KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 16. oktober 2013
om statsstøtte nr. SA.18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005) ydet af Den Slovakiske Republik til Frucona Košice a.s.
(meddelt under nummer C(2013) 6261)
(Kun den slovakiske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2014/342/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit (1),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte bemærkninger i overensstemmelse med denne artikel og under hensyntagen til disse bemærkninger (2), og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
1. SAGSBEHANDLING I KOMMISSIONEN
(1)
Ved brev af 15. oktober 2004, der blev registreret den 25. oktober 2004, fik Kommissionen tilsendt en klage over påstået ulovlig statsstøtte til Frucona Košice. Klageren fremsendte yderligere oplysninger den 3. februar 2005. Der blev holdt et møde med klageren den 24. maj 2005.
(2)
På grundlag af klagerens oplysninger anmodede Kommissionen ved brev af 6. december 2004 Slovakiet om at underrette den om den omstridte foranstaltning. Slovakiet svarede ved brev af 4. januar 2005, der blev registreret den 17. januar 2005, og hvorved det oplyste Kommissionen om den muligvis ulovlige støtte til Frucona Košice a.s. i forbindelse med en kreditorordning og anmodede Kommissionen om at godkende den som redningsstøtte til en virksomhed i økonomiske vanskeligheder. Slovakiet indsendte yderligere oplysninger ved brev af 24. januar 2005, der blev registreret den 28. januar 2005. Kommissionen anmodede om yderligere oplysninger ved brev af 9. februar 2005, som blev besvaret ved brev af 4. marts 2005, der blev registreret den 10. marts 2005. Der blev holdt et møde med de slovakiske myndigheder den 12. maj 2005.
(3)
Ved brev af 5. juli 2005 oplyste Kommissionen Slovakiet om, at den havde besluttet at indlede proceduren efter TEUF's artikel 108, stk. 2, med hensyn til støtten.
(4)
Kommissionens afgørelse om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (3). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til foranstaltningen.
(5)
De slovakiske myndigheder indsendte deres bemærkninger ved brev af 10. oktober 2005, der blev registreret den 17. oktober 2005. Kommissionen modtog bemærkninger fra én interesseret part (modtageren af støtten) ved brev af 24. oktober 2005, der blev registreret den 25. oktober 2005. Den videresendte dem til Slovakiet med en opfordring om at kommentere dem. Slovakiets kommentarer indgik ved brev af 16. december 2005, der blev registreret den 20. december 2005. Den 28. marts 2006 blev der holdt et møde, hvor modtageren fik lejlighed til at uddybe sine bemærkninger. Slovakiet fremsendte yderligere oplysninger ved brev af 5. maj 2006, der blev registreret den 8. maj 2006.
(6)
Kommissionen vedtog en afgørelse om tilbagebetaling af støtten den 7. juni 2006 (4). Efter den dato er Kommissionen i sin kommunikation med de slovakiske myndigheder, hvad angår gennemførelsen af afgørelsen, blevet underrettet om resultatet af den nationale retssag vedrørende størrelsen af den gæld, der skal være omfattet af virksomhedens ordning med kreditorerne. Der skal tages hensyn til disse oplysninger i denne afgørelse.
2. SAGSBEHANDLING VED RETTEN
(7)
Den 12. januar 2007 ankede Frucona Košice a.s. afgørelsen til Retten, idet virksomheden bl.a. gjorde indsigelse imod klassificeringen af gældsafskrivningen som statsstøtte og påberåbte sig, at gældsafskrivningen var i overensstemmelse med det markedsøkonomiske kreditorprincip. Ved dom afsagt den 7. december 2010 (sag T-11/07) afviste Retten appellantens argumentation og bekræftede Kommissionens afgørelse med den begrundelse, at en konkursprocedure ville have været mere fordelagtig for staten end kreditorproceduren.
3. SAGSBEHANDLING VED DOMSTOLEN
(8)
Frucona Košice a.s. ankede Rettens dom til Domstolen og påberåbte sig navnlig, at Retten ikke havde vurderet Kommissionens anvendelse af det markedsøkonomiske kreditorprincip korrekt og uberettiget havde søgt at erstatte sin egen vurdering med Kommissionens vedrørende det markedsøkonomiske kreditorprincip (sag C-73/11 P).
(9)
Den 24. januar 2013 omstødte Domstolen Rettens dom. Domstolen fastslog, at Kommissionen havde begået en uomtvistelig fejl ved ikke at tage højde for en konkursprocedures varighed i sin vurdering af det markedsøkonomiske kreditorprincip eller, hvis den havde taget højde for denne faktor, ved ikke at begrunde sin afgørelse tilstrækkeligt. Sagen blev sendt tilbage til Retten med henblik på at få pådømt virksomhedens anbringender vedrørende skattefuldbyrdelsesproceduren, som Retten endnu ikke havde afsagt dom om.
4. TILBAGEKALDELSE
(10)
På baggrund af Domstolens dom finder Kommissionen det derfor relevant at tilbagekalde den oprindelige afgørelse af 7. juni 2006 og erstatte den med denne afgørelse for at råde bod på de mangler, som Domstolen har fastslået.
II. DETALJERET BESKRIVELSE AF STØTTEN
1. DEN BERØRTE VIRKSOMHED
(11)
Modtageren af den økonomiske støtte er Frucona Košice a.s., som var aktiv inden for produktion af alkohol og alkoholholdige drikkevarer, alkoholfri drikkevarer, frugt og grønsager på dåse og eddike. Efter at have mistet sin licens stoppede modtageren med at producere alkohol og alkoholholdige drikkevarer. Virksomheden fortsatte dog med at være aktiv på engrosmarkedet for alkohol og alkoholholdige drikkevarer. Virksomheden ligger i en region, der er berettiget til regionalstøtte i henhold til artikel 107, stk. 3, litra a), i TEUF.
(12)
På tidspunktet for de afgørende begivenheder havde modtageren omkring 200 beskæftigede. I forbindelse med sine bemærkninger til Kommissionens afgørelse om at indlede den formelle undersøgelse fremlagde virksomheden tal for sin omsætning (inklusive punktafgifter og moms), der er anført i følgende tabel.
Tabel 1
Omsætning i forskellige produktionssegmenter, inklusive punktafgifter og moms (SKK)
2002
2003
2004
Eddike
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Frugt- og grønsags-produktion
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Kål
2 878 340
503 030
201 310
Kulsyreholdige alkoholfri drikkevarer
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Ikke-kulsyreholdige alkoholfri drikkevarer
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Safter 100 %
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Spiritus
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Æblevin
1 495 640
106 360
0
Sukkerholdig frugtsaft
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Andre produkter/tjenester
59 476 000
99 635 000
63 680 000
I ALT
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Disse tal adskiller sig betydeligt fra dem, Kommissionen har modtaget fra de slovakiske myndigheder, og som den har anført i sin afgørelse om at indlede den formelle undersøgelse (6). De slovakiske myndigheder anfægtede ikke ovennævnte tals rigtighed i forbindelse med deres reaktion på modtagerens bemærkninger efter indledningen af den formelle undersøgelse. Ifølge de slovakiske myndigheder opfylder modtageren kriterierne for en mellemstor virksomhed.
2. GÆLDENDE NATIONAL LOVGIVNING
(14)
Den omstridte foranstaltning vedrører afskrivning af en skattegæld, som skattekontoret, Košice IV, har foretaget som led i en kreditorprocedure. Kreditorproceduren er indført i henhold til lov nr. 328/91 om konkurs og kreditorordninger (i det følgende benævnt »konkursloven«).
(15)
En kreditorprocedure er en domstolsovervåget procedure, der i lighed med konkursproceduren sigter mod at afklare forgældede selskabers økonomiske situation (7). Under konkursproceduren ophører virksomheden med at eksistere, og enten sælges dens aktiver til en ny ejer, eller den træder i likvidation. Under kreditorproceduren fortsætter den forgældede virksomhed derimod sin virksomhed uden ændring af ejerskabet.
(16)
Kreditorproceduren indledes af den forgældede virksomhed. Målet er at opnå en aftale med kreditorerne, hvorved den forgældede virksomhed betaler en del af sin gæld, og kreditorerne giver afkald på den resterende del. Denne aftale skal godkendes af den overvågende domstol.
(17)
Kreditorer, hvis tilgodehavender er sikret, for eksempel ved pant, optræder som separatister. For at forslaget til en ordning kan accepteres, skal alle separatisterne stemme for, hvorimod et kvalificeret flertal er tilstrækkeligt for andre kreditorers vedkommende. Med andre ord stemmer separatister individuelt og har vetoret over forslaget.
(18)
Separatister har også en privilegeret stilling i konkursproceduren. Separatisternes krav kan indfries når som helst under konkursproceduren, og indtægterne fra salget af de sikrede aktiver i konkursproceduren skal udelukkende bruges til dækning af separatisternes krav. Hvis disse tilgodehavender ikke alle kan indfries med provenuet fra dette salg, overføres det udestående beløb til den næste gruppe bestående af de øvrige kreditorers fordringer. I denne gruppe fordeles provenuet proportionelt.
(19)
I henhold til konkursloven skal en virksomhed, der indgiver en begæring om en kreditorprocedure, forelægge den overvågende domstol en liste over foranstaltninger med henblik på omstrukturering og fortsat finansiering af driften efter kreditorproceduren.
(20)
I henhold til lov 511/92 om forvaltning af skatter og afgifter og ændringer i systemet med lokale finansielle myndigheder (i det følgende benævnt »skatteforvaltningsloven«) har en virksomhed mulighed for at bede skattemyndighederne om henstand med betalingen af skatter. Der opkræves renter af beløbet, og der skal stilles sikkerhed for skattegælden.
(21)
Skattefuldbyrdelsesproceduren, der har til formål at indfri statens skattetilgodehavender gennem salg af fast ejendom, løsøre eller virksomheden som helhed, er også underlagt skatteforvaltningsloven.
3. FAKTA
(22)
Mellem november 2002 og november 2003 udnyttede modtageren den mulighed, skatteforvaltningsloven giver for at få henstand med betalingen af punktafgiften på alkohol (8). Den udskudte gæld beløb sig til i alt 477 015 759 SKK (12,6 mio. EUR). Før skattekontoret accepterede at yde henstand, sikrede det alle sine tilgodehavender i modtagerens aktiver, som det er foreskrevet i loven. De slovakiske myndigheder gør gældende, at værdien af denne sikkerhed på grundlag af modtagerens regnskaber var 397 476 726 SKK (10,5 mio. EUR). Modtageren hævder imidlertid, at værdien af sikkerheden ifølge ekspertvurderinger ved udgangen af 2003 var 193 940 000 SKK (5 mio. EUR). Dette er ifølge modtageren værdien af de sikrede aktiver (løsøre, fast ejendom og tilgodehavender) udtrykt i såkaldte »ekspertpriser«.
(23)
Pr. 1. januar 2004 begrænsede den ændrede skatteforvaltningslov muligheden for at anmode om henstand med skattebetalingen til kun en enkelt gang om året. Modtageren udnyttede denne mulighed for punktafgiften for december 2003, der skulle betales i januar 2004. Modtageren var imidlertid ikke i stand til at betale eller få henstand med punktafgiften for januar 2004, der skulle betales den 25. februar 2004. Som følge heraf blev modtageren til en forgældet virksomhed i konkurslovens betydning og mistede derfor sin tilladelse til produktion og forarbejdning af alkohol.
(24)
Den 8. marts 2004 indgav modtageren en ansøgning om en kreditorprocedure til den kompetente regionale domstol. Efter at have fastslået, at alle de nødvendige juridiske krav var opfyldt, traf den regionale domstol den 29. april 2004 en afgørelse om, at kreditorproceduren kunne gå i gang. På et møde den 9. juli 2004 stemte kreditorerne for den ordning, som modtageren havde foreslået. Den overvågende regionale domstol bekræftede ordningen ved afgørelse af 14. juli 2004.
(25)
I august 2004 ankede skattekontoret domstolens bekræftende afgørelse. Ved afgørelse af 25. oktober 2004 fastslog den slovakiske højesteret, at anken ikke kunne tages til påkendelse, og erklærede, at den regionale domstols afgørelse, som godkendte ordningen, fandt anvendelse og kunne fuldbyrdes pr. 23. juli 2004. Anklagemyndigheden ankede efterfølgende den regionale domstols afgørelse i henhold til den ekstraordinære ankeprocedure.
(26)
Kreditorerne, herunder skattekontoret, blev enige med modtageren om følgende ordning: 35 % af gælden skulle tilbagebetales af modtageren inden en måned fra ordningens ikrafttræden, og kreditorerne skulle give afkald på de resterende 65 % af gælden. Alle kreditorerne blev derfor behandlet på lige vilkår. De relevante beløb pr. kreditor er specificeret i nedenstående tabel.
Tabel 2
Modtagerens gældsstatus før og efter ordningen (SKK)
Kreditor
Gæld før
ordningen
Gæld efter
ordningen (9)
Afskrevet gæld
Offentlig
Skattekontoret
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Privat
Tetra Pak a.s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly s.r.o.
317 934
111 277
206 657
Merkant družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack s.r.o.
2 142 658
749 930
1 392 728
I ALT
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Skattekontorets krav, som blev medtaget i kreditorproceduren, androg 640 793 831 SKK (16,86 mio. EUR) og omfattede for størstedelens vedkommende ubetalte punktafgifter for perioden maj 2003-marts 2004 og moms for perioden januar-april 2004 med straftillæg og renter. De krav, skattekontoret gav afkald på, beløb sig til 416 515 990 SKK (11 mio. EUR). Ordningen gav skattekontoret 244 277 841 SKK (5,86 mio. EUR).
(28)
I kreditorproceduren optrådte skattekontoret som separatist og stemte som sådan individuelt. For at kreditorproceduren kunne blive gennemført skulle skattekontoret således stemme for. Skattekontorets privilegerede stilling skyldtes, at nogle af dets tilgodehavender var sikrede i forbindelse med modtagerens henstand med skattebetalingen i 2002-2003 (jf. betragtning 17). Alle de andre kreditorer stemte for den foreslåede ordning. Deres tilgodehavender var almindelige handelstilgodehavender uden sikkerhedsstillelse.
(29)
I sit forslag til en ordning fremlagde modtageren i overensstemmelse med konkurslovens krav om en detaljeret beskrivelse af reorganiseringsforanstaltningerne vedrørende produktion, distribution og arbejdsstyrke (herunder afskedigelser).
(30)
Med hensyn til organisation og arbejdsstyrke planlagde modtageren følgende foranstaltninger: oprettelse af en fælles produktionsenhed for alle produktionsaktiviteterne, reorganisering af transportfaciliteterne ved eksklusion af køretøjer med den laveste bogførte restværdi og reorganisering af de kommercielle aktiviteter. Disse foranstaltninger skulle ledsages af en afskedigelse af 50 medarbejdere fra marts til maj 2004. I samme periode skulle yderligere 50 medarbejdere arbejde for 60 % løn.
(31)
På det produktionsmæssige og tekniske område erklærede modtageren, at produktionsanlæggene til alkohol ville blive udlejet fra april 2004, eftersom virksomheden havde mistet sin tilladelse til alkoholproduktion. Modtageren havde planer om at reducere eller standse produktionen af visse urentable alkoholfri drikkevarer og erklærede, at der forud for indførelse af et eventuelt nyt produkt i denne kategori ville blive gennemført en analyse af dets rentabilitet.
(32)
Modtageren nævner også følgende foranstaltninger: Den omstrukturering af omkostningerne, der skulle følge af de lavere produktionsomkostninger efter indstillingen af alkoholproduktionen og af den delvise nedlæggelse af virksomhedens egne transportaktiviteter og salget af gammelt udstyr til skrot.
(33)
Modtageren planlagde også at sælge en administrationsbygning, en butik og en rekreationsfacilitet og nævnte muligheden af at sælge eller udleje anlægget til eddikeproduktion. De slovakiske myndigheder bekræftede i deres kommentarer til afgørelsen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, at salget af administrationsbygningen, butikken og rekreationsfaciliteten ikke havde fundet sted.
(34)
Modtageren planlagde et intensivt salg af sin lagerbeholdning af leveringsklare produkter (11).
(35)
I henhold til dette forslag skulle modtageren finansiere ordningen ved hjælp af egne midler (salg af lagerbeholdning) for 110 mio. SKK og gennem ekstern finansiering i form af et banklån på 100 mio. SKK. Ud fra de oplysninger, modtageren fremsendte som reaktion på indledningen af den formelle undersøgelse, blev den udestående gæld til sidst dækket af indtægterne fra udstedelsen af nye aktier (21 mio. SKK; 0,56 mio. EUR), indtægterne fra salget af lagerbeholdning (110 mio. SKK; 2,9 mio. EUR) og et leverandørlån fra Old Herold s.r.o. (100 mio. SKK; 2,6 mio. EUR). Betalingsfristen for Old Herold s.r.o.'s fakturaer var 40 dage, hvilket ifølge modtageren var en lang periode, som skyldtes modtagerens vanskelige økonomiske situation. Denne forlængede betalingsfrist gjorde det muligt for modtageren at opspare de nødvendige kontanter.
(36)
Efter indledningen af den formelle undersøgelse underrettede de slovakiske myndigheder Kommissionen om, at der i overensstemmelse med kreditorproceduren var indbetalt 224 277 841 SKK til skattekontoret den 17. december 2004. De slovakiske myndigheder bekræftede, at de havde suspenderet den gældsafskrivning, der var opnået enighed om under kreditorproceduren, så længe Kommissionens sagsbehandling ikke var afsluttet.
(37)
I en af deres henvendelser vedrørende gennemførelsen af Kommissionens afgørelse om tilbagebetaling af støtten underrettede de slovakiske myndigheder Kommissionen om udfaldet af den ekstraordinære ankeprocedure, der er omtalt i betragtning 25: Med sin afgørelse af 27. april 2006 forkastede den slovakiske højesteret delvist den kompetente regionale domstols afgørelse af 14. juli 2004, der bekræftede kreditorproceduren, med den begrundelse, at man fejlagtigt havde inkluderet en vejafgiftsrestance på 424 490 SKK i ordningen. Højesteret afviste den resterende del af anken. Ved sin afgørelse af 18. august 2006 gennemførte den kompetente regionale domstol højesterets afgørelse af 27. april 2006 og fastslog, at det korrigerede beløb, der skulle betales til skattekontoret, var 640 369 341,4 SKK (hvoraf 35 % svarer til 224 129 269,1 SKK).
III. AFGØRELSE OM AT INDLEDE PROCEDUREN EFTER ARTIKEL 108, STK. 2, I TEUF
(38)
I sin afgørelse om at indlede den formelle undersøgelse udtrykte Kommissionen tvivl om, hvorvidt den omstridte gældsafskrivning udgjorde statsstøtte. Kommissionen konkluderede, at skattekontorets adfærd i forbindelse med kreditorproceduren ikke var i overensstemmelse med det markedsøkonomiske kreditorprincip. Kommissionen fandt navnlig, at skattekontoret var i en situation, der var juridisk forskellig fra de andre kreditorers, da det ejede pantesikrede fordringer og havde mulighed for at indlede en skattefuldbyrdelsesprocedure. Kommissionen tvivlede på, om kreditorproceduren førte til det bedst mulige resultat for staten sammenlignet med konkursproceduren eller skattefuldbyrdelsesproceduren.
(39)
Kommissionen satte også spørgsmålstegn ved, om den omstridte støtte var forenelig med det indre marked. Den tvivlede især på, om støtten kunne anses for forenelig som redningsstøtte, sådan som de slovakiske myndigheder havde hævdet. Redningsstøtte kan kun være likviditetsstøtte i form af lånegarantier eller lån. Den omstridte foranstaltning er imidlertid en gældsafskrivning, hvilket svarer til et tilskud, der ikke skal tilbagebetales. Støtten blev heller ikke bevilget på den betingelse, at modtageren fremlagde en omstruktureringsplan eller en likvidationsplan eller tilbagebetalte støtten fuldt ud inden 6 måneder efter, at redningsforanstaltningen var godkendt.
(40)
Kommissionen undersøgte dernæst den omstridte foranstaltnings forenelighed som omstruktureringsstøtte og rejste tvivl om, hvorvidt to af hovedbetingelserne var opfyldt, nemlig at der forelå en omstruktureringsplan, som sikrede genetablering af den langsigtede rentabilitet inden for en rimelig tidsfrist, og at støtten var begrænset til det strengt nødvendige.
IV. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
(41)
Ud over oplysninger om de forhold, der er omtalt ovenfor i del II, indsendte modtageren følgende bemærkninger.
(42)
Modtageren fremfører, at grunden til virksomhedens økonomiske vanskeligheder i begyndelsen af 2004 var ændringen af skatteforvaltningsloven, som begrænsede muligheden for at anmode om henstand med skattebetalingen til kun én gang om året. Dette var en vigtig ændring for modtageren, som, med egne ord, havde regnet med denne mulighed i de foregående år.
(43)
Om sagens realitet fremfører modtageren for det første, at Kommissionen ikke havde kompetence til at undersøge den omstridte foranstaltning, fordi foranstaltningen var iværksat før tiltrædelsesdatoen og ikke fandt anvendelse efter tiltrædelsen. Foranstaltningen hævdes at haft virkning før tiltrædelsen, fordi kreditorproceduren blev indledt den 8. marts 2004 og, som modtageren gør gældende, blev godkendt af domstolen den 29. april 2004, dvs. før Slovakiets tiltrædelse af Den Europæiske Union. Endvidere hævdes skattemyndighederne at have tilkendegivet, at de var enige i den foreslåede ordning ved de forhandlinger, der gik forud for indledningen af kreditorproceduren. Der blev holdt et møde med Den Slovakiske Republiks skattedirektorat i december 2003, og den 3. februar 2004 sendte det lokale skattekontor modtageren et brev, hvori det angiveligt bekræftede muligheden for at benytte en kreditorprocedure.
(44)
Modtageren fremfører endvidere, at den omstridte foranstaltning, selv om Kommissionen fortsat hævdede at have kompetence til at behandle sagen, ikke kunne betragtes som statsstøtte, fordi det markedsøkonomiske kreditorprincip var opfyldt.
(45)
For det første fremfører modtageren, at sammenligningen mellem kreditorproceduren og skattefuldbyrdelsesproceduren er vildledende, fordi indledningen af førstnævnte udelukker eller suspenderer sidstnævnte. Skattefuldbyrdelsesproceduren var derfor ikke et alternativ for skattekontoret. Endvidere ville skattekontoret ifølge modtageren have været juridisk forpligtet til at iværksætte konkursproceduren eller en kreditorprocedure i henhold til insolvenslovgivningen efter nogle uger eller måneder, hvis kreditorproceduren ikke var blevet indledt frivilligt.
(46)
For det andet fremfører modtageren, at statens beslutning om at undgå konkurs og i stedet søge at finde en løsning gennem kreditorproceduren opfyldte det markedsøkonomiske kreditorprincip. Som bevis herpå fremlægger virksomheden erklæringer fra to revisorer og en bobestyrer om, at skattekontoret ville få mere ud af kreditorproceduren end af konkursproceduren, og at det ville ske hurtigere. Modtageren fremlægger også yderligere materiale og statistikker for at påvise, at konkursproceduren i Slovakiet i gennemsnit varer 3-7 år og kun giver et meget begrænset udbytte ved salg af aktiver (12).
(47)
Modtageren baserer hovedsagelig sin analyse på revisionsfirmaet EKORDAs rapport af 7. juli 2004, som skattekontoret hævdes at have haft til rådighed før kreditorernes afstemning den 9. juli 2004. Der blev imidlertid ikke fremlagt noget bevismateriale for, at dette rent faktisk var tilfældet.
(48)
Ifølge EKORDAs rapport ville indtægterne af salget af aktiver i tilfælde af konkurs i bedste fald være 204 mio. SKK (5,3 mio. EUR) og, efter fradrag af diverse gebyrer på 45 mio. SKK, kun 159 mio. SKK (4,2 mio. EUR). Modtageren selv korrigerede det gebyrbeløb, der skulle fratrækkes (36 mio. SKK), og nåede frem til et tal på 168 mio. SKK (4,4 mio. EUR). Selv om skattekontoret som den eneste separatist og som langt den største kreditor ville få det meste af dette provenu, ville det stadig være mindre end det, skattekontoret fik efter ordningen.
(49)
For at nå frem til dette resultat brugte EKORDA som grundlag bogføringsværdien pr. 31. marts 2004 af anlægsaktiver, lagerbeholdning, kontanter og kortfristede tilgodehavender efter en justering, hvor der blev taget højde for deres uerholdelighed og deres lave værdi. EKORDA justerede den nominelle værdi af modtagerens aktiver med en »likvidationsfaktor« for hver enkelt del af aktiverne i tilfælde af salg under en konkursprocedure (45 % for anlægsaktiver, 20 % for lagerbeholdning og kortfristede tilgodehavender og 100 % for kontanter).
(50)
EKORDA nævner såvel det fremtidige skatteprovenu af modtagerens drift (13) som beskæftigelsesudviklingen i regionen og udviklingen i fødevarebranchen i Slovakiet som meget vigtige faktorer, der taler for en beslutning om at opretholde modtagerens drift.
(51)
Modtageren nævner også to andre rapporter. Revisoren Marta Kochová konkluderede, at maksimumindtægten fra salget af aktiverne, som dog ikke var blevet vurderet, ville være 100 mio. SKK (2,6 mio. EUR), som efter fradrag af gebyrer på 22 mio. SKK kun ville være 78 mio. SKK (2 mio. EUR). Bobestyreren fr. Holovačová har efter sigende udtalt, at kreditorproceduren efter hendes mening generelt er mere fordelagtig for kreditorerne end konkurs. Én af grundene er, at kreditorerne har en interesse i, at skyldneren fortsætter driften (fremtidige indtægter fra handel eller fra skatter).
(52)
For det tredje fremfører modtageren, at langsigtede hensyn bør tages i betragtning, såsom fremtidigt skatteprovenu. Det hævdes, at retspraksis, som udelukker socialpolitiske hensyn fra det markedsøkonomiske kreditorprincip, ikke gælder, når en offentlig myndighed ser på beregningen af det fremtidige skatteprovenu (14). Ifølge modtageren er den offentlige myndighed her i samme situation som en kreditor, der opererer under markedsøkonomiske forhold og i sin egenskab af leverandør er interesseret i kundens overlevelse. Modtageren henviser dernæst til retspraksis vedrørende det markedsøkonomiske investorprincip.
(53)
Modtageren konkluderer, at det markedsøkonomiske kreditorprincip var opfyldt, og at den omstridte foranstaltning ikke skal betragtes som statsstøtte.
(54)
Hvis Kommissionen alligevel skulle konkludere noget andet, mener modtageren, at den omstridte foranstaltning er forenelig som omstruktureringsstøtte. Modtageren fremfører, at skattekontoret havde efterprøvet dennes forretningsplan for genetablering af den langsigtede rentabilitet, før det accepterede ordningen. At der ikke foreligger en formel omstruktureringsplan er ifølge modtageren irrelevant i en situation, hvor Kommissionen foretager en efterfølgende vurdering af sagen, fordi Kommissionen nu er i stand til at se, om modtageren faktisk blev levedygtig. Dog mener modtageren, at en detaljeret omstruktureringsplan er nødvendig i tilfælde af en forudgående vurdering. Modtageren beskriver dernæst kort de omstruktureringsforanstaltninger, der er truffet, nemlig forøgelse af egenkapitalen, afskedigelser og salg af lagerbeholdning, og giver udtryk for den opfattelse, at indstillingen af produktionen af alkohol og alkoholholdige drikkevarer og udlejningen af produktionsaktiverne til selskabet Old Herold s.r.o. virkelig var en omstruktureringsforanstaltning. Skønt indstillingen af produktionen oprindeligt skyldtes inddragelse af virksomhedens tilladelse, ansøgte modtageren ikke om en ny tilladelse efter ordningen.
(55)
Ifølge modtageren var kravet om, at virksomhedens bidrag til omstruktureringen skulle være betydeligt, også opfyldt.
(56)
Endelig fremfører modtageren, at den kendsgerning, at virksomheden opererer i en støtteberettiget region og er en af de største regionale arbejdsgivere, bør tages i betragtning ved anvendelsen af de rammebestemmelser, der gælder for omstruktureringsstøtte.
V. KOMMENTARER FRA DEN SLOVAKISKE REPUBLIK
(57)
De slovakiske myndigheder fremsatte i deres svar på indledningen af den formelle undersøgelse nogle kommentarer til de oplysninger, som er nævnt i del II.
(58)
De slovakiske myndigheder bekræftede, at skattekontoret på tidspunktet for afstemningen i forbindelse med kreditorproceduren ikke tog statsstøtteaspektet i betragtning. Skattekontoret anså ikke ordningen som en form for statsstøtte, og modtageren blev derfor ikke bedt om at fremlægge en omstruktureringsplan, som er forskellig fra den forretningsplan, der fremlægges for domstolen i henhold til insolvenslovgivningen.
(59)
De slovakiske myndigheder fremsatte følgende kommentarer til støttemodtagerens bemærkninger.
(60)
De slovakiske myndigheder mente ikke, at modtagerens bemærkninger om konkursprocedurens gennemsnitlige varighed og det gennemsnitlige provenu fra salg af aktiver under en konkursprocedure var relevante i den foreliggende sag. Ifølge dem ville konkursprocedurens varighed - i betragtning af det beskedne antal kreditorer og beholdningen af aktiver med en positiv likvidationsværdi, som oversteg det beløb, staten fik udbetalt efter ordningen - have været kortere end den gennemsnitlige periode, og skattekontorets udbytte ville have været større, end det var tilfældet ved ordningen. Det lokale skattekontor gennemførte en inspektion hos modtageren den 21. juni 2004 og fandt, at denne pr. 17. juni 2004 havde en kontantbeholdning på 161,3 mio. SKK, tilgodehavender på 62,8 mio. SKK, lagre af alkohol og alkoholholdige drikkevarer til en værdi af 84 mio. SKK og anlægsaktiver med en bogført værdi på 200 mio. SKK.
(61)
De slovakiske myndigheder mener, at skattefuldbyrdelsesproceduren var et reelt alternativ for skattekontoret. De bekræfter, at skattekontoret havde mulighed for at indlede denne procedure forud for kreditorproceduren, hvilket det også kunne have gjort, hvis domstolen havde afvist at bekræfte ordningen (fordi skattekontoret som separatist ikke havde stemt for den).
(62)
De slovakiske myndigheder er ikke enige i modtagerens påstand om, at dennes økonomiske vanskeligheder skyldtes ændringen i skatteforvaltningsloven. Ifølge de slovakiske myndigheder skyldtes modtagerens økonomiske vanskeligheder den økonomiske strategi, der bestod i, at modtageren brugte indirekte skatter til at drive sin forretning med. I stedet burde modtageren blot have opkrævet skatterne fra sine kunder og overført dem til staten.
(63)
De slovakiske myndigheder er heller ikke enige i, at mødet med skattedirektoratet i december 2003 er bevis på en foreløbig accept af ordningen fra skattekontorets side. De fremlagde et brev af 6. juli 2004 fra skattedirektoratet til skattekontoret med besked om ikke at acceptere den ordning, modtageren havde foreslået, fordi den var ufordelagtig for staten. Dette brev henviste dernæst til et andet, mere generelt brev af 15. januar 2004 fra finansministeren til skattedirektoratet med besked om ikke at acceptere forslag til ordninger med kreditorer, som ville betyde, at skattemyndighederne skulle give afkald på skattetilgodehavender. Endvidere fortolker de slovakiske myndigheder det brev af 3. februar 2004, som modtageren henviste til (jf. betragtning 43), som en udtrykkelig afvisning af 35 %-ordningen.
(64)
De slovakiske myndigheder fremfører, at modtageren ikke havde betalt punktafgifter til tiden (januar 2001-marts 2004) og regelmæssigt havde fået sine skatteforpligtelser udsat.
(65)
Ifølge de slovakiske myndigheder rejser de betydelige forskelle i vurderingerne i de to revisorers rapporter (se betragtning 48 og 51) tvivl om begge rapporters troværdighed. Myndighederne tvivler især på den likvidationsfaktor, EKORDA tilskriver kortfristede aktiver. Denne faktor burde være højere end 20 %.
(66)
Endelig havde modtageren ifølge de slovakiske myndigheder ikke udarbejdet en realistisk omstruktureringsplan, og de foranstaltninger, der blev foreslået i forbindelse med kreditorproceduren, kunne ikke betragtes som omstruktureringsforanstaltninger.
VI. VURDERING
1. KOMMISSIONENS KOMPETENCE
(67)
Da nogle af de relevante begivenheder fandt sted før Slovakiets tiltrædelse af Den Europæiske Union den 1. maj 2004, skal Kommissionen først fastslå, om den er kompetent til at behandle den omstridte foranstaltning.
(68)
Foranstaltninger, der er iværksat før tiltrædelsen og ikke gælder efter tiltrædelsen, kan ikke undersøges af Kommissionen, hverken i henhold til overgangsordningen efter punkt 3 i bilag IV til tiltrædelsestraktaten eller i henhold til de procedurer, der er fastlagt i artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF). Hverken tiltrædelsestraktaten eller TEUF kræver eller hjemler en undersøgelse af disse støtteforanstaltninger fra Kommissionens side.
(69)
Foranstaltninger iværksat efter tiltrædelsen falder imidlertid klart inden for Kommissionens kompetenceområde. For at kunne bedømme tidspunktet for gennemførelsen af en bestemt støtteforanstaltning er det relevante kriterium den retligt bindende retsakt, hvorved den kompetente nationale myndighed påtager sig at bevilge støtten (15).
(70)
Modtageren hævdede, at den omstridte foranstaltning blev iværksat før tiltrædelsen og ikke gælder derefter (jf. betragtning 43).
(71)
Kommissionen kan ikke acceptere de argumenter, der fremlægges af modtageren. Forslaget om at indlede kreditorproceduren er ikke et dokument udstedt af den bevilgende myndighed, men modtagerens eget tiltag. Domstolens afgørelse om at iværksætte kreditorproceduren er heller ikke et dokument udstedt af den bevilgende myndighed. Denne afgørelse tillod kun modtageren og dennes kreditorer at gå videre med forhandlingerne om ordningen, men udgjorde klart ikke den bevilgende begivenhed. Der foreligger intet bevis for, at skattedirektoratet skulle have givet udtryk for sin enighed i den omstridte foranstaltning på mødet i december 2003. De slovakiske myndigheder benægtede tværtimod, at der skulle have foreligget en sådan foreløbig aftale. Brevet af 3. februar 2004 afviser udtrykkeligt forslaget om 35 %-ordningen.
(72)
Den kompetente myndigheds beslutning om at give afkald på nogle af sine krav blev truffet den 9. juli 2004, da skattekontoret accepterede den ordning, der blev foreslået af modtageren.
(73)
Spørgsmålet om, hvorvidt foranstaltningen er gældende efter tiltrædelsen, er derfor ikke længere relevant.
(74)
Kommissionen erklærer sig derfor kompetent til at vurdere den anfægtede foranstaltning i medfør af artikel 108 i TEUF.
2. STATSSTØTTE SOM OMHANDLET I ARTIKEL 107, STK. 1, I TEUF
(75)
I henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked.
(76)
Når en offentlig myndighed, såsom et skattekontor, giver afkald på et tilgodehavende, er der tale om anvendelse af statsmidler, og da foranstaltningen begunstiger en individuel virksomhed, er den selektiv.
(77)
Indtil de begivenheder, som udløste insolvensproceduren, opererede modtageren på markedet for produktion af alkohol og alkoholholdige drikkevarer, alkoholfri drikkevarer samt frugt og grøntsager på dåse. I 2003 var modtageren den tredjestørste producent af alkohol og alkoholholdige drikkevarer i Slovakiet. Siden inddragelsen af tilladelsen til produktion af alkohol og alkoholholdige drikkevarer i marts 2004 har modtageren været aktiv på engrosmarkedet gennem salg af alkohol og alkoholholdige drikkevarer produceret af et andet selskab, Old Herold s.r.o., som lejer og anvender modtagerens produktionsfaciliteter. I alle de segmenter, hvor modtageren var aktiv før kreditorproceduren, og hvor modtageren er aktiv i øjeblikket, sker der samhandel mellem medlemsstaterne.
(78)
I afgørelsen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure rejste Kommissionen tvivl om, hvorvidt foranstaltningen fordrejede eller truede med at fordreje konkurrencevilkårene ved at give modtageren en fordel, som denne normalt ikke ville kunne opnå på markedet. Kommissionen tvivlede med andre ord på, om staten havde opført sig som en markedsøkonomisk kreditor i forhold til modtageren.
(79)
Det blev fastslået, at kreditorproceduren indeholdt de samme gældssaneringsvilkår for både de private kreditorer og skattekontoret (offentlig kreditor). 35 % af gælden skulle betales til kreditorerne inden for en fastsat periode - et krav, som modtageren opfyldte. De resterende 65 % skulle afskrives.
(80)
Skattekontorets kreditorstilling var imidlertid usædvanligt stærk i dette tilfælde og kan ikke sidestilles med en typisk kreditors stilling i en konkursprocedure. Før ordningen var skattekontoret i en juridisk og økonomisk mere fordelagtig position end kreditorerne. Ikke alene var skattekontoret, der stod for over 99 % af alle krav i konkursproceduren, klart den dominerende og afgørende kreditor, men også - og ikke mindst - separatist. Skattekontorets krav kunne derfor indfries når som helst under konkursproceduren qua indtægterne fra salg af sikrede aktiver: Som nævnt i betragtning 18 ovenfor ville disse indtægter udelukkende blive brugt til dækning af separatistens krav. Det er derfor nødvendigt at undersøge i detaljer, om skattekontoret brugte alle disponible midler for at opnå den størst mulige tilbagebetaling af sine tilgodehavender, ligesom en markedsøkonomisk kreditor ville gøre.
(81)
De betingelser, som en foranstaltning skal opfylde for at blive behandlet som statsstøtte i henhold til artikel 107 TEUF, er ikke opfyldt, hvis den begunstigede virksomhed under omstændigheder, der svarer til normale markedsvilkår, ville kunne opnå de samme fordele som dem, der opnås qua statsmidlerne (16). Den vurdering skal som udgangspunkt foretages på grundlag af det markedsøkonomiske kreditorprincip. Når en offentlig kreditor yder betalingslempelser, hvad angår dennes tilgodehavender hos en virksomhed, udgør disse betalingslempelser statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF, hvis - under hensyn til, hvor stor en økonomisk fordel betalingslempelserne medfører - den pågældende virksomhed helt klart ikke ville have opnået tilsvarende lempelser fra en privat kreditor, der befinder sig i en situation, der svarer så meget som muligt til den offentlige kreditors situation, og som ønsker at inddrive tilgodehavender fra en skyldner i økonomiske vanskeligheder (17).
(82)
Anvendeligheden af princippet om den private markedsaktør afhænger i sidste ende af, om den pågældende medlemsstat på anden vis end i sin egenskab af offentlig myndighed har givet virksomheden en økonomisk fordel. Det følger heraf, at hvis en medlemsstat henholder sig til dette princip under den administrative procedure, skal den i tvivlstilfælde fremskaffe utvetydig, objektiv og verificerbar dokumentation for, at den gennemførte foranstaltning kan tilskrives medlemsstaten, der handler som en privat markedsaktør. Det skal fremgå tydeligt af dokumentationen, at den pågældende medlemsstat traf beslutningen om at handle, som den gjorde, før eller samtidig med at modtageren opnåede en økonomisk fordel. I den sammenhæng kan det være nødvendigt at fremskaffe dokumentation for, at beslutningen er baseret på økonomiske vurderinger svarende til sådanne vurderinger, som en rationel privat markedsaktør i en situation, der svarer så meget som muligt til medlemsstatens situation, ville have foretaget under lignende omstændigheder. Det er imidlertid ikke nok at henholde sig til økonomiske vurderinger, der foretages, efter at modtageren har opnået en økonomisk fordel, eller til en efterfølgende konstatering af, at den pågældende medlemsstats fremgangsmåde reelt var gavnlig, eller til efterfølgende begrundelser for den faktisk valgte fremgangsmåde (18).
(83)
Den Slovakiske Republik fremfører kort sagt, at foranstaltningen efter dens opfattelse skal betragtes som statsstøtte. Den erkender, at spørgsmålet om statsstøtte ganske enkelt ikke blev overvejet på det tidspunkt, hvor ordningen blev iværksat, og anmoder om, at den omstridte foranstaltning betragtes som redningsstøtte. Det fremgår således, at kravene i henhold til retspraksis, jf. ovenfor, ikke er opfyldt i dette tilfælde, og den omstridte foranstaltning udgør således statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF.
(84)
Det er modtageren, der fremfører, at foranstaltningen ikke omfatter støtte, og som fremlægger ovennævnte dokumenter, navnlig rapporter fra to revisorer.
(85)
På grundlag af de oplysninger, som både modtageren og de slovakiske myndigheder har fremlagt, har Kommissionen med hensyn til modtagerens økonomiske situation i det pågældende år fastslået følgende forhold, der er relevante for anvendelsen af det markedsøkonomiske kreditorprincip. Kommissionen kan ikke kontrollere modtagerens tal pr. 31. marts 2004 og de slovakiske myndigheders tal pr. 17. juni 2004 på grundlag af modtagerens regnskaber. Kommissionen har imidlertid ingen grund til at betvivle disse tal.
Tabel 3
Modtagerens økonomiske situation 2003-2004 (mio. SKK)
31.12.2003 (19)
31.3.2004 (20)
28.4.2004 (21)
17.6.2004 (22)
31.12.2004 (23)
Langfristede aktiver (24)
208
205
204
200
200
Lagerbeholdning
119
209
176
84
52
Kontanter
3
50
94
161
27
Kortfristede handelstilgodehavender
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
Kommissionen vil først undersøge den dokumentation, modtageren har fremlagt til støtte for sin udtalelse om, at konkursproceduren ville have stillet skattekontoret ringere end kreditorproceduren (afsnit 2.1). Derefter vil Kommissionen undersøge skattekontorets situation i forhold til en skattefuldbyrdelsesprocedure (afsnit 2.2). Endelig vil Kommissionen undersøge andet bevismateriale, som de slovakiske myndigheder og modtageren har fremlagt (afsnit 2.3).
(87)
Som beskrevet i betragtning 37 blev det gældsbeløb, som ordningen skulle omfatte, reduceret som følge af den ekstraordinære ankeprocedure. Det skal dog bemærkes, at denne dom blev afsagt flere år efter beslutningen om at deltage i ordningen. Hvad angår det markedsøkonomiske kreditorprincip, er det de oplysninger, der var tilgængelige på det tidspunkt, hvor en kreditor ville have taget stilling til, hvilken fremgangsmåde der var den mest hensigtsmæssige, der udgør den standard, som den offentlige kreditors adfærd skal vurderes ud fra. I analysen nedenfor benyttes derfor tallene fra aftalen af 23. juli 2004.
2.1 Kreditorprocedure over for konkurs
(88)
For at vurdere, om modtageren opnåede faktiske fordele, skal Kommissionen foretage en generel vurdering og tage højde for alle relevante beviser i sagen, så den kan fastslå, om den pågældende virksomhed reelt ikke ville have opnået tilsvarende lempelser fra en privat kreditor (27). Kommissionen skal med andre ord undersøge, om skattekontoret blev bedre stillet ved at acceptere de foreslåede betingelser i kreditorproceduren, eller om det ville have været mere fordelagtigt at indlede en konkursprocedure.
(89)
Kommissionen mener ikke, at EKORDA-rapporten udgør et pålideligt grundlag for at sammenligne den foreslåede ordning med en hypotetisk konkursprocedure. De slovakiske myndigheder er enige med Kommissionen i den henseende.
(90)
Indledningsvis noterer Kommissionen, at EKORDA ved udgivelsen af sin rapport den 7. juli 2004 (kun to dage før kreditorernes møde) lagde modtagerens aktiver pr. 31. marts 2004 til grund for sine beregninger. Det fremgår klart af tabel 3, at de forskellige aktivers niveau ændredes betydeligt efter 31. marts 2004. Især blev en betydelig del af lagerbeholdningen solgt, hvilket førte til en øget kontantbeholdning. Disse ændringer er af stor betydning for anvendelsen af likvidationsfaktorer, som strækker sig fra 20 % for lagerbeholdning og kortfristede tilgodehavender til 100 % for kontanter. Det forholder sig nemlig sådan, at selv hvis EKORDAs likvidationsfaktorer havde været korrekte (hvilket Kommissionen anfægter af de grunde, der er beskrevet nedenfor), og man anvendte EKORDAs metode, viser følgende tabel, at resultatet af EKORDAs beregning ville have været anderledes, hvis den havde været baseret på tal fra 28. april 2004 og 17. juni 2004, dvs. stadig før kreditorernes møde den 9. juli 2004.
Tabel 4
Sammenligning af det sandsynlige provenu af salget af modtagerens aktiver ved en konkursprocedure (mio. SKK)
Situation den:
31.3.2004
28.4.2004
17.6.2004
Likvidationsfaktor (%)
Bogført værdi
Udbytte
Bogført værdi
Udbytte
Bogført værdi
Udbytte
Langfristede aktiver
45
205
92
204
92
200
90
Lagerbeholdning
20
209
42
176
35
84
17
Kortfristede tilgodehavender
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Kontanter
100
50
50
94
94
161
161
I alt
204
238
275
(91)
Det skal bemærkes, at den forretningsplan, som modtageren forelagde domstolen, omfattede salg af lagerbeholdning for 110 mio. SKK over perioden marts-maj 2004. EKORDA må derfor have været klar over, at modtagerens aktiver ville undergå betydelige ændringer efter 31. marts 2004, men tog ikke hensyn til det.
(92)
Hvis der var blevet taget højde for modtagerens aktiver fra 28. april 2004, ville konklusionen have været, at det sandsynlige udbytte fra salg af modtagerens aktiver i en konkursprocedure ville have været større, end det skønnes i rapporten (238 mio. SKK, eller 6,3 mio. EUR, i stedet for 204 mio. SKK, eller 5,3 mio. EUR). En analyse med tallene fra juni 2004 ville have gjort det muligt at fastslå tydeligt og klart, at det sandsynlige udbytte fra salg af modtagerens aktiver i en konkursprocedure (275 mio. SKK; 7,2 mio. EUR) ville have været større, end det var foreslået i kreditorproceduren, og at skattekontoret skulle bruge sin vetoret og afvise forslaget med en ophævelse af kreditorproceduren til følge. Kommissionen vil gerne endnu en gang understrege, at ovenstående resultater er opnået ved brug af EKORDAs antagelser og metode.
(93)
Kommissionen kan imidlertid ikke acceptere den metode, der er anvendt af EKORDA, og finder ikke modtagerens forudsætninger troværdige. Denne konklusion understøttes af de slovakiske myndigheders tvivl som beskrevet i betragtning 60 og 65.
(94)
For det første forklarer EKORDA ikke i sin rapport, hvordan de 3 likvidationsfaktorer er fastsat. Formålet med likvidationsfaktorerne er at beregne restværdien af de aktiver, der sælges under likvidationen, idet der tages højde for, hvilken type salg der er tale om, f.eks. aktiver, der sælges separat, under tidspres osv. Derfor går man ud fra, at værdien af aktiver, der afhændes under likvidation, normalt er lavere end deres bogførte værdi, alt efter hvilken type aktiv der er tale om. Likvidationsfaktoren er den procentvise forskel på værdien af aktiver, der afhændes under likvidation, og deres bogførte værdi.
(95)
Endvidere synes likvidationsfaktoren på 45 % for langfristede aktiver at være for lav. Ifølge modtageren var værdien af de aktiver, skattekontoret havde pant i, 194 mio. SKK (31). Denne værdi er ifølge modtageren udtrykt i priser, som blev anslået af uafhængige eksperter omkring udgangen af 2003/begyndelsen af 2004. Efter Kommissionens opfattelse skulle en sådan »ekspertpris« normalt afspejle aktivets generelle pris og være udtryk for den pris, som aktivet kunne sælges til på et givet tidspunkt. Det bør erindres, at ekspertværdien af disse aktiver blev beregnet med henblik på at vurdere deres værdi som sikkerhed for de slovakiske myndigheder i forhold til modtagerens udskudte skattegæld, som krævet i den slovakiske skatteforvaltningslov. EKORDA giver ingen forklaring på, hvorfor udbyttet ved konkurssalget af langfristede aktiver kun ville udgøre 45 % af deres bogførte værdi på 205 mio. SKK, når modtageren selv vurderede disse aktiver meget højere.
(96)
Hvad angår modtagerens udsagn om, at det ville være vanskeligt at finde en køber, fordi størstedelen af de pantsatte maskiner var begrænset til produktion af alkohol og alkoholholdige drikkevarer, alkoholfri drikkevarer eller produkter på dåse, har Kommissionen følgende to kommentarer. For det første skal det bemærkes, at »ekspertprisen« på den pantsatte faste ejendom var 105 mio. SKK, hvilket i sig selv er højere end det totale udbytte efter EKORDAs skøn (92 mio. SKK). For det andet viser den faktiske udvikling i virksomheden, at nogle af disse produktionsaktiver hurtigt fandt en bruger, Old Herold s.r.o. Faktisk blev virksomhedens produktionsaktiver udlånt til Old Herold, så snart modtageren havde mistet sin licens til fremstilling af alkohol og alkoholholdige drikkevarer. Der ser derfor ud til at have været en umiddelbar interesse i disse produktionsaktiver fra en konkurrents side.
(97)
Med hensyn til lageret anser de slovakiske myndigheder selv, at likvidationsfaktoren burde være højere end 20 %.
(98)
Modtageren var i stand til at få 110 mio. SKK for salget af sit lager i 2004 (se betragtning 35), dvs. mere end 50 % af den bogførte værdi af lageret, som EKORDA baserede sin vurdering på. Dette er en stærk indikation af, at likvidationsfaktoren på 20 % var for lav. Ændringerne i balancen for 2004 med hensyn til lageret understøtter denne konklusion. Derudover anslog modtageren selv i sin forretningsplan provenuet fra salget af lageret i perioden marts-maj 2004 til 110 mio. SKK (se betragtning 35). EKORDA ignorerede dette skøn. Endelig kan det ud fra karakteren af modtagerens aktiviteter antages, at lageret bestod af færdigvarer og halvfabrikata, der kunne være solgt direkte til distributører eller forbrugere, hvilket yderligere understøtter en højere likvidationsfaktor.
(99)
Kommissionen mener derfor, at likvidationsfaktoren for lageret bør være 52 %. Dette tal er baseret på modtagerens skøn for det provenu, virksomheden kunne få fra salget af lageret med henblik på at finansiere aftalen (dvs. 110 mio. SKK). Under hensyntagen til den bogførte værdi på det tidspunkt (209 mio. SKK) var den eneste mulige likvidationsfaktor for lageret derfor mindst 52 % (52 % af 209 mio. = 110 mio.).
(100)
Endvidere anvendte EKORDA en dobbeltjustering med hensyn til kortfristede tilgodehavender. Det justerede først deres bogførte værdi med 59 % (den bogførte værdi var 166 mio. SKK, og den værdi, EKORDA brugte i sine beregninger, var 98 mio. SKK) og anvendte dernæst den lave likvidationsfaktor på 20 %. Denne metode er tvivlsom. Det er acceptabelt at justere bogføringsværdien af tilgodehavender, så den afspejler deres faktiske værdi på et givet tidspunkt. EKORDA giver imidlertid ingen forklaring på, hvorfor udbyttet ved konkurs/likvidation kun ville være en femtedel (20 mio. SKK) af, hvad modtageren selv mente at kunne opnå fra sine debitorer (98 mio. SKK).
(101)
På grundlag af tal fra marts 2004 justerede EKORDA den bogførte værdi af de kortfristede tilgodehavender (166 mio. SKK) til 98 mio. SKK for at korrigere for uerholdelige tilgodehavender og tilgodehavender af lav kvalitet. Imidlertid anvendte EKORDA også en likvidationsfaktor på kun 20 % på den justerede bogførte værdi. Hvis EKORDAs faktor på 59 % for justering af den bogførte værdi af de kortfristede tilgodehavender anvendes på den bogførte værdi pr. juni 2004 (63 mio. SKK), bliver resultatet 37 mio. SKK. I henhold til oplysningerne fra de slovakiske myndigheder var der imidlertid tilgodehavender for 63 mio. SKK, som kunne tilbagesøges. Det er derfor tvivlsomt, om en justering af deres bogførte værdi faktisk er nødvendig.
(102)
Under alle omstændigheder er der ingen åbenlys grund til, at likvidationsværdien skulle være endnu lavere end den justerede værdi. Kommissionen finder derfor, at det forventede provenu fra de kortfristede tilgodehavender i hvert fald ikke er lavere end den justerede værdi på 37 mio. SKK.
(103)
I lyset af ovenstående justerede Kommissionen EKORDAs skøn og foretog en ny vurdering på basis af tallene fra juni 2004. Denne vurdering viser klart, at det sandsynlige provenu fra salget af modtagerens aktiver under en konkursprocedure ville have været meget højere end det forventede provenu i EKORDAs rapport. Tallene er gengivet i nedenstående tabel.
Tabel 5
Sammenligning af det sandsynlige provenu af salget af modtagerens aktiver ved en konkursprocedure - EKORDAs tal sammenlignet med Kommissionens korrigerede tal (mio. SKK)
EKORDA
(31.3.2004)
Korrektion
(17.6.2004)
Bogført værdi
Provenu
Bogført værdi
Provenu
Langfristede aktiver
205
92
200
194 (32)
Lagerbeholdning
209
42
84
43 (33)
Kortfristede tilgodehavender
98 (34)
20
63
37 (35)
Kontanter
50
50
161
161
I alt
562
204
508
435
(104)
Omkostningerne ved konkursproceduren burde ifølge modtagerens kommentarer til afgørelsen om at indlede proceduren udgøre 18 % af den skønnede værdi af indtægterne fra salget af modtagerens aktiver under en sådan behandling. Ifølge modtageren er dette en hensigtsmæssig sats set i lyset af Verdensbankens rapport fra 2004 (36). Ved anvendelse af denne procentsats på den korrigerede værdi af det sandsynlige provenu fra salget af modtagerens aktiver, som fastslået af Kommissionen, ville omkostningerne ved en konkursprocedure derfor være 78,3 mio. SKK. Når dette beløb trækkes fra det korrigerede provenu fra salget af modtagerens aktiver, bliver resultatet højere end det beløb, skattekontoret modtog under ordningen (435 mio. -78,3 mio. = 356,7 mio.; det aftalte beløb under ordningen var 224,3 mio. SKK).
(105)
Som angivet i tabel 5 var det sandsynlige provenu fra salget af modtagerens aktiver 435 mio. SKK. Når man tager i betragtning, at skattekontoret ville have modtaget tæt på 100 % af indtægterne fra salget (37), og at selv hvis man tillod konkursomkostninger på op til 18 % som hævdet af modtageren, ville skattekontoret stadig have fået 132,4 mio. SKK mere end under ordningen.
(106)
Derudover gælder det, at selv hvis man anvendte EKORDAs meget lave likvidationsfaktorer på værdien af modtagerens aktiver pr. juni 2004, ville det sandsynlige provenu fra salget af disse aktiver (efter fradrag af omkostningerne ved konkursproceduren, dvs. 18 %) være 225,5 mio. SKK, hvilket stadig er højere end det beløb, skattekontoret accepterede under ordningen (38).
(107)
Endelig bør det bemærkes, at de slovakiske myndigheder ikke har støttet modtagerens påstand om, at skattekontoret havde EKORDA-rapporten til sin rådighed før kreditormødet den 9. juli 2004 og derfor kunne være brugt den som grundlag for dets beslutning. Skattekontoret havde imidlertid resultatet af deres egen inspektion i juni 2004, som viste, at Frucona rådede over betydelige aktiver som anført i tabel 3. På grundlag af disse oplysninger angav skattedirektoratet ved brev af 6. juli 2004 til det lokale skattekontor, at det lokale skattekontor ikke skulle acceptere den ordning, som modtageren havde foreslået, da ordningen var ugunstig for staten.
(108)
De øvrige ekspertrapporter, som modtageren har fremlagt, har ikke levet op til den nødvendige standard i forhold til at bevise, at det markedsøkonomiske kreditorprincip var opfyldt. Især nævnes det ikke i nogen af rapporterne, på hvilket grundlag de til tider ekstremt lave likvidationsfaktorer var beregnet. For så vidt angår fr. Kochová, hvis konklusioner var bemærkelsesværdigt forskellige fra EKORDAs konklusioner, bemærker Kommissionen desuden, at det ikke står klart, hvad formålet med udarbejdelsen af rapporten var, ligesom det heller ikke står klart, hvilken periode og hvilke antagelser den var baseret på. Bobestyreren fr. Holovačovás rapport erklærer blot, at kreditorproceduren generelt er mere fordelagtig for kreditorer end konkurs. Derfor kan ingen af oplysningerne i disse to rapporter anvendes til hverken at støtte eller at afvise modtagerens påstand om, at det markedsøkonomiske kreditorprincip var opfyldt.
(109)
Hvad angår argumenterne vedrørende varigheden af konkursproceduren, skal omstændighederne vedrørende denne sag også tages i betragtning ved vurderingen af, hvilken indvirkning den mulige længde af konkursproceduren ville have haft på beslutningsprocessen hos en hypotetisk privat kreditor.
(110)
Det faktum, at staten var i en privilegeret stilling i forhold til de andre kreditorer, idet staten havde sikkerhed i modtagerens faste aktiver, er endnu et vigtigt aspekt i denne sag. I HAMSA-dommen bekræftede Domstolen, at en status som separatist er en relevant faktor, der skal tages i betragtning ved anvendelsen af det markedsøkonomiske kreditorprincip (39). I overensstemmelse med artikel 31, stk. 1, litra e), i konkursloven kan en separatist på ethvert tidspunkt i løbet af konkursproceduren få sine fordringer opfyldt gennem salg af de aktiver, hvori separatisten har sikkerhed. For så vidt angår de aktiver, som skattekontoret har pant i, var varigheden af konkursproceduren derfor med Kommissionens øjne irrelevant, da disse fordringer kunne have blevet indfriet uafhængigt af udviklingen i konkursproceduren.
(111)
Selv hvis man tager hensyn til den værdi, som modtageren tillagde de sikrede aktiver, kunne skattekontoret have opnået en tidlig indfrielse gennem salget af aktiverne på mindst 194 mio. SKK svarende til 86 % af det foreslåede beløb i kreditorordningen. Kun hvis der havde været en vis udsigt til, at man ikke ville få det fulde beløb som aftalt i ordningen, ville skattekontoret have været nødt til at overveje, om det var værd at vente på afslutningen af konkursproceduren. Desuden ville skattekontoret ved den endelige fordeling til kreditorerne have modtaget omkring 99 % af provenuet fra salget af de resterende aktiver (185 mio. SKK i den værst tænkelige situation, dvs. ved anvendelse af EKORDAs likvidationsfaktorer; se tabel 4). Det burde have stået skattekontoret klart, at det deraf følgende skatteinddrevne beløb ville have været væsentligt større end det beløb, skattekontoret blev tilbudt i ordningen, og at kun en lille del af dette beløb ville have været forsinket sammenlignet med i ordningen.
(112)
Det kan derfor konkluderes, at oplysninger om varigheden af konkursproceduren i Slovakiet ikke ville have haft nogen væsentlig indflydelse på en hypotetisk privat kreditors beslutning.
(113)
Under alle omstændigheder havde modtageren på tidspunktet for indgåelse af ordningen desuden: i) et meget lavt antal kreditorer og ii) aktiver med en likvidationsværdi, der var højere end det af staten accepterede beløb i ordningen (som vist i tabel 5 var alene det sandsynlige provenu fra salget af ikke-sikrede aktiver 241 mio. SKK).
(114)
Antallet af kreditorer, der var involveret i ordningen, var lavt, idet der kun var fem. Af disse fem kreditorer var fire private, og deres andel af den samlede gæld var kun 0,6 % (3 797 608 SKK ud af 644 166 949 SKK) som vist i tabel 2. Staten udgjorde derfor langt den største kreditor med 99,4 % af de samlede fordringer. Sådanne omstændigheder ville i betydelig grad reducere risikoen for enhver uenighed mellem kreditorer og deraf følgende sagsanlæg, og konkursproceduren ville derfor sandsynligvis tage kortere tid.
(115)
Hvad angår det argument, som modtageren har fremført på grundlag af »Doing Business in 2004«-rapporten fra Verdensbanken, nemlig at konkursprocedure i Slovakiet i gennemsnit tager 4,8 år, bør det bemærkes, at rapporten omhandler en generel »indikator for afvikling af en virksomhed«, som måler den tid, det tager at gennemføre konkursproceduren samt retssager i forbindelse med konkursproceduren. Denne varighed er strengt taget ikke den samme som den gennemsnitlige varighed af konkursprocedure. De slovakiske myndigheder har selv udtrykt det synspunkt, at i lyset af sagens omstændigheder ville en konkurs tage kortere tid at behandle end den gennemsnitlige konkurs (se betragtning 60). De slovakiske myndigheders vurdering er særlig relevant set i lyset af, at den pågældende behandling ville blive gennemført i overensstemmelse med den slovakiske konkurslov og -praksis. Hvad ydermere er, var den slovakiske regering selv kreditor hos modtageren.
(116)
Desuden svinger varigheden af konkursprocedure i de af modtageren fremlagte rapporter betydeligt fra to år til mere end seks år (40). Derfor var de vurderinger af varigheden af konkursprocedure i Slovakiet, som modtageren fremsendte til Kommissionen, generaliserede og tog ikke hensyn til de specifikke detaljer i den foreliggende sag. En række af disse vurderinger var skøn og hængte til en vis grad ikke sammen indbyrdes.
(117)
Hvad angår det specifikke eksempel på en slovakisk virksomhed i samme branche som modtageren, hvis konkursprocedure varede mere end fem år, bør det bemærkes, at modtageren ikke har bevist, hvordan det eksempel hænger sammen med denne sag, og især hvorvidt den virksomhed var i samme eller en lignende juridisk og materiel situation som modtageren (41). I betragtning af, at modtageren havde én stor privilegeret kreditor, nemlig staten, og en række aktiver med en betydelig skønsmæssig værdi, ville konkursproceduren i modtagerens tilfælde kunne have været afsluttet forholdsvis hurtigt og ville derfor have været den foretrukne fremgangsmåde for den største kreditor, staten.
(118)
Endelig, selv hvis man antog, at konkursproceduren ville have varet i fire til fem år som hævdet af modtageren, var der tale om så stor en forskel mellem de sandsynlige beløb, der skulle tilbagesøges, og de beløb, der var aftalt i ordningen, at varigheden af behandlingen ikke ville have spillet en større rolle i en privat kreditors beslutning med hensyn til, om ordningen var acceptabel. I betragtning af en diskonto på 5,14 % (42) er nutidsværdien af det fremtidige cashflow på 356,7 mio. SKK selv efter fem år 277,6 mio. SKK, dvs. et godt stykke over det beløb, der blev aftalt i ordningen. Under sådanne omstændigheder skulle konkursproceduren have taget mere end 9 år, for at nutidsværdien blev lavere end det i ordningen aftalte beløb. En så lang likvidationsproces ville ikke have været set som sandsynlig af nogen privat markedsoperatør. Desuden ville nutidsværdien af de samlede beløb, der skulle tilbagesøges, være endnu større, hvis man tog i betragtning, at en betydelig del af gælden sandsynligvis ville have været tilbagebetalt tidligere qua salget af de sikrede aktiver (se betragtning 111).
(119)
På grundlag af det foreliggende bevismateriale konkluderer Kommissionen derfor, at en privat kreditor ikke ville have accepteret ordningen på de vilkår, som skattekontoret accepterede i dette tilfælde. I betragtning af, at skattekontoret kunne få sine krav indfriet som separatist når som helst i løbet af konkursproceduren og desuden ville få over 99 % af det provenu, der skulle deles blandt de øvrige kreditorer (på grund af dets kravs størrelse sammenlignet med andre kreditorers), konkluderer Kommissionen, at næsten hele udbyttet i forbindelse med konkurs ville tilfalde skattekontoret, og at skattekontoret som påvist ovenfor ville have fået et langt højere beløb end det, der blev accepteret i kreditorordningen.
2.2 Kreditorordningen over for skattefuldbyrdelse
(120)
Skattekontoret havde til forskel fra private kreditorer ret til på eget initiativ at indlede skattefuldbyrdelsesproceduren gennem salg af fast ejendom, maskiner og inventar eller firmaet som helhed. I forhold til den retspraksis, der er nævnt i betragtning 82 ovenfor, er der ikke tilvejebragt bevis, for at skattekontoret skulle have overvejet denne fremgangsmåde og skulle have konkluderet, at det ville have været mindre fordelagtigt end at tiltræde ordningen.
(121)
Under alle omstændigheder finder Kommissionen modtagerens udsagn om, at kreditorproceduren beskytter virksomheden mod skattefuldbyrdelsesproceduren, irrelevant. Som bekræftet af de slovakiske myndigheder var skattefuldbyrdelsesproceduren et reelt alternativ for skattekontoret, enten før iværksættelsen af kreditorproceduren eller efter skattekontorets veto mod den foreslåede ordning. Det er derfor nødvendigt at overveje denne mulighed, når det skal fastslås, om det markedsøkonomiske kreditorprincip er overholdt. Modtageren sammenligner ikke den foreslåede ordning med det mulige resultat af skattefuldbyrdelsen.
(122)
Kommissionen har i sin analyse anvendt både modtagerens og de slovakiske myndigheders oplysninger. I denne sammenhæng skal det bemærkes, at de slovakiske myndigheder har bekræftet, at skattekontoret havde en panteret svarende til 397 mio. SKK, som anført i afgørelsen om indledning af den formelle undersøgelsesprocedure. Denne værdi siges at være opnået på grundlag af modtagerens regnskaber. Modtageren fremfører for sit vedkommende, at værdien af de pantsatte aktiver udtrykt i »ekspertpriser« er 194 mio. SKK (se betragtning 22). Kommissionen behøver ikke at fastslå, hvilket tal der er korrekt, men kan ikke desto mindre drage følgende konklusioner.
(123)
For det første udgjorde pantet modværdien af modtagerens udsatte skattegæld, som fastsat i skatteforvaltningsloven. Hvis værdien af modtagerens aktiver faktisk kun beløb sig til halvdelen af pantet, som anført i den ekspertudtalelse, modtageren fremlagde, var den pantesikkerhed, som staten krævede for denne henstand, utilstrækkelig. Under disse omstændigheder opfyldte den skattehenstand, skattekontoret tillod mellem november 2002 og november 2003 på i alt 477 mio. SKK, efter al sandsynlighed ikke det markedsøkonomiske kreditorprincip. I forbindelse med denne sag behøver Kommissionen heller ikke at fastslå, om disse foranstaltninger udgjorde statsstøtte. Hvis den tidligere henstand allerede udgjorde statsstøtte, kan der dog ikke længere henvises til det markedsøkonomiske kreditorprincip, når den udsatte gæld senere (delvis) afskrives.
(124)
For det andet ville en kreditor, der opererer under markedsøkonomiske forhold - selv i det tilfælde, hvor det lavere tal, modtageren har fremlagt, blev anvendt ved beregningen af provenuet af en skattefuldbyrdelsesprocedure - have foretrukket denne procedure frem for kreditorproceduren, hvis muligheden havde foreligget.
(125)
Under en skattefuldbyrdelsesprocedure kan et skattekontor sælge debitors aktiver (tilgodehavender og andre kortfristede aktiver, løsøre, fast ejendom) direkte. På det tidspunkt, hvor skattekontoret stemte for ordningen, havde modtageren en lagerbeholdning med en værdi af 43 mio. SKK, inddrivelige tilgodehavender på 37 mio. SKK og en kontantbeholdning på 161 mio. SKK (se tabel 5). Det skal bemærkes, at værdien af de kortfristede aktiver alene (241 mio. SKK; 6,3 mio. EUR) (43) ville overstige det udbytte, ordningen ville medføre (224,3 mio. SKK; 5,93 mio. EUR). Desuden havde modtageren andre aktiver, hvis værdi var mindst 194 mio. SKK.
(126)
Skattefuldbyrdelsesproceduren ville heller ikke medføre administrationsgebyrer, som det var tilfældet med konkursproceduren. Det er en procedure, som indledes og styres af skattekontoret selv, så det kan antages, at den ville blive gennemført hurtigt.
(127)
Kommissionen konkluderede derfor, at skattefuldbyrdelsesproceduren på grundlag af modtagerens aktiver ville have ført til et større udbytte end ordningen.
2.3 Andet bevismateriale
(128)
Kommissionen noterer sig det brev, der er fremlagt af de slovakiske myndigheder, og som skattedirektoratets direktør har sendt til sin underordnede, direktøren for det pågældende skattekontor (se betragtning 63). Brevet er et klart bevis på, at skattedirektoratet (som tidligere havde haft direkte kontakt med modtageren) modsatte sig den foreslåede ordning og gav det lokale skattekontor en klar instruks om ikke at stemme for ordningen. Den grund, der blev nævnt i brevet, var, at den foreslåede ordning var »ufordelagtig« for staten.
(129)
Det blev også påvist af de slovakiske myndigheder, at finansministeriet i begyndelsen af 2004 havde givet skattemyndighederne en klar instruks om ikke at acceptere ordninger med forslag om afskrivning af skattemyndighedernes tilgodehavender (44). Denne instruks blev givet i forbindelse med ændringen af skatteforvaltningsloven pr. 1. januar 2004 som led i bestræbelserne på at styrke disciplinen på skatteopkrævningsområdet.
(130)
Desuden bemærker Kommissionen, at skattekontoret selv havde anket denne ordning allerede den 2. august 2004, dvs. ikke engang en måned efter, at der blev opnået enighed om ordningen.
(131)
Modtageren fremførte, at skattekontoret havde meddelt, at det var enigt i ordningen, allerede før modtageren indledte proceduren. Det er Kommissionens opfattelse, at det bevismateriale, modtageren har fremlagt, indikerer præcist det modsatte. Ved brev af 3. februar 2004 skriver direktøren for skattekontoret til modtageren, at han ganske vist ikke principielt er modstander af brugen af kreditorproceduren, men at han ikke kan tilslutte sig modtagerens forslag om en ordning med en tilbagebetaling af 35 % af gælden.
(132)
På grundlag af dette bevismateriale kan Kommissionen kun konkludere, at de slovakiske myndigheder var imod den ordning, som modtageren havde foreslået, og at dette allerede var tilfældet, inden kreditorproceduren blev indledt den 8. marts 2004, inden kreditorernes afstemning den 9. juli 2004 og også efter domstolens godkendelse af ordningen.
(133)
Modtageren fremførte, at de langsigtede virkninger, såsom kontinuiteten i statens skatteprovenu, skulle tages i betragtning (se betragtning 52).
(134)
For det første skal det understreges, at det markedsøkonomiske kreditorprincip adskiller sig fra det markedsøkonomiske investorprincip. Mens en markedsøkonomisk investor er i en situation, hvor han kan afgøre, om han vil indlede forretningsforbindelser med den pågældende virksomhed, og er motiveret af den langsigtede strategiske udsigt til at opnå et passende afkast af sin investering (45), vil en »markedsøkonomisk kreditor«, som allerede har forretningsmæssige eller offentligretlige forbindelser med den insolvente virksomhed, søge at opnå tilbagebetaling af beløb, som han allerede har til gode (46), på betingelser, der er så fordelagtige som muligt, hvad angår tilbagebetalingens størrelse og tidsrammen. Den markedsøkonomiske kreditors og den markedsøkonomiske investors motivationer vil derfor være forskellige. Følgelig har retspraksis defineret to særskilte principper for de to situationer.
(135)
For det andet er det vigtigt at bemærke, at der med hensyn til analogien mellem en kreditor, der er leverandør, og staten, er en fundamental forskel i deres tilgodehavenders karakter. Da leverandørens forhold til den insolvente virksomhed udelukkende er kontraktligt, kan han komme til at lide under tabet af en forretningspartner. Hvis den insolvente virksomhed likvideres eller sælges, er leverandøren nødt til at finde en ny kunde eller indgå kontrakt med den nye ejer. Risikoen er større, når leverandøren er stærkt afhængig af den insolvente virksomhed. En sådan kreditor vil absolut tage hensyn til fremtiden. Til forskel herfra er statens forhold til den insolvente virksomhed baseret på offentlig ret og er derfor ikke afhængigt af parternes vilje. Enhver ny ejer, der overtager den likviderede virksomheds aktiver, vil automatisk være forpligtet til at betale skatter. Endvidere er staten aldrig afhængig af en enkelt skatteyder. Endelig, og som det vigtigste, er staten ikke profitorienteret, når den påligner skatter, og den handler ikke på kommercielle vilkår eller med kommercielle hensigter i denne forbindelse. Ovenstående analogi er derfor ikke velbegrundet.
(136)
Kommissionen konkluderer, at statens situation i den foreliggende sag ikke kan sammenlignes med en markedsøkonomisk investors eller en afhængig markedsøkonomisk kreditors situation. Et fremtidigt skatteindtægtstab kan derfor ikke tages i betragtning ved anvendelsen af det markedsøkonomiske kreditorprincip (47).
(137)
Endelig skal det på grundlag af den skatteoversigt, som modtageren har fremlagt, bemærkes, at størstedelen af de skatter, modtageren har betalt siden 1995, har været indirekte skatter (punktafgifter og moms). Da disse skatter betales af de endelige forbrugere, ville modtagerens likvidation ikke have haft nogen indvirkning på opkrævningen af dem, så længe forbrugerne fortsatte med at købe de beskattede produkter (i dette tilfælde hovedsagelig alkohol og alkoholholdige drikkevarer) af andre producenter. Modtagerens argument med hensyn til et betragteligt fremtidigt skatteindtægtstab er derfor ikke troværdigt.
(138)
Kommissionen konkluderer, at ingen af de øvrige beviser forelagt af modtageren dokumenterer, at den private kreditors adfærd ville være blevet påvirket. Der er derfor intet i dette afsnit, som ændrer Kommissionens vurdering af denne adfærd i afsnit 2.1 og 2.2.
2.4 Konklusion
(139)
På grundlag af ovennævnte bevismateriale konkluderer Kommissionen, at det markedsøkonomiske kreditorprincip ikke er overholdt i den foreliggende sag, og at staten gav modtageren en fordel, som virksomheden ikke ville have kunnet opnå på markedet.
(140)
Kommissionen konkluderer derfor, at den omstridte foranstaltning skal betragtes som statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF.
3. STØTTEFORANSTALTNINGENS FORENELIGHED: UNDTAGELSE I HENHOLD TIL ARTIKEL 107, STK. 3, I TEUF
(141)
Foranstaltningens primære formål er at støtte en kriseramt virksomhed. I sådanne tilfælde er det muligt at anvende undtagelsesbestemmelsen i TEUF, artikel 107, stk. 3, litra c), som tillader statsstøtte, der fremmer udviklingen af visse erhvervsgrene, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse, og når de relevante betingelser er opfyldt.
(142)
I betragtning af modtagerens produktionsportefølje har Kommissionen vurderet, om de særlige regler, der gælder for landbrug, gælder i den foreliggende sag. På grundlag af de slovakiske myndigheders oplysninger om modtagerens omsætning konkluderede Kommissionen i sin afgørelse om indledning af den formelle undersøgelse, at de fleste af modtagerens produkter ikke falder ind under bilag I til TEUF, og at de generelle regler for statsstøtte derfor gælder.
(143)
Modtageren anfægtede i sine bemærkninger til afgørelsen om indledning af den formelle undersøgelse de omsætningstal, der var blevet fremlagt af de slovakiske myndigheder (jf. tabel 1), men ikke Kommissionens afgørelse om at foretage sin vurdering på grundlag af de generelle regler for statsstøtte. Uden at ville fastslå, om modtagerens tal er korrekte (48), efterprøvede Kommissionen, om dens ovennævnte konklusion ville holde på grundlag af de nye tal. Den konkluderer, at det meste af modtagerens omsætning stammer fra produkter, som ikke falder ind under bilag I til TEUF. Det er således de generelle og ikke de sektorspecifikke regler for statsstøtte, der gælder.
(144)
Rednings- og omstruktureringsstøtte til kriseramte virksomheder reguleres for øjeblikket af Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (49) (de nye rammebestemmelser), som har erstattet de tidligere rammebestemmelser, der blev vedtaget i 1999 (50) (1999-rammebestemmelserne).
(145)
I overgangsbestemmelserne i de nye rammebestemmelser er det fastsat, at de skal gælde for vurderingen af al rednings- eller omstruktureringsstøtte, der er ydet uden Kommissionens forudgående godkendelse (ulovlig støtte), hvis al støtten eller en del heraf er blevet ydet efter offentliggørelsen af de nye rammebestemmelser i Den Europæiske Unions Tidende (punkt 104, første afsnit), dvs. efter den 1. oktober 2004. Hvis støtten imidlertid er ydet ulovligt før den 1. oktober 2004, skal undersøgelsen foretages på grundlag af de rammebestemmelser, der var gældende på det tidspunkt, hvor støtten blev ydet (punkt 104, andet afsnit).
(146)
Skattekontorets godkendelse af kreditorordningen blev udstedt 9. juli 2004 med virkning fra den 23. juli 2004. Det betyder, at støtten blev ydet ulovligt før 1. oktober 2004. 1999-rammebestemmelserne, som var gældende på det tidspunkt, hvor støtten blev ydet, finder derfor anvendelse.
(147)
Kommissionen konkluderer, at modtageren er en mellemstor virksomhed som omhandlet i Kommissionens forordning (EF) nr. 70/2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte til små og mellemstore virksomheder (51).
3.1 Virksomhedens støtteberettigelse
(148)
Ifølge 1999-rammebestemmelsernes punkt 5, litra c), betragtes en virksomhed som kriseramt, når den efter de nationale regler opfylder betingelserne for konkursprocedure.
(149)
Modtageren var part i den kreditorprocedure, der kun gælder for insolvente virksomheder som defineret i konkursloven. Den er derfor berettiget til rednings- og omstruktureringsstøtte.
3.2 Redningsstøtte
(150)
Den omstridte foranstaltning blev oprindeligt beskrevet af de slovakiske myndigheder som redningsstøtte. I henhold til 1999-rammebestemmelserne rejste Kommissionen tvivl om støttens forenelighed som redningsstøtte af de årsager, der er beskrevet i del III ovenfor.
(151)
Hverken de slovakiske myndigheder eller modtageren har kommenteret denne tvivl. Kommissionen har ikke fået forelagt nye oplysninger i denne henseende.
(152)
Eftersom ovennævnte tvivl ikke er fjernet, konkluderer Kommissionen, at støtten ikke er forenelig som redningsstøtte i 1999-rammebestemmelsernes betydning.
3.3 Omstruktureringsstøtte
(153)
Kommissionen rejste af de årsager, der er beskrevet i del III ovenfor, tvivl om, hvorvidt støtten var forenelig som omstruktureringsstøtte i 1999-rammebestemmelsernes betydning.
(154)
Kommissionen bemærker, at de slovakiske myndigheder, som skal bevise, at statsstøtten er forenelig med det indre marked, ikke har fremlagt nogen nye oplysninger til støtte for denne konklusion. Den har taget modtagerens bemærkninger til efterretning.
3.3.1 Genetablering af den langsigtede rentabilitet
(155)
I henhold til 1999-rammebestemmelserne skal omstruktureringsstøtte være betinget af, at der gennemføres en realistisk og sammenhængende omstruktureringsplan, som skal genetablere virksomhedens rentabilitet på længere sigt. Medlemsstaten forpligter sig til at sikre gennemførelsen af planen, som skal godkendes af Kommissionen. Hvis virksomheden ikke gennemfører planen, betragtes det som misbrug af støtte.
(156)
I hovedsagen skal omstruktureringsplanen sætte modtageren i stand til at genetablere sin langsigtede rentabilitet inden for en rimelig tidsfrist og på grundlag af realistiske antagelser med hensyn til de fremtidige driftsvilkår. Planen skal beskrive de forhold, der førte til modtagerens vanskeligheder, og fastlægge passende foranstaltninger til at modvirke disse vanskeligheder. Omstruktureringstiltag må ikke kun bestå i finansiel støtte, der tager sigte på at afvikle gæld og dække tidligere tab, men skal også tackle årsagerne til vanskelighederne.
(157)
For virksomheder, der ligger i støttede områder, og for små og mellemstore virksomheder foreskriver 1999-rammebestemmelserne, at der for godkendelse af støtte stilles mindre strenge krav til gennemførelse af modydelser og tilsynsrapporternes indhold. Disse faktorer fritager dog hverken virksomhederne for kravet om at udarbejde en omstruktureringsplan eller medlemsstaterne for forpligtelsen til at gøre omstruktureringsstøtten betinget af, at der gennemføres en omstruktureringsplan.
(158)
Efter indledningen af den formelle undersøgelse bekræftede de slovakiske myndigheder, at den forretningsplan, modtageren var forpligtet til at fremlægge som en betingelse for indledning af kreditorproceduren, kun blev behandlet af den kompetente domstol, dvs. ikke af den bevilgende myndighed, og at hverken domstolen eller skattekontoret overvågede planens gennemførelse.
(159)
I modsætning til denne bekræftelse fremførte modtageren, at skattekontoret havde undersøgt, om forretningsplanen ville kunne genetablere virksomhedens langsigtede rentabilitet, inden det godkendte ordningen, men modtageren fremlagde intet bevismateriale til støtte for denne påstand.
(160)
Modtageren fremførte endvidere, at det var uden betydning, om der forelå en formel omstruktureringsplan i tilfælde, hvor Kommissionen skulle foretage en efterfølgende vurdering af støtte, eftersom Kommissionen er i stand til at fastslå, om modtageren rent faktisk var blevet levedygtig. Ifølge modtageren kan der kun kræves en formel omstruktureringsplan i tilfælde af en forudgående vurdering, som er den eneste type vurdering, 1999-rammebestemmelserne gælder for.
(161)
Dette argument er ikke korrekt. 1999-rammebestemmelserne gælder for vurderingen af både anmeldt og ulovlig støtte. Uanset hvornår vurderingen finder sted, gælder kravet om, at omstruktureringsstøtten gøres betinget af, at der udarbejdes en omstruktureringsplan, som kan genskabe virksomhedens rentabilitet. Kommissionen skal foretage sin vurdering på grundlag af de foreliggende oplysninger på det tidspunkt, hvor støtten blev ydet.
(162)
Det kan konkluderes, at skattekontoret som den bevilgende myndighed ikke havde lejlighed til at vurdere en omstruktureringsplan og til at gøre afskrivningen af sine tilgodehavender betinget af gennemførelsen af en omstruktureringsplan, som var underlagt tilsyn. Det betyder, at den første formelle betingelse, som gælder fuldt ud, også for en efterfølgende vurdering, ikke var opfyldt.
(163)
Hvad angår forretningsplanens indhold, har de slovakiske myndigheder ikke fremlagt nogen oplysninger, som fjerner Kommissionens tvivl om, hvorvidt planen udgør en reel omstruktureringsplan som fastsat i 1999-rammebestemmelserne.
(164)
Kommissionen kan kun fastholde den konklusion, som den anførte i afgørelsen om at indlede den formelle undersøgelse. Den fremlagte forretningsplan er slet og ret en plan, der vedrører modtagerens akutte problem med voksende gæld til staten. Planen analyserer på ingen måde de forhold, der førte til modtagerens vanskeligheder, eller virksomhedens økonomiske situation på det tidspunkt eller dets økonomiske udsigter. Eftersom denne analyse manglede, foreslog modtageren ikke nogen konkrete tiltag for at fjerne de enkelte årsager til vanskelighederne. Den eneste foranstaltning, der er beskrevet i detaljer, er den foreslåede finansielle omstrukturering gennem ordningen med kreditorerne.
(165)
Planen nævner slet ikke forøgelsen af modtagerens egenkapital, der omtales af modtageren som en af omstruktureringsforanstaltningerne. Der er intet i sagsakterne, der viser, at kapitalforøgelsen gennem Hydree Slovakia skulle betragtes som en foranstaltning, der kunne sikre, at modtageren ikke på langt sigt ville gentage sin strategi med at finansiere sin produktion gennem moms- og punktafgiftsgæld, som i sidste ende var det, der bragte virksomheden i vanskeligheder. De slovakiske myndigheder bekræftede selv, at kapitalforøgelsen ikke på nogen måde mindsker risikoen for, at de økonomiske problemer gentager sig. Denne risiko er så meget desto større, når det tages i betragtning, at kapitalforøgelsen beløb sig til 21 mio. SKK, mens den omstrukturerede gæld var på 644 mio. SKK.
(166)
Kapitalforøgelsen er ikke i sig selv noget bevis på markedets tillid til, at modtageren på ny bliver levedygtig på lang sigt. Kommissionen bemærker, at det på trods af en aktiv indsats ikke lykkedes modtageren at opnå noget lån fra en privat bank.
(167)
Kommissionen bemærker endvidere, at udlejningen af produktionsfaciliteterne til modtagerens konkurrent Old Herold s.r.o. klart var begrundet i, at modtageren havde mistet sin tilladelse til at producere alkohol og alkoholholdige produkter, og ikke skyldtes, at produktionen ville have været tabsgivende og derfor måtte omstruktureres. Det er sandt, at modtageren selv kunne have anmodet om en ny tilladelse, efter at ordningen var afsluttet, men ikke gjorde det. Kommissionen bemærker imidlertid, at modtageren fortsat sælger de produkter, der produceres af Old Herold ved hjælp af modtagerens faciliteter, og sælger dem under sit eget varemærke og endog planlægger at øge dette salg, som angivet i årsberetningen for perioden 29. april-30. december 2004. Udlejningen af disse produktionsaktiver kan derfor ikke anses som en omstruktureringsforanstaltning, fordi der på grundlag af alt det foreliggende bevismateriale ikke var noget behov for omstrukturering af denne del af produktionen.
(168)
Hvad angår de resterende foranstaltninger, der er foreslået i forretningsplanen, er Kommissionens tvivl ikke fjernet. Disse foranstaltninger er ganske enkelt aktiviteter i den sædvanlige forretningsgang og ikke rationaliseringsforanstaltninger (salg af gammelt udstyr eller gamle køretøjer). De to foreslåede strukturforanstaltninger (indstilling af produktionen af urentable alkoholfri produkter og salg af fast ejendom) var meget uklart beskrevet uden nogen nøjagtig angivelse af produkterne eller en tidsplan. De slovakiske myndigheder bekræftede, at den faste ejendom, der skulle sælges (en administrationsbygning, en butik og en rekreationsfacilitet), ikke var blevet solgt pr. 10. oktober 2005, dvs. at denne planlagte foranstaltning ikke var blevet gennemført som bebudet.
(169)
Da der ikke foreligger en formel omstruktureringsplan og en reel analyse af vanskelighederne, og da der ikke er truffet de nødvendige foranstaltninger til at rette op på disse vanskeligheder, kombineret med markedsvilkårene og -udsigterne, må Kommissionen konkludere, at den forretningsplan, modtageren har fremlagt, ikke er en reel omstruktureringsplan som fastsat af 1999-rammebestemmelserne (52). Kommissionens tvivl om, hvorvidt modtageren på ny ville kunne blive levedygtig på lang sigt, er derfor ikke fjernet.
3.3.2 Støtten begrænset til det strengt nødvendige
(170)
Selv om Kommissionen fortsat er i tvivl med hensyn til den langsigtede rentabilitet, da der ikke foreligger en reel omstruktureringsplan, og dette i sig selv er tilstrækkeligt til at konkludere, at støtten ikke er forenelig med det indre marked, vil den også analysere 1999-rammebestemmelsernes andet centrale kriterium, nemlig at støtten skal være begrænset til det strengt nødvendige.
(171)
I henhold til 1999-rammebestemmelsernes punkt 40 skal støttens størrelse og intensitet begrænses til det strengt nødvendige for at gøre det muligt at foretage en omstrukturering på grundlag af modtagerens eksisterende finansielle midler. Modtageren forventes at yde et betydeligt bidrag til omstruktureringen over sine egne midler.
(172)
Omstruktureringsomkostningerne svarede til den samlede gæld, der blev omstruktureret gennem ordningen. Modtageren betalte 35 % af dette beløb.
(173)
De slovakiske myndigheder gav ingen yderligere forklaring med hensyn til den tvivl, Kommissionen havde givet udtryk for i denne forbindelse. Modtageren forklarede, hvordan den resterende gæld efter ordningen blev finansieret (jf. betragtning 30-35). Ifølge modtageren beløb virksomhedens eget bidrag sig til 231 mio. SKK (6,1 mio. EUR).
(174)
For det første bemærker Kommissionen, at de midler, modtageren havde til rådighed, oversteg den resterende gæld efter ordningen. Dette tyder på, at støtten ikke var begrænset til det strengt nødvendige.
(175)
Hvad der er vigtigere, er, at kreditten fra Old Herold efter Kommissionens opfattelse ikke kan betragtes som modtagerens eget bidrag i 1999-rammebestemmelsernes betydning. Tilgodehavender udgør en løbende kilde til finansiering af virksomhedens drift. De er kortfristede lån, som imidlertid skal betales tilbage. Det er kun i de tilfælde, hvor leverandører accepterer en længere betalingsfrist end den normale, at virksomheden får yderligere midler til rådighed til omstrukturering, og at en sådan henstand er et tegn på, at markedet har tillid til, at en genetablering af rentabiliteten er realistisk.
(176)
Modtageren påviste på ingen måde, at Old Herolds betalingshenstand strakte sig langt ud over, hvad der er normal handelspraksis mellem modtageren og leverandørerne. Betalingsfristen på 40 dage synes at være standardpraksis, særlig i betragtning af at den blev bevilget modtageren efter ordningen. Modtageren var derfor ikke længere i økonomiske vanskeligheder. Selve ordningens formål var netop at hjælpe modtageren ud af de økonomiske problemer.
(177)
Kommissionen konkluderer derfor, at denne forlængede betalingsfrist ikke kan anses som et bidrag til omstruktureringen gennem eksterne midler.
(178)
Uden denne henstand andrager modtagerens eget bidrag i 1999-rammebestemmelsernes betydning 131 mio. SKK (3,4 mio. EUR) og svarer således til 20 % af omstruktureringsomkostningerne.
(179)
1999-rammebestemmelserne indeholdt ikke nogen tærskler for, hvornår modtagerens eget bidrag anses for at være betydeligt.
(180)
I betragtning af Kommissionens praksis med anvendelsen af 1999-rammebestemmelserne og udviklingen i Kommissionens politik i denne henseende hen imod indførelsen af tærsklerne under de nye rammebestemmelser anser Kommissionen bidraget på 20 % for at være temmelig lavt (53). Et sådant bidrag ville kun kunne accepteres under 1999-rammebestemmelserne, hvis alle de andre betingelser for godkendelse af støtten var opfyldt, og Kommissionen ville da være nødt til at tage hensyn til, om virksomheden er aktiv i et støtteberettiget område, og i hvilket omfang finansieringskilderne afspejler markedets - ud over modtagerens og aktionærernes - tillid til virksomhedens langsigtede rentabilitet eller andre specifikke træk ved sagen.
(181)
På baggrund af ovenstående er Kommissionen ikke enig i, at modtagerens bidrag i den foreliggende sag er betydeligt. Den konkluderer, at dens tvivl om, hvorvidt modtagerens eget bidrag var betydeligt, og hvorvidt støtten er begrænset til det strengt nødvendige, ikke er fjernet.
3.4 Støttens forenelighed med det indre marked: konklusion
(182)
Kommissionen konkluderer, at støtten ikke er forenelig med det indre marked som rednings- eller omstruktureringsstøtte. Der kan heller ikke anvendes andre undtagelsesbestemmelser i TEUF i den foreliggende sag.
VII. KONKLUSION
(183)
Kommissionen finder, at Den Slovakiske Republik ulovligt har tilladt Frucona Košice a.s. at afskrive skattegæld og således har overtrådt artikel 108, stk. 3, i TEUF. Denne støtte er ikke forenelig med det indre marked ifølge nogen af undtagelsesbestemmelserne i TEUF.
(184)
Selv om skattekontorets gennemførelse af afskrivningen har været stillet i bero under Kommissionens procedure, finder Kommissionen, at modtageren opnåede denne fordel på det tidspunkt, hvor skattekontoret besluttede at frafalde en del af sit krav og dermed stillede støtten til rådighed for modtageren. Dette tidspunkt var den 23. juli 2004, hvor kreditorernes aftale trådte i kraft. Den fordel, modtageren opnåede i forhold til sine konkurrenter, bestod i, at skattekontoret ikke havde håndhævet sit skattekrav.
(185)
For at genoprette den tidligere situation skal statsstøtten tilbagebetales. Eftersom fordelen blev ydet i det øjeblik, kreditorordningen trådte i kraft den 23. juli 2004, er det beløb, der skal tilbagebetales, det fulde beløb af afskrivningen som fastlagt i ordningen.
(186)
Højesteret i Den Slovakiske Republik afgjorde imidlertid, at vejafgiftsrestancer på 424 490 SKK fejlagtigt var medtaget i ordningen. Derfor blev den samlede gæld nedskrevet med dette beløb, og den skyldige gæld til skattekontoret beløb sig efter korrektion i kreditorordningen til 640 369 341 SKK.
(187)
Vejafgiftsrestancerne, der i mellemtiden var blevet behandlet, som var de afskrevet, blev betalt fuldt ud den 2. august 2006. Denne betaling skal medtages ved beregningen af støttebeløbet og den dertil hørende rente, der stadig skal betales -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Beslutning 2007/254/EF ophæves.
Artikel 2
Den statsstøtte, som Den Slovakiske Republik har ydet Frucona Košice a.s., og som beløber sig til i alt 416 515 990 SKK, er uforenelig med det indre marked.
Artikel 3
1. Den Slovakiske Republik træffer alle nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge den i artikel 2 omhandlede støtte, som allerede er udbetalt ulovligt til støttemodtageren, under hensyntagen til, at beløbet på 424 490 SKK for vejafgiftsrestancer blev betalt til det lokale skattekontor den 2. august 2006.
2. Tilbagesøgningen skal ske omgående og i overensstemmelse med den nationale lovgivning, hvis denne giver mulighed for at efterkomme afgørelsen hurtigt og effektivt.
3. Den støtte, der skal tilbagebetales, pålægges renter i hele perioden fra det tidspunkt, hvor den blev udbetalt Frucona Košice a.s.'s, og indtil den er tilbagebetalt.
4. Renterne beregnes i overensstemmelse med kapitel V i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21. april 2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (54). Renten tilskrives med renters rente gennem hele den periode, der er omhandlet i stk. 3.
Artikel 4
Den Slovakiske Republik underretter inden to måneder at regne fra meddelelsen af denne afgørelse Kommissionen om de foranstaltninger, den har truffet for at efterkomme afgørelsen. Den giver disse oplysninger ved hjælp af spørgeskemaet i bilaget til denne afgørelse.
Artikel 5
Denne afgørelse er rettet til Den Slovakiske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 16. oktober 2013.
ODLUKA KOMISIJE
od 16. listopada 2013.
o državnoj potpori br. SA.18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005) koju je Slovačka Republika dodijelila društvu Frucona Košice a.s.
(priopćeno pod brojem dokumenta C(2013) 6261)
(Vjerodostojan je samo tekst na slovačkom jeziku)
(Tekst značajan za EGP)
(2014/342/EU)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 108. stavak 2., prvi podstavak (1),
nakon poziva zainteresiranim stranama na podnošenje svojih primjedaba u skladu s prethodno navedenom odredbom i uzimajući u obzir njihove primjedbe (2),
budući da:
I. POSTUPAK
1. POSTUPAK PRED KOMISIJOM
(1)
U dopisu od 15. listopada 2004. urudžbiranom 25. listopada 2004. Komisija je primila pritužbu u vezi s navodnom nezakonitom državnom potporom dodijeljenom društvu Frucona Košice a.s. Podnositelj pritužbe poslao je dodatne informacije 3. veljače 2005. Sastanak s podnositeljem pritužbe održan je 24. svibnja 2005.
(2)
Na temelju informacija koje je dostavio podnositelj pritužbe Komisija je dopisom od 6. prosinca 2004. zatražila od Slovačke da joj dostavi informacije o spornoj mjeri. Slovačka je odgovorila dopisom od 4. siječnja 2005. urudžbiranim 17. siječnja 2005., u kojem je obavijestila Komisiju o potencijalnoj nezakonitoj potpori dodijeljenoj društvu Frucona Košice a.s. u kontekstu dogovora s vjerovnicima i zatražila od Komisije da odobri tu potporu kao potporu za sanaciju trgovačkog društva s financijskim poteškoćama. Slovačka je dostavila dodatne informacije u dopisu od 24. siječnja 2005., urudžbiranom 28. siječnja 2005. Komisija je zatražila dodatne informacije u dopisu od 9. veljače 2005., na koje je primila odgovore u dopisu od 4. ožujka 2005., urudžbiranom 10. ožujka 2005. Sastanak sa slovačkim tijelima održan je 12. svibnja 2005.
(3)
Komisija je dopisom od 5. srpnja 2005. obavijestila Slovačku da je odlučila pokrenuti postupak utvrđen u članku 108. stavku 2. UFEU-a u pogledu potpore.
(4)
Odluka Komisije o pokretanju postupka objavljena je u Službenom listu Europske unije (3). Komisija je pozvala zainteresirane strane da dostave svoje primjedbe na mjeru.
(5)
Slovačka tijela dostavila su svoje primjedbe u dopisu od 10. listopada 2005., urudžbiranom 17. listopada 2005. Komisija je primila primjedbe jedne zainteresirane strane (korisnika) u dopisu od 24. listopada 2005., urudžbiranom 25. listopada 2005. Proslijedila ih je Slovačkoj, kojoj je pružena mogućnost odgovora te koja je svoje primjedbe poslala u dopisu od 16. prosinca 2005., urudžbiranom 20. prosinca. Sastanak na kojem je korisniku dana mogućnost da objasni svoj zahtjev održan je 28. ožujka 2006. Slovačka je dodatne informacije dostavila u dopisu od 5. svibnja 2006., urudžbiranom 8. svibnja 2006.
(6)
Komisija je 7. lipnja 2006. (4) donijela odluku kojom se nalaže povrat potpore. Od tog dana, tijekom svojih kontakata sa slovačkim tijelima u vezi s izvršenjem te odluke, Komisija je bila obaviještena o ishodu nacionalnog pravosudnog postupka koji se odnosi na iznos duga koji treba unijeti u dogovor s vjerovnicima. Tu informaciju treba uzeti u obzir u ovoj Odluci.
2. POSTUPCI PRED OPĆIM SUDOM
(7)
Društvo Frucona Košice a.s. uložilo je žalbu 12. siječnja 2007. protiv odluke Općeg suda Europske unije, osporavajući među ostalim klasifikaciju otpisa duga kao državne potpore tvrdeći da je bila u skladu s načelom vjerovnika u tržišnom gospodarstvu. Presudom od 7. prosinca 2010. (predmet T-11/07) Opći sud odbacio je argumente podnositelja žalbe i potvrdio odluku Komisije zato što bi stečaj za državu bio povoljniji od dogovora s vjerovnicima.
3. POSTUPCI PRED SUDOM
(8)
Društvo Frucona Košice a.s. uložilo je žalbu Sudu protiv presude Općeg suda posebno tvrdeći da Opći sud nije točno ocijenio kriterij privatnog vjerovnika koji je primijenila Komisija i neprihvatljivo je tražio da se obrazloženje Komisije nadomjesti njegovim obrazloženjem u pogledu kriterija privatnog vjerovnika (predmet C-73/11 P).
(9)
Sud je 24. siječnja 2013. ukinuo presudu Općeg suda. Sud je zaključio da je Komisija počinila očitu grešku u ocjeni time što nije uzela u obzir trajanje stečajnog postupka pri ocjeni kriterija privatnog vjerovnika ili, ako je uzela taj faktor u obzir, time što nije navela dovoljno razloga za svoju odluku. Predmet je upućen nazad Općem sudu na donošenje presude, koja još nije donesena, s obzirom na prigovor trgovačkog društva na ovrhu radi naplate poreznog duga.
4. STAVLJANJE IZVAN SNAGE
(10)
S obzirom na presudu Suda, Komisija smatra prikladnim staviti izvan snage prvobitnu odluku od 7. lipnja 2006. i zamijeniti je ovom odlukom kako bi ispravila propuste koje je utvrdio Sud.
II. DETALJAN OPIS POTPORE
1. TRGOVAČKO DRUŠTVO
(11)
Korisnik financijske potpore je Frucona Košice a.s., trgovačko društvo koje je bilo djelatno u proizvodnji alkoholnih pića i pića na bazi alkohola, bezalkoholnih pića, konzerviranog voća i povrća te octa. Nakon što je izgubio dozvolu korisnik je prestao proizvoditi alkoholna pića i pića na bazi alkohola. Međutim, nastavio je s aktivnošću na veleprodajnom tržištu za alkoholna pića i pića na bazi alkohola. Trgovačko društvo ima sjedište u regiji prikladnoj za regionalnu pomoć prema članku 107. stavku 3. točki (a) UFEU-a.
(12)
U doba relevantnih događanja korisnik je zaposlio oko 200 ljudi. U svojim primjedbama na odluku o pokretanju formalnog ispitnog postupka društvo je Komisiji dostavilo podatke o prometu (uključujući trošarine i PDV), prikazane u sljedećoj tablici.
Tablica 1.
Promet u različitim segmentima proizvodnje, uključujući trošarine i PDV[SKK]
2002.
2003.
2004.
Ocat
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Proizvodnja voća i povrća
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Kupus
2 878 340
503 030
201 310
Gazirana bezalkoholna pića
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Negazirana bezalkoholna pića
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Sokovi - 100 %
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Alkoholna pića
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Jabukovača
1 495 640
106 360
0
Sirup
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Ostali proizvodi/usluge
59 476 000
99 635 000
63 680 000
UKUPNO
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Ovi se podaci značajno razlikuju od podataka koje je Komisija dobila od slovačkih tijela i koji su navedeni u odluci o pokretanju formalnog ispitnog postupka (6). U svojem odgovoru na primjedbe korisnika nakon pokretanja formalnog ispitnog postupka slovačka tijela nisu osporila točnost gore navedenih iznosa. Prema slovačkim tijelima, korisnik je svrstan u srednje veliko poduzeće.
2. PRIMJENJIVO NACIONALNO ZAKONODAVSTVO
(14)
Kod sporne mjere radi se o otpisu poreznog dugovanja koji je proveo porezni ured Košice IV u okviru dogovora s vjerovnicima. Taj je postupak uređen Zakonom br. 328/91 o stečaju i dogovoru s vjerovnicima („Zakon o stečaju”).
(15)
Dogovor s vjerovnicima postupak je koji nadzire sud, a koji kao i kod stečaja ima svrhu rješavanja financijskog stanja zaduženih društava (7). U stečajnom postupku društvo prestaje postojati i njegova se imovina prodaje novom vlasniku ili se društvo likvidira. Suprotno tome, u postupku dogovora zaduženo društvo nastavlja trgovati bez promjene vlasništva.
(16)
Postupak dogovora pokreće zaduženo društvo. Cilj je postići dogovor s vjerovnicima prema kojem zaduženo društvo isplaćuje dio svojih dugova, a ostatak se otpisuje. Taj sporazum mora odobriti nadzorni sud.
(17)
Vjerovnici čija su potraživanja osigurana, na primjer s hipotekom, nastupaju kao razlučni vjerovnici. Da bi se prijedlog dogovora prihvatio, moraju za njega glasati svi razlučni vjerovnici, dok je kod ostalih vjerovnika dovoljna kvalificirana većina. Drugim riječima, razlučni vjerovnici glasuju odvojeno i imaju pravo veta na prijedlog.
(18)
Razlučni vjerovnici imaju povlašteni položaj i u stečajnom postupku. Potraživanja razlučnih vjerovnika mogu se zadovoljiti u bilo kojem trenutku tijekom stečajnog postupka i bilo kakav prihod od prodaje osigurane imovine u stečajnom postupku isključivo je namijenjen namirenju potraživanja razlučnih vjerovnika. Ako se takvom prodajom ne mogu isplatiti sva potraživanja razlučnih vjerovnika, neisplaćeni se iznosi uključuju u drugu skupinu s potraživanjima preostalih vjerovnika. U drugoj se skupini vjerovnici namiruju razmjerno.
(19)
U skladu sa Zakonom o stečaju, društvo koje je podnijelo zahtjev za dogovor s vjerovnicima mora nadzornom sudu podnijeti popis mjera za svoje restrukturiranje i tekuće financiranje svojih djelatnosti nakon dogovora.
(20)
U skladu sa Zakonom 511/92 o upravljanju porezima i pristojbama te promjenama sustava lokalnih nadležnih financijskih tijela („Zakon o poreznoj upravi”), društvo može od nadležnih poreznih tijela zatražiti odgodu plaćanja poreza. Kamata se naplaćuje na odgođeni iznos, a odgođeni dug mora biti osiguran.
(21)
Zakonom o poreznoj upravi uređena je i ovrha radi naplate poreznog duga, čiji je cilj osigurati povrat poreznih potraživanja države prodajom nekretnina, pokretnina ili poduzeća u cjelini.
3. ČINJENICE
(22)
U razdoblju od studenoga 2002. do studenoga 2003. korisnik je iskoristio mogućnost koju nudi Zakon o poreznoj upravi da odgodi obvezu plaćanja trošarine na alkohol (8). Odgođeni dug ukupno je iznosio 477 015 759 SKK (12,6 milijuna EUR). Porezni je ured prije odobravanja odgode tih plaćanja osigurao sva svoja potraživanja imovinom korisnika, kako je zakonski propisano. Slovačka tijela tvrde da je vrijednost tih jamstava na temelju računa korisnika bila 397 476 726 SKK (10,5 milijuna EUR). Korisnik, međutim, tvrdi da je vrijednost jamstava prema procjenama stručnjaka krajem 2003. iznosila 193 940 000 SKK (5 milijuna EUR). To je prema mišljenju korisnika vrijednost osiguranih sredstava (pokretna imovina, nekretnine i potraživanja) izražena u takozvanim „izvedenim cijenama”.
(23)
Od 1. siječnja 2004. izmijenjenim Zakonom o poreznoj upravi ograničena je mogućnost zahtjeva za odgodu plaćanja poreza samo jednom na godinu. Korisnik je iskoristio tu mogućnost za trošarinu za prosinac 2003. naplativu u siječnju 2004. Međutim, nije mogao platiti ili je odgodio plaćanje trošarine za siječanj 2004. naplative 25. veljače 2004. Zbog toga je korisnik postao zaduženo društvo u skladu sa Zakonom o stečaju. Zbog toga je izgubilo i dozvolu za proizvodnju i preradu alkoholnih pića.
(24)
Korisnik je 8. ožujka 2004. pri nadležnom okružnom sudu zatražio za postupak dogovora. Okružni sud je, nakon utvrđivanja da su ispunjeni svi potrebni pravni zahtjevi, odlukom od 29. travnja 2004., odredio pokretanje postupka dogovora. Na sastanku od 9. srpnja 2004. vjerovnici su glasali za dogovor koji je predložio korisnik. Dogovor je bio potvrđen 14. srpnja 2004. odlukom nadzornog okružnog suda.
(25)
U kolovozu 2004. porezni je ured uložio žalbu na potvrdnu odluku suda. Vrhovni sud je odlukom od 25. listopada 2004. odlučio da se žalba ne prihvaća i proglasio odluku okružnog suda, kojom se odobrava dogovor vjerovnika, važećom i izvršivom od 23. srpnja 2004. Javni tužitelj nakon toga je uložio žalbu na odluku okružnog suda u daljnjem žalbenom postupku s izvanrednim pravnim sredstvima.
(26)
Vjerovnici, uključujući porezni ured, sklopili su s korisnikom sljedeći dogovor: 35 % duga korisnik će vratiti u roku mjesec dana od dana valjanosti sporazuma sklopljenog s vjerovnicima, a preostalih 65 % duga bi se vjerovnici odrekli. Svi su vjerovnici tako bili tretirani pod jednakim uvjetima. Posebni iznosi za svakog vjerovnika prikazani su u sljedećoj tablici.
Tablica 2.
Stanje dugova korisnika prije postupka dogovora i nakon njega [SKK]
Vjerovnik
Dug prije
dogovora
Dug nakon
dogovora (9)
Otpisani iznos
Javni
Porezni ured
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Privatni
Tetra Pak a.s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly, s. r. o.
317 934
111 277
206 657
Merkant družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack, s. r. o.
2 142 658
749 930
1 392 728
UKUPNO
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Potraživanja poreznog ureda uključena su u postupak dogovora s ukupno 640 793 831 SKK (16,86 milijuna EUR), a sačinjavala su ih uglavnom neplaćene trošarine za razdoblje od svibnja 2003. do ožujka 2004., PDV za razdoblje od siječnja do travnja 2004., plus ugovorne kazne i kamate. Potraživanja koja je porezni ured otpisao iznosila su 416 515 990 SKK (11 milijuna EUR). Poreznom uredu je u skladu s dogovorom osigurano 224 277 841 SKK (5,86 milijuna EUR).
(28)
Porezni je ured u postupku dogovora nastupio kao razlučni vjerovnik i kao takav je glasao odvojeno. Stoga je, kako bi se dogovor mogao ostvariti, porezni ured trebao glasati za njega. Porezni ured imao je povlašteni položaj zato što su neka od njegovih potraživanja bila osigurana u vezi s odgodom poreznog duga korisnika u 2002. i 2003. (vidjeti stavak 17.). Svi ostali vjerovnici glasali su za predloženi dogovor. Njihova su potraživanja bila uobičajena poslovna potraživanja koja nisu bila osigurana ni na koji način.
(29)
Korisnik je u svojem prijedlogu za dogovor, u skladu sa zahtjevima Zakona o stečaju, opisao mjere restrukturiranja koje se odnose na proizvodnju, distribuciju i radnu snagu (uključujući viškove).
(30)
U području organizacije i radne snage korisnik je planirao sljedeće mjere: stvaranje opće proizvodne skupine za sve proizvodne aktivnosti, restrukturiranje prijevoznih sredstava isključenjem vozila s najnižom preostalom vrijednošću i restrukturiranje trgovinskih djelatnosti. Osim tih mjera planirano je otpuštanje 50 zaposlenika od ožujka do svibnja 2004. U istom razdoblju daljnjih 50 zaposlenika primalo bi 60 % plaće.
(31)
U pogledu proizvodnog i tehničkog dijela, korisnik je tvrdio da budući da je društvo izgubilo dozvolu za proizvodnju alkoholnih pića, predmetna proizvodna postrojenja bila bi dana u najam od travnja 2004. Korisnik je planirao smanjiti ili obustaviti proizvodnju nekih neprofitabilnih bezalkoholnih pića i naveo je da će prije svakog uvođenja novih proizvoda u toj kategoriji biti provedena analiza njihove profitabilnosti.
(32)
Korisnik navodi i sljedeće mjere: restrukturiranje troškova koje bi bilo posljedica nižih proizvodnih troškova nakon prestanka proizvodnje alkoholnih pića i ukidanja dijela vlastitih prijevoznih sredstava društva i prodaje stare opreme za otpadni materijal.
(33)
Korisnik je isto tako planirao prodati upravnu zgradu, trgovinu i rekreacijski objekt i spomenuo mogućnost prodaje ili iznajmljivanja pogona za proizvodnju octa. Slovačka tijela su u svojim primjedbama na odluku o pokretanju formalnog ispitnog postupka potvrdila da prodaja upravne zgrade, trgovine i rekreacijskog objekta nije bila provedena.
(34)
Korisnik je planirao intenzivnu prodaju svojih zaliha proizvoda, pripremljenih za prodaju (11).
(35)
U skladu s tim prijedlogom korisnik je trebao financirati dogovor s vlastitim sredstvima (prodaja zalihe) u iznosu od 110 milijuna SKK i s vanjskim financiranjem u obliku zajma neke komercijalne banke u iznosu od 100 milijuna SKK. Prema informacijama koje je korisnik dostavio kao odgovor na pokretanje formalnog ispitnog postupka, nepodmireni dug bio je u konačnici podmiren prihodom od izdavanja novih dionica (21 milijun SKK; 0,56 milijuna EUR), prihodom od prodaje dionica (110 milijuna SKK; 2,9 milijuna EUR) i zajmom svojeg dobavljača trgovačkog društva Old Herold s.r.o. (100 milijuna SKK; 2,6 milijuna EUR). Dospijeće računa društva Old Herold s.r.o. bilo je 40 dana, što je po mišljenju korisnika bio dugi rok s obzirom na njegovo neizvjesno financijsko stanje. Takav produljeni rok dospijeća omogućio je korisniku da prikupi potrebna novčana sredstva.
(36)
Nakon pokretanja formalnog ispitnog postupka slovačka tijela obavijestila su Komisiju da je u skladu s dogovorom s vjerovnicima poreznom uredu 17. prosinca 2004. uplaćeno 224 277 841 SKK. Slovačka tijela potvrdila su da su obustavila otpis duga dogovoren u postupku dogovora dok traje postupak pred Europskom komisijom.
(37)
U okviru svojih kontakata u vezi s provedbom odluke Komisije kojom se nalaže povrat potpore, slovačka su tijela obavijestila Komisiju o ishodu žalbenog postupka s izvanrednim pravnim sredstvima, navedenog u stavku 25.: odlukom od 27. travnja 2006. Vrhovni sud Slovačke Republike djelomično je odbacio odluku nadležnog okružnog suda od 14. srpnja 2004. kojim se potvrđuje dogovor vjerovnika zbog razloga što je dospio neplaćeni porez za ceste od 424 490 SKK bio krivo uključen u dogovor. Vrhovni sud odbacio je žalbu u odnosu na ostali dio iznosa. Odlukom od 18. kolovoza 2006. nadležni okružni sud proveo je odluku Vrhovnog suda od 27. travnja 2006. navodeći da točan iznos dužan poreznom uredu iznosi 640 369 341,4 SKK (od tog iznosa 35 % iznosi 224 129 269,1 SKK).
III. ODLUKA O POKRETANJU POSTUPKA PREMA ČLANKU 108. STAVKU 2. UFEU-A
(38)
U svojoj odluci o pokretanju formalnog ispitnog postupka Komisija je izrazila sumnju da sporni otpis nije državna potpora. Komisija je ocijenila da ponašanje poreznog ureda u postupku dogovora nije ispunilo kriterij vjerovnika u tržišnom gospodarstvu. Točnije, Komisija je smatrala da je porezni ured bio u situaciji pravno gledano različitoj od ostalih vjerovnika s obzirom na to da je imao osigurana potraživanja i mogao je pokrenuti ovrhu radi naplate poreznog duga. Komisija je izrazila sumnju da postupak dogovora nije rezultirao najboljim mogućim rješenjem za državu, u usporedbi s postupkom stečaja ili ovrhe radi naplate poreznog duga.
(39)
Komisija je potom izrazila sumnju u spojivost sporne potpore s unutarnjim tržištem. Prvo je izrazila sumnju da se potpora može smatrati spojivom s potporom za sanaciju kako su tvrdila slovačka tijela. Potpora za sanaciju može biti samo potpora za likvidnost u obliku jamstava za zajam ili zajma. Kod sporne se mjere, međutim, radi o otpisu duga, što odgovara bespovratnoj financijskoj potpori. Osim toga, mjera nije bila odobrena u očekivanju da će korisnik predstaviti plan restrukturiranja ili likvidacije ili da će vratiti potporu u cijelosti u roku od šest mjeseci od odobrenja mjere za sanaciju.
(40)
Komisija je zatim razmotrila spojivost sporne mjere s potporom za restrukturiranje i izrazila sumnju glede ispunjavanja dvaju glavnih uvjeta: postojanja plana restrukturiranja kojim se osigurava povrat dugoročne održivosti u razumnom vremenskom razdoblju i ograničenja potpore na nužni minimum.
IV. PRIMJEDBE ZAINTERESIRANIH STRANA
(41)
Uz informacije o činjenicama iz dijela II., korisnik je dostavio sljedeće primjedbe.
(42)
Korisnik tvrdi da je razlog njegovih financijskih poteškoća početkom 2004. bila promjena Zakona o poreznoj upravi, kojim je ograničena mogućnost zahtjeva za odgodu poreza na samo jednom godišnje. To je bila bitna promjena za korisnika koji se, prema vlastitoj tvrdnji, prethodnih godina oslanjao na taj mehanizam.
(43)
Glede sadržaja samog predmeta, korisnik je prvo tvrdio da Komisija nije nadležna revidirati spornu mjeru jer je mjera stupila na snagu prije dana pristupanja i nije bila primjenjiva nakon pristupanja. Mjera je navodno stupila na snagu prije pristupanja jer je postupak dogovora pokrenut 8. ožujka 2004. i, prema tvrdnji korisnika, sud ju je odobrio 29. travnja 2004., odnosno prije nego što je Slovačka pristupila Europskoj uniji. Osim toga, porezna tijela navodno su potvrdila svoju suglasnost s predloženim dogovorom u okviru pregovora prije pokretanja postupka dogovora. Sastanak u Poreznoj upravi Slovačke Republike održan je u prosincu 2003., a 3. veljače 2004. lokani porezni ured poslao je korisniku dopis u kojem je navodno potvrdio mogućnost postupka dogovora.
(44)
Korisnik je osim toga tvrdio da čak i ako Komisija smatra da je nadležna za djelovanje, sporna mjera nije predstavljala državnu potporu jer je bilo ispunjeno načelo vjerovnika u tržišnom gospodarstvu.
(45)
Prvo, korisnik tvrdi da je usporedba postupka dogovora s ovrhom radi naplate poreznog duga obmanjujuća jer pokretanje dogovora isključuje ili obustavlja ovršni postupak. Porezni ured stoga nije imao mogućnost ovrhe radi naplate poreznog duga. Povrh toga, kako tvrdi korisnik, da nije dobrovoljno pokrenuo postupak dogovora, nakon nekoliko tjedana ili mjeseci imao bi pravnu obvezu pokrenuti stečajni postupak ili postupak dogovora u skladu sa zakonom o nesolventnosti.
(46)
Drugo, korisnik tvrdi da odluka države da izbjegne stečaj i pronađe rješenje dogovorom ispunjava kriterij vjerovnika u tržišnom gospodarstvu. Kao dokaz vjerovnik podnosi certifikate dvaju revizora i jednog stečajnog upravitelja navodeći da bi porezni ured dobio više i brže u postupku dogovora nego u slučaju stečajnog postupka. Korisnik podnosi i daljnje materijale i statističke podatke navodeći da stečajni postupci u Slovačkoj traju prosječno tri do sedam godina i donose vrlo ograničen povrat sredstava od prodaje imovine (12).
(47)
Korisnik temelji svoju analizu pretežno na izvještaju revizijskog društva EKORDA od 7. srpnja 2004., koji je porezni ured navodno imao na raspolaganju prije glasanja vjerovnika 9. srpnja 2004. Međutim, nisu dostavljeni nikakvi dokazi kojima bi se potvrdilo da je to zaista bio slučaj.
(48)
Prema izvještaju revizijskog društva EKORDA prihod od prodaje imovine u slučaju stečaja bio bi u najboljem slučaju 204 milijuna SKK (5,3 milijuna EUR), što bi, nakon oduzimanja raznih naknada od 45 milijuna SKK, iznosilo samo 159 milijuna SKK (4,2 milijuna EUR). Korisnik je sam ispravio iznos naknada koje treba oduzeti (36 milijuna SKK) i dobio iznos od 168 milijuna SKK (4,4 milijuna EUR). Iako bi porezni ured kao jedini razlučni vjerovnik i daleko najveći vjerovnik dobio većinu ovog prihoda, to bi još uvijek bilo manje nego što je dobio prema dogovoru.
(49)
Revizijsko društvo EKORDA do tog je rezultata došlo na temelju knjigovodstvene vrijednosti dugotrajne imovine, zaliha, novčanih sredstava i kratkoročnih potraživanja nakon prilagodbe, od 31. ožujka 2004., iz koje su vidljivi njihova nemogućnost osiguravanja njihova povrata i nisku vrijednost. Društvo EKORDA prilagodilo je nominalnu vrijednost imovine korisnika „likvidacijskim faktorom” za sve sastavne dijelove imovine u slučaju prodaje u stečajnom postupku (45 % za dugotrajnu imovinu, 20 % za zalihe i kratkoročna potraživanja i 100 % za novčana sredstva).
(50)
Revizijsko društvo EKORDA spominje budući porezni prihod iz poslovne djelatnosti korisnika (13), kao i razvoj zapošljavanja u regiji i industrije prerade hrane u Slovačkoj kao vrlo važne faktore koji idu u korist opstanku korisnika.
(51)
Korisnik navodi i druga dva izvještaja. Revizorica Marta Kochová zaključila je da bi najveći prihod od prodaje imovine, koja međutim nije bila procijenjena, bio 100 milijuna SKK (2,6 milijuna EUR), što bi nakon odbitka pristojbi od 22 milijuna SKK, iznosilo samo 78 milijuna SKK (2 milijuna EUR). Gđa Holovačová, stečajna upraviteljica, navodno je rekla da je prema njezinu mišljenju postupak dogovora općenito povoljniji za vjerovnike od stečaja. Jedno je od razmatranja da je u interesu vjerovnika da dužnik ostane poslovno aktivan (budući prihodi od trgovine ili od poreza).
(52)
Treće, korisnik tvrdi da treba uzeti u obzir dugoročna razmatranja, kao što je budući prihod od poreza. Navodi se da se sudska praksa kojom se isključuju socijalno-politička razmatranja iz kriterija vjerovnika u tržišnom gospodarstvu ne primjenjuje kada javno tijelo (14) razmatra izračun budućeg poreznog prihoda. Prema tvrdnji korisnika, ovdje je situacija javnog tijela analogna situaciji vjerovnika u tržišnom gospodarstvu, koji kao dobavljač ima interes u opstanku svojeg klijenta. Korisnik se zatim poziva na sudsku praksu o načelu ulagača u tržišnom gospodarstvu.
(53)
Korisnik zaključuje da je ispunjen kriterij vjerovnika u tržišnom gospodarstvu i da sporna mjera ne predstavlja državnu potporu.
(54)
Kad bi Komisija ipak zaključila drukčije, korisnik tvrdi da je sporna mjera spojiva s potporom za restrukturiranje. Korisnik tvrdi da je porezni ured provjerio mogućnost njegova poslovnog plana za ponovno uspostavljanje dugoročne održivosti prije nego što je pristao na dogovor. Nepostojanje formalnog plana restrukturiranja je, kako navodi korisnik, nebitno u slučaju kada Komisija ocjenjuje predmet naknadno jer Komisija sada može vidjeti je li korisnik zaista postao održiv. Međutim, korisnik smatra da je u slučaju prethodnog ocjenjivanja potreban detaljan plan restrukturiranja. On zatim kratko opisuje mjere poduzete za restrukturiranje: povećanje vlastitog kapitala, otpuštanje radnika i prodaja zaliha. Korisnik smatra da je prestanak proizvodnje alkoholnih pića i pića na bazi alkohola i najam proizvodne opreme trgovačkom društvu Old Herold s. r. o. zaista bila mjera restrukturiranja. Iako je prvobitni prestanak proizvodnje bio posljedica gubitka dozvole, korisnik nije zatražio novu dozvolu nakon dogovora.
(55)
Prema tvrdnji korisnika ispunjen je i zahtjev njegova značajnog doprinosa restrukturiranju.
(56)
Konačno, korisnik navodi da prilikom primjene smjernica primjenjivih na potporu za restrukturiranje treba uzeti u obzir činjenicu da obavlja djelatnost u regiji koja je primatelj pomoći i da je jedan od najvećih regionalnih poslodavaca.
V. PRIMJEDBE SLOVAČKE REPUBLIKE
(57)
U svojem odgovoru na pokretanje formalnog ispitnog postupka slovačka tijela uložila su primjedbe na činjenice već navedene u dijelu II.
(58)
Slovačka tijela potvrdila su da porezni ured u vrijeme glasanja o dogovoru nije uzeo u obzir aspekt državne potpore. Porezni ured nije smatrao dogovor oblikom državne potpore pa stoga od korisnika niti nije tražio da priloži plan restrukturiranja, koji se razlikuje od poslovnog plana koji je bio priložen sudu u skladu sa zakonodavstvom o nesolventnosti.
(59)
U odgovoru na primjedbe koje je podnio korisnik slovačka su tijela podnijela vlastite primjedbe.
(60)
Slovačka tijela smatraju da primjedbe korisnika na prosječnu dužinu trajanja stečajnog postupka i prosječan povrat od prodaje imovine u stečajnom postupku nisu relevantne za ovaj predmet. Prema njihovoj tvrdnji, s obzirom na malen broj vjerovnika i postojanje imovine s pozitivnom likvidacijskom vrijednošću koja je bila veća od iznosa isplaćenog državi nakon dogovora, stečajni postupak bio bi zaključen u kraćem razdoblju od prosječnoga, a dobit poreznog ureda bila bi viša nego u slučaju dogovora. Lokalni porezni ured proveo je nadzor trgovačkog društva 21. lipnja 2004. i otkrio da je s danom 17. lipnja 2004. korisnik imao novčana sredstva od 161,3 milijuna SKK, potraživanja od 62,8 milijuna SKK, zalihe alkoholnih pića i pića baziranih na alkoholu u vrijednosti od 84 milijuna SKK i dugotrajnu imovinu knjigovodstvene vrijednosti od 200 milijuna SKK.
(61)
Slovačka tijela smatraju da je ovrha radi naplate poreznog duga bila realna alternativa poreznog ureda. Ona potvrđuju da je porezni ured mogao pokrenuti taj postupak prije dogovora, što je mogao učiniti i da je sud odbio potvrditi dogovor (jer porezni ured kao razlučni vjerovnik ne bi za njega glasao).
(62)
Slovačka tijela nisu suglasna s tvrdnjom korisnika da je njegove financijske poteškoće uzrokovala promjena Zakona o poreznoj upravi. Prema tvrdnji slovačkih tijela, financijske poteškoće korisnika posljedica su njegove financijske strategije uporabe neizravnih poreza za vođenje vlastitih poslova, dok je korisnik jednostavno trebao prikupiti poreze od svojih klijenata i prenijeti ih u državni proračun.
(63)
Slovačka tijela nisu suglasna da je sastanak s Poreznom upravom u prosincu 2003. dokaz da se porezni ured prethodno suglasio s dogovorom. Porezna uprava je 6. srpnja 2004. poreznom uredu poslala dopis u kojem navodi da se porezni ured ne bi smio suglasiti s dogovorom koji je predložio korisnik jer je nepovoljan za državu. Taj se dopis zatim pozvao na drugi općenitiji dopis ministra financija Poreznoj upravi od 15. siječnja 2004. u kojem se traži da se ne sklapaju sporazumi na prijedloge za dogovore s vjerovnicima koji bi uključivali otpise poreznih potraživanja od strane poreznih ureda. Osim toga, slovačka tijela tumače dopis od 3. veljače 2004. na koji se korisnik poziva (vidjeti stavak 43.) kao izričito nesklon dogovoru s razinom od 35 %.
(64)
Slovačka tijela tvrde da korisnik nije na vrijeme platio trošarine od siječnja 2001. do ožujka 2004. i da je redovito odgađao svoje porezne obveze.
(65)
U skladu s mišljenjem slovačkih tijela znatne razlike u procjenama dvaju revizorskih izvještaja (vidjeti stavke 48. i 51.) izražavaju sumnju u vjerodostojnost obaju izvještaja. Tijela su posebno izrazila sumnju u likvidacijski faktor dodijeljen trenutačnoj imovini od strane revizijskog društva EKORDA. Taj bi faktor trebao biti viši od 20 %.
(66)
Konačno, prema mišljenju slovačkih tijela, korisnik nije sastavio održiv plan restrukturiranja, a predložene mjere dogovora ne bi se mogle smatrati mjerama restrukturiranja.
VI. OCJENA
1. NADLEŽNOST KOMISIJE
(67)
Budući da su se neki od relevantnih događaja dogodili prije pristupanja Slovačke Europskoj uniji 1. svibnja 2004., Komisija prvo mora utvrditi je li nadležna za postupanje u odnosu na spornu mjeru.
(68)
Mjere koje su stupile na snagu prije pristupanja i nisu primjenjive nakon pristupanja Komisija ne može ispitivati ni u sklopu mehanizma privremenog postupka, uređenog Prilogom IV. točkom 3. Ugovora o pristupanju ni u sklopu postupaka utvrđenih u članku 108. UFEU-a. Ni Ugovorom o pristupanju ni Ugovorom o funkcioniranju Europske unije ne zahtijeva se i ne ovlašćuje Komisiju da revidira te mjere.
(69)
Međutim, mjere koje su stupile na snagu nakon pristupanja jasno potpadaju pod nadležnost Komisije. Kako bi se odredio trenutak kad određena mjera stupa na snagu relevantni kriterij pravno je obvezujući akt prema kojem nadležno nacionalno tijelo odobrava dodjelu potpore (15).
(70)
Korisnik je tvrdio da je sporna mjera stupila na snagu prije pristupanja i nije primjenjiva nakon pristupanja (vidjeti stavak 43.).
(71)
Komisija ne može prihvatiti argumente koje je korisnik naveo. Prijedlog za pokretanje postupka dogovora nije djelo davatelja potpore, već djelo korisnika. Odluka suda da pokrene postupak dogovora isto tako nije djelo davatelja potpore. Ta je odluka samo omogućila korisniku i njegovim vjerovnicima da nastave s pregovorima o dogovoru, ali očito nije predstavljala događaj davanja potpore. Ne postoje dokazi da bi Porezna uprava izrazila svoju suglasnost sa spornom mjerom na sastanku u prosincu 2003. Upravo suprotno, slovačka tijela osporila su bilo kakav takav preliminarni dogovor. U dopisu od 3. veljače 2004. izričito se odbija prihvatiti prijedlog namirenja u visini od 35 %.
(72)
Odluka nadležnog tijela da otpiše dio svojih potraživanja donesena je 9. srpnja 2006. kada se porezni ured suglasio s dogovorom koji je predložio korisnik.
(73)
U skladu s time, pitanje o tome je li mjera primjenjiva nakon pristupanja više nije upitno.
(74)
Komisija stoga zaključuje da je nadležna ocijeniti spornu mjeru u skladu s člankom 108. UFEU-a.
2. POSTOJANJE DRŽAVNE POTPORE U SMISLU ČLANKA 107. STAVKA 1. UFEU-A
(75)
U članku 107. stavku 1. UFEU-a određeno je da je svaka potpora koju dodijeli država članica ili koja se dodjeljuje državnim sredstvima u bilo kojem obliku, kojom se narušava ili prijeti da će narušiti tržišno natjecanje stavljanjem određenih poduzetnika ili proizvodnje određene robe u povoljniji položaj, nespojiva s unutarnjim tržištem u mjeri u kojoj utječe na trgovinu među državama članicama.
(76)
Otpis duga prema javnom tijelu kao što je porezni ured oblik je korištenja državnih sredstava. Budući da pruža korist pojedinačnom poduzeću, mjera je selektivna.
(77)
Do događaja koji su prouzročili postupak nesolventnosti korisnik je poslovao na tržištu proizvodnje alkoholnih pića i pića baziranih na alkoholu, bezalkoholnih pića te konzerviranog voća i povrća. Korisnik je 2003. bio treći najveći proizvođač alkoholnih pića i pića baziranih na alkoholu u Slovačkoj. Nakon gubitka dozvole za proizvodnju alkoholnih pića i pića baziranih na alkoholu u ožujku 2004. korisnik je bio aktivan u veleprodaji alkoholnih pića i pića baziranih na alkoholu koje je proizvodilo drugo trgovačko društvo Old Herold s. r. o., iznajmljujući proizvodni pogon korisnika. U svim segmentima u kojima je korisnik bio poslovno djelatan prije dogovora i u kojima je sada djelatan postoji trgovina među državama članicama.
(78)
U odluci o pokretanju formalnog ispitnog postupka Komisija je izrazila sumnju glede toga je li mjerom narušeno ili postoji mogućnost da se naruši tržišno natjecanje dodjeljujući korisniku prednost koju drukčije ne bi mogao dobiti na tržištu. Drugim riječima, Komisija je sumnjala je li se država u svojem odnosu prema korisniku ponijela kao vjerovnik u tržišnom gospodarstvu.
(79)
Utvrđeno je da dogovor vjerovnika sadržava iste uvjete namirenja duga za privatne vjerovnike kao i za porezni ured (javni vjerovnik). 35 % duga trebalo je platiti vjerovnicima do propisanog datuma što je korisnik i učinio. Preostalih 65 % trebalo je biti otpisano.
(80)
Međutim, pozicija poreznog ureda kao vjerovnika u ovom je predmetu bila neobično jaka i ne može se izjednačavati s onom tipičnog vjerovnika u stečajnom postupku. Pravna i gospodarska situacija poreznog ureda prije dogovora vjerovnika bila je povoljnija od pozicije privatnih vjerovnika. Ne samo da je porezni ured s više od 99 % svih potraživanja registriranih u stečajnom postupku bio vidljivo dominantan i odlučan vjerovnik, nego je, što je još važnije, on bio razlučni vjerovnik. Njegova potraživanja mogla su se stoga namiriti u svako doba tijekom stečajnog postupka iz postupka prodaje osigurane imovine: kako je opisano u prethodnom stavku 18., ti postupci bili bi isključivo primijenjeni za namirenje razlučnog vjerovnika. Prema tome, potrebno je detaljno ispitati je li porezni ured iskoristio sva raspoloživa sredstva da ostvari najveći mogući povrat svojih potraživanja kako bi to učinio vjerovnik u tržišnom gospodarstvu.
(81)
Uvjeti koje mjera mora ispuniti kako bi se smatrala potporom u smislu članka 107. UFEU-a nisu ispunjeni, ako poduzeće primatelj, u okolnostima koje odgovaraju uobičajenim tržišnim uvjetima, dobije istu prednost kakva je ona koja mu je na raspolaganju državnim sredstvima (16). Ta se ocjena u načelu donosi primjenjujući kriterij privatnog tržišnog vjerovnika. Kada javni vjerovnik dodijeli pogodnosti plaćanja u odnosu na dug koji mu neko poduzeće mora platiti, takve pogodnosti plaćanja predstavljaju državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a, pri čemu, uzimajući u obzir značaj time dodijeljene gospodarske prednosti, poduzeće primatelj očito ne bi dobilo usporedive pogodnosti od privatnog vjerovnika u situaciji što je moguće bliže onoj javnog vjerovnika i tražeći povrat iznosa koje mu duguje dužnik u financijskim poteškoćama (17).
(82)
Primjenjivost kriterija privatnog subjekta na tržištu u konačnici ovisi o predmetnoj državi članici koja je, drukčije nego u svojem svojstvu javnog tijela, dodijelila gospodarsku prednost nekom poduzeću. Znači da ako se država članica oslanja na taj kriterij tijekom upravnog postupka, ona mora, ako postoji sumnja nedvojbeno i na temelju objektivnih i provjerljivih dokaza utvrditi da se primijenjena mjera može pripisati državi koja nastupa kao privatni subjekt na tržištu. Ti dokazi moraju jasno pokazati da je predmetna država članica donijela odluku da nastupa kao što je to učinila prije ili u isto vrijeme kada je dodijelila gospodarsku prednost. S obzirom na to, moglo bi biti potrebno osigurati dokaze koji pokazuju da je odluka bila temeljena na gospodarskim procjenama usporedivima s onima kakve bi bile provedene u okolnostima racionalnoga privatnog subjekta na tržištu u situaciji što je bliže moguće situaciji države članice. Međutim, nije dovoljno pouzdati se ni u gospodarske procjene donesene nakon što je prednost dodijeljena ni na retrospektivne pokazatelje da je tijek djelovanja koji je odabrala predmetna država članica stvarno bio povoljan, ni na posljedična opravdanja tijeka djelovanja koji je stvarno bio odabran (18).
(83)
Ukratko, Slovačka Republika tvrdi da, prema njezinu mišljenju, predmetna mjera predstavlja državnu potporu. Priznala je da u vrijeme donošenja dogovora pitanje državne potpore jednostavno nije uzeto u obzir i zatražila je da se sa spornom mjerom postupi kao s potporom za sanaciju. Stoga se čini da u ovom predmetu nisu bili ispunjeni zahtjevi sudske prakse koji su gore navedeni i sporna mjera predstavlja državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.
(84)
Korisnik je taj koji je tvrdio da je mjera oslobođena potpore i podnio dokumente koji su gore opisani, posebno izvještaja dvaju revizora.
(85)
Na temelju informacija koje su dostavili korisnik i slovačka tijela Komisija je utvrdila sljedeće činjenice o financijskom stanju korisnika u predmetnoj godini, u mjeri u kojoj je to potrebno za primjenu kriterija vjerovnika u tržišnom gospodarstvu. Iznose od 31. ožujka 2004. koje je podnio korisnik i iznose od 17. ožujka 2004. koje su podnijela slovačka tijela Komisija ne može provjeriti prema računovodstvenim izvješćima korisnika. Međutim, Komisija nema razloga sumnjati u te iznose.
Tablica 3.
Financijsko stanje korisnika 2003.-2004. [milijuni SKK]
31.12.2003. (19)
31.3.2004. (20)
28.4.2004. (21)
17.6.2004. (22)
31.12.2004. (23)
Dugotrajna imovina (24)
208
205
204
200
200
Zalihe
119
209
176
84
52
Novčana sredstva
3
50
94
161
27
Kratkoročna komercijalna potraživanja
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
Komisija će prvo ispitati dokaze koje je dostavio korisnik kao potporu tvrdnji da bi u stečajnom postupku porezni ured lošije prošao nego postupkom dogovora (odjeljak 2.1.). Komisija će zatim ispitati položaj u odnosu na ovrhu radi naplate poreznog duga (odjeljak 2.2.). Komisija će konačno ispitati ostale dokaze koje su dostavila slovačka tijela i korisnik (odjeljak 2.3.)
(87)
Kako je navedeno u stavku 37., iznos duga koji je trebalo uključiti u dogovor smanjen je kao posljedica žalbenog postupka s izvanrednim pravnim sredstvima. Međutim, treba napomenuti da je ta presuda donesena nekoliko godina nakon odluke o sklapanju dogovora. Za potrebe kriterija vjerovnika u tržišnom gospodarstvu informacija raspoloživa u vrijeme kad je navodni vjerovnik ocijenio koji bi tijek djelovanja bio najprikladniji ostaje standard prema kojem se mjeri ponašanje javnog vjerovnika. Stoga analiza koja se navodi dolje primjenjuje iznose iz dogovora koji je sklopljen 23. srpnja 2004.
2.1. Dogovor s vjerovnicima ili stečaj
(88)
Kako bi ocijenila je li korisniku stvarno dodijeljena prednost Komisija mora provesti cjelokupnu ocjenu uzimajući u obzir sve relevantne dokaze u predmetu koji joj omogućuju da odluči je li trgovačko društvo korisnik očito primilo usporedive pogodnosti od privatnog vjerovnika (27). Drugim riječima, mora provjeriti je li porezni ured bio u boljem položaju prihvativši uvjete predložene prema dogovoru ili bi bilo povoljnije da je pokrenuo stečajni postupak.
(89)
Komisija smatra da izvještaj revizijskog društva EKORDA nije vjerodostojan temelj za usporedbu predloženog dogovora s hipotetskim stečajnim postupkom. Slovačka tijela u tom su pogledu suglasna s Komisijom.
(90)
Komisija prvo primjećuje da je u izvještaju od 7. srpnja 2004. (samo dva dana prije sastanka vjerovnika), revizijsko društvo EKORDA koristilo stanje imovine korisnika na dan 31. ožujka 2004. Iz tablice 3. jasno je da se opseg različitih sredstava značajno promijenio nakon 31. ožujka 2004. Prije svega jer je prodan značajni dio zalihe što je dovelo do povećanja novčanih sredstava. Te su promjene vrlo važne prilikom primjene likvidacijskih faktora u rasponu od 20 % za zalihe i kratkoročna potraživanja do 100 % za novčana sredstva. Naime, čak i da su likvidacijski faktori koje je društvo EKORDA procijenilo bili točni (što Komisija osporava zbog gore navedenih razloga) i koristeći metodologiju koju je koristilo društvo EKORDA, sljedeća tablica prikazuje kako bi izračun revizijskog društva EKORDA bio različit da je bio temeljen na iznosima od 28. travnja 2004. i 17. lipnja 2004. odnosno još uvijek prije sastanka vjerovnika 9. srpnja 2004.
Tablica 4.
Usporedba mogućeg prihoda od prodaje imovine korisnika u stečajnom postupku [milijuni SKK]
Stanje na dan:
31.3.2004.
28.4.2004.
17.6.2004.
Likvidacijski faktor [%]
Knjigovodstvena vrijednost
Prihod
Knjigovodstvena vrijednost
Prihod
Knjigovodstvena vrijednost
Prihod
Dugotrajna imovina
45
205
92
204
92
200
90
Zalihe
20
209
42
176
35
84
17
Kratkoročna potraživanja
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Novčana sredstva
100
50
50
94
94
161
161
Ukupno
204
238
275
(91)
Treba napomenuti da je u poslovnom planu koji je korisnik dostavio sudu planirana prodaja zaliha od 110 milijuna SKK u razdoblju od ožujka do svibnja 2004. Prema tome društvo EKORDA moralo je biti svjesno da će imovina korisnika biti podložna značajnim promjenama nakon 31. ožujka 2004., ali to nije uzelo u obzir.
(92)
Da je revizijsko društvo uzelo u obzir knjigovodstvenu vrijednost imovine korisnika od 28. travnja 2004., došlo bi do zaključka da bi mogući prihod od prodaje imovine korisnika u stečajnom postupku bio viši od procijenjenog u izvještaju (238 milijuna SKK, ili 6,3 milijuna EUR, umjesto 204 milijuna SKK, ili 5,3 milijuna EUR). Da su u analizi korišteni iznosi od lipnja 2004. to bi omogućilo jasni zaključak da bi mogući prihod od prodaje imovine korisnika u stečajnom postupku (275 milijuna SKK; 7,2 milijuna EUR) bio veći od onoga koji je predložen prema dogovoru i da bi porezni ured trebao primijeniti pravo veta i odbaciti prijedlog s učinkom prekidanja dogovora. Komisija ponovno ističe da su gornji rezultati dobiveni koristeći pretpostavke i metodologiju revizijskog društva EKORDA.
(93)
Komisija, međutim, ne može prihvatiti metodologiju koju je koristilo revizijsko društvo EKORDA i smatra da pretpostavke korisnika nisu vjerodostojne. Ovaj zaključak podupiru sumnje slovačkih tijela kako je opisano u stavcima od 60. do 65.
(94)
Za početak, društvo EKORDA u svojem izvještaju ne objašnjava kako je odredilo tri likvidacijska faktora. Svrha je likvidacijskih faktora izračun preostale vrijednosti imovine prodane u postupku likvidacije, uzimajući u obzir prirodu prodaje odnosno imovine prodane odvojeno, pod određenim vremenskim ograničenjem itd. Prema tome, pretpostavlja se da je knjigovodstvena vrijednost imovine dobivene likvidacijskom prodajom uobičajeno niža od knjigovodstvene vrijednosti ovisno o vrsti imovine. Postotni udio vrijednosti imovine dobiven likvidacijom uspoređen s knjigovodstvenom vrijednošću je likvidacijski faktor.
(95)
Nadalje, likvidacijski faktor od 45 % za dugotrajnu imovinu čini se preniskim. Prema tvrdnji samog korisnika vrijednost njegove imovine koja je bila založena u korist poreznog ureda iznosila je 194 milijuna SKK (31). Ta je vrijednost, prema tvrdnji korisnika, izražena u cijenama koje su procijenili neovisni stručnjaci na prijelazu godine 2003./2004. Prema stajalištu Komisije takva vrsta „izvedene cijene” trebala bi uobičajeno odražavati općenitu vrijednost imovine, zamjensku vrijednost koja izražava za koju se cijenu imovina može prodati u danom trenutku. Treba podsjetiti da je stručna vrijednost ove imovine bila utvrđena kako bi se osigurala njezina vrijednost kao osiguranje za slovačka tijela protiv odgode poreznog duga korisnika, kako se zahtijeva u skladu sa Zakonom o poreznoj upravi. Društvo EKORDA ne osigurava nikakvo objašnjenje o tome zašto bi prodaja dugotrajne imovine u stečajnom postupku prihodila samo 45 % njezine knjigovodstvene vrijednosti od 205 milijuna SKK, dok je sam korisnik procijenio tu imovinu na puno veću vrijednost.
(96)
U odgovoru na tvrdnju korisnika da bi bilo teško pronaći kupca jer je većina založenih strojeva bila namijenjena isključivo za proizvodnju alkoholnih pića i pića koja se baziraju na alkoholu, bezalkoholnih pića ili konzerviranih proizvoda, Komisija ima sljedeća dva komentara. Prvo, „izvedena cijena” založene nekretnine bila je 105 milijuna SKK što je samo po sebi više od ukupnog prihoda koji je prognoziralo revizijsko društvo EKORDA (92 milijuna SKK). Drugo, trenutačna kretanja u trgovačkom društvu pokazuju da je neka od imovine namijenjene proizvodnji brzo pronašla novog korisnika Old Herold s.r.o. Točnije, kad je korisnik izgubio dozvolu za proizvodnju alkoholnih pića i pića baziranih na alkoholu, njegov je proizvodni pogon bio iznajmljen društvu Old Herold. Prema tome, čini se da je postojao stalni interes konkurenta za tim proizvodnim pogonom.
(97)
Što se tiče zaliha, slovačka tijela i sama smatraju da je likvidacijski faktor trebao biti viši od 20 %.
(98)
Korisnik je mogao dobiti 110 milijuna SKK od prodaje zaliha u 2004. (vidjeti stavak 35.), odnosno više od 50 % knjigovodstvene vrijednosti zaliha na kojoj je revizijsko društvo EKORDA temeljilo svoju ocjenu. To je važan pokazatelj da je likvidacijski faktor od 20 % bio prenizak. Promjene u bilanci stanja za 2004. u pogledu zaliha podupiru ovaj zaključak. Povrh toga, korisnik je u svojem poslovnom planu sam ocijenio prihod od prodaje zaliha za razdoblje od ožujka do svibnja 2004. na iznos od 110 milijuna (vidjeti stavak 35.). Društvo EKORDA zanemarilo je ovu procjenu. Konačno, iz prirode poslovne djelatnosti korisnika može se pretpostaviti da je zaliha obuhvaćala gotove i polugotove proizvode koji su mogli biti izravno prodani distributerima ili potrošačima, što i dalje podržava uporabu višeg likvidacijskog faktora.
(99)
Komisija smatra da bi likvidacijski faktor za zalihe trebao iznositi 52 %. Ovaj se iznos temelji na korisnikovoj procjeni prihoda koji bi prihodovao od prodaje zaliha za potrebe financiranja dogovora (odnosno 110 milijuna SKK). Uzimajući u obzir knjigovodstvenu vrijednost u to vrijeme (209 milijuna SKK) jedini mogući likvidacijski faktor za zalihe shodno tome iznosio bi najmanje 52 % (52 % od 209 milijuna iznosi 110 milijuna).
(100)
U vezi s kratkoročnim potraživanjima, revizijsko društvo EKORDA koristilo je dvostruku prilagodbu. Prvo je prilagodilo knjigovodstvenu vrijednost za faktor od 59 % (pri čemu je knjigovodstvena vrijednost 166 milijuna SKK, a vrijednost koju je društvo EKORDA koristilo u svojim izračunima 98 milijuna SKK) a zatim je dodatno koristilo nizak likvidacijski faktor od 20 %. Ta je metodologija upitna. Prilagodba knjigovodstvene vrijednosti potraživanja kako bi odražavala njihovu stvarnu vrijednost prihvatljiva je u određenom vremenu. Društvo EKORDA, međutim, ne daje objašnjenje zašto bi prihod u slučaju stečaja/likvidacije bio samo jedna petina (20 milijuna SKK) od onoga što je sam korisnik smatrao da može dobiti od svojih dužnika (98 milijuna SKK).
(101)
Knjigovodstvenu vrijednost kratkoročnih potraživanja temeljenu na iznosima od ožujka 2004. (166 milijuna SKK) društvo EKORDA prilagodilo je na 98 milijuna SKK kako bi je ispravilo za nenaplativa potraživanja ili potraživanja niske kvalitete. Osim toga, društvo EKORDA primijenilo je likvidacijski faktor od samo 20 % na prilagođenu knjigovodstvenu vrijednost. Ako se faktor društva EKORDA od 59 % za prilagodbu knjigovodstvene vrijednosti kratkoročnih potraživanja primjenjuje na knjigovodstvenu vrijednost temeljeno na iznosima iz lipnja 2004. (63 milijuna SKK), rezultat je 37 milijuna SKK. Međutim, prema informacijama koje su dostavila slovačka tijela ovršna su bila potraživanja od 63 milijuna SKK. Prema tome, dvojbeno je je li ikakva prilagodba knjigovodstvene vrijednosti stvarno bila potrebna.
(102)
U svakom slučaju ne postoji očiti razlog zbog kojeg bi likvidacijska vrijednost bila čak niža od prilagođenog iznosa. Komisija prema tome smatra da očekivani prihod od kratkoročnih potraživanja svakako nije niži od prilagođenog iznosa od 37 milijuna SKK.
(103)
S obzirom na gore navedeno, Komisija je prilagodila procjene društva EKORDA i napravila novu procjenu koristeći iznose od lipnja 2004. Ta procjena jasno pokazuje da bi mogući prihod od prodaje imovine korisnika u stečajnom postupku bio mnogo veći od prihoda koji je prognoziralo revizijsko društvo EKORDA u svojem izvještaju. Iznosi su sažeti u tablici u nastavku.
Tablica 5.
Usporedba mogućeg prihoda od prodaje imovine korisnika u stečajnom postupku
Iznosi revizijskog društva EKORDA uspoređeni s ispravljenim iznosima Komisije (u milijunima SKK)
EKORDA
(31.3.2004.)
Ispravak
(17.6.2004.)
Knjigovodstvena vrijednost
Prihod
Knjigovodstvena vrijednost
Prihod
Dugotrajna imovina
205
92
200
194 (32)
Zalihe
209
42
84
43 (33)
Kratkoročna potraživanja
98 (34)
20
63
37 (35)
Novčana sredstva
50
50
161
161
Ukupno
562
204
508
435
(104)
Troškovi stečajnog postupka prema primjedbama korisnika o odluci o pokretanju postupka trebali bi sačinjavati 18 % procijenjene vrijednosti prihoda od prodaje imovine korisnika u tim postupcima. To je prema korisniku odgovarajuća stopa s obzirom na izvještaj Svjetske banke iz 2004. (36). Prema tome, primjenjujući ovaj postotak na ispravljenu vrijednost mogućeg prihoda od prodaje imovine korisnika kako je utvrdila Komisija, troškovi stečajnog postupka dosegli bi 78,3 milijuna SKK. Kad se taj iznos odbije od ispravljenog prihoda od prodaje imovine korisnika, rezultat je veći od zbroja koji je porezni ured dobio prema dogovoru (435 milijuna - 78,3 milijuna = 356,7 milijuna; iznos usuglašen prema dogovoru bio je 224,3 milijuna SKK).
(105)
Kako je navedeno u tablici 5., mogući prihod od prodaje imovine korisnika bio je 435 milijuna SKK. Uzimajući u obzir da bi porezni ured dobio skoro 100 % od prihoda prodaje (37), i čak kada bi troškovi stečajnog postupka iznosili do 18 % od tih prihoda kako tvrdi korisnik, porezni ured još bi uvijek imao 132,4 milijuna SKK više nego prema dogovoru.
(106)
Osim toga, čak i ako se primjenjuju vrlo niski likvidacijski faktori kakve je u lipnju 2004. primijenilo revizijsko društvo EKORDA na vrijednost imovine korisnika, mogući prihod od prodaje te imovine (nakon oduzimanja troškova stečajnog postupka - 18 %) bio bi 225,5 milijuna SKK, što je još uvijek više od iznosa koji je dogovorio porezni ured u skladu s dogovorom (38).
(107)
Konačno, treba napomenuti da slovačka tijela nisu poduprla tvrdnju korisnika da je porezni ured imao izvještaj revizijskog društva EKORDA na raspolaganju prije sastanka vjerovnika 9. srpnja 2004. i da ga je mogao koristiti kao temelj svoje odluke. Međutim, porezni ured imao je rezultate vlastitog pregleda iz lipnja 2004., koji su pokazali da je društvo Frucona imalo značajnu imovinu kako je prikazano u tablici 3. Na temelju tih podataka, Porezna uprava je u dopisu od 6. srpnja 2004. lokalnom poreznom uredu navela da se porezni ured ne bi trebao suglasiti s dogovorom koji je predložio korisnik jer je nepovoljan za državu.
(108)
Izvještaji dugih stručnjaka koje je korisnik dostavio nisu ispunila standarde koji su bili potrebni kako bi se dokazalo da je ispunjen kriterij tržišnog vjerovnika. Nijedan od izvještaja ne navodi na kojoj su osnovi uspostavljeni ponekad izrazito niski likvidacijski faktori. Osim toga, može se primijetiti da, kad je u pitanju izvještaj gđe Kochove, čiji su zaključci bili znatno različiti od zaključaka revizijskog društva EKORDA, nije jasno u koju je svrhu sastavljen izvještaj, na koje se razdoblje odnosi i na kojim se pretpostavkama temelji. U izvještaju stečajne upraviteljice gđe Holovačove samo se navodi da je postupak dogovora općenito povoljniji za vjerovnike od stečajnog postupka. Prema tome, nijedna informacija u ova oba izvještaja ne može se upotrijebiti niti kao dokaz za tvrdnju korisnika da je kriterij vjerovnika u tržišnom gospodarstvu bio ispunjen niti protivno toj tvrdnji.
(109)
Osim toga, vezano uz argumente koji se odnose na trajanje stečajnog postupka, potrebno je uzeti u obzir okolnosti ovog predmeta prilikom razmatranja kakav bi učinak imalo moguće trajanje stečajnog postupka na postupak donošenja odluke hipotetskog privatnog vjerovnika.
(110)
Činjenica da je država bila u povlaštenom položaju u usporedbi s ostalim vjerovnicima, s obzirom na to da je ona dugovanje korisnika osigurala dugotrajnom imovinom korisnika, daljnji je važan aspekt u ovom predmetu. U predmetu HAMSA Sud je potvrdio da je status osiguranog vjerovnika bitan čimbenik koji treba uzeti u obzir prilikom primjene kriterija privatnog vjerovnika (39). U skladu s člankom 31. stavkom 1. točkom (e) Zakona o stečaju, potraživanja razlučnog vjerovnika mogu se namiriti u svakom trenutku tijekom stečajnog postupka od prodaje imovine koja predstavlja osiguranje. Shodno tome, što se tiče imovine ovršne za porezni ured, trajanje stečajnog postupka općenito je prema mišljenju Komisije nebitno, s obzirom na to da su ta potraživanja mogla biti namirena neovisno o razvojnom tijeku postupka.
(111)
Pobliže, čak i ako se primijeni vrijednost na koju je korisnik procijenio osiguranu imovinu, porezni ured mogao je ostvariti rano namirenje poreznog duga prodajom vrijednosnih papira u vrijednosti od najmanje 194 milijuna SKK, ili 86 % ukupnog iznosa koji je predložen u dogovoru s vjerovnicima. Jedino u slučaju da je postojala mogućnost da ne ostvari naplatu cjelokupnog iznosa dogovorenog prema dogovoru porezni ured trebao bi razmotriti isplati li se čekati zaključenje stečajnog postupka. Tim više, prilikom konačne diobe stečajne mase na vjerovnike, porezni ured dobio bi oko 99 % od prihoda ostvarenog prodajom preostale imovine (185 milijuna SKK u najgorem slučaju, odnosno primjenjujući likvidacijske faktore revizijskog društva EKORDA; vidjeti tablicu 4.). Poreznom uredu trebalo je biti jasno da bi takav povrat duga iznosio prilično više od iznosa na ponudi u skladu s dogovorom i da bi samo mali dio od ukupnog dijela bio podložan čekanju u usporedbi s dogovorom.
(112)
Prema tome, može se zaključiti da informacije koje se odnose na trajanje stečajnog postupka u Slovačkoj ne bi značajnije utjecale na odluku hipotetskoga privatnog vjerovnika.
(113)
Nadalje, u svakom slučaju, u vrijeme dogovora korisnik je imao: i. vrlo nizak broj vjerovnika; i ii. imovinu s likvidacijskom vrijednošću višom od iznosa dogovorenog prema dogovoru (kako je prikazano u tablici 5., mogući prihod samo od prodaje neosigurane imovine iznosio je 241 milijuna SKK).
(114)
Broj vjerovnika uključenih u dogovor bio je malen, bilo ih je samo petero. Od tih pet vjerovnika četvero ih je bilo privatnih i njihov ukupni dug bio je samo 0,6 % (3 797 608 SKK od 644 166 949 SKK) kako je prikazano u tablici 2. Država je stoga predstavljala daleko najvećeg vjerovnika s 99,4 % ukupnih potraživanja. Takve bi okolnosti značajno smanjile rizik od bilo kakvog nesporazuma između vjerovnika i posljedičnoga sudskog spora i stoga bi naginjale skraćivanju trajanja stečajnog postupka.
(115)
S obzirom na argument koji je iznio korisnik, temeljen na izvještaju Svjetske banke nazvanim „Doing business in 2004”. u kojem se navodi da stečajni postupci u Slovačkoj traju prosječno 4,8 godina, treba napomenuti da se izvješće odnosi na općenito „pokazatelj zatvaranja poduzeća” kojim se mjeri cjelokupno trajanje stečajnog postupka kao i sudske ovlasti u stečajnom postupku. To trajanje nije nužno jednako kao prosječno trajanje stečajnog postupka. Slovačka tijela sama su izrazila stajalište da bi, s obzirom na okolnosti slučaja, trajanje stečajnog postupka bilo kraće od prosječnog (vidjeti stavak 60.). Ta ocjena slovačkih tijela izrazito je važna s obzirom na činjenicu da bi predmetni postupak bio proveden u skladu sa slovačkim pravom i praksom. Povrh toga, sama slovačka Vlada bila je vjerovnik korisnika.
(116)
Osim toga, trajanje stečajnog postupka u izvješćima koja je dostavio korisnik značajno se razlikuju, od dvije godine do više od šest godina (40). Prema tome, procjene trajanja stečajnih postupaka u Slovačkoj koje je korisnik dostavio bile su poopćavanja i nisu uzele u obzir specifičnosti predmetnog slučaja. Neke od tih procjena bile su okvirne prirode i u određenoj mjeri nedosljedne jedna drugoj.
(117)
U pogledu posebnog primjera slovačkog trgovačkog društva u istom sektoru u kojem je i korisnik, čiji je stečajni postupak trajao više od pet godina, treba napomenuti da korisnik nije uspio pokazati kako se taj primjer odnosi na ovaj predmet, a posebno je li to trgovačko društvo bilo u istoj ili vrlo sličnoj pravnoj i materijalnoj situaciji kao korisnik (41). S obzirom na činjenicu da je korisnik imao jednog velikog vjerovnika s povlaštenim statusom, državu, i količinu imovine sa značajnom procijenjenom vrijednošću, stečajni postupak u slučaju korisnika mogao je biti zaključen na relativno brz način i time bi predstavljao najpovoljniji tijek događanja za najvećeg vjerovnika, državu.
(118)
Konačno, čak ako bi se pretpostavilo da bi stečajni postupak trajao četiri do pet godina, kako je tvrdio korisnik, razlika između mogućih iznosa koje treba vratiti i iznosa koji su dogovoreni prema dogovoru bila je tako velika da duljina trajanja tog postupka ne bi igrala značajniju ulogu u odluci privatnog vjerovnika da li da pristane na dogovor. Razmatrajući diskontnu stopu od 5,14 % (42), sadašnja vrijednost budućeg novčanog toka od 356,7 milijuna SKK čak nakon pet godina iznosi 277,6 milijuna SKK, odnosno prilično iznad dogovorenog iznosa prema dogovoru. Pod takvim uvjetima stečajni postupak morao bi trajati više od 9 godina kako bi sadašnja vrijednost bila niža od iznosa dogovorenog sporazumom. Takav dugotrajan likvidacijski postupak niti jedan privatni subjekt na tržištu ne bi smatrao vjerojatnim u ovom slučaju. K tome, sadašnja vrijednost ukupnih iznosa koje treba vratiti dalje bi se povećala ako se uzme u obzir da bi značajan dio duga vjerojatno bio naplaćen ranije prodajom osigurane imovine (vidjeti stavak 1111111).
(119)
Na temelju raspoloživih dokaza može se zaključiti da privatni vjerovnik ne bi ulazio u sporazum pod uvjetima koje je dogovorio porezni ured u ovom slučaju; s obzirom na to da se porezni ured može namiriti kao razlučni vjerovnik u svakom trenutku tijekom stečajnog postupka i k tome ostvariti 99 % prihoda raspoređenog preostalim vjerovnicima (zbog opsega potraživanja kad se usporedi s ostalim vjerovnicima), može se zaključiti da bi skoro čitav prihod ostvaren u stečajnom postupku bio doznačen poreznom uredu, i kako je prikazano gore, bio bi viši od iznosa usuglašenog dogovorom između vjerovnika.
2.2. Dogovor s vjerovnicima i ovrha radi naplate poreznog duga
(120)
Porezni je ured, za razliku od privatnih vjerovnika, bio ovlašten na vlastitu inicijativu nastaviti s ovrhom kroz prodaju nekretnina, strojeva ili trgovačkog društva u cjelini. Nisu priloženi dokazi, u smislu sudske prakse iz prethodnog stavka 82., kojima bi se dokazalo da je porezni ured razmotrio taj tijek postupanja i da je zaključio da bi takvo postupanje bilo manje povoljno od sklapanja dogovora.
(121)
U svakom slučaju Komisija smatra nebitnim argument korisnika da postupak dogovora štiti trgovačko društvo od ovrhe. Kako su potvrdila slovačka tijela, ovrha je bila opcija poreznog ureda prije pokretanja postupka dogovora ili nakon veta poreznog ureda na predloženi dogovor. Ta se mogućnost stoga mora razmotriti kad se primjenjuje kriterij vjerovnika u tržišnom gospodarstvu. Korisnik ne uspoređuje predloženi dogovor s mogućim ishodom ovrhe radi naplate poreznog duga.
(122)
Komisija temelji svoje analize na podacima koje su dostavili i korisnik i slovačka tijela. U tom smislu uočava se da su slovačka tijela potvrdila da je zalog u korist poreznog ureda iznosio 397 milijuna SKK, kako je spomenuto u odluci o pokretanju formalnog ispitnog postupka. Smatra se da je ta vrijednost dobivena iz financijskih izvještaja korisnika. Korisnik sa svoje strane tvrdi da je vrijednost založne imovine, izražena u „izvedenim cijenama”, 194 milijuna SKK (vidjeti stavak 22.). Iako Komisija ne treba odrediti koji je iznos točan, svejedno se mogu donijeti sljedeći zaključci.
(123)
Prvo, zalog je bio ekvivalent odgođenom poreznom dugu korisnika, kako se zahtijevalo prema Zakonu o poreznoj upravi. Ako je vrijednost imovine korisnika u stvarnosti iznosila samo pola zaloga, kako je navedeno u stručnom mišljenju koje je dostavio korisnik, to znači da su instrumenti osiguranja koje je država zahtijevala za te odgode bili nedostatni. U tim okolnostima, porezne odgode koje je odobrio porezni ured između studenoga 2002. i studenoga 2003. od ukupno 477 milijuna SKK shodno tome i prema svemu sudeći nisu ispunile kriterij vjerovnika u tržišnom gospodarstvu. Za potrebe ovog predmeta Komisija ne treba odrediti jesu li te mjere bile oslobođene državne potpore. Međutim, ako su prethodne odgode već predstavljale državnu potporu, kada se odgođeni iznosi kasnije (djelomično) otpišu, ne može se više upućivati na načelo vjerovnika u tržišnom gospodarstvu.
(124)
Drugo, čak i ako se u izračunu prihoda od ovrhe radi naplate poreznog duga primijene niži iznosi koje je dostavio korisnik, da je vjerovnik u tržišnom gospodarstvu imao tu mogućnost, odabrao bi ovaj postupak prije nego sporazum.
(125)
U slučaju ovrhe radi naplate poreznog duga porezni ured može izravno prodati imovinu dužnika (potraživanja i drugu kratkotrajnu imovinu, pokretnu imovinu, nekretnine). U vrijeme kad je porezni ured glasao u prilog dogovora korisnik je imao zalihu robe vrijednu 43 milijuna SKK, naplativa potraživanja od najmanje 37 milijuna SKK i 161 milijuna SKK novčanih sredstava (vidjeti tablicu 5.). Napominje se da bi samo vrijednost te kratkotrajne imovine (241 milijuna SKK; 6,3 milijuna EUR) (43) prelazila prihod predložen dogovorom (224,3 milijuna SKK; 5,93 milijuna EUR). K tome, korisnik je imao drugu imovinu čija je vrijednost iznosila najmanje 194 milijuna SKK.
(126)
Osim toga ovrha radi naplate poreznog duga ne bi uključivala administrativne naknade kao u slučaju stečajnog postupka. To je postupak koji pokreće i nadzire porezni ured, tako da se može pretpostaviti da bi bio brzo proveden.
(127)
Komisija je shodno tome zaključila da bi ovrha radi naplate poreznog duga s obzirom na imovinu korisnika rezultirala višim povratom nego u slučaju dogovora.
2.3. Daljnji dokazi
(128)
Komisija prima na znanje dopis koji je poslalo slovačko tijelo, odnosno ravnatelj Porezne uprave svojem podređenom, ravnatelju predmetnog poreznog ureda (vidjeti stavak 63.). U dopisu se jasno vidjeti da se Porezna uprava (koja je imala prethodne izravne kontakte s korisnikom) protivila predloženom dogovoru i da je jasno naznačila da lokalni porezni ured ne bi smio glasati u prilog dogovoru. Razlog koji se u dopisu navodi je da predloženi dogovor „nije povoljan” za državu.
(129)
Slovačko tijelo isto je tako jasno pokazalo da je postojala jasna politička uputa koju je dalo Ministarstvo financija na početku 2004. poreznim tijelima da ne bi trebala prihvaćati dogovore u kojima predlaže otpis potraživanja poreznih tijela (44). Taj izbor politike priopćen je u vezi s izmjenom Zakona o poreznoj upravi od 1. siječnja 2004., u cilju jačanja discipline u prikupljanju poreza.
(130)
K tome, treba napomenuti da je sam porezni ured uložio žalbu protiv ovakvog dogovora već 2. kolovoza 2004., niti mjesec dana nakon što je dogovor sklopljen.
(131)
Korisnik je tvrdio da je porezni ured izrazio svoju suglasnost s dogovorom čak prije nego što je korisnik pokrenuo postupak. Komisija smatra da dokazi koje je podnio korisnik pokazuju upravo suprotno. U dopisu od 3. veljače 2004. korisniku, ravnatelj poreznog ureda piše da iako u načelu nije protiv uporabe postupka dogovora, nije suglasan s prijedlogom korisnika o plaćanju 35 % duga.
(132)
Na temelju ovog dokaza Komisija ne može ne zaključiti da se slovačko tijelo protivilo dogovoru koji je predložio korisnik, a protivilo se već prije pokretanja postupka dogovora 8. ožujka 2004., prije glasanja vjerovnika 9. srpnja 2004. i isto tako nakon što je sud odobrio dogovor.
(133)
Korisnik je naveo da bi trebalo uzeti u obzir dugoročne učinke kao što je kontinuitet poreznog prihoda za državu (vidjeti stavak 52.).
(134)
Prvo treba naglasiti da se kriterij vjerovnika u tržišnom gospodarstvu razlikuje od kriterija ulagača u tržišnom gospodarstvu. Dok je ulagač u tržišnom gospodarstvu u položaju u kojem odlučuje o tome da li da ulazi u odnos s predmetnim trgovačkim društvom i vodi se dugoročnim strateškim izgledom stjecanja odgovarajućeg povrata svojeg ulaganja (45), „vjerovnik u tržišnom gospodarstvu”, koji je već u poslovno pravnom ili javnopravnom odnosu s nesolventnim trgovačkim društvom, imat će za cilj ostvarivanje povrata iznosa koje mu duguju (46) pod uvjetima koji su najpovoljniji mogući u smislu visine vraćenog iznosa i vremenskog okvira. Prema tome, motivacije hipotetskog vjerovnika u tržišnom gospodarstvu i ulagača u tržišnom gospodarstvu su različite. U skladu s time, sudska praksa definirala je odvojene kriterije za te dvije situacije.
(135)
Drugo, u vezi s analogijom vjerovnik - dobavljač, bitno je napomenuti da je priroda njegovih potraživanja i potraživanja države temeljno različita. Budući da se odnosi dobavljača prema nesolventnom trgovačkom društvu temelje isključivo na ugovorima, on u stvarnosti može biti pogođen gubitkom poslovnog partnera. Kad bi nesolventno trgovačko društvo bilo likvidirano ili rasprodano, dobavljač bi trebao pronaći novog klijenta ili sklopiti ugovor s novim vlasnikom. Rizik je tim veći što je veća njegova ovisnost o nesolventnom trgovačkom društvu. Takav će vjerovnik zaista razmotriti budućnost. S druge strane, odnosi države s nesolventnim trgovačkim društvom temelje se na javnom pravu i shodno tome ne ovise o volji ijedne stranke. Svaki novi vlasnik koji bi preuzeo imovinu likvidiranog trgovačkog društva automatski bi bio obvezan plaćati poreze. Osim toga, država nikad nije ovisna samo o jednom poreznom obvezniku. Konačno i najvažnije, država pri ubiranju poreza nije motivirana profitom te tom prigodom ne nastupa komercijalno ni s trgovinskim interesom. Gornja analogija, prema tome, nije dobro utemeljena.
(136)
Komisija zaključuje da situacija države u ovom predmetu nije usporediva ni sa situacijom hipotetskog ulagača u tržišnom gospodarstvu ni sa situacijom hipotetskog ovisnog vjerovnika u tržišnom gospodarstvu. U svakom slučaju, gubitak budućih poreza ne može se uzeti u obzir prilikom primjene načela vjerovnika u tržišnom gospodarstvu (47).
(137)
Konačno, u pregledu poreza koji je korisnik podnio uočava se da su većina poreza koje je korisnik platio bili neizravni porezi (trošarine i PDV). Budući da te poreze plaćaju konačni potrošači, likvidacija korisnika ne bi imala učinka na njihovo ubiranje, s obzirom na to da bi potrošači nastavili kupovati oporezovane proizvode (u ovom slučaju uglavnom alkoholna pića i pića bazirana na alkoholu) od drugih proizvođača. Shodno tome, argument korisnika koji se odnosi na znatan gubitak naplaćenog poreza u budućnosti nije vjerodostojan.
(138)
Komisija zaključuje da nijedan od drugih dokaza koje je korisnik podnio ne pokazuje da bi postojao utjecaj na ponašanje hipotetskog privatnog vjerovnika. Prema tome, ništa u ovom odjeljku ne mijenja ocjenu Komisije za to ponašanje u odjeljcima 2.1. ili 2.2.
2.4. Zaključak
(139)
Na temelju prethodno navedenih dokaza Komisija zaključuje da u ovom predmetu nije bio ispunjen kriterij vjerovnika u tržišnom gospodarstvu, a država je korisniku dodijelila prednost kakvu ne bi mogao ostvariti na tržištu.
(140)
Komisija prema tome zaključuje da otpis duga na koji je pristao lokalni porezni ured u skladu s dogovorom, predstavlja državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.
3. SPOJIVOST POTPORE: IZUZEĆE U SKLADU S ČLANKOM 107. STAVKOM 3. UFEU-A
(141)
Prvenstveni je cilj mjere pomoći trgovačkom društvu u poteškoćama. U takvim se slučajevima može primijeniti izuzeće prema članku 107. stavku 3. točki (c) UFEU-a kojim se omogućava odobravanje državne potpore za olakšavanje razvoja određenih gospodarskih djelatnosti, ako potpora ne utječe štetno na trgovinske uvjete u mjeri u kojoj bi to bilo suprotno zajedničkom interesu, i ako su ispunjeni odgovarajući uvjeti.
(142)
S obzirom na proizvodni asortiman korisnika, Komisija je ocjenjivala primjenjuju li se u ovom predmetu posebna pravila primjenjiva na poljoprivredni sektor. Na temelju podataka o svojem ukupnom prihodu, koje je korisnik dostavio slovačkim tijelima, Komisija je u svojoj odluci zaključila pokrenuti formalni ispitni postupak na temelju tvrdnje da većina proizvoda korisnika nisu bili proizvodi koji su obuhvaćeni Prilogom I. UFEU-u i shodno tome, primjenjuju se opća pravila o državnoj potpori.
(143)
U svojim primjedbama na odluku o pokretanju formalnog ispitnog postupka korisnik je osporavao podatke o ukupnom prihodu koje su prethodno dostavila slovačka tijela (vidjeti tablicu 1.), ali nije osporio odluku Komisije da temelji svoju ocjenu na općim pravilima o državnoj potpori. Ne namjeravajući provjeravati jesu li iznosi koje je dostavio korisnik točni (48), Komisija je provjerila bi li njezin prethodni zaključak bio istovjetan i u slučaju novih podataka. Komisija je zaključila da je većina ukupnog prihoda korisnika ostvarena proizvodima koji nisu obuhvaćeni Prilogom I. UFEU-u. Prema tome, primjenjuju se opća, a ne specifična sektorska pravila.
(144)
Potpora za sanaciju i potpora za restrukturiranje trgovačkih društava kojima je potrebna pomoć trenutačno su uređene Smjernicama Zajednice o državnoj potpori za sanaciju i restrukturiranje trgovačkih društava u poteškoćama (49) („Nove smjernice”), koje su zamijenile prethodni tekst donesen 1999. (50) („Smjernice iz 1999.”).
(145)
Prijelazne odredbe novih smjernica određuju da će se nove smjernice primjenjivati na svaku ocjenu bilo koje potpore za sanaciju ili restrukturiranje dodijeljenu bez odobrenja Komisije (nezakonita potpora) ako je dio ili cijela potpora dodijeljena nakon 1. listopada 2004., dana objave novih smjernica u Službenom listu Europske unije (točka 104. prvi podstavak). Međutim, za potporu koja je nezakonito dodijeljena prije 1. listopada 2004., provest će se ispitivanje na temelju smjernica primjenjivih u vrijeme kada je potpora dodijeljena (točka 104. drugi podstavak).
(146)
Odobrenje dogovora od strane poreznog ureda izdano je 9. srpnja 2004. i stupilo je na snagu 23. srpnja 2004. U skladu s time, potpora je nezakonito dodijeljena prije 1. listopada 2004. Prema tome, primjenjuju se smjernice iz 1999. koje su bile primjenjive u vrijeme kada je potpora nezakonito dodijeljena.
(147)
Korisnik je srednje poduzeće u smislu Uredbe Komisije (EZ) br. 70/2001 o primjeni članaka 87. i 88. Ugovora o EZ-u na državnu potporu malim i srednjim poduzećima (51).
3.1. Prihvatljivost trgovačkog društva
(148)
U skladu s točkom 5. podtočkom (c) Smjernica iz 1999., za trgovačko se društvo smatra da je u poteškoćama ako prema nacionalnom zakonodavstvu ispunjava kriterije za podložnost kolektivnom postupku za nesolventnost.
(149)
Korisnik je bio predmet postupka dogovora koji je prema definiciji u Zakonu o stečaju, dostupan samo nesolventnim trgovačkim društvima. Prema tome, prihvatljiv je za potporu za sanaciju i restrukturiranje.
3.2. Potpora za sanaciju
(150)
Slovačko tijelo prvobitno je opisalo spornu mjeru kao potporu za sanaciju. U skladu sa Smjernicama iz 1999. Komisija je izrazila sumnju u spojivost te potpore s potporom za sanaciju zbog razloga opisanih u dijelu III.
(151)
Ni slovačka tijela ni korisnik nisu komentirali tu iskazanu sumnju. U tom smislu Komisiji nisu dostavljene nikakve nove činjenice.
(152)
Budući da gornje sumnje još uvijek nisu pobijene, Komisija zaključuje da predmetna potpora nije spojiva kao potpora za sanaciju u smislu Smjernica iz 1999.
3.3. Potpora za restrukturiranje
(153)
Komisija je izrazila sumnju u spojivost te potpore s potporom za restrukturiranje u smislu Smjernica iz 1999. zbog razloga opisanih u dijelu III.
(154)
Komisija primjećuje da slovačka tijela koja imaju odgovornost dokazivanja spojivosti državne potpore s unutarnjim tržištem još nisu dostavila nikakve nove činjenice koje bi poduprle ovaj zaključak. Komisija je evidentirala primjedbe koje je dostavio korisnik.
3.3.1. Povratak dugoročnoj održivosti
(155)
Prema Smjernicama iz 1999., dodjela potpore za restrukturiranje mora biti povezana i uvjetovana provedbom izvedivog i usklađenog plana restrukturiranja kako bi se ponovno uspostavila dugoročna održivost tvrtke. Država članica obvezuje se na ovaj plan koji mora potvrditi Komisija. Ako trgovačko društvo ne provede plan smatrat će se da je zlorabilo potporu.
(156)
Plan restrukturiranja zapravo mora biti takav da omogući korisniku da ponovno uspostavi dugoročnu održivost u razumnom roku i na temelju realnih pretpostavki u odnosu na buduće radne uvjete. Plan bi trebao opisati okolnosti koje su dovele do poteškoća korisnika i odrediti odgovarajuće mjere kako bi se riješile te poteškoće. Aktivnosti restrukturiranja ne mogu se ograničiti na financijsku potporu osmišljenu za rješavanje dugova i prijašnjih gubitaka bez da se riješe razlozi tih poteškoća.
(157)
Za trgovačka društva u regijama koje primaju pomoć za mala i srednja trgovačka društva Smjernicama iz 1999. potiče se da uvjeti za odobravanje potpore budu blaži u pogledu primjene kompenzirajućih mjera i sadržaja nadzornih izvještaja. Neovisno o tome ti faktori ne izuzimaju niti takva društva od zahtjeva da sastave plan restrukturiranja niti države članice od obveze da uvjetuju dodjeljivanje potpore za restrukturiranje nakon primjene plana restrukturiranja.
(158)
Nakon pokretanja formalnog ispitnog postupka slovačka tijela potvrdila su da je poslovni plan koji je korisnik bio obvezan sastaviti kao uvjet za pokretanje postupka dogovora razmotrio samo nadležni sud, odnosno nije ga razmotrilo nadležno tijelo za dodjelu potpore, a provedbu plana nisu nadzirali niti sud niti porezni ured.
(159)
Suprotno ovom dokazu, korisnik je tvrdio da je porezni ured proučio mogućnost poslovnog plana da se njime ponovno uspostavi dugoročna održivost prije nego što je odobrio dogovor, ali nije podnio nikakve dokaze o tome.
(160)
Korisnik je dalje tvrdio da je izostanak formalnog plana restrukturiranja nebitan u situaciji ex post ocjene potpore Komisije, kada Komisija može ocijeniti je li korisnik zaista postao održiv. Prema mišljenju korisnika, formalni plan restrukturiranja može se zatražiti samo u slučaju ocjene ex ante, na koju se mogu primijeniti samo Smjernice iz 1999.
(161)
Takav argument nije ispravan. Smjernice iz 1999. primjenjuju se na ocjenu spojivosti i prijavljene i nezakonite potpore. Kad god se provodi ocjena vrijedi uvjet da potpora za restrukturiranje podliježe uspostavi održivog plana restrukturiranja. Komisija mora provesti svoju ocjenu na temelju informacija raspoloživih u vrijeme kada je dodijeljena potpora.
(162)
Može se zaključiti da porezni ured kao tijelo za dodjelu potpore nije imalo mogućnost ocijeniti plan restrukturiranja i uvjetovati otpis svojih potraživanja odgovarajućim nadzorom provedbe takvog plana. Prema tome, prvi formalni uvjet koji je u potpunosti primjenjiv i na ex post ocjenu nije bio ispunjen.
(163)
Što se tiče sadržaja poslovnog plana, slovačka tijela nisu dostavila nikakve informacije kojima bi osporile sumnju Komisije da predstavljeni plan nije bio plan restrukturiranja kako se zahtijeva u skladu sa Smjernicama iz 1999.
(164)
Komisija stoga i dalje ostaje pri zaključku koji je donijela u odluci o pokretanju formalnog ispitnog postupka. Podneseni poslovni plan isključivo je plan u kojem se navodi akutni problem korisnika s rastućim dugom prema državi. U planu se ni na koji način ne analiziraju okolnosti koje su korisnika dovele do poteškoća niti financijsko stanje društva u to vrijeme ni njegovi financijski izgledi. Budući da ta analiza nedostaje, korisnik nije predložio posebne mjere kojima bi se opisivali pojedinačni razlozi koji su doveli do poteškoća. Jedina mjera koja je detaljno opisana predloženo je financijsko restrukturiranje dogovorom s vjerovnicima.
(165)
U planu se uopće ne spominje povećanje vlastitog kapitala korisnika, koje je korisnik spomenuo kao jednu od mjera restrukturiranja. Ništa u tom dokumentu ne pokazuje da povećanje kapitala društva Hydree Slovakia treba smatrati mjerom koja bi osigurala da korisnik, dugoročno gledano, neće ponoviti svoju strategiju financiranja proizvodnje kroz dugovanja PDV-a i trošarina, što je u konačnici i dovelo do poteškoća. Sama slovačka tijela potvrdila su da povećanje kapitala ni na koji način nije smanjilo rizik od ponavljanja financijskih problema. Te su sumnje još jače s obzirom na to da je povećanje kapitala ukupno iznosilo 21 milijuna SKK, dok je restrukturirani dug iznosio 644 milijuna SKK.
(166)
Povećanje kapitala samo po sebi nije dokaz tržišne pouzdanosti za povratak korisnika dugoročnoj održivosti. Komisija primjećuje da korisnik nije uspio dobiti kredit privatne banke, unatoč svojim aktivnim nastojanjima.
(167)
Osim toga, iznajmljivanje proizvodnih sredstava korisnika namijenjenih proizvodnji njegovom konkurentu društvu Old Herold s. r.o. bilo je očito nužno zbog činjenice da je korisnik izgubio dozvolu za proizvodnju alkoholnih pića i pića baziranih na alkoholu, a ne zbog toga što bi ta proizvodnja donosila gubitke i što je treba restrukturirati. Točno je da je sam korisnik mogao zatražiti novu dozvolu nakon sklopljenog dogovora, ali to nije učinio. Komisija, međutim, primjećuje da je korisnik nastavio prodavati proizvode koje je proizvelo društvo Old Herold služeći se proizvodnim sredstvima i trgovačkim imenom korisnika i čak planira povećati prodaju, kako se navodi u godišnjem izvještaju za razdoblje 29. travnja 2004. - 30. prosinca 2004. Iznajmljivanje tih proizvodnih sredstava za proizvodnju stoga se ne može smatrati mjerom restrukturiranja jer na temelju svih raspoloživih dokaza nije bilo potrebe za restrukturiranjem tog dijela proizvodnje.
(168)
Što se tiče preostalih mjera predloženih u poslovnom planu, sumnje Komisije nisu umanjene. Te su mjere samo aktivnosti u uobičajenom tijeku poslovanja, a ne mjere racionalizacije (prodaja stare opreme ili vozila). Dvije predložene mjere restrukturiranja (napuštanje proizvodnje neprofitabilnih bezalkoholnih proizvoda i prodaja nekih nekretnina) opisane su vrlo nejasno bez navođenja preciznih proizvoda ili rokova. Slovačka tijela potvrdila su da nekretnine koje su bile namijenjene prodaji (upravna zgrada, trgovina i rekreacijski objekt) nisu prodane od 10. listopada 2005., odnosno ta planirana mjera nije bila provedena kako je najavljeno.
(169)
Kombinacija izostanka formalnog plana restrukturiranja i izostanak prave analize poteškoća, mjera potrebnih za rješavanje tih poteškoća i tržišnih uvjeta i izgleda navodi Komisiju na zaključak da poslovni plan koji je korisnik podnio nije bio pravi plan restrukturiranja kako se zahtijeva u skladu sa Smjernicama iz 1999. (52). Sumnje Komisije u mogućnost da korisnik ponovno uspostavi dugoročnu održivost shodno tome nisu umanjene.
3.3.2 Potpora ograničena na strogi minimum
(170)
Iako je zaključak Komisije da zbog izostanka pravog plana restrukturiranja i dalje ustraje u svojim sumnjama u dugoročnost održivosti, sam po sebi dovoljan za zaključiti da potpora nije spojiva s unutarnjim tržištem, Komisija će analizirati i drugi središnji kriterij Smjernica iz 1999., odnosno da potpora mora biti ograničena na strogo potreban minimum.
(171)
U skladu s točkom 40. Smjernica iz 1999. iznos i intenzitet potpore mora se ograničiti na strogi minimum potreban da se omogući restrukturiranje koje treba poduzeti u odnosu na postojeća financijska sredstva korisnika. Od korisnika se očekuje da značajno doprinese restrukturiranju iz vlastitih financijskih sredstava.
(172)
Troškovi restrukturiranja dosegli su ukupni iznos duga restrukturiranog putem dogovora. Korisnik je platio 35 % tog iznosa.
(173)
Slovačka tijela nisu dostavila nikakvo daljnje objašnjenje kao odgovor na sumnje koje je Komisija izrazila u ovom smislu. Korisnik je objasnio kako je financirao plaćanje duga koji je preostao nakon sklapanja dogovora (vidjeti stavke 30. - 35.) Prema tvrdnji korisnika njegov vlastiti prihod ukupno je iznosio 231 milijuna SKK (6,1 milijuna EUR).
(174)
Prvo, sredstva dostupna korisniku prelazila su iznos duga koji je preostao nakon dogovora. To upućuje na to da potpora nije bila ograničena na nužni minimum.
(175)
Komisija pri tome smatra da je još važnije to što se kredit koji je osiguralo društvo Old Herold ne kvalificira kao vlastiti doprinos korisnika u smislu Smjernica iz 1999. Obveze prema dobavljačima predstavljaju stalni izvor financiranja poslovanja trgovačkog društva, To su kratkoročni zajmovi koji, međutim, moraju biti vraćeni. Jedino kada dobavljači omoguće trgovačkom društvu dospijeće plaćanja dulje od uobičajenog, takva dostupna dodatna sredstva za restrukturiranje i takva odgoda mogu se smatrati znakom da tržište vjeruje u izvedivost povrata održivosti.
(176)
Korisnik nije ni na koji način pokazao da je odgoda plaćanja društva Old Herold bila bitnije drukčija od uobičajene trgovačke prakse između korisnika i njegovih dobavljača. Čini se da je dospijeće od 40 dana standardna praksa, posebno uzimajući u obzir činjenicu da je ono korisniku odobreno nakon dogovora. Korisnik stoga više nije bio u financijskim poteškoćama. Sama svrha dogovora bila je pomoći korisniku s njegovim financijskim problemima.
(177)
Komisija prema tome zaključuje da se to produljenje dospijeća ne može smatrati doprinosom restrukturiranju iz vanjskih sredstava.
(178)
Bez ove odgode vlastiti doprinos korisnika u smislu Smjernica iz 1999. iznosi 131 milijuna SKK (3,4 milijuna EUR) i time odgovara 20 % od troškova restrukturiranja.
(179)
Smjernice iz 1999. nisu sadržavale nikakvu graničnu vrijednost koja bi označila da se vlastiti doprinos korisnika smatra značajnim.
(180)
Uzimajući u obzir praksu Komisije u primjeni Smjernica iz 1999. i promjenu politike Komisije u tom smislu i uvođenje graničnih vrijednosti u Smjernicama iz 2004. (53), Komisija smatra da je doprinos od 20 % prilično nizak. Takav se doprinos može prihvatiti prema Smjernicama iz 1999. samo ako su bili ispunjeni svi ostali uvjeti za odobravanje potpore. Komisija bi tada trebala uzeti u obzir kriterije poput toga je li društvo obavljalo poslovnu djelatnost u regiji koja prima pomoć, u kojoj mjeri izvori financiranja odražavaju tržišnu pouzdanost neovisno o samom korisniku i njegovim dioničarima u dugoročnoj održivosti društva, ili druge specifičnosti slučaja.
(181)
S obzirom na gore navedeno, Komisija u ovom predmetu ne može prihvatiti da je doprinos korisnika značajan. Komisija zaključuje da njezine sumnje u značaj doprinosa korisnika i ograničenost potpore na minimalno potrebnu nisu umanjene.
3.4. Sukladnost potpore: zaključak
(182)
Komisija zaključuje da potpora nije sukladna s unutarnjim tržištem kao potpora za sanaciju ili restrukturiranje. Osim toga, nijedno drugo izuzeće utvrđeno u UFEU-u nije primjenjivo na ovaj predmet.
VII. ZAKLJUČAK
(183)
Komisija smatra da je Slovačka Republika nezakonito dodijelila otpis poreznog dugovanja u korist trgovačkog društva Frucona Košice a.s. kršeći tako članak 108. stavak 3. UFEU-a. Ta potpora nije spojiva s unutarnjim tržištem ni prema kojem izuzeću utvrđenom u UFEU-u.
(184)
Iako je porezni ured obustavio provedbu otpisa u očekivanju odluke ovog postupka, Komisija smatra da je prednost za korisnika stvorena u trenutku kada je porezni ured odlučio otpisati dio svojih potraživanja i time korisniku dao na raspolaganje financijsku potporu. Taj trenutak bio je stupanje na snagu sporazuma vjerovnika 23. srpnja 2004. Prednost pred konkurentima korisnika nalazi se u činjenici da porezni ured nije naplatio svoja porezna potraživanja.
(185)
Kako bi se povratio status ex ante, državna potpora mora se vratiti. S obzirom na to da je prednost dodijeljena u trenutku stupanja na snagu sporazuma vjerovnika 23. srpnja 2004., iznos potpore koji treba povratiti puni je iznos otpisa kako je određen u sporazumu.
(186)
Međutim, Vrhovni sud Slovačke Republike odlučio je da su porezi za ceste u iznosu od 424 490 SKK bilo krivo uključeni u dogovor. Posljedično je glavni iznos duga u sporazumu umanjen za taj iznos i iznos duga poreznom uredu te unesen u sporazum kako je ispravljen u iznosu od 640 369 341 SKK.
(187)
Porezi za ceste koji su u međuvremenu smatrani otpisanima plaćeni su u cijelosti 2. kolovoza 2006. Tu uplatu treba uzeti u obzir pri izračunu iznosa potpore i pripadajućih kamata koje još uvijek treba vratiti,
DONIJELA JE OVU ODLUKU:
Članak 1.
Odluka 2007/254/EZ stavlja se izvan snage.
Članak 2.
Državna potpora koju je Slovačka Republika provela u korist Frucona Košice a.s., ukupne vrijednosti 416 515 990 SKK, nije spojiva s unutarnjim tržištem.
Članak 3.
1. Slovačka Republika poduzima sve potrebne mjere da od korisnika vrati potporu koja mu je bila nezakonito dodijeljena, kako je navedena u članku 2., uzimajući u obzir da je 424 490 SKK koji se odnose na porez za ceste bilo uplaćeno na račun lokalnoga poreznog ureda 2. kolovoza 2006.
2. Povrat se izvršava bez odgode i u skladu s postupcima nacionalnog prava pod uvjetom da oni omogućavaju trenutačno i učinkovito izvršenje odluke.
3. Iznos koji treba vratiti uključuje kamate za cijelo razdoblje koje teče od dana kada je iznos stavljen na raspolaganje trgovačkom društvu Frucona Košice a.s., do njegova stvarnog povrata.
4. Kamate se obračunavaju u skladu s poglavljem V. Uredbe Komisije (EZ) br. 794/2004 od 21. travnja 2004. o provedbi Uredbe Vijeća (EZ) br. 659/1999 o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu članka 93. Ugovora o EZ-u (54). Kamatna stopa primjenjuje se na zbirnoj osnovi za cijelo razdoblje iz stavka 3.
Članak 4.
Slovačka Republika obavješćuje Komisiju, u roku od dva mjeseca od objave ove Odluke, o mjerama poduzetima za postupanje u skladu s Odlukom. Ona dostavlja te informacije koristeći upitnik priložen u Prilogu ovoj Odluci.
Članak 5.
Ova je Odluka upućena Slovačkoj Republici.
Sastavljeno u Bruxellesu 16. listopada 2013.