EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 1257/2012
af 17. december 2012
om gennemførelse af et forstærket samarbejde om indførelse af enhedspatentbeskyttelse
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 118, stk. 1,
under henvisning til Rådets afgørelse 2011/167/EU af 10. marts 2011 om bemyndigelse til et forstærket samarbejde om indførelse af beskyttelse af et enhedspatent (1),
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Indførelse af de retlige betingelser, der gør det muligt for virksomheder at tilpasse deres produktion og distribution af varer på tværs af landegrænserne, og som giver dem flere valg og muligheder, bidrager til at nå Unionens mål, jf. artikel 3, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Union. En ensartet patentbeskyttelse i det indre marked eller i det mindste en betydelig del heraf bør være et af de retlige instrumenter, som virksomhederne har til rådighed.
(2)
I henhold til artikel 118, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) fastsættes der som led i det indre markeds oprettelse og funktion bl.a. foranstaltninger for at sikre en ensartet patentbeskyttelse i Unionen samt indførelse af centraliserede tilladelses-, koordinations- og kontrolordninger på EU-niveau.
(3)
Den 10. marts 2011 vedtog Rådet afgørelse 2011/167/EU om bemyndigelse til et forstærket samarbejde mellem Belgien, Bulgarien, Den Tjekkiske Republik, Danmark, Tyskland, Estland, Irland, Grækenland, Frankrig, Cypern, Letland, Litauen, Luxembourg, Ungarn, Malta, Nederlandene, Østrig, Polen, Portugal, Rumænien, Slovenien, Slovakiet, Finland, Sverige og Det Forenede Kongerige (herefter benævnt »deltagende medlemsstater«) om indførelse af enhedspatentbeskyttelse.
(4)
Enhedspatentbeskyttelse vil fremme videnskabelige og teknologiske fremskridt og det indre markeds funktion ved at gøre adgangen til patentsystemet nemmere, billigere og retssikkert. Den vil også forbedre patentbeskyttelsen ved at gøre det muligt at opnå en ensartet patentbeskyttelse i de deltagende medlemsstater og spare penge og besvær for virksomheder i Unionen. Systemet bør være tilgængeligt for indehavere af et europæisk patent, både fra de deltagende medlemsstater og fra andre stater uanset deres nationalitet, bopæl eller hjemsted.
(5)
Den Europæiske Patentorganisation er oprettet ved konventionen om meddelelse af europæiske patenter af 5. oktober 1973, som ændret den 17. december 1991 og den 29. november 2000 (herefter benævnt »EPK«), hvorved den fik til opgave at meddele europæiske patenter. Denne opgave udføres af Den Europæiske Patentmyndighed (herefter benævnt »EPO«). Et europæisk patent, der meddeles af EPO, bør efter anmodning fra patenthaveren have ensartet retsvirkning i henhold til denne forordning i de deltagende medlemsstater. Et sådant patent betegnes i det følgende som et »europæisk patent med ensartet retsvirkning«.
(6)
I henhold til afdeling IX i EPK kan en gruppe kontraherende stater i EPK beslutte, at europæiske patenter, der meddeles for disse stater, har enhedskarakter. Denne forordning udgør en særlig overenskomst, jf. artikel 142 i EPK, en traktat om regionale patenter, jf. artikel 45, stk. 1, i patentsamarbejdstraktaten af 19. juni 1970, senest ændret den 3. februar 2001, og en særlig aftale, jf. artikel 19 i konventionen om beskyttelse af industriel ejendomsret, undertegnet i Paris den 20. marts 1883 og senest ændret den 28. september 1979.
(7)
Enhedspatentbeskyttelse bør opnås ved at give ensartet retsvirkning til europæiske patenter i eftermeddelelsesfasen i henhold til denne forordning og i forhold til alle de deltagende medlemsstater. Den vigtigste egenskab ved et europæisk patent med ensartet retsvirkning bør være dets enhedskarakter, dvs. at det giver en ensartet beskyttelse og har ens retsvirkning i alle de deltagende medlemsstater. Et europæisk patent med ensartet retsvirkning bør derfor kun begrænses, overføres eller kendes ugyldigt eller ophøre med virkning for alle deltagende medlemsstater. Det bør være muligt, at et europæisk patent med ensartet retsvirkning gøres til genstand for en licensaftale med virkning for hele eller dele af de deltagende medlemsstaters områder. For at sikre en ensartet materiel beskyttelse på grundlag af enhedspatentbeskyttelse bør ensartet retsvirkning kun gælde for europæiske patenter, som er blevet meddelt for alle de deltagende medlemsstater med de samme patentkrav, der er omfattet af ensartet retsvirkning. Endelig bør den ensartede retsvirkning, der tillægges et europæisk patent, være af accessorisk karakter og anses for ikke at være opstået i det omfang, det grundlæggende europæiske patent er blevet kendt ugyldigt eller begrænset.
(8)
Enhedspatentbeskyttelsen bør i henhold til de almindelige patentretlige grundsætninger og artikel 64, stk. 1, i EPK have tilbagevirkende kraft i de deltagende medlemsstater fra datoen for offentliggørelsen af bekendtgørelsen om meddelelsen af et europæisk patent i Den Europæiske Patenttidende. Når enhedspatentbeskyttelsen træder i kraft, bør de deltagende medlemsstater sikre, at det europæiske patent ikke anses for at have fået retsvirkning på deres område som et nationalt patent, for at undgå enhver overlapning af patentbeskyttelse.
(9)
Det europæiske patent med ensartet retsvirkning bør give patenthaveren ret til at forhindre enhver tredjemand i at foretage handlinger, som patentet beskytter mod. Dette bør sikres ved oprettelse af en fælles patentdomstol. Bestemmelserne i EPK, i aftalen om en fælles patentdomstol, herunder de bestemmelser, der definerer omfanget af retten til at forhindre tredjemand i at foretage handlinger, som patentet beskytter mod, og denne rets begrænsninger, og i national ret, herunder internationale privatretlige regler, bør finde anvendelse i sager, der ikke er omfattet af denne forordning eller af Rådets forordning (EU) nr. 1260/2012 af 17. december 2012 om gennemførelse af et forstærket samarbejde om indførelse af enhedspatentbeskyttelse for så vidt angår gældende oversættelsesordninger (3).
(10)
Tvangslicens i forbindelse med europæiske patenter med ensartet retsvirkning bør reguleres af lovgivningen i de deltagende medlemsstater for så vidt angår deres respektive områder.
(11)
I sin rapport om, hvorledes denne forordning fungerer, bør Kommissionen evaluere, hvordan de gældende begrænsninger fungerer, og om nødvendigt fremsætte passende forslag under hensyntagen til patentsystemets bidrag til innovation og teknologiske fremskridt, tredjeparters legitime interesser og væsentlige samfundsinteresser. Aftalen om en fælles patentdomstol er ikke til hinder for, at Den Europæiske Union udøver sine beføjelser på dette område.
(12)
I overensstemmelse med Den Europæiske Unions Domstols praksis bør princippet om konsumption af rettigheder også finde anvendelse på europæiske patenter med ensartet retsvirkning. De rettigheder, der følger af et europæisk patent med ensartet retsvirkning, bør derfor ikke udvides til at omfatte handlinger vedrørende det produkt, der er omfattet af patentet, og som udføres i de deltagende medlemsstater, efter at patenthaveren har bragt produktet i omsætning i Unionen.
(13)
Den ordning, der finder anvendelse på erstatning, bør være underlagt de deltagende medlemsstaters lovgivning, især bestemmelserne til gennemførelse af artikel 13 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder (4).
(14)
Et europæisk patent med ensartet retsvirkning bør som genstand for ejendomsret behandles i sin helhed og i samtlige deltagende medlemsstater som et nationalt patent fra den deltagende medlemsstat, der fastlægges i overensstemmelse med specifikke kriterier, som f.eks. ansøgerens bopæl, hovedforretningssted eller forretningssted.
(15)
For at fremme og lette den økonomiske udnyttelse af en opfindelse, der er beskyttet af et europæisk patent med ensartet retsvirkning, bør patenthaveren være i stand til mod passende vederlag at tilbyde licens til sit patent. Patenthaveren bør til dette formål kunne indgive en erklæring til EPO om, at den pågældende er villig til at meddele en licens mod passende vederlag. Patenthaveren bør i så fald kunne opnå en reduktion af fornyelsesgebyrerne efter EPO's modtagelse af en sådan erklæring.
(16)
Gruppen af medlemsstater, der gør brug af bestemmelserne i afdeling IX i EPK, kan tildele EPO opgaver og oprette en særlig komité inden for Administrationsrådet for Den Europæiske Patentorganisation (herefter benævnt »den særlige komité«).
(17)
De deltagende medlemsstater bør tildele EPO visse administrative opgaver vedrørende europæiske patenter med ensartet retsvirkning, særlig med hensyn til administrationen af anmodninger om ensartet retsvirkning, registreringen af ensartet retsvirkning og af enhver begrænsning, licens, overførelse, ugyldigkendelse eller ophør af europæiske patenter med ensartet retsvirkning, opkrævningen og fordelingen af fornyelsesgebyrer, offentliggørelsen af vejledende oversættelser i en overgangsperiode og administrationen af en godtgørelsesordning for refusion af oversættelsesomkostninger for ansøgere, der indgiver europæiske patentansøgninger på et andet sprog end et af EPO's officielle sprog.
(18)
Inden for rammerne af den særlige komité bør de deltagende medlemsstater sikre ledelse af og tilsyn med de aktiviteter, der er knyttet til de opgaver, som de deltagende medlemsstater har tildelt EPO, sikre, at anmodninger om ensartet retsvirkning indgives til EPO senest en måned efter datoen for offentliggørelsen af bekendtgørelsen om meddelelsen i Den Europæiske Patenttidende, og sikre, at disse anmodninger indgives på EPO's behandlingssprog sammen med den oversættelse, der i en overgangsperiode foreskrives i forordning (EU) nr. 1260/2012. De deltagende medlemsstater bør desuden, i overensstemmelse med afstemningsreglerne i artikel 35, stk. 2, i EPK, sikre fastsættelsen af fornyelsesgebyrernes størrelse og af nøglen for fordeling af fornyelsesgebyrerne i overensstemmelse med kriterierne i nærværende forordning.
(19)
Patenthavere bør betale et enkelt årligt fornyelsesgebyr for et europæisk patent med ensartet retsvirkning. Fornyelsesgebyrerne bør være progressive i patentbeskyttelsesperioden, og de bør sammen med de gebyrer, der betales til Den Europæiske Patentorganisation i førmeddelelsesfasen, dække alle omkostninger i forbindelse med meddelelsen af det europæiske patent og administrationen af enhedspatentbeskyttelsen. Fornyelsesgebyrernes størrelse bør fastsættes med henblik på at fremme innovation og øge konkurrenceevnen for europæiske virksomheder under hensyntagen til situationen for særlige enheder, såsom små og mellemstore virksomheder, f.eks. i form af lavere gebyrer. De bør også afspejle størrelsen af det marked, der er omfattet af patentet, og være af samme størrelsesorden som de nationale fornyelsesgebyrer for et gennemsnitligt europæisk patent, der får virkning i de deltagende medlemsstater på det tidspunkt, hvor fornyelsesgebyrernes størrelse første gang fastsættes.
(20)
Den passende størrelse og fordeling af fornyelsesgebyrer bør fastsættes med henblik på at sikre, at alle omkostninger i forbindelse med de opgaver, der er tildelt EPO i tilknytning til enhedspatentbeskyttelsen, fuldt ud dækkes af de ressourcer, der genereres af de europæiske patenter med ensartet retsvirkning, og at indtægterne fra fornyelsesgebyrerne, sammen med de gebyrer, der skal betales til Den Europæiske Patentorganisation i førmeddelelsesfasen, sikrer et balanceret budget hos Den Europæiske Patentorganisation.
(21)
Fornyelsesgebyrer bør betales til Den Europæiske Patentorganisation. EPO bør tilbageholde et beløb til dækning af de omkostninger, der genereres hos EPO i forbindelse med udførelse af opgaver i tilknytning til enhedspatentbeskyttelsen, jf. artikel 146 i EPK. Det resterende beløb bør fordeles blandt de deltagende medlemsstater og anvendes til patentrelaterede formål. Fordelingsnøglen bør sammensættes på grundlag af retfærdige, rimelige og relevante kriterier, dvs. patentaktiviteternes omfang og markedets størrelse, og bør sikre, at der fordeles et vist minimumsbeløb til hver af de deltagende medlemsstater, for at systemet fortsat kan fungere på en afbalanceret og bæredygtig måde. Fordelingen bør give kompensation for at have et andet officielt sprog end et af EPO's officielle sprog, for at have en uforholdsmæssigt lav patentaktivitet, hvilket fastslås på grundlag af den europæiske resultattavle for innovation, og/eller for kun i relativt kort tid at have været medlem af Den Europæiske Patentorganisation.
(22)
Et styrket partnerskab mellem EPO og medlemsstaternes centrale myndigheder for industriel ejendomsret bør gøre det muligt for EPO, når det er relevant, regelmæssigt at gøre brug af resultaterne af alle søgninger foretaget af centrale myndigheder for industriel ejendomsret vedrørende en national patentansøgning, for hvilken der er begæret prioritet i en efterfølgende europæisk patentansøgning. Alle centrale myndigheder for industriel ejendomsret, herunder dem, der ikke foretager søgninger i løbet af en procedure for meddelelse af et nationalt patent, kan spille en vigtig rolle under det styrkede partnerskab, bl.a. ved at yde rådgivning og støtte til potentielle patentansøgere, især små og mellemstore virksomheder, ved at modtage ansøgninger, ved at fremsende ansøgninger til EPO samt ved at formidle patentinformation.
(23)
Denne forordning suppleres af forordning (EU) nr. 1260/2012, vedtaget af Rådet i medfør af artikel 118, stk. 2, i TEUF.
(24)
Domstolskompetencen for europæiske patenter med ensartet retsvirkning bør fastlægges og reguleres i henhold til et instrument, hvorved der indføres et fælles patentdomstolssystem for europæiske patenter og europæiske patenter med ensartet retsvirkning.
(25)
For at sikre et velfungerende europæisk patent med ensartet retsvirkning, sammenhæng i retspraksis og dermed retssikkerhed, og omkostningseffektivitet for patenthavere, er det afgørende, at der etableres en fælles patentdomstol til behandling af sager om sådanne patenter. Det er derfor yderst vigtigt, at de deltagende medlemsstater i overensstemmelse med deres nationale forfatningsmæssige og parlamentariske procedurer ratificerer aftalen om en fælles patentdomstol og tager de nødvendige skridt for, at denne domstol kan påbegynde sit arbejde så snart som muligt.
(26)
Denne forordning bør ikke berøre de deltagende medlemsstaters ret til at meddele nationale patenter og bør ikke erstatte de deltagende medlemsstaters patentlovgivning. Patentansøgere bør fortsat frit kunne vælge at ansøge om et nationalt patent, et europæisk patent med ensartet retsvirkning, et europæisk patent, der gælder i en eller flere kontraherende stater i EPK, eller et europæisk patent med ensartet retsvirkning, der desuden er valideret i en eller flere kontraherende stater i EPK, der ikke er blandt de deltagende medlemsstater.
(27)
Målet for denne forordning, nemlig indførelse af enhedspatentbeskyttelse, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af denne forordnings omfang og virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger, hvor det er relevant gennem forstærket samarbejde, i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
Genstand
1. Ved denne forordning gennemføres et forstærket samarbejde om indførelse af enhedspatentbeskyttelse i henhold til bemyndigelsen i afgørelse 2011/167/EU.
2. Denne forordning udgør en særlig overenskomst, jf. artikel 142 i konventionen om meddelelse af europæiske patenter af 5. oktober 1973, som ændret den 17. december 1991 og den 29. november 2000 (i det følgende benævnt »EPK«).
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
a) »deltagende medlemsstat«: en medlemsstat, der på tidspunktet for anmodningen om ensartet retsvirkning, jf. artikel 9, deltager i et forstærket samarbejde om indførelse af enhedspatentbeskyttelse i henhold til Rådets afgørelse 2011/167/EU, eller i henhold til en afgørelse, der er vedtaget i henhold til artikel 331, stk. 1, andet eller tredje afsnit, i TEUF
b) »europæisk patent«: et patent, der meddeles af Den Europæiske Patentmyndighed (herefter benævnt »EPO«) i henhold til reglerne og procedurerne i EPK
c) »europæisk patent med ensartet retsvirkning«: et europæisk patent, som i henhold til denne forordning har ensartet retsvirkning i de deltagende medlemsstater
d) »europæisk patentregister«: det register, der føres af EPO i henhold til artikel 127 i EPK
e) »register for enhedspatentbeskyttelse«: register, der udgør en del af det europæiske patentregister, hvor den ensartede retsvirkning og enhver begrænsning, licens, overførelse, ugyldigkendelse eller ethvert ophør af et europæisk patent med ensartet retsvirkning registreres
f) »Den Europæiske Patenttidende«: den regelmæssigt udkommende publikation i henhold til artikel 129 i EPK.
Artikel 3
Europæisk patent med ensartet retsvirkning
1. Et europæisk patent, der meddeles med de samme patentkrav i alle de deltagende medlemsstater, har ensartet retsvirkning i de deltagende medlemsstater, hvis dets ensartede retsvirkning er blevet registreret i registret for enhedspatentbeskyttelse.
Et europæisk patent, der er blevet meddelt med forskellige patentkrav for forskellige deltagende medlemsstater, har ikke ensartet retsvirkning.
2. Et europæisk patent med ensartet retsvirkning har en enhedskarakter. Det giver ensartet beskyttelse og har ens retsvirkning i alle de deltagende medlemsstater.
Det kan kun begrænses, overføres eller kendes ugyldigt eller ophøre med virkning for alle de deltagende medlemsstater.
Det kan gøres til genstand for en licensaftale med virkning for hele eller dele af de deltagende medlemsstaters områder.
3. Et europæisk patents ensartede retsvirkning anses for ikke at være opstået, i det omfang det europæiske patent er blevet kendt ugyldigt eller begrænset.
Artikel 4
Dato for retsvirkning
1. Et europæisk patent med ensartet retsvirkning får retsvirkning i de deltagende medlemsstater på datoen for EPO's offentliggørelse af bekendtgørelsen om meddelelsen af det europæiske patent i Den Europæiske Patenttidende.
2. De deltagende medlemsstater træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at et europæisk patent, når den ensartede retsvirkning af det pågældende patent er blevet registreret og er gældende for deres område, ikke anses for at have fået retsvirkning som et nationalt patent på deres område på datoen for offentliggørelsen af bekendtgørelsen om meddelelsen i Den Europæiske Patenttidende.
KAPITEL II
VIRKNINGER AF ET EUROPÆISK PATENT MED ENSARTET RETSVIRKNING
Artikel 5
Ensartet beskyttelse
1. Med forbehold af gældende begrænsninger giver det europæiske patent med ensartet retsvirkning patenthaveren ret til at forhindre enhver tredjemand i at foretage handlinger, som patentet beskytter mod, overalt på områderne i de deltagende medlemsstater, hvor det har ensartet retsvirkning.
2. Omfanget af denne ret og dens begrænsninger er det samme i samtlige deltagende medlemsstater, hvor patentet har ensartet retsvirkning.
3. De i stk. 1 omhandlede handlinger, som patentet beskytter mod, og de gældende begrænsninger er dem, som er defineret i den lovgivning, der finder anvendelse på europæiske patenter med ensartet retsvirkning i den deltagende medlemsstat, hvis nationale lovgivning finder anvendelse på det europæiske patent med ensartet retsvirkning som genstand for ejendomsret i henhold til artikel 7.
4. Kommissionen evaluerer i sin rapport, jf. artikel 16, stk. 1, hvordan de gældende begrænsninger fungerer, og fremsætter om nødvendigt passende forslag.
Artikel 6
Konsumption af rettigheder, der følger af et europæisk patent med ensartet retsvirkning
De rettigheder, der følger af et europæisk patent med ensartet retsvirkning, omfatter ikke handlinger, der angår et af patentet dækket produkt, og som udføres i de deltagende medlemsstater, hvor patentet har ensartet retsvirkning, efter at produktet er bragt i omsætning i Unionen af patenthaveren eller med dennes samtykke, medmindre patenthaveren har rimelig grund til at modsætte sig yderligere erhvervsmæssig udnyttelse af produktet.
KAPITEL III
ET EUROPÆISK PATENT MED ENSARTET RETSVIRKNING SOM GENSTAND FOR EJENDOMSRET
Artikel 7
Behandling af et europæisk patent med ensartet retsvirkning som et nationalt patent
1. Et europæisk patent med ensartet retsvirkning som genstand for ejendomsret behandles i sin helhed og i alle deltagende medlemsstater som et nationalt patent fra den deltagende medlemsstat, hvor patentet har ensartet retsvirkning, og hvor ansøgeren i henhold til det europæiske patentregister:
a)
havde sin bopæl eller sit hovedforretningssted på indleveringsdagen for ansøgningen om det europæiske patent, eller
b)
hvis litra a) ikke finder anvendelse, havde et forretningssted på indleveringsdagen for ansøgningen om det europæiske patent.
2. Er to eller flere personer indført i det europæiske patentregister som fælles ansøgere, gælder stk. 1, litra a), for den af de fælles ansøgere, der er nævnt først. Er dette ikke muligt, gælder stk. 1, litra a), for den næste i registret indførte fælles ansøger. Kan stk. 1, litra a), ikke anvendes på nogen af de fælles ansøgere, finder stk. 1, litra b), anvendelse.
3. Hvis ingen ansøger i henhold til stk. 1 eller 2 havde sin bopæl, sit hovedforretningssted eller et forretningssted i en deltagende medlemsstat, hvor patentet har ensartet retsvirkning, behandles det europæiske patent med ensartet retsvirkning som genstand for ejendomsret i sin helhed og i alle de deltagende medlemsstater som et nationalt patent fra den medlemsstat, hvor Den Europæiske Patentorganisation har sit hovedkvarter i henhold til artikel 6, stk. 1, i EPK.
4. Erhvervelsen af en rettighed må ikke være betinget af en eventuel indførelse i et nationalt patentregister.
Artikel 8
Licensrettigheder
1. Indehaveren af et europæisk patent med ensartet retsvirkning kan indlevere en skriftlig erklæring til EPO om, at vedkommende er villig til at tillade enhver at udnytte opfindelsen som licenshaver mod passende vederlag.
2. En licens, der opnås i henhold til denne forordning, behandles som en aftalt licens.
KAPITEL IV
INSTITUTIONELLE BESTEMMELSER
Artikel 9
Administrative opgaver inden for rammerne af Den Europæiske Patentorganisation
1. De deltagende medlemsstater tildeler, som omhandlet i artikel 143 i EPK, EPO følgende opgaver, som skal udføres i overensstemmelse med EPO's interne regler:
a)
at administrere anmodninger om ensartet retsvirkning fra indehavere af europæiske patenter
b)
at oprette registret for enhedspatentbeskyttelse inden for det europæiske patentregister og administrere registret for enhedspatentbeskyttelse
c)
at modtage og registrere erklæringer om licenser, jf. artikel 8, deres tilbagetrækning og licensforpligtelser, som indehaveren af det europæiske patent med ensartet retsvirkning har påtaget sig i internationale standardiseringsorganer
d)
at offentliggøre oversættelser, jf. artikel 6 i forordning (EU) nr. 1260/2012, i den i nævnte artikel anførte overgangsperiode
e)
at opkræve og administrere fornyelsesgebyrer for europæiske patenter med ensartet retsvirkning for årene efter det år, i hvilket bekendtgørelsen af meddelelsen offentliggøres i Den Europæiske Patenttidende, at opkræve og administrere tillægsgebyrer i forbindelse med forsinket betaling af fornyelsesgebyrer, hvor sådan forsinket betaling sker inden for seks måneder efter forfaldsdatoen, samt at fordele en del af de opkrævede fornyelsesgebyrer til de deltagende medlemsstater
f)
at administrere godtgørelsesordningen for refusion af oversættelsesomkostninger for ansøgere, jf. artikel 5 i forordning (EU) nr. 1260/2012
g)
at sikre, at en anmodning om ensartet retsvirkning fra en indehaver af et europæisk patent indgives på behandlingssproget som defineret i artikel 14, stk. 3, i EPK senest en måned efter bekendtgørelsen om meddelelsen er offentliggjort i Den Europæiske Patenttidende, og
h)
at sikre, at den ensartede retsvirkning angives i registret for enhedspatentbeskyttelse, når der indgives en anmodning om ensartet retsvirkning, og i overgangsperioden, jf. artikel 6 i forordning (EU) nr. 1260/2012, er blevet indgivet sammen med oversættelserne som anført i den nævnte artikel, og at EPO underrettes om eventuelle begrænsninger, licenser, overførelser eller ugyldigkendelser af europæiske patenter med ensartet retsvirkning.
2. De deltagende medlemsstater sikrer, at denne forordning overholdes, når de opfylder deres internationale forpligtelser i henhold til EPK, og samarbejder herom. Som kontraherende stater i EPK sikrer de deltagende medlemsstater ledelse af og tilsyn med de aktiviteter, der er knyttet til de opgaver, der er omhandlet i denne artikels stk. 1, og de sikrer fastlæggelsen af størrelsen af fornyelsesgebyrerne, jf. denne forordnings artikel 12, og fastlæggelsen af nøglen for fordeling af fornyelsesgebyrerne, jf. denne forordnings artikel 13.
De opretter til dette formål en særlig komité inden for Administrationsrådet for Den Europæiske Patentorganisation (i det følgende benævnt »den særlige komité«), jf. artikel 145 i EPK.
Den særlige komité består af repræsentanter for de deltagende medlemsstater og en repræsentant for Kommissionen som observatør, samt af suppleanter, der repræsenterer dem i deres fravær. Den særlige komités medlemmer kan søge bistand hos rådgivere eller eksperter.
Den særlige komités afgørelser træffes under behørig hensyntagen til Kommissionens holdning og i overensstemmelse med de regler, der er fastsat i artikel 35, stk. 2, i EPK.
3. De deltagende medlemsstater sikrer en effektiv retlig beskyttelse ved en eller flere deltagende medlemsstaters kompetente domstol mod de afgørelser, som EPO træffer i forbindelse med udøvelsen af sine opgaver i henhold til stk. 1.
KAPITEL V
FINANSIELLE BESTEMMELSER
Artikel 10
Princip vedrørende omkostninger
EPO's omkostninger i forbindelse med de supplerende opgaver, som den tildeles af de deltagende medlemsstater, jf. artikel 143 i EPK, dækkes af gebyrindtægterne fra de europæiske patenter med ensartet retsvirkning.
Artikel 11
Fornyelsesgebyrer
1. Patenthaveren betaler fornyelsesgebyrer for europæiske patenter med ensartet retsvirkning og tillægsgebyrer for deres forsinkede betaling til Den Europæiske Patentorganisation. Disse gebyrer betales for de år, der følger efter det år, i hvilket bekendtgørelsen om meddelelsen af det europæiske patent med ensartet retsvirkning offentliggøres i Den Europæiske Patenttidende.
2. Et europæisk patent med ensartet retsvirkning ophører, hvis et fornyelsesgebyr og i givet fald et tillægsgebyr ikke betales til tiden.
3. Fornyelsesgebyrer, der forfalder efter modtagelsen af den i artikel 8, stk. 1, omhandlede erklæring, nedsættes.
Artikel 12
Fornyelsesgebyrernes størrelse
1. Fornyelsesgebyrer for europæiske patenter med ensartet retsvirkning er:
a)
progressive i hele perioden for enhedspatentbeskyttelsen
b)
tilstrækkelige til at dække de omkostninger, der er knyttet til meddelelsen af det europæiske patent og administrationen af enhedspatentbeskyttelsen, og
c)
tilstrækkelige til sammen med de gebyrer, der skal betales til Den Europæiske Patentorganisation i førmeddelelsesfasen, at sikre Den Europæiske Patentorganisation et balanceret budget.
2. Fornyelsesgebyrernes størrelse skal bl.a. fastsættes under hensyntagen til situationen for særlige enheder, som f.eks. små og mellemstore virksomheder, med henblik på:
a)
at fremme innovation og styrke de europæiske virksomheders konkurrenceevne
b)
at afspejle størrelsen af det marked, der er omfattet af patentet, og
c)
at svare til størrelsen af de nationale fornyelsesgebyrer for et gennemsnitligt europæisk patent, der får virkning i de deltagende medlemsstater på det tidspunkt, hvor fornyelsesgebyrernes størrelse første gang fastsættes.
3. For at nå målene i dette kapitel fastsættes fornyelsesgebyrernes størrelse således, at de:
a)
svarer til størrelsen af de fornyelsesgebyrer, der skal betales for den gennemsnitlige geografiske dækning af eksisterende europæiske patenter
b)
afspejler den regelmæssighed, hvormed de eksisterende europæiske patenter fornyes, og
c)
afspejler antallet af anmodninger om ensartet retsvirkning.
Artikel 13
Fordeling
1. EPO tilbageholder 50 % af de i artikel 11 omhandlede fornyelsesgebyrer, der betales for europæiske patenter med ensartet retsvirkning. Det resterende beløb fordeles til de deltagende medlemsstater i overensstemmelse med den nøgle for fordeling af fornyelsesgebyrerne, der er fastsat i henhold til artikel 9, stk. 2.
2. For at nå målene i dette kapitel skal nøglen for fordeling af fornyelsesgebyrerne blandt de deltagende medlemsstater være baseret på følgende retfærdige, rimelige og relevante kriterier:
a)
antallet af patentansøgninger
b)
markedets størrelse, samtidig med at det sikres, at der fordeles et vist minimumsbeløb til hver af de deltagende medlemsstater
c)
godtgørelse til de deltagende medlemsstater, der:
i)
har et andet officielt sprog end et af EPO's officielle sprog
ii)
har en uforholdsmæssigt lav patentaktivitet, og/eller
iii)
kun i relativt kort tid har været medlem af Den Europæiske Patentorganisation.
KAPITEL VI
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 14
Samarbejde mellem Kommissionen og EPO
Kommissionen indgår på grundlag af en samarbejdsaftale et tæt samarbejde med EPO på de områder, der er omfattet af denne forordning. Dette samarbejde skal omfatte en regelmæssig udveksling af synspunkter om, hvorledes samarbejdsaftalen fungerer, og især om fornyelsesgebyrer og deres indvirkning på Den Europæiske Patentorganisations budget.
Artikel 15
Anvendelse af konkurrencelovgivningen og lovgivningen om illoyal konkurrence
Denne forordning berører ikke anvendelsen af konkurrencelovgivningen og lovgivningen om illoyal konkurrence.
Artikel 16
Rapport om hvorledes denne forordning fungerer
1. Senest tre år efter den dato, hvor det første europæiske patent med ensartet retsvirkning får virkning, og herefter hvert femte år, forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om, hvorledes denne forordning fungerer, og fremsætter om nødvendigt passende forslag til ændring heraf.
2. Kommissionen fremsender regelmæssigt rapporter til Europa-Parlamentet og Rådet om, hvorledes de i artikel 11 omhandlede fornyelsesgebyrer fungerer, med særlig vægt på overholdelse af artikel 12.
Artikel 17
De deltagende medlemsstaters underretningspligt
1. De deltagende medlemsstater underretter senest på datoen for anvendelsen af denne forordning Kommissionen om de foranstaltninger, der træffes i henhold til artikel 9.
2. Hver deltagende medlemsstat underretter Kommissionen om de foranstaltninger, der træffes i henhold til artikel 4, stk. 2, senest på datoen for denne forordnings anvendelse eller, hvis der er tale om en deltagende medlemsstat, hvor den fælles patentdomstol ikke har enekompetence hvad angår europæiske patenter med ensartet retsvirkning på datoen for denne forordnings anvendelse, senest på den dato, hvor den fælles patentdomstol har en sådan enekompetence i den pågældende deltagende medlemsstat.
Artikel 18
Ikrafttræden og anvendelse
1. Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
2. Den anvendes fra den 1. januar 2014 eller den dato, hvor aftalen om en fælles patentdomstol (»aftalen«) træder i kraft, alt efter hvilken dato der er den seneste.
Uanset artikel 3, stk. 1 og 2, og artikel 4, stk. 1, har et europæisk patent, for hvilket ensartet retsvirkning er registreret i registret for enhedspatentbeskyttelse, kun ensartet retsvirkning i de deltagende medlemsstater, hvor den fælles patentdomstol har enekompetence hvad angår europæiske patenter med ensartet retsvirkning på registreringsdatoen.
3. Hver deltagende medlemsstat underretter Kommissionen om sin ratifikation af aftalen på det tidspunkt, hvor den har deponeret sit ratifikationsinstrument. Kommissionen offentliggør i Den Europæiske Unions Tidende datoen for aftalens ikrafttræden og en liste over de medlemsstater, der har ratificeret aftalen på datoen for dens ikrafttræden. Kommissionen ajourfører derefter regelmæssigt listen over de deltagende medlemsstater, der har ratificeret aftalen, og offentliggør den ajourførte liste i Den Europæiske Unions Tidende.
4. De deltagende medlemsstater sikrer, at de i artikel 9 nævnte foranstaltninger er indført senest på datoen for anvendelsen af denne forordning.
5. Hver deltagende medlemsstat sikrer, at de i artikel 4, stk. 2, nævnte foranstaltninger er indført senest på datoen for denne forordnings anvendelse eller, hvis der er tale om en deltagende medlemsstat, hvor den fælles patentdomstol ikke har enekompetence hvad angår europæiske patenter med ensartet retsvirkning på datoen for denne forordnings anvendelse, senest på den dato, hvor den fælles patentdomstol har en sådan enekompetence i den pågældende deltagende medlemsstat.
6. Der kan anmodes om enhedspatentbeskyttelse for ethvert europæisk patent, der er meddelt på datoen for denne forordnings anvendelse eller senere.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i de deltagende medlemsstater i overensstemmelse med traktaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17. december 2012.
32012R1257
L 361/1
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
17.12.2012.
UREDBA (EU) br. 1257/2012 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 17. prosinca 2012.
o provedbi pojačane suradnje u području stvaranja jedinstvene patentne zaštite
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 118. stavak 1.
uzimajući u obzir Odluku Vijeća 2011/167/EU od 10. ožujka 2011. o odobravanju pojačane suradnje u području stvaranja jedinstvene patentne zaštite (1),
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
budući da:
(1)
Stvaranje pravnih uvjeta koji omogućuju poduzećima prilagodbu svojih djelatnosti u proizvodnji i trgovini proizvodima preko nacionalnih granica i osiguravaju im veći izbor i više mogućnosti doprinosi ostvarivanju ciljeva Unije, koji su utvrđeni u članku 3. stavku 3. Ugovora o Europskoj uniji. Jedinstvena patentna zaštita na unutarnjem tržištu ili barem na njegovom značajnom dijelu trebala bi biti jedan od pravnih instrumenata koje poduzeća imaju na raspolaganju.
(2)
Na temelju članka 118. stavka 1. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) mjere koje treba poduzeti u kontekstu uspostave i funkcioniranja unutarnjeg tržišta uključuju stvaranje jedinstvene patentne zaštite diljem Unije te uspostavu centraliziranih mehanizama za odobravanje, koordinaciju i nadzor na razini Unije.
(3)
Vijeće je 10. ožujka 2011. donijelo Odluku 2011/167/EU kojom se odobrava pojačana suradnja u području stvaranja jedinstvene patentne zaštite između Belgije, Bugarske, Češke, Danske, Njemačke, Estonije, Irske, Grčke, Francuske, Cipra, Latvije, Litve, Luksemburga, Mađarske, Malte, Nizozemske, Austrije, Poljske, Portugala, Rumunjske, Slovenije, Slovačke, Finske, Švedske i Ujedinjene Kraljevine (dalje u tekstu: „države članice sudionice”).
(4)
Jedinstvenom patentnom zaštitom osnažit će se znanstveni i tehnološki napredak i funkcioniranje unutarnjeg tržišta čineći pristup patentnom sustavu lakšim, povoljnijim i pravno sigurnim. Njome će se također poboljšati razina patentne zaštite omogućujući dobivanje jedinstvene patentne zaštite u državama članicama sudionicama te ukloniti troškove i složenost za poduzeća diljem Unije. Ona bi trebala biti dostupna nositeljima europskog patenta iz država članica sudionica i drugih država, bez obzira na njihovu državljanstvo, boravište ili mjesto poslovnog nastana.
(5)
Konvencijom o priznavanju europskih patenata od 5. listopada 1973., kako je revidirana 17. prosinca 1991. i 29. studenoga 2000. (dalje u tekstu: „EPK”), uspostavljena je Europska patentna organizacija i povjeren joj je zadaća priznavanje europskih patenata. Ovu zadaću obavlja Europski patentni ured (dalje u tekstu „EPU”). Europski patent koji prizna EPU trebao bi na zahtjev nositelja patenta imati jedinstveni učinak u državama članicama sudionicama na temelju ove Uredbe. Takav patent se dalje u tekstu naziva „europski patent s jedinstvenim učinkom”.
(6)
U skladu s dijelom IX. EPK-a, skupina ugovornih država ugovornica EPK-a može osigurati da europski patenti priznati za te države imaju jedinstveni učinak. Ova Uredba predstavlja posebni sporazum u smislu članka 142. EPK-a, regionalni patentni ugovor u smislu članka 45. stavka 1. Ugovora o suradnji na području patenata od 19. lipnja 1970., kako je zadnje izmijenjen 3. veljače 2001. i posebni sporazum u smislu članka 19. Konvencije za zaštitu industrijskog vlasništva, potpisane 20. ožujka 1883. i zadnje izmijenjene 28. rujna 1979.
(7)
Jedinstvena patentna zaštita trebala bi se ostvariti davanjem jedinstvenog učinka europskim patentima u fazi nakon priznanja na temelju ove Uredbe i u pogledu svih država članica sudionica. Glavno svojstvo europskog patenta s jedinstvenim učinkom trebala bi biti njegova jedinstvenost, odnosno osiguranje jedinstvene zaštite i jednaki učinak u svim državama članicama sudionicama. Slijedom toga, europski patent s jedinstvenim učinkom trebao bi se moći ograničiti, prenijeti, opozvati ili istječi samo u svim državama članicama sudionicama. Trebala bi postojati mogućnost za europski patent s jedinstvenim učinkom da bude licenciran u pogledu cijelog ili dijeladržavnih područja država članica sudionica. Radi osiguranja jedinstvenog materijalnog opsega zaštite kojeg osigurava jedinstvena patentna zaštita, jedinstveni učinak trebali bi imati samo europski patenti koji su priznati u svim državama članicama sudionicama s istim zahtjevima. Konačno, jedinstveni učinak koji se pripisuje europskom patentu trebao bi biti dodatno svojstvo i trebalo bi smatrati da tog učinka nema ako je osnovni europski patent opozvan ili ograničen.
(8)
U skladu s općim načelima patentnog prava iz članka 64. stavka 1. EPK-a, jedinstvena patentna zaštita ima retroaktivni učinak u državama članicama sudionicama od dana objave podataka o priznavanju europskog patenta u Europskom patentnom glasniku. Kada jedinstvena patentna zaštita stupi na snagu, države članice sudionice trebale bi osigurati da europski patent nema učinak na njihovom državnom području kao nacionalni patent, kako bi se izbjeglo udvostručavanje patentne zaštite.
(9)
Europski patent s jedinstvenim učinkom trebao bi svojem nositelju dodijeliti pravo na sprečavanje bilo koje treće strane da počini djelo protiv kojeg patent pruža zaštitu. To bi trebalo ostvariti osnivanjem Jedinstvenog suda za patente. U pitanjima koja nisu obuhvaćena ovom Uredbom ili Uredbom Vijeća (EU) br. 1260/2012 od 17. prosinca 2012. o primjeni pojačane suradnje u području stvaranja jedinstvene patentne zaštite u pogledu primjenjivih aranžmana prevođenja (3), trebalo bi primijeniti odredbe EPK-a, Sporazuma o Jedinstvenom sudu za patente, uključujući njegove odredbe vezane uz područje primjene tog prava i njegova ograničenja, te nacionalno pravo, uključujući propise međunarodnog privatnog prava.
(10)
Prisilne licencije za europske patente s jedinstvenim učinkom trebale bi biti uređene pravom država članica sudionica na svojim pojedinačnim državnim područjima.
(11)
U izvješću o provedbi ove Uredbe Komisija bi trebala procijeniti funkcioniranje važećih ograničenja, te prema potrebi, podnijeti prijedloge, vodeći računa o doprinosu patentnog sustava inovaciji i tehnološkom napretku, legitimnom interesu trećih strana i prevladavajućim interesima društva. Sporazum o Jedinstvenom sudu za patente ne sprečava Europsku Uniju da provodi svoje ovlasti u ovom području.
(12)
U skladu sa sudskom praksom Suda Europske unije načelo iscrpljenja prava također bi trebalo primijeniti na europske patente s jedinstvenim učinkom. Stoga se prava dodijeljena europskim patentom s jedinstvenim učinkom ne bi trebala proširiti na radnjevezane za proizvode koje obuhvaća taj patent i koje se provode u državama članicama sudionicama nakon što je taj proizvod stavljen na tržište u Uniji od strane nositelja patenta.
(13)
Režim koji se primjenjuje na naknadu štete trebao bi biti uređen pravom država članica sudionica, osobito odredbama koje provode članak 13. Direktive 2004/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o provedbi prava intelektualnog vlasništva (4).
(14)
Europski patent s jedinstvenim učinkom trebalo bi kao predmet vlasništva obraditi u cijelosti u svim državama članicama sudionicama kao nacionalni patent države članice sudionice određen u skladu s posebnim kriterijima poput boravišta, glavnog mjesta poslovanja ili mjesta poslovanja podnositelja prijave patenta.
(15)
Radi poticanja i omogućavanja gospodarskog iskorištavanja izuma zaštićenog europskim patentom s jedinstvenim učinkom nositelj tog patenta trebao bi imati mogućnost ponuditi licenciju za patent u zamjenu za odgovarajuću naknadu. Radi navedenog nositelj patenta trebao bi imati mogućnost podnošenja izjave EPO-u da je pripravan dati licenciju u zamjenu za odgovarajuću naknadu. U tom slučaju nositelju patenta trebale bi se smanjiti pristojbe za produljenje trajanja od trenutka kada EPU zaprimi takvu izjavu.
(16)
Skupina država članica koja koristi odredbe dijela IX. EPK-a može dati zadaće EPU-u i uspostaviti uži odbor upravnog vijeća Europske patentne organizacije (dalje u tekstu: „uži odbor”).
(17)
Države članice sudionice trebale bi dati određene administrativne zadaće vezane za europske patente s jedinstvenim učinkom EPU-u, posebno u pogledu upravljanja zahtjevima za jedinstveni učinak, registracije jedinstvenog učinka te svakog ograničenja, licencije, prijenosa, opoziva ili isteka roka trajanja europskog patenta s jedinstvenim učinkom, prikupljanja i raspodjele pristojbi za produljenje trajanja, objave prijevoda u informativne svrhe tijekom prijelaznog razdoblja te upravljanja sustavom naknada troškova za prevođenje koje su ostvarili podnositelji prijave podnoseći prijave europskog patenta na jeziku koji nije jedan od službenih jezika EPU-a.
(18)
U okviru užeg odbora, države članice sudionice trebale bi osigurati upravljanje i nadzor nad aktivnostima vezanim uz zadaće koje su EPU-u dodijelile države članice sudionice, osigurati da se zahtjevi za jedinstveni učinak podnose EPU-u u roku od mjesec dana od dana objave podataka o priznanju u Europskom patentnom glasniku i osigurati da su takvi zahtjevi podneseni na jeziku postupka pri EPU-u zajedno s propisanim prijevodom, tijekom prijelaznog razdoblja, propisanog Uredbom (EU) br. 1260/2012. Države članice sudionice također bi trebale odrediti, u skladu s pravilima glasovanja utvrđenim u članku 35. stavku 2. EPK-a, visinu pristojbi za produljenje trajanja, te udio u raspodjeli pristojbi za produljenje u skladu s kriterijima određenim u ovoj Uredbi.
(19)
Nositelji patenta trebali bi plaćati jednokratnu godišnju pristojbu za produljenje trajanja za europski patent s jedinstvenim učinkom. Pristojbe za produljenje trebale bi se plaćati progresivno tijekom razdoblja zaštite patenta, zajedno s pristojbama koje se plaćaju Europskoj patentnoj organizaciji tijekom razdoblja prije priznanja, te bi trebale pokriti sve troškove vezane uz priznanje europskog patenta i upravljanje jedinstvenom patentnom zaštitom. Visina pristojbi za produljenje trajanja trebala bi se odrediti s ciljem omogućavanja inovacije i poticanja tržišnog natjecanja europskih poduzeća, vodeći računa o posebnim subjektima poput malih i srednjih poduzeća, primjerice u obliku nižih pristojbi. Ona bi također trebala odražavati veličinu tržišta obuhvaćenog patentom i biti slične visine kao nacionalne pristojbe za produljenje trajanja za prosječni europski patent koje se primjenjuju u državama članicama sudionicama u trenutku kada se prvi put utvrđuju pristojbe za produljenje trajanja.
(20)
Trebalo bi odrediti odgovarajuću visinu i raspodjelu pristojbi za produljenje trajanja kako bi se osiguralo, u pogledu jedinstvene patentne zaštite, da sredstva dobivena na temelju europskih patenata s jedinstvenim učinkom u potpunosti pokrivaju troškove svih zadaća koje su povjerene EPU-u, te da zajedno s pristojbama koje treba platiti Europskoj patentnoj organizaciji tijekom faze prije priznanja prihodi od pristojbi za produljenje trajanja osiguravaju uravnotežen proračun Europske patentne organizacije.
(21)
Pristojbe za produljenje trajanja plaćaju se Europskoj patentnoj organizaciji. EPU bi trebao zadržavati određeni iznos kako bi pokrio troškove EPU-a pri izvršavanju zadaća u vezi s jedinstvenom patentnom zaštitom u skladu s člankom 146. EPK-a. Preostali iznos trebao bi se ravnomjerno rasporediti među državama članicama sudionicama te bi ga trebalo koristiti u svrhu vezanu za patente. Udio u raspodjeli pristojbi trebao bi se uspostaviti na temelju pravednih, jednakih i odgovarajućih kriterija, posebno razine patentne aktivnosti i veličine tržišta, te bi trebao jamčiti najmanji iznos koji se može raspodijeliti svakoj državi članici sudionici kako bi se osiguralo uravnoteženo i održivo funkcioniranje sustava. Raspodjela bi trebala osigurati naknadu za službeni jezik koji nije službeni jezik EPU-a, te nerazmjerno nižu razinu patentne aktivnosti na temelju europske ljestvice uspjeha u inoviranju, te/ili razmjerno nedavno učlanjivanje u Europsku patentnu organizaciju.
(22)
Pojačano partnerstvo između EPU-a i središnjih ureda za industrijsko vlasništvo država članica trebalo bi omogućiti EPU-u redovito korištenje, prema potrebi, rezultata pretraživanja koje je proveo središnji ured za industrijsko vlasništvo u vezi s prijavom za nacionalni patent, za koji se zahtijeva priznanje prvenstva u naknadnoj prijavi europskog patenta. Svi središnji uredi za industrijsko vlasništvo, uključujući one koji ne provode pretraživanja u tijeku postupka priznanja nacionalnog patenta, mogu igrati ključnu ulogu u pojačanom partnerstvu, među ostalim, davanjem savjeta i podrškom potencijalnim podnositeljima prijave patenta, posebno malim i srednjim poduzećima, primanjem prijava, njihovim prosljeđivanjem EPU-u i širenjem informacija o patentima.
(23)
Ovu Uredbu dopunjava Uredba (EU) br. 1260/2012, koju je Vijeće donijelo u skladu s člankom 118. stavkom 2. UFUE-a.
(24)
Nadležnost u pogledu europskih patenata s jedinstvenim učinkom trebala bi se uspostaviti i biti uređena instrumentom koji utvrđuje jedinstveni sustav rješavanja sporova vezano za europske patente i europske patente s jedinstvenim učinkom.
(25)
Osnivanje Jedinstvenog suda za patente koji bi rješavao sporove vezane za europski patent s jedinstvenim učinkom ključno je za osiguranje pravilnog funkcioniranja tog patenta, dosljednosti sudske prakse i pravne izvjesnosti, te troškovne učinkovitosti za nositelje patenata. Stoga je od iznimne važnosti da države članice sudionice ratificiraju Sporazum o Jedinstvenom sudu za patente u skladu sa svojim ustavnim i parlamentarnim postupcima te da poduzmu neophodne korake kako bi sud počeo djelovati što je prije moguće.
(26)
Ovom Uredbom ne bi se trebalo dovoditi u pitanje pravo država članica sudionica na priznanje nacionalnih patenata te ne bi trebala zamijeniti zakone o patentima država članica sudionica. Podnositelji prijave patenta trebali bi moći slobodno ostvariti bilo nacionalni patent, europski patent s jedinstvenim učinkom, europski patent s učinkom u jednoj ili više država ugovornica EPK-a ili europski patent s jedinstvenim učinkom, koji je dodatno potvrđen u jednoj ili više država ugovornica EPK-a koje nisu države članice sudionice.
(27)
Budući da ciljeve ove Uredbe, tj. stvaranje jedinstvene patentne zaštite, ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego ih se zbog opsega i učinaka ove Uredbe može bolje ostvariti na razini Unije, Unija može donositi mjere, kada je to prikladno putem pojačane suradnje, u skladu s načelom supsidijarnosti, kako je utvrđeno u članku 5. Ugovora o Europskoj Uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti iz navedenog članka ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja,
DONIJELI SU OVU UREDBU:
POGLAVLJE I.
OPĆE ODREDBE
Članak 1.
Predmet
1. Ovom se Uredbom provodi pojačana suradnja u području stvaranja jedinstvene patentne zaštite odobrene Odlukom br. 2011/167/EU.
2. Ova Uredba predstavlja posebni sporazum u smislu članka 142. Konvencije o priznavanju europskih patenata od 5. listopada 1973., kako je revidirana 17. prosinca 1991. i 29. studenoga 2000. (dalje u tekstu: „EPK”).
Članak 2.
Definicije
Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
(a)
„država članica sudionica” znači država članica koja sudjeluje u pojačanoj suradnji u području stvaranja jedinstvene patentne zaštite na temelju Odluke 2011/167/EU ili na temelju odluke donesene u skladu s člankom 331. stavkom 1. drugim ili trećim podstavkom UFEU-a, u trenutku podnošenja zahtjeva za jedinstveni učinak iz članka 9;
(b)
„europski patent” znači patent koji je priznao Europski patentni ured (dalje u tekstu: „EPU”) u skladu s pravilima i postupcima utvrđenim u EPK-u;
(c)
„europski patent s jedinstvenim učinkom” znači europski patent koji ima jedinstveni učinak u državama članicama sudionicama na temelju ove Uredbe;
(d)
„Registar europskih patenata” znači registar kojeg vodi EPO na temelju članka 127. EPK-a;
(e)
”registar jedinstvene patentne zaštite” znači registar koji čini dio Registra europskog patenta u kojem se registriraju svi jedinstveni učinci te sva ograničenja, licencije, prijenosi, opozivi ili isteci europskog patenta s jedinstvenim učinkom;
(f)
„Europski patentni glasnik” znači periodična publikacija predviđena u članku 129. EPK-a;
Članak 3.
Europski patent s jedinstvenim učinkom
1. Europski patent koji je u državama članicama sudionicama priznat s istim nizom zahtjeva ima jedinstveni učinak u državama članicama sudionicama pod uvjetom da je njegov jedinstveni učinak upisan u registar jedinstvene patentne zaštite.
Europski patent koji je u različitim državama članicama sudionicama priznat s različitim nizom zahtjeva nema jedinstveni učinak.
2. Europski patent s jedinstvenim učinkom ima jedinstvena svojstva. On pruža jedinstvenu zaštitu te ima jedinstveni učinak u svim državama članicama sudionicama.
Može se ograničiti, prenijeti, opozvati ili isteći samo u svim državama članicama sudionicama.
Može biti licenciran na cijelom ili dijelu državnih područja država članica sudionica.
3. Smatra se da jedinstveni učinak europskog patenta nije nastao, ako je osnovni europski patent bio opozvan ili ograničen
Članak 4.
Učinak
1. Europski patent s jedinstvenim učinkom proizvodi učinke u državama članicama sudionicama od dana objave podataka o priznanju europskog patenta u Europskom patentnom glasniku.
2. Države članice sudionice, u slučaju registracije jedinstvenog učinka europskog patenta koji uključuje i njihovo državno područje, poduzimaju neophodne mjere kako bi osigurale da se na dan objave podataka o priznanju europskog patenta u Europskom patentnom glasniku smatra da europski patent na njihovom državnom području nema učinak kao nacionalni patent.
POGLAVLJE II.
UČINCI EUROPSKOG PATENTA S JEDINSTVENIM UČINKOM
Članak 5.
Jedinstvena zaštita
1. Europski patent s jedinstvenim učinkom dodjeljuje svojem nositelju pravo sprečavanja bilo koje treće strane da počini djelo protiv kojeg patent pruža zaštitu diljem državnih područja država članica sudionica u kojim isti ima jedinstven učinak, podložno važećim ograničenjima.
2. Opseg tog prava i njegova ograničenja su jedinstvena u svim državama članicama sudionicama u kojima patent ima jedinstveni učinak.
3. Djela protiv kojih patent pruža zaštitu iz stavka 1. i važeća ograničenja su ona određena pravom koje se primjenjuje na europske patente s jedinstvenim učinkom u svim državi članici sudioni čije se nacionalno pravo primjenjuje na europski patent s jedinstvenim učinkom kao predmet vlasništva u skladu s člankom 7.
4. U svojem izvješću iz članka 16. stavka 1. Komisija procjenjuje funkcioniranje važećih ograničenja te, prema potrebi, donosi odgovarajuće prijedloge.
Članak 6.
Iscrpljivanje prava iz europskog patenta s jedinstvenim učinkom
Prava iz europskog patenta s jedinstvenim učinkom ne proširuju se na radnje vezane za proizvod obuhvaćen tim patentom koje se provode u državama članicama sudionicama nakon što je taj proizvod stavljen na tržište u Uniji od strane nositelja patenta ili uz njegovu suglasnost, osim ako postoje zakoniti temelji da se nositelj patenta protivi daljnjoj komercijalizaciji proizvoda.
POGLAVLJE III.
EUROPSKI PATENT S JEDINSTVENIM UČINKOM KAO PREDMET VLASNIŠTVA
Članak 7.
Postupanje s europskim patentom s jedinstvenim učinkom kao s nacionalnim patentom
1. Prema europskom patentu s jedinstvenim učinkom kao predmetom vlasništva postupa se u cijelosti i u svim državama članicama sudionicama kao s nacionalnim patentom države članice sudionice u kojoj taj patent ima jedinstveni učinak te u kojoj, prema Registru europskih patenata:
(a)
podnositelj prijave ima boravište ili glavno mjesto poslovanja na dan podnošenja prijave europskog patenta; ili
(b)
kada se ne primjenjuje točka (a) podnositelj prijave ima mjesto poslovanja na dan podnošenja prijave europskog patenta.
2. Kada su dvije ili više osoba upisane u Registar europskih patenata kao skupni podnositelji prijave, stavak 1. točka (a) primjenjuje se na skupnog podnositelja prijave navedenog kao prvog. Kada to nije moguće, stavak 1. točka (a) primjenjuje se na sljedećeg podnositelja prijave prema redu upisa. Kada se stavak 1. točka (a) ne primjenjuje na nijednu skupinu podnositelja prijave, na odgovarajući način primjenjuje se stavak 1. točka (b).
3. Kada ni jedan podnositelj prijave nema boravište, glavno mjesto poslovanja ili mjesto poslovanja u državi članici sudionici u kojoj taj patent ima jedinstveni učinak, za potrebe primjene članka 1. ili 2., prema europskom patentu s jedinstvenim učinkom kao predmet vlasništva postupa se u cijelosti i u svim državama članicama sudionicama kao prema nacionalnom patentu države u kojoj Europska patentna organizacija ima sjedište u skladu s člankom 6. stavkom 1. EPK-a.
4. Stjecanje prava ne smije ovisiti o bilo kakvom upisu u nacionalni registar patenata.
Članak 8.
Licenciranje prava
1. Nositelj europskog patenta s jedinstvenim učinkom može dati izjavu EPO-u da je pripravan dozvoliti bilo kojoj osobi da koristi njegov izum kao stjecatelj licencije u zamjenu za odgovarajuću naknadu.
2. Licencija stečena na temelju ove Uredbe smatra se ugovornom licencijom.
POGLAVLJE IV.
INSTITUCIONALNE ODREDBE
Članka 9.
Administrativne zadaće u okviru Europske patentne organizacije
1. Države članice sudionice, u smislu članka 143. EPK-a, daju EPU-u sljedeće zadaće, koje treba izvršavati u skladu s unutarnjim pravilima EPU-a:
(a)
upravljanje zahtjevima za jedinstveni učinak koje podnose nositelji europskih patenata;
(b)
uključivanje registra jedinstvene patentne zaštite u Registar europskih patenata i upravljanje registrom jedinstvene patentne zaštite;
(c)
zaprimanje i registriranje izjava o licenciranju iz članka 8., te obveze vezane uz njihovo povlačenje i licenciranje koje je preuzeo nositelj europskog patenta s jedinstvenim učinkom u okviru međunarodnih normizacijskim tijelima;
(d)
objavljivanje prijevoda iz članka 6. Uredbe (EU) br. 1260/2012 tijekom prijelaznog razdoblja iz tog članka;
(e)
prikupljanje i upravljanje pristojbama za produljenje trajanja za europske patente s jedinstvenim učinkom, u pogledu sljedećih godina od godine u kojoj je u Europskom patentnom glasniku objavljen podatak o priznavanju; prikupljanje i upravljanje dodatnim pristojbama za kašnjenje pri plaćanju pristojbi za produljenje trajanja kada se to zakašnjelo plaćanje izvrši u roku od šest mjeseci od dana dospijeća, te raspodjelu dijela prikupljenih pristojbi za produljenje trajanja državama članicama sudionicama;
(f)
upravljanje sustavom naknada troškova prijevoda iz članka 5. Uredbe (EZ) br. 1260/2012;
(g)
osiguravanje da je nositelj europskog patenta podnio zahtjev za jedinstvenim učinkom na jeziku postupka, kako je utvrđeno u članku 13. stavku 3. EPK-a najkasnije mjesec dana od podataka o priznavanju u Europskom patentnom glasniku; te
(h)
osiguravanje da je jedinstveni učinak naveden u registru jedinstvene patentne zaštite, kada je zahtjev za jedinstveni učinak tijekom prijelaznog razdoblja predviđenog u članku 6. Uredbe (EU) br. 1260/2012 podnesen zajedno s prijevodima iz tog članka, te da je EPO obaviješten o svim ograničenjima, licencijama, prijenosima ili opozivima europskih patenata s jedinstvenim učinkom.
2. Države članice sudionice osiguravaju usklađenost s ovom Uredbom u ispunjavanju međunarodnih obveza koje su preuzete u EPO-u te surađuju u tu svrhu. Države članice sudionice kao države ugovornice EPK-a tosiguravaju upravljanje i nadzor nad aktivnostima vezanim uz zadaće iz stavka 1. ovog članka te određivanje visine pristojbe za produljenje trajanja u skladu s člankom 12. ove Uredbe i određivanje udjela u raspodjeli pristojbi za produljenje trajanja u skladu s člankom 13. ove Uredbe.
U tu svrhu one uspostavljaju odbor upravnog vijeća Europske patentne organizacije (dalje u tekstu: „uži odbor”) u smislu članka 145. EPK-a.
Uži odbor se sastoji od predstavnika država članica sudionica i jednog predstavnika Komisije kao promatrača te zamjena koje ih predstavljaju u slučaju njihove odsutnosti. Članovima užeg odbora mogu pomagati savjetnici ili stručnjaci.
Odluke užeg odbora donose se uz uvažavanje stajališta Komisije i u skladu s pravilima propisanim u članku 35. stavku 2. EPK-a.
3. Države članice sudionice osiguravaju učinkovitu pravnu zaštitu pred nadležnim sudom jedne ili nekoliko država članica sudionica u odnosu na odluke EPO-a pri izvršavanju zadaća iz stavka 1.
POGLAVLJE V.
FINANCIJSKE ODREDBE
Članak 10.
Načelo o troškovima
Troškovi EPO-a pri izvršavanju dodatnih zadaća dodijeljenih, u smislu članka 143. EPK-a, od strane država članica sudionica pokrivaju se pristojbama od europskog patenta s jedinstvenim učinkom.
Članak 11.
Pristojbe za produljenje trajanja
1. Pristojbe za produljenje trajanja za europske patente s jedinstvenim učinkom za zakašnjela plaćanja nositelj patenta plaća Europskoj patentnoj organizaciji. Navedene pristojbe plaćaju se za sljedeće godine od godine u kojoj je u Europskom patentnom glasniku objavljen podatak o priznanju europskog patenta s jedinstvenim učinkom.
2. Europski patent s jedinstvenim učinkom ističe ako pristojba za produljenje trajanja, te prema potrebi, druge dodatne pristojbe nisu plaćene na vrijeme.
3. Pristojbe za produljenje trajanja koje dospijevaju nakon izjave iz članka 8. stavka 1. se smanjuju.
Članak 12.
Visina pristojbi za produljenje trajanja
1. Pristojbe za produljenje trajanja za europske patente s jedinstvenim učinkom moraju biti:
(a)
progresivne tijekom razdoblja jedinstvene patentne zaštite;
(b)
dovoljne za pokrivanje svih troškova vezanih uz priznanje europskog patenta i upravljanje jedinstvenom patentnom zaštitom;
(c)
dovoljne, zajedno s pristojbama koje se plaćaju Europskoj organizaciji za patente tijekom razdoblja prije priznanja, za osiguravanje uravnoteženog proračuna Europske patentne organizacije
2. Visina pristojbi za produljenje trajanja određuje se, vodeći računa između ostalog o okolnostima posebnih subjekata poput malih i srednjih poduzeća, s ciljem:
(a)
omogućavanja inovacija i poticanja tržišnog natjecanja europskih poduzeća;
(b)
odražavanja veličine tržišta koje pokriva patent; te
(c)
ostvarivanja primjerenosti visini nacionalnih pristojbi za produljenje trajanja za prosječni europski patent koji ima učinak u državama članicama sudionicama u vrijeme kada se prvi put utvrđuju pristojbe za produljenje.
3. Radi ostvarivanja ciljeva utvrđenih u ovom poglavlju određuju se pristojbe za produljenje trajanja u visini koja:
(a)
je istovjetna visini pristojbe za produljenje trajanja koja se plaća za prosječnu zemljopisnu pokrivenost sadašnjih europskih patenata;
(b)
odražava stupanj produljenja trajanja sadašnjih europskih patenata; te
(c)
odražava broj zahtjeva za jedinstveni učinak.
Članak 13.
Raspodjela
1. EPO zadržava 50 posto pristojbi za produljenje trajanja iz članka 11. koje se plaćaju za europske patente s jedinstvenim učinkom. Ostatak iznosa raspodjeljuje se državama članicama sudionicama u skladu s udjelom u raspodjeli pristojbi za produljenje trajanja, kako je utvrđeno u članku 9. stavku 2.
2. Radi ostvarivanja ciljeva utvrđenih u ovom poglavlju udio u raspodjeli pristojbi za produljenje trajanja između država članica sudionica određuje se na temelju sljedećih pravednih, jednakih i odgovarajućih kriterija:
(a)
broj prijava patenta;
(b)
veličina tržišta, pri čemu se osigurava najmanji iznos za raspodjelu svakoj državi članici sudionici;
(c)
naknada državama članicama sudionicama ako:
i.
njihov službeni jezik nije jedan od službenih jezika EPU-a;
ii.
imaju nerazmjerno nisku razinu patentne aktivnosti; i/ili
iii.
su postale članice Europske patentne agencije razmjerno nedavno.
POGLAVLJE VI.
ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 14.
Suradnja između Komisije i EPU-a
Komisija uspostavlja blisku suradnju putem radnog sporazuma s EPU-om u područjima obuhvaćenim ovom Uredbom. Ta suradnja obuhvaća redovitu razmjenu mišljenja o funkcioniranju radnog sporazuma te, posebno, o pitanjima pristojbi za produljenje trajanja i njihovom utjecaju na proračun Europske patentne organizacije.
Članak 15.
Primjena prava tržišnog natjecanja i prava o nepoštenom tržišnom natjecanju
Ovom se Uredbom ne dovodi u pitanje primjena prava tržišnog natjecanja i prava o nepoštenom tržišnom natjecanju.
Članak 16.
Izvješće o provedbi ove Uredbe
1. Najkasnije tri godine od stupanja na snagu prvog europskog patenta s jedinstvenim učinkom, te nakon toga svakih pet godina, Komisija Europskom parlamentu i Vijeću podnosi izvješće o provedbi ove Uredbe te, prema potrebi, daje odgovarajuće prijedloge za njezinu izmjenu.
2. Komisija redovito podnosi Europskom parlamentu i Vijeću izvješća o funkcioniranju pristojbe za produljenje trajanja iz članka 11., s posebnim naglaskom na usklađenost s člankom 12.
Članak 17.
Obavješćivanje od strane država članica
1. Države članice sudionice obavješćuju Komisiju o mjerama koje su poduzele u skladu s stavkom 9. do dana početka primjene ove uredbe.
2. Svaka država članica sudionica obavješćuje Komisiju o mjerama koje je poduzela u skladu s člankom 4. stavkom 2. do dana početka primjene ove Uredbe, ili u slučaju države članice sudionice u kojoj Jedinstveni sud za patente nema isključivu nadležnost u pogledu europskih patenta s jedinstvenim učinkom na dan početka primjene ove Uredbe, do dana preuzimanja isključive nadležnosti u toj državi članici sudionici od strane Jedinstvenog suda za patente.
Članak 18.
Stupanje na snagu i primjena
1. Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
2. Primjenjuje se od 1. siječnja 2014. ili od dana stupanja na snagu Sporazuma o Jedinstvenom sudu za patente (Sporazum), ovisno o tome što nastupi kasnije.
Odstupajući od članka 3. stavaka 1. i 2. te članka 4. stavka 1., europski patent čiji je jedinstveni učinak upisan u registru jedinstvene patentne zaštite ima jedinstveni učinak samo u onim državama članicama sudionicama u kojima Jedinstveni sud za patente ima isključivu nadležnost u pogledu europskih patenata s jedinstvenim učinkom na dan registracije.
3. Svaka država članica sudionica obavješćuje Komisiju o ratifikaciji sporazuma u trenutku polaganja svog ratifikacijskog instrumenta. Komisija objavljuje u Službenom listu Europske unije dan stupanja na snagu Sporazuma i popis država članica koje su ratificirale sporazum na dan stupanja na snagu. Komisija nakon toga redovito ažurira popis država članica sudionica koje su ratificirale sporazum i objavljuje takav ažurirani popis u Službenom listu Europske unije.
4. Države članice sudionice osiguravaju pripremu svih mjera iz članka 9. na dan početka primjene ove uredbe.
5. Svaka država članica sudionica primjenjuje mjere iz članka 4. stavka 2. na dan početka primjene ove Uredbe, ili u slučaju države članice sudionice u kojoj Jedinstveni sud za patente nema isključivu nadležnost i pogledu europskih patenata s jedinstvenim učinkom na dan početka primjene ove Uredbe do dana preuzimanja isključive nadležnosti u toj državi članici sudionici od strane Jedinstvenog suda za patente.
6. Jedinstvena patentna zaštita može se zahtijevati za europski patent priznat na dan ili nakon dana početka primjene ove Uredbe.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u državama članicama sudionicama u skladu s Ugovorima.
Sastavljeno u Bruxellesu 17. prosinca 2012.