KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 448/2013
af 15. maj 2013
om indførelse af en procedure for bestemmelse af referencemedlemsstat for ikke-EU-FAIF'er i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/61/EU
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/61/EU af 8. juni 2011 om forvaltere af alternative investeringsfonde og om ændring af direktiv 2003/41/EF og 2009/65/EF samt forordning (EF) nr. 1060/2009 og (EU) nr. 1095/2010 (1), særlig artikel 37, stk. 14, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I de situationer, der er nævnt i artikel 37, stk. 4, litra b), litra c), nr. i), litra e), litra f) og litra g), nr. i), i direktiv 2011/61/EU, kan mere end én medlemsstat betragtes som mulig referencemedlemsstat for ikke-EU-baserede forvaltere af alternative investeringsfonde (FAIF'er), som har til hensigt at forvalte EU-baserede alternative investeringsfonde (AIF'er) og/eller markedsføre AIF'er, som den forvalter, i EU. I disse tilfælde skal ikke-EU-FAIF'en indgive en anmodning til de kompetente myndigheder i disse medlemsstater med henblik på at bestemme den relevante referencemedlemsstat. Anmodningen skal ledsages af alle de relevante oplysninger og dokumenter, der er nødvendige for bestemmelsen af referencemedlemsstat for den pågældende FAIF. En fælles afgørelse bør vedtages af de berørte kompetente myndigheder til bestemmelse af referencemedlemsstat. Der bør fastsættes en procedure, som de relevante kompetente myndigheder skal følge ved bestemmelse af referencemedlemsstat. Mens det er de kompetente myndigheder i de berørte medlemsstater, som har et fælles ansvar for bestemmelse af referencemedlemsstat, skal Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA), der er oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1095/2010 (2), sikre, at alle de mulige referencemedlemsstater involveres behørigt i denne beslutningsproces, og bistå med at nå frem til en aftale.
(2)
Proceduren for bestemmelse af referencemedlemsstat er forskellig fra proceduren for ansøgning om markedsføringspas i direktiv 2011/61/EU. Når referencemedlemsstaten er blevet bestemt, skal den berørte ikke-EU-FAIF søge om godkendelse ved den kompetente myndighed i den pågældende medlemsstat efter den samme procedure og på samme betingelser, som gælder for FAIF'er i henhold til artikel 7 og 8 i direktiv 2011/61/EU.
(3)
Direktiv 2011/61/EU forpligter medlemsstaterne til at anvende de love og administrative bestemmelser, der er vedtaget til gennemførelse af direktivet fra den 22. juli 2013. Uden at dette berører den delegerede retsakt, der er omhandlet i artikel 67, stk. 6, i direktiv 2011/61/EU, udsættes anvendelsen af denne forordning derfor også til samme dato.
(4)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Det Europæiske Værdipapirudvalg -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Procedure for bestemmelse af referencemedlemsstat blandt flere mulige referencemedlemsstater
1. Når en ikke-EU-baseret forvalter af alternative investeringsfonde (FAIF), der har til hensigt at forvalte EU-baserede alternative investeringsfonde (AIF'er) uden at markedsføre dem, eller der har til hensigt at markedsføre forvaltede AIF'er i EU, indgiver en anmodning om bestemmelse af referencemedlemsstat i henhold til artikel 37, stk. 4, andet afsnit, i direktiv 2011/61/EU, skal denne anmodning foretages skriftligt og sendes til de kompetente myndigheder i de medlemsstater, som er mulige referencemedlemsstater. Anmodningen skal opregne alle de mulige referencemedlemsstater.
2. Anmodningen fra ikke-EU-FAIF'en skal omfatte de oplysninger og dokumenter, der er nødvendige for bestemmelse af referencemedlemsstat.
3. I den i artikel 37, stk. 4, litra b) i direktiv 2011/61/EU omhandlede situation skal disse oplysninger og dokumenter omfatte:
a)
en angivelse af de medlemsstater, hvor AIF'er, der forvaltes af ikke-EU-FAIF'en, er etableret
b)
en angivelse af de medlemsstater, hvor aktiver forvaltes af en ikke-EU-FAIF
c)
omfanget af aktiver under forvaltning af ikke-EU-FAIF'en i de forskellige medlemsstater.
4. I den i artikel 37, stk. 4, litra c), nr. i), i direktiv 2011/61/EU omhandlede situation skal sådanne oplysninger og dokumenter omfatte:
a)
en angivelse af den medlemsstat, hvor AIF'er, der forvaltes af ikke-EU-FAIF'en, er etableret
b)
en angivelse af de medlemsstater, hvor ikke-EU-FAIF'en har til hensigt at markedsføre AIF'en.
5. I de i artikel 37, stk. 4, litra e) og litra g), nr. i), i direktiv 2011/61/EU omhandlede situationer skal sådanne oplysninger og dokumenter omfatte:
a)
en angivelse af de medlemsstater, hvor de AIF'er, der forvaltes af ikke-EU-FAIF'en, er etableret
b)
en beskrivelse af marketingstrategien, hvormed det dokumenteres, at ikke-EU-FAIF'en har til hensigt at markedsføre en bestemt AIF eller flere AIF'er i en bestemt medlemsstat eller i flere medlemsstater, og at udvikle en effektiv markedsføring i bestemte medlemsstater, med mindst følgende oplysninger:
i)
de medlemsstater, hvor forhandlerne (og FAIF'en, i tilfælde af selvdistribution) har til hensigt at markedsføre andele eller aktier i AIF'er, der forvaltes af FAIF'en, herunder den forventede andel, i form af aktiver under forvaltning, inden for den samlede markedsføring i EU
ii)
et skøn over det forventede antal investorer i målgruppen, der har hjemsted i de medlemsstater, hvor FAIF'en har til hensigt at markedsføre AIF'erne.
iii)
de officielle sprog i de medlemsstater, som informations- og udbudsdokumenterne er blevet eller vil blive oversat til
iv)
fordelingen af markedsføringsaktiviteter på tværs af de medlemsstater, hvor FAIF'en har til hensigt at markedsføre sine AIF'er, under særlig hensyntagen til den fremtrædende plads og hyppigheden af reklamer og salgskampagner.
6. I den i artikel 37, stk. 4, litra f), i direktiv 2011/61/EU omhandlede situation skal sådanne oplysninger og dokumenter omfatte de oplysninger, der er anført i stk. 5, litra b), i nærværende artikel.
7. De kompetente myndigheder, som en ikke-EU-FAIF retter henvendelse til som kompetente myndigheder i mulige referencemedlemsstater, skal umiddelbart efter modtagelse af anmodningen som omhandlet i stk. 1 i denne artikel og senest tre arbejdsdage efter modtagelsen af anmodningen kontakte hinanden og Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA) for at træffe afgørelse om, hvorvidt andre kompetente myndigheder i Unionen er berørt i henhold til artikel 37, stk. 4, i direktiv 2011/61/EU.
Efter anmodning fra ESMA skal de kompetente myndigheder straks give ESMA den fuldstændige anmodning, som er modtaget fra ikke-EU-FAIF'en.
8. Hvis det besluttes, at andre kompetente myndigheder i EU kan være berørt, skal ESMA straks underrette disse og sikre, at den fuldstændige anmodning fra ikke-EU-FAIF'en fremsendes til disse.
9. Hver kompetent myndighed, der er involveret i proceduren, og ESMA kan anmode ikke-EU-FAIF'en om supplerende relevante oplysninger og dokumenter, der er nødvendige for bestemmelse af referencemedlemsstat.
En sådan anmodning om supplerende oplysninger eller dokumenter skal foreligge skriftligt, indeholde en begrundelse, og fremsendes samtidig til alle øvrige berørte kompetente myndigheder og ESMA.
Når den anmodende kompetente myndighed eller ESMA modtager de supplerende oplysninger eller dokumenter, skal den anmodende myndighed straks fremsende disse oplysninger eller dokumenter til alle andre berørte myndigheder og i givet fald ESMA.
10. Senest en uge efter de kompetente myndigheders modtagelse af den i stk. 1 omhandlede anmodning fra FAIF'en eller i givet fald modtagelse af andre kompetente myndigheder i Unionen i henhold til stk. 8 skal alle berørte kompetente myndigheder forelægge en udtalelse for hinanden og ESMA med hensyn til bestemmelse af den passende referencemedlemsstat.
11. Alle de kompetente myndigheder skal herefter i fællesskab bestemme referencemedlemsstaten. Bestemmelsen skal ske senest en måned efter modtagelsen af anmodningen af de kompetente myndigheder, der er udpeget af ikke-EU-FAIF'en eller, i givet fald, af de øvrige kompetente myndigheder i Unionen i henhold til stk. 8.
Hvis der anmodes om supplerende oplysninger, skal den i første afsnit anførte frist udvides til at omfatte perioden mellem anmodningen om supplerende oplysninger og dokumenter, jf. stk. 9, og modtagelsen af sådanne oplysninger eller dokumenter.
12. ESMA bistår de relevante kompetente myndigheder og fremmer om nødvendigt bestemmelsen af referencemedlemsstat i henhold til artikel 31 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
13. Den kompetente myndighed i den medlemsstat, der er udpeget som referencemedlemsstat, skal skriftligt og uden unødig forsinkelse underrette ikke-EU-FAIF'en om denne afgørelse.
14. Hvis den anmodende ikke-EU-FAIF ikke underrettes skriftligt senest syv dage efter afgørelsen, eller hvis de relevante kompetente myndigheder ikke har bestemt referencemedlemsstaten inden den frist, der er nævnt i stk. 11, første afsnit, i nærværende artikel, kan den anmodende ikke-EU-FAIF selv vælge sin referencemedlemsstat på grundlag af kriterierne i artikel 37, stk. 4, andet afsnit, i direktiv 2011/61/EU.
Ikke-EU-FAIF'en skal straks skriftligt underrette alle de kompetente myndigheder, hvortil der oprindeligt blev rettet henvendelse, og ESMA om sit valg af referencemedlemsstat.
15. Er den referencemedlemsstat, der vælges af ikke-EU-FAIF'en, ikke den samme som den referencemedlemsstat, som bestemmes af de kompetente myndigheder, skal de berørte kompetente myndigheder hurtigst muligt og senest to arbejdsdage efter at være blevet underrettet om FAIF'ens valg i henhold til stk. 14 underrette ikke-EU-FAIF'en om bestemmelsen. I sådanne tilfælde har bestemmelsen forrang.
Artikel 2
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 22. juli 2013.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 15. maj 2013.
32013R0448
L 132/3
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
PROVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) br. 448/2013
od 15. svibnja 2013.
o utvrđivanju postupka za određivanje referentne države članice UAIF-a izvan EU-a u skladu s Direktivom 2011/61/EU Europskog parlamenta i Vijeća
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Direktivu 2011/61/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2011. o upraviteljima alternativnih investicijskih fondova i o izmjeni direktiva 2003/41/EZ i 2009/65/EZ te uredbi (EZ) br. 1060/2009 i (EU) br. 1095/2010 (1), a posebno njezin članak 37. stavak 14.,
budući da:
(1)
U situacijama iz točke (b), točke (c) podtočke i., točaka (e) i (f) i točke (g) podtočke i. članka 37. stavka 4. Direktive 2011/61/EU, više od jedne države članice može se smatrati mogućom referentnom državom članicom upravitelja alternativnih investicijskih fondova (UAIF) izvan EU-a, koji namjerava upravljati alternativnim investicijskim fondovima (AIF-ovima) u EU-u ili, ovisno o slučaju, trgovati AIF-ovima kojima upravlja u Uniji. U takvim slučajevima UAIF izvan EU-a mora podnijeti zahtjev nadležnim tijelima tih država članica da odrede njegovu referentnu državu članicu. Uz zahtjev bi trebali biti priložene sve odgovarajuće informacije i potrebna dokumentacija za određivanje referentne države članice tog UAIF-a. Dotična nadležna tijela trebala bi donijeti zajedničku odluku za određivanje referentne države članice. Trebalo bi utvrditi postupak koji bi odgovarajuća nadležna tijela trebala poštovati pri određivanju referentne države članice. Dok je imenovanje referentne države članice zajednička odgovornost nadležnih tijela dotičnih država članica, Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala (ESMA), uspostavljeno Uredbom (EU) br. 1095/2010 Europskog parlamenta i Vijeća (2), trebalo bi osigurati da sve moguće referentne države članice budu propisno uključene u takav postupak odlučivanja i pomažu u postizanju sporazuma.
(2)
Postupak za određivanje referentne države članice razlikuje se od postupka prijave za putovnicu na temelju Direktive 2011/61/EU. Nakon određivanja referentne države članice, dotični UAIF izvan EU-a mora nadležnom tijelu te države članice podnijeti zahtjev za izdavanje odobrenja za rad prateći isti postupak i podliježući istim uvjetima koji se primjenjuju na UAIF-e na temelju članaka 7. i 8. Direktive 2011/61/EU.
(3)
Direktivom 2011/61/EU države članice obvezuju se na primjenu zakona i drugih propisa kojima se prenosi ta Direktiva od 22. srpnja 2013. Ne dovodeći u pitanje delegirane akte koji se zahtijevaju u članku 67. stavku 6. Direktive 2011/61/EU, primjena ove Uredbe se stoga također odgađa do istog dana.
(4)
Mjere predviđene u ovoj Uredbi u skladu su s mišljenjem Europskog odbora za vrijednosne papire,
DONIJELA JE OVU UREDBU:
Članak 1.
Postupak za određivanje referentne države članice između više mogućih referentnih država članica
1. U slučaju kad upravitelj alternativnih investicijskih fondova (UAIF) izvan EU-a koji namjerava upravljati alternativnim investicijskim fondovima (AIF-ima) u EU, a da njima ne trguje, ili namjerava u Uniji trgovati AIF-ima kojima upravlja, podnese zahtjev da mu se odredi referentna država članica u skladu s drugim podstavkom članka 37. stavka 4. Direktive 2011/61/EU, taj se zahtjev u pisanom obliku upućuje svim nadležnim tijelima država članica koje su moguće referentne države članice. Zahtjev sadrži popis svih mogućih referentnih država članica.
2. Zahtjev UAIF-a izvan EU-a uključuje informacije i dokumentaciju potrebnu za određivanje referentne države članice.
3. U situaciji iz članka 37. stavka 4. točke (b) Direktive 2011/61/EU, takve informacije i dokumentacija sadrže:
(a)
naznaku država članica u kojima su osnovani AIF-i kojima upravlja UAIF izvan EU-a;
(b)
naznaku država članica u kojima UAIF izvan EU-a upravlja imovinom;
(c)
vrijednost imovine pod upravljanjem UAIF izvan EU-a u različitim državama članicama.
4. U situaciji iz točke (c) podtočke i. članka 37. stavka 4. Direktive 2011/61/EU, takve informacije i dokumentacija sadrže:
(a)
naznaku države članice u kojoj je osnovan AIF kojim upravlja UAIF izvan EU-a;
(b)
naznaku država članica u kojima UAIF izvan EU-a namjerava trgovati AIF-om.
5. U situacijama iz točke (e) i točke (g) podtočke i. članka 37. stavka 4. Direktive 2011/61/EU, takve informacije i dokumentacija sadrže:
(a)
naznaku država članica u kojima su osnovani AIF-i kojima upravlja UAIF izvan EU-a;
(b)
opis strategije trgovanja kojim je moguće dokazati namjeru UAIF-a izvan EU-a da trguje određenim AIF-om ili nekoliko AIF-ova u određenoj državi članici ili u nekoliko država članica, i da razvije učinkovito trgovanje u određenim državama članicama, navodeći najmanje sljedeće:
i.
države članice u kojima će osobe koje distribuiraju udjele ili dionice AIF-a (i UAIF u slučaju da sam obavlja distribuiranje) nuditi udjele ili dionice AIF-ova, kojima upravlja UAIF, uključujući i očekivani udio ukupne ponude u Uniji u smislu imovine pod upravljanjem;
ii.
procjene očekivanog broja ciljnih ulagatelja s boravištem u državama članicama u kojima UAIF namjerava trgovati svojim AIF-ima;
iii.
službene jezike država članica na koje su prevedeni ili na koje će biti prevedeni dokumenti ponude i promidžbeni materijali;
iv.
raspored aktivnosti trgovanja diljem država članica u kojima UAIF namjerava trgovati svojim AIF-ima, posebno uzimajući u obzir važnost i učestalost oglašavanja i prezentiranja.
6. U situaciji iz članka 37. stavka 4. točke (f) Direktive 2011/61/EU, takve informacije i dokumentacija sadrže informacije predviđene u stavku 5. točki (b) ovog članka.
7. Nadležna tijela kojima se UAIF izvan EU-a obrati kao nadležnim tijelima mogućih referentnih država članica odmah nakon primitka zahtjeva iz stavka 1. ovog članka, a najkasnije tri radna dana nakon primitka zahtjeva, kontaktiraju jedno drugo te Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala (ESMA) kako bi odlučila jesu li u skladu s člankom 37. stavkom 4. Direktive 2011/61/EU možda uključena i neka druga nadležna tijela u Uniji.
Na zahtjev ESMA-e, nadležna tijela ESMA-i odmah dostavljaju potpuni zahtjev koji je podnio UAIF izvan EU.
8. U slučaju kad se odluči da bi mogla biti uključena i druga nadležna tijela u Uniji, ESMA odmah obavješćuje ta nadležna tijela i osigurava da im se proslijedi potpuni zahtjev koji je podnio UAIF izvan EU.
9. Svako nadležno tijelo uključeno u taj postupak i ESMA mogu od UAIF-a izvan EU-a zatražiti odgovarajuće dodatne informacije i dokumentaciju potrebnu za određivanje referentne države članice.
Takav se zahtjev za dodatnim informacijama ili dokumentacijom sastavlja u pisanom obliku, uključuje razloge i istodobno se dostavlja svim ostalim dotičnim nadležnim tijelima i ESMA-i.
Nakon što nadležno tijelo ili ESMA prime zatražene dodatne informacije ili dokumentaciju, to nadležno tijelo te informacije ili dokumentaciju odmah prosljeđuje svim ostalim dotičnim nadležnim tijelima i ESMA-i, ovisno o pojedinom slučaju.
10. U roku od jednog tjedna nakon što nadležna tijela ili, kad je primjenljivo, bilo koje drugo nadležno tijelo u Uniji u skladu sa stavkom 8. primi zahtjev UAIF-a iz stavka 1., sva dotična nadležna tijela podnose jedna drugima i ESMA-i mišljenje u vezi s određivanjem odgovarajuće referentne države članice.
11. Nakon toga, sva nadležna tijela zajednički određuju referentnu državu članicu. Određivanje se provodi najkasnije mjesec dana nakon što nadležna tijela koja je naznačio UAIF izvan EU-a ili, prema potrebi, ostala nadležna tijela u Uniji u skladu sa stavkom 8. prime zahtjev tog UAIF-a.
U slučaju kad se zatraže dodatne informacije, rok naveden u prvom podstavku proširuje se tako da uključuje razdoblje između zahtjeva za dodatnim informacijama i dokumentacijom iz stavka 9. i primitka tih informacija ili dokumentacije.
12. ESMA pomaže odgovarajućim nadležnim tijelima i, kad je potrebno, olakšava određivanje referentne države članice u skladu s člankom 31. Uredbe (EU) br. 1095/2010.
13. Nadležno tijelo države članice koja je određena kao referentna država članica pisanim putem i bez nepotrebnog odlaganja o određivanju obavješćuje UAIF-a izvan EU-a.
14. U slučaju da UAIF izvan EU-a koji je podnio zahtjev ne bude obaviješten o određivanju pisanim putem u roku od sedam dana od određivanja referentne države, ili ako odgovarajuća nadležna tijela ne odrede referentnu državu članicu unutar roka iz prvog podstavka stavka 11. ovog članka, UAIF izvan EU-a koji je podnio zahtjev može sam odabrati svoju referentnu državu članicu u skladu s kriterijima određenima u drugom podstavku članka 37. stavka 4. Direktive 2011/61/EU.
UAIF izvan EU-a odmah pisanim putem obavješćuje sva nadležna tijela kojima se izvorno obratio i ESMA-u o svom odabiru referentne države članice.
15. U slučaju kad se referentna država članica koju je odabrao UAIF izvan EU-a i referentna država članica koju su odredila nadležna tijela razlikuju, dotična nadležna tijela o određivanju obavješćuju UAIF-a izvan EU-a u najkraćem roku, ali najkasnije dva radna dana nakon što ih je UAIF u skladu sa stavkom 14. obavijestio o svom odabiru. U tom slučaju, mjerodavna je odluka nadležnih tijela.
Članak 2.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Ova se Uredba primjenjuje od 22. srpnja 2013.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 15. svibnja 2013.