoblje unutar kojeg su mogle podnijeti primjedbe na konačnu objavu.
(858)
Usmene i pisane primjedbe zainteresiranih stranaka razmatrane su i prema potrebi uzete u obzir.
7.3. Evidentiranje i retroaktivnost
(859)
Kako je spomenuto u uvodnoj izjavi (7) Komisija je 1. ožujka 2013. donijela Uredbu br. 182/2013 kojom od 6. ožujka 2013. uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i njihovih ključnih sastavnih dijelova (tj. ćelija i pločica) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine podliježe evidentiranju.
(860)
Počevši od 6. lipnja 2013. evidentiranje uvoza s ciljem zaštite od dampinškog uvoza ukinuto je Privremenom antidampinškom uredbom. U pogledu tekućeg antisubvencijskog ispitnog postupka i s obzirom na prethodne nalaze, trebalo bi prekinuti i evidentiranje uvoza za potrebe antisubvencijskog ispitnog postupka u skladu s člankom 24. stavkom 5. Osnovne uredbe.
(861)
Što se tiče moguće retroaktivne primjene kompenzacijskih mjera, potrebno je razmotriti kriterije iz članka 16. stavka 4. Osnovne uredbe. U skladu s tim člankom konačna kompenzacijska pristojba može se uvesti za proizvode koji su ušli u potrošnju najviše 90 dana prije datuma primjene privremenih mjera, ali ne prije početka ispitnog postupka.
(862)
U tom se slučaju nisu primjenjivale privremene kompenzacijske pristojbe. Zbog toga je odlučeno da se konačna kompenzacijska pristojba ne primjenuje retroaktivno.
8. OBLIK MJERA
(863)
Nakon donošenja privremenih antidampinških mjera u usporednom antidampinškom ispitnom postupku (104) skupina proizvođača izvoznika koji surađuju, uključujući njihova povezana društva u NRK-u i EU-u, podnijela je zajedno s Kineskom gospodarskom komorom za uvoz i izvoz strojeva i elektroničkih proizvoda (CCME) ponudu za preuzimanje zajedničke cjenovne obveze u skladu s člankom 8. stavkom 1. Osnovne antidampinške uredbe (105). Ponudu za preuzimanje obveze poduprle su i kineske vlasti. Komisija je razmotrila i prihvatila tu ponudu Odlukom Komisije 2013/423/EU (106).
(864)
Nakon donošenja Odluke 2013/423/EU proizvođači izvoznici zajedno s CCME-om podnijeli su obavijest o izmjeni prvobitne ponude za preuzimanje obveze. Zatražili su da se obveza izmijeni kako bi se u obzir uzelo isključenje pločica iz opsega proizvoda, kako je opisano u uvodnim izjavama (46) i (99). Uz to, nekoliko je dodatnih izvoznika zatražilo da ih se uključi u ponudu u roku navedenom u članku 8. stavku 2. Osnovne antidampinške uredbe.
(865)
Ista skupina proizvođača izvoznika zatražila je zajedno s CCME-om i u roku navedenom u članku 13. stavku 2. Osnovne uredbe (107) da Komisija donese uvjete ponude za preuzimanje obveze radi uklanjanja štetnih učinaka i subvencioniranog uvoza. Komisija je tu ponudu prihvatila Provedbenom odlukom 2013/707/EU u pogledu konačnih pristojbi,
DONIJELA JE OVU UREDBU:
Članak 1.
1. Ovime se uvodi konačna kompenzacijska pristojba na uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula ili ploča i ćelija vrste koja se koristi u silicijskim fotonaponskim modulima ili pločama (debljina ćelija ne premašuje 400 mikrometara) koji trenutačno potpadaju pod oznake KN 8501 31 00, ex 8501 32 00, ex 8501 33 00, ex 8501 34 00, ex 8501 61 20, ex 8501 61 80, ex 8501 62 00, ex 8501 63 00, ex 8501 64 00 i ex 8541 40 90 (oznake TARIC 8501310081, 8501310089, 8501320041, 8501320049, 8501330061, 8501330069, 8501340041, 8501340049, 8501612041, 8501612049, 8501618041, 8501618049, 8501620061, 8501620069, 8501630041, 8501630049, 8501640041, 8501640049, 8541409021, 8541409029, 8541409031 i 8541409039) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine, osim ako nisu u provozu u smislu članka V. GATT-a.
Sljedeće vrste proizvoda isključene su iz definicije dotičnog proizvoda:
-
solarni punjači koji se sastoje od manje od šest ćelija, prijenosni su i opskrbljuju uređaje energijom ili pune baterije,
-
tankoslojni fotonaponski proizvodi,
-
kristalni silicijski fotonaponski proizvodi koji su trajno integrirani u električnu robu kada funkcija električne robe nije proizvodnja energije i kada navedena električna roba koristi električnu energiju proizvedenu pomoću integriranih kristalnih silicijskih fotonaponskih ćelija,
-
moduli ili ploče s izlaznim naponom koji ne prelazi 50 V istosmjerno i izlaznom snagom koja ne prelazi 50 W samo za izravnu uporabu kao punjači baterija u sustavima s istim svojstvima u pogledu napona i snage.
2. Stopa konačne kompenzacijske pristojbe koja se primjenjuje na neto cijenu franko granica Unije, neocarinjenu, za proizvode opisane u stavku 1. koje proizvode trgovačka društva navedena u nastavku, je sljedeća:
Trgovačko društvo
Stopa carine
Dodatna oznaka TARIC
Wuxi Suntech Power Co. Ltd;
Suntech Power Co. Ltd;
Wuxi Sunshine Power Co. Ltd;
Luoyang Suntech Power Co. Ltd;
Zhenjiang Ren De New Energy Science Technology Co. Ltd; Zhenjiang Rietech New Energy Science Technology Co. Ltd,
4,9 %
B796
Yingli Energy (China) Co. Ltd;
Baoding Tianwei Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Hainan Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Hengshui Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Tianjin Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Lixian Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Baoding Jiasheng Photovoltaic Technology Co. Ltd;
Beijing Tianneng Yingli New Energy Resources Co. Ltd;
Yingli Energy (Beijing) Co. Ltd
6,3 %
B797
Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd;
Trina Solar (Changzhou) Science & Technology Co. Ltd;
Changzhou Youze Technology Co. Ltd;
Trina Solar Energy (Shanghai) Co. Ltd;
Yancheng Trina Solar Energy Technology Co. Ltd
3,5 %
B791
JingAo Solar Co. Ltd;
Shanghai JA Solar Technology Co. Ltd,
JA Solar Technology Yangzhou Co. Ltd;
Hefei JA Solar Technology Co. Ltd,
Shanghai JA Solar PV Technology Co. Ltd.
5,0 %
B794
Jiangxi LDK Solar Hi-Tech Co. Ltd;
LDK Solar Hi-Tech (Nanchang) Co. Ltd;
LDK Solar Hi-Tech (Suzhou) Co. Ltd,
11,5 %
B793
LDK Solar Hi-Tech (Hefei) Co. Ltd
11,5 %
B927
Delsolar (Wujiang) Ltd
0 %
B792
Renesola Jiangsu Ltd
Renesola Zhejiang Ltd
4,6 %
B921
Jinko Solar Co. Ltd
Jinko Solar Import and Export Co. Ltd
ZHEJIANG JINKO SOLAR CO. LTD
ZHEJIANG JINKO SOLAR TRADING CO. LTD
6,5 %
B845
Trgovačka društva navedena u Prilogu
6,4 %
Sva ostala trgovačka društva
11,5 %
B999 (108)
3. Osim ako je drukčije određeno, primjenjuju se važeće odredbe o carinama.
Članak 2.
1. Uvoz proizvoda prijavljenih za puštanje u slobodan promet koji su obuhvaćeni oznakom KN 8541 40 90 (oznake TARIC 8541409021, 8541409029, 8541409031 i 8541409039) za koje su račune izdala trgovačka društva od kojih je Komisija prihvatila preuzimanje obveza i čiji su nazivi navedeni u Prilogu Provedbenoj odluci 2013/707/EU, izuzet je od antisubvencijske pristojbe uvedene člankom 1., pod sljedećim uvjetima:
(a)
trgovačko društvo navedeno u Prilogu Provedbenoj odluci 2013/707/EU proizvelo je i otpremilo prethodno navedene proizvode i za njih izdalo račun izravno ili preko povezanog trgovačkog društva koje je također navedeno u Prilogu Provedbenoj odluci 2013/707/EU svojim povezanim trgovačkim društvima u Uniji koja djeluju kao uvoznici i carine robu radi puštanja u slobodan promet u Uniji ili prvom neovisnom kupcu koji djeluje kao izvoznik i carini robu radi puštanja u slobodan promet u Uniji;
(b)
uvoz je popraćen računom na temelju obveze, odnosno trgovačkim računom koji sadržava barem podatke i prijavu propisane u Prilogu 2. ovoj Uredbi; (c) uvozu je priložena potvrda o izvoznoj obvezi u skladu s Prilogom 3. ovoj Uredbi;
(c)
uvozu je priložena potvrda o izvoznoj obvezi u skladu s Prilogom 3. ovoj Uredbi; i
(d)
roba koja je prijavljena i predočena carinskim tijelima točno odgovara opisu na računu na temelju obveze.
2. Carinski dug nastaje u trenutku prihvaćanja prijave za puštanje u slobodan promet:
(a)
kada se utvrdi, u pogledu uvoza opisanog u stavku 1., da jedan ili više uvjeta navedenih u tom stavku nije ispunjeno; ili
(b)
kada Komisija u skladu sčlankom 13. stavkom 9. Uredbe (EZ) br. 597/2009 povuče prihvat preuzete obveze uredbom ili odlukom koja se odnosi na konkretne poslove i izjavi da su odgovarajući računi na temelju preuzete obveze nevaljani.
Članak 3.
Trgovačka društva od kojih je Komisija prihvatila preuzimanje obveza i čiji su nazivi navedeni u Prilogu Provedbenoj odluci 2013/707/EU i na koja se primjenjuju određeni uvjeti iz tog Priloga također izdaju račun za transakcije koje nisu izuzete od antisubvencijskih pristojbi. Taj je račun trgovački račun koji sadržava barem podatke utvrđene u Prilogu 4. ovoj Uredbi.
Članak 4.
Obustavlja se evidentiranje uvoza na temelju Uredbe br. 182/2013 prema kojoj uvoz kristalnih silicijskih fotonaponskih modula i njihovih ključnih sastavnih dijelova (tj. ćelija i poluvodičkih pločica) podrijetlom ili poslanih iz Narodne Republike Kine podliježe evidentiranju.
Članak 5.
Ova Uredba stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Prestaje važiti 7. prosinca 2015.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 2. prosinca 2013.