KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 391/2013
af 3. maj 2013
om en fælles afgiftsordning for luftfartstjenester
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 550/2004 af 10. marts 2004 om udøvelse af luftfartstjenester i det fælles europæiske luftrum (1), ændret ved forordning (EF) nr. 1070/2009 (»luftfartstjenesteforordningen«) (2), særlig artikel 15, stk. 4, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Ved forordning (EF) nr. 550/2004 har Kommissionen fået til opgave at fastlægge en fælles afgiftsordning for luftfartstjenester, således at den anvendes på en ensartet måde i det fælles europæiske luftrum.
(2)
Det er af største betydning for virkeliggørelsen af det fælles europæiske luftrum, at der udformes en fælles afgiftsordning for de luftfartstjenester, der udøves i alle faser af en flyvning. En sådant ordning bør bidrage til at skabe større gennemskuelighed i forbindelse med beregning, pålæggelse og opkrævning af afgifter, der gælder for luftrumsbrugere. Ordningen bør også bidrage til at fremme en sikker og omkostningseffektiv udøvelse af luftfartstjenester over for brugerne, der finansierer ordningen, og stimulere en integreret udøvelse af tjenester.
(3)
Den fælles afgiftsordning bør spille en integreret rolle i opfyldelsen af præstationsordningens målsætninger, jf. artikel 11 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 549/2004 af 10. marts 2004 om rammerne for oprettelse af et fælles europæisk luftrum (3), ændret ved forordning (EF) nr. 1070/2009 (»rammeforordningen«) og Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013 om oprettelse af en præstationsordning for luftfartstjenester og netfunktioner (4).
(4)
I overensstemmelse med den overordnede målsætning om at forbedre luftfartstjenesternes præstationer bør afgiftsordningen fremme omkostnings- og driftseffektivitet, og den bør åbne mulighed for at fastsætte ordninger for at tilskynde luftfartstjenesteudøvere til at støtte forbedringer af udøvelsen af luftfartstjenester og herunder anvendelsen af trafikrisikodeling.
(5)
Den fælles afgiftsordning bør være i overensstemmelse med Eurocontrols overflyvningsafgiftsordning og artikel 15 i ICAO's Chicago-konvention af 1944 angående international civil luftfart (Chicagokonventionen).
(6)
Den fælles afgiftsordning bør muliggøre en optimal udnyttelse af luftrummet under hensyntagen til lufttrafikken - navnlig inden for de funktionelle luftrumsblokke, der er oprettet i medfør af artikel 9a i forordning (EF) nr. 550/2004.
(7)
Et centralt princip for den fælles afgiftsordning går ud på, at der i rette tid står fuldstændige og gennemskuelige oplysninger om omkostningsgrundlaget til rådighed for repræsentanterne for luftrumsbrugerne og for de kompetente myndigheder.
(8)
Når tårn- og indflyvningskontroltjenester og/eller CNS-, MET- og AIS-tjenester udøves på markedsvilkår, bør medlemsstaterne for disse tjenesters vedkommende kunne beslutte ikke at beregne fastlagte omkostninger, ikke at beregne tårn- og indflyvningskontrolafgifter, ikke at fastsætte enhedsrater for tårn- og indflyvningskontroltjenester og/eller ikke at fastsætte finansielle incitamenter.
(9)
Da driften af lufthavne udvikles løbende, kan der være behov for at ændre tårn- og indflyvningskontrolafgiftszoner i løbet af en referenceperiode.
(10)
Indførelsen af ny teknologi og procedurer med tilhørende forretningsmodeller med henblik på at fremme en integreret udøvelse af tjenester bør munde ud i betydelige sparede omkostninger til gavn for brugerne. For at skabe grundlaget for denne fremtidige omkostningsbesparelse må luftfartstjenesteudøverne afholde omstruktureringsomkostninger med henblik på at forbedre deres forretning - omkostninger, som de kan få dækket, hvis en nettofordel for brugerne kan påvises.
(11)
Incitamentordninger, som tilskynder til bedre præstationer, bør hænge sammen med det ønskværdige i at belønne eller sanktionere faktiske præstationer i forhold til de præstationsniveauer, som blev forventet ved præstationsplanens vedtagelse.
(12)
For at fremskynde gennemførelsen af SESAR-teknologi bør investeringer i nye ATM-systemer og en omhyggelig gennemgang af eksisterende ATM-systemer, der påvirker det europæiske ATM-nets præstationsniveau, være berettiget til omkostningsdækning via brugerafgifter, hvis de er i overensstemmelse med gennemførelsen af den europæiske ATM-masterplan, bl.a. i kraft af fælles projekter som angivet i artikel 15a, stk. 3, i forordning (EF) nr. 550/2004. Medlemsstaterne bør desuden kunne beslutte at modulere luftfartsafgifter for at skabe incitamenter til at udstyre luftfartøjer med systemer, der indgår i de fælles projekter.
(13)
For at øge luftfartstjenesternes effektivitet og fremme en optimal udnyttelse heraf bør medlemsstaterne kunne modulere afgifter yderligere efter trafiktætheden på nettet i et specifikt område eller på en specifik rute på specifikke tidspunkter.
(14)
Afgifterne, navnlig for lette luftfartøjer, bør ikke være så høje, at de virker som en bremse på brugen af faciliteter og tjenester, der er nødvendige for flyvesikkerheden, eller på indførelsen af nye teknikker og procedurer.
(15)
Medlemsstaterne bør kunne fastsætte deres enhedsrater i fællesskab, især hvor afgiftszonerne strækker sig over mere end én medlemsstats luftrum, eller hvor medlemsstaterne er part i en fælles overflyvningsafgiftsordning.
(16)
For at gøre den fælles afgiftsordning effektiv og nedbringe den administrative og regnskabsmæssige arbejdsbyrde i en fælles overflyvningsafgiftsordning bør medlemsstaterne kunne opkræve overflyvningsafgifter i fællesskab via en enkelt afgift pr. flyvning.
(17)
De retlige midler bør styrkes for at sikre, at brugerne af luftfartstjenester omgående og fuldt ud betaler luftfartsafgifter.
(18)
Afgifter, der pålægges luftrumsbrugere, bør fastsættes og anvendes på en rimelig og gennemsigtig måde efter høring af brugernes repræsentanter. Sådanne afgifter bør tages op til revision med jævne mellemrum.
(19)
Kommissionens forordning (EF) nr. 1794/2006 af 6. december 2006 om en fælles afgiftsordning for luftfartstjenester (5), ændret ved Kommissionens forordning (EU) nr. 1191/2010 af 16. december 2010 (6) bør ophæves pr. 1. januar 2015.
(20)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Udvalget for det Fælles Luftrum -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
GENERELLE BESTEMMELSER
Artikel 1
Genstand og anvendelsesområde
1. Ved denne forordning fastsættes foranstaltninger med henblik på at opstille en fælles afgiftsordning for luftfartstjenester.
2. Forordningen gælder for luftfartstjenester, der udøves af lufttrafiktjenesteudøvere, som er udpeget i medfør af artikel 8 i forordning (EF) nr. 550/2004, og af vejrtjenesteudøvere, der er udpeget i medfør af samme forordnings artikel 9, stk. 1, for den almene lufttrafik i det luftrum i ICAO EUR- og AFI-områderne, hvor medlemsstaterne er ansvarlige for udøvelsen af luftfartstjenester. Den gælder ligeledes for den netadministrator, som er oprettet i medfør af artikel 3 i Kommissionens forordning (EU) nr. 677/2011 (7).
3. Medlemsstaterne kan anvende denne forordning på luftfartstjenester, der udøves i det luftrum, der hører ind under deres ansvarsområde inden for andre ICAO-områder, forudsat at de underretter Kommissionen og de øvrige medlemsstater herom.
4. Medlemsstaterne kan anvende forordningen på luftfartstjenesteudøvere, der har fået tilladelse til at udøve luftfartstjenester uden certificering, jf. artikel 7, stk. 5, i forordning (EF) nr. 550/2004.
5. Medmindre andet fremgår af artikel 1, stk. 4, i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, kan medlemsstaterne beslutte ikke at anvende denne forordning til luftfartstjenester, der udøves i lufthavne med færre end 70 000 IFR-flybevægelser om året.
Medlemsstaterne underretter Kommissionen om deres beslutning.
Artikel 2
Definitioner
Med henblik på denne forordning finder definitionerne i artikel 2 i forordning (EF) nr. 549/2004 anvendelse.
Derudover finder følgende definitioner anvendelse:
1) »luftfartstjenestebruger«: operatøren af luftfartøjet på det tidspunkt, hvor flyvningen gennemføres, eller, hvis dennes identitet ikke kendes, luftfartøjets ejer, medmindre det kan bevises, at en anden var operatør på det tidspunkt
2) »repræsentant for luftrumsbrugerne«: enhver juridisk person eller enhed, der repræsenterer interesserne hos en eller flere kategorier af luftfartstjenestebrugere
3) »IFR«: instrumentflyveregler som defineret i bilag 2 til Chicago-konventionen (10. udgave - juli 2005)
4) »VFR«: visuelflyveregler som defineret i bilag 2 til Chicago-konventionen (10. udgave - juli 2005)
5) »overflyvningsafgiftszone«: et udsnit af luftrummet, for hvilket der er fastlagt et fælles omkostningsgrundlag og en fælles enhedsrate
6) »tårn- og indflyvningskontrolafgiftszone«: en lufthavn eller en gruppe af lufthavne, for hvilke der er fastlagt et fælles omkostningsgrundlag og en fælles enhedsrate
7) »fastlagte omkostninger«: de omkostninger, der på forhånd er fastlagt af medlemsstaterne som omhandlet i artikel 15, stk. 2, litra a), i forordning (EF) nr. 550/2004
8) »referenceperiode«: referenceperioden for den præstationsordning, der er oprettet ved artikel 11, stk. 3, litra d), i forordning (EF) nr. 549/2004 og artikel 8 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013
9) »IFR-flybevægelser«: summen af starter og landinger, der udføres efter instrumentflyvereglerne, beregnet som et årsgennemsnit over de tre år, der går forud for præstationsplanens forelæggelse
10) »andre indtægter«: indtægter fra offentlige myndigheder, herunder finansiel støtte fra Unionens støtteprogrammer såsom det transeuropæiske transportnet (TEN-T), Connecting Europe-faciliteten (CEF) og Samhørighedsfonden, indtægter fra erhvervsmæssige aktiviteter og/eller, for så vidt angår enhedsrater for tårn- og indflyvningskontroltjenester, indtægter som følge af kontrakter eller aftaler mellem luftfartstjenesteudøvere og lufthavnsoperatører
11) »præstationsplan«: en præstationsplan, der er opstillet i henhold til bestemmelserne i artikel 11 til 16 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013
12) »faktiske omkostninger«: reelt påløbne omkostninger ved udøvelse af luftfartstjenester i et år, som er underlagt en afsluttende revision
13) »CNS-, MET- og AIS-tjenester«: kommunikations-, navigations- og overvågningstjenester, vejrtjenester til luftfartsformål og luftfartsinformationstjenester
14) »omstruktureringsomkostninger«: betydelige engangsomkostninger, der afholdes af luftfartstjenesteudøvere i omstruktureringsprocessen, ved at der indføres nye teknologier, procedurer og tilknyttede forretningsmodeller for at tilskynde til en integreret udøvelse af tjenester, hvis medlemsstaten ønsker at få dækket omkostningerne i en eller flere referenceperioder. De kan omfatte kompensationsudgifter til arbejdstagere, lukning af flyvekontrolcentraler, overflytning af aktiviteter til nye lokaliteter og afskrivning af aktiver og/eller erhvervelse af strategisk medbestemmelsesret i andre luftfartstjenesteudøvere.
Artikel 3
Tårn- og indflyvningskontroltjenester og AIS-, MET- og CNS-tjenester, der er underlagt markedsvilkår
1. Uden at dette berører anvendelsen af de principper, der er nævnt i artikel 14 og 15 i forordning (EF) Nr. 550/2004, og med forbehold af den vurdering, der er nævnt i stk. 2, kan medlemsstaterne beslutte før påbegyndelsen af en referenceperiode eller i begrundede tilfælde i selve referenceperioden, at nogle af eller alle deres tårn- og indflyvningskontroltjenester eller AIS-, MET- og CNS-tjenester er underlagt markedsvilkår. I så fald anvendes bestemmelserne i denne forordning, men de pågældende medlemsstater kan for disse tjenesters vedkommende beslutte:
a)
ikke at beregne de fastlagte omkostninger i henhold til denne forordnings artikel 7
b)
ikke at fastsætte finansielle incitamenter for disse tjenester på de centrale præstationsområder kapacitet og miljø i henhold til denne forordnings artikel 15
og, for så vidt angår tårn- og indflyvningskontroltjenester,
c)
ikke at beregne tårn- og indflyvningskontrolafgifter i henhold til denne forordnings artikel 12
d)
ikke at fastsætte enhedsrater for tårn- og indflyvningskontroltjenester i henhold til denne forordnings artikel 17.
2. Medlemsstaterne foretager en udførlig vurdering af alle de betingelser, der er fastsat i bilag I til nærværende forordning, for at fastslå, om nogle af eller alle deres tårn- og indflyvningskontroltjenester eller CNS-, MET- og AIS-tjenester er underlagt markedsvilkår. Denne vurdering omfatter en høring af luftrumsbrugernes repræsentanter.
3. De medlemsstater, der er nævnt i stk. 1, forelægger senest 19 måneder før en referenceperiodes begyndelse eller datoen for anvendelsen af beslutninger, der træffes i henhold til stk. 1, Kommissionen en detaljeret rapport om indholdet og resultaterne af den vurdering, der er nævnt i stk. 2. Rapporten underbygges med dokumentation, herunder i givet fald udbudsmaterialet, en begrundelse for udvælgelsen af tjenesteudøveren og en beskrivelse af de ordninger, som den udvalgte tilbudsgiver pålægges for at sikre, at tårn- og indflyvningskontroltjenester eller CNS-, MET- og AIS-tjenester udøves på en omkostningseffektiv måde, tillige med resultatet af høringen af luftrumsbrugernes repræsentanter. Rapporten skal indeholde en fyldestgørende begrundelse for medlemsstatens konklusioner.
4. Hvis Kommissionen er enig i, at markedsvilkår er indført i overensstemmelse med kravene i bilag I, underretter den den pågældende medlemsstat inden fire måneder efter at have modtaget rapporten. Denne periode på fire måneder udvides til seks måneder efter modtagelsen af rapporten, hvis Kommissionen finder, at der er behov for yderligere dokumentation for at fastslå, om der er indført markedsvilkår.
Hvis Kommissionen finder, at der ikke er indført markedsvilkår, skal den inden seks måneder efter modtagelsen af rapporten og i overensstemmelse med den procedure, der er nævnt i artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) Nr. 549/2004, træffe afgørelse om, at den eller de pågældende medlemsstater fuldt ud skal opfylde denne forordnings bestemmelser. En sådan afgørelse træffes efter høring af den eller de berørte medlemsstater.
5. Medlemsstatens rapport og Kommissionens afgørelse, jf. stk. 4, gælder for hele den pågældende referenceperiode; de skal være offentligt tilgængelige, og en henvisning til dem skal offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 4
Principper for den fælles afgiftsordning
1. Den fælles afgiftsordning er underlagt de principper, der er fastsat i artikel 15 i forordning (EF) nr. 550/2004.
2. De fastlagte omkostninger for overflyvningsluftfartstjenester finansieres ved overflyvningsafgifter, som pålægges brugere af luftfartstjenester efter bestemmelserne i kapitel III og/eller andre indtægter.
3. De fastlagte omkostninger for tårn- og indflyvningskontroltjenester finansieres ved tårn- og indflyvningskontrolafgifter, som pålægges brugere af luftfartstjenester efter bestemmelserne i kapitel III og/eller andre indtægter.
4. Stk. 2 og 3 er ikke til hinder for, at fritagelsen af visse luftfartstjenestebrugere dækkes af andre finansieringskilder i medfør af artikel 10.
5. Den fælles afgiftsordning skal tilvejebringe gennemsigtighed for og høring af luftrumsbrugernes repræsentanter om omkostningsgrundlag og om fordelingen af omkostningerne mellem de forskellige tjenester.
6. Indtægter fra overflyvningsafgifter eller tårn- og indflyvningskontrolafgifter, der fastsættes i henhold til denne forordnings artikel 11 og 12, må ikke anvendes til at finansiere luftfartstjenesteudøveres erhvervsmæssige aktiviteter.
Artikel 5
Fastlæggelse af afgiftszoner
1. Medlemsstaterne fastlægger afgiftszoner i det luftrum under deres ansvarsområde, hvor der ydes luftfartstjenester over for luftrumsbrugerne.
2. Afgiftszonerne fastlægges på en måde, der er forenelig med flyvekontrolaktiviteterne og -tjenesterne efter høring af luftrumsbrugernes repræsentanter.
3. En overflyvningsafgiftszone strækker sig fra jorden op til og med det øvre luftrum. I komplekse tårn- og indflyvningskontrolområder kan medlemsstaterne fastlægge en specifik zone inden for en afgiftszone.
4. Hvis afgiftszoner strækker sig over mere end én medlemsstats luftrum, sikrer de berørte medlemsstater, at forordningen anvendes på en konsekvent og ensartet måde på det pågældende luftrum.
5. En tårn- og indflyvningskontrolafgiftszone kan ændres i løbet af en referenceperiode. I så fald skal medlemsstaterne:
a)
forelægge Kommissionen relevante omkostninger og trafikdata, således at Kommissionen får mulighed for at reetablere sammenhængende omkostnings- og trafikdataserier, der afspejler situationen før og efter ændringen, og udføre sine opgaver i henseende til præstationsovervågning i overensstemmelse med artikel 18 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013
b)
høre luftrumsbrugernes repræsentanter og rapportere deres bemærkninger til Kommissionen
c)
forelægge Kommissionen en vurdering af, hvordan ændringerne påvirker omkostningsmålene for tårn- og indflyvningskontroltjenester samt præstationsovervågningen og angive, hvordan den skal udføre præstationsovervågningen i resten af referenceperioden.
KAPITEL II
OMKOSTNINGERNE VED UDØVELSE AF LUFTFARTSTJENESTER
Artikel 6
Tjenester, faciliteter og aktiviteter, der kan indgå i beregningsgrundlaget
1. Luftfartstjenesteudøvere i henhold til artikel 1, stk. 2 og 4, fastslår omkostningerne ved at udøve luftfartstjenester, for så vidt angår de faciliteter og tjenester, der er omhandlet i og gennemført i henhold til ICAO Regional Air Navigation Plan, European Region, i afgiftszonerne under deres ansvarsområde.
Disse omkostninger omfatter generelle administrationsomkostninger, uddannelse, undersøgelser, test og forsøg samt forskning og udvikling vedrørende disse tjenester.
2. Medlemsstaterne kan opgive de følgende omkostninger som fastlagte omkostninger i overensstemmelse med artikel 15, stk. 2, litra b), i forordning (EF) nr. 550/2004, når disse opstår som et resultat af udøvelsen af luftfartstjenester:
a)
omkostninger, der bæres af de relevante nationale tilsynsmyndigheder
b)
omkostninger, der bæres af de kvalificerede enheder, jf. artikel 3 i forordning (EF) nr. 550/2004
c)
omkostninger, der hidrører fra internationale aftaler.
3. I henhold til artikel 15a, stk. 3, i forordning (EF) nr. 550/2004 må en del af indtægterne fra afgifterne anvendes til at finansiere fælles projekter om netfunktioner, der er særligt vigtige for en generel forbedring af præstationerne inden for lufttrafikstyring og luftfartstjenester. I så fald skal medlemsstaterne iværksætte en detaljeret og gennemskuelig praksis for bogføring for at sikre, at luftrumsbrugerne ikke pålægges afgifter to gange. Fastlagte omkostninger, der følger af et fælles projekt, angives klart i overensstemmelse med bilag II og VII.
4. Investeringer i nye ATM-systemer og en gennemgribende omlægning af eksisterende ATM-systemer kan komme i betragtning, for så vidt som de er i overensstemmelse med gennemførelsen af den europæiske ATM-masterplan, bl.a. gennem de fælles projekter, der er omhandlet i artikel 15a, stk. 3, i forordning (EF) Nr. 550/2004.
Artikel 7
Beregning af omkostninger
1. De fastlagte omkostninger og faktiske omkostninger skal omfatte omkostningerne ved de tjenesteydelser, faciliteter og aktiviteter, der i henhold til nærværende forordnings artikel 6 kan indgå i beregningsgrundlaget, og som er opgivet i overensstemmelse med regnskabskravene i artikel 12 i forordning (EF) nr. 550/2004.
De ikke-tilbagevendende virkninger af indførelsen af internationale regnskabsstandarder kan spredes over en periode på op til 15 år.
Uanset artikel 17 og 19 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013 fastsættes de fastlagte omkostninger, inden hver referenceperiode påbegyndes, som led i præstationsplanen for hvert kalenderår i referenceperioden i både reale og nominelle værdier. For hvert år i referenceperioden fremføres forskellen mellem de fastlagte omkostninger udtrykt i nominelle værdier forud for referenceperioden og de fastlagte omkostninger, der justeres på grundlag af forskellen mellem den af Kommissionen registrerede faktiske inflation ifølge Eurostats HICP som offentliggjort i april i år n og den forventede inflation ifølge præstationsplanen for året før referenceperioden og for hvert år i referenceperioden, til år n + 2 med henblik på at beregne enhedsraten.
Fastlagte omkostninger og faktiske omkostninger beregnes i national valuta. Hvis en fælles afgiftszone med en fælles enhedsrate er blevet oprettet for en funktionel luftrumsblok, sørger de berørte medlemsstater for at omregne nationale omkostninger til euro eller til en af de berørte medlemsstaters nationale valutaer, så det sikres, at beregningen af den fælles enhedsrate i henhold til nærværende forordnings artikel 17, stk. 1, tredje afsnit, er gennemskuelig. De pågældende medlemsstater underretter Kommissionen og Eurocontrol herom.
2. De omkostninger, der er nævnt i stk. 1, opdeles i personaleomkostninger, andre driftsomkostninger, afskrivningsomkostninger, kapitalomkostninger og ekstraordinære omkostninger såsom ikke-refunderbare skatter og afgifter samt alle andre dermed forbundne omkostninger.
Personaleomkostninger omfatter bruttoløn, overtidsbetaling, arbejdsgiverbidrag til socialsikringsordninger samt pensionsomkostninger og andre ydelser. Ved beregningen af pensionsomkostninger kan der anlægges forsigtige skøn på grundlag af ordningens forvaltning eller den nationale lovgivning. Disse skøn skal specificeres i præstationsplanen.
Andre driftsomkostninger skal omfatte udgifter til indkøb af varer og tjenesteydelser, der anvendes i udøvelsen af luftfartstjenester, bl.a. udliciterede tjenesteydelser, eksternt personale, materialer, energi og andre forsyningsomkostninger, leje af bygninger, udstyr og faciliteter, vedligeholdelse, forsikringsomkostninger og rejseudgifter. Når en lufttrafiktjenesteudøver køber andre luftfartstjenester, skal vedkommende medregne de faktiske udgifter til disse tjenester under sine andre driftsomkostninger.
Afskrivningsomkostningerne vedrører de samlede anlægsaktiver, der anvendes til luftfartstjenesteformål. Anlægsaktiver afskrives i henhold til deres forventede levetid efter princippet om lineær afskrivning af omkostningerne ved de aktiver, der afskrives. Afskrivningen kan beregnes på basis af historiske omkostninger eller genanskaffelsesomkostninger. Metoden må ikke ændres i løbet af afskrivningsperioden, og den skal være i overensstemmelse med de anvendte kapitalomkostninger (nominelle kapitalomkostninger for regnskaber baseret på historiske omkostninger og reale kapitalomkostninger for regnskaber baseret på genanskaffelsesomkostninger). Anvendes regnskaber baseret på genanskaffelsesomkostninger, angives tillige de tilsvarende tal på grundlag af historiske omkostninger til sammenligning og vurdering.
Kapitalomkostningerne opgøres som produktet af:
a)
summen af den gennemsnitlige bogførte nettoværdi af de anlægsaktiver og eventuelle opjusteringer af de samlede aktiver som opgivet af den nationale tilsynsmyndighed, der anvendes af luftfartstjenesteudøveren og er i drift eller under opførelse, og den gennemsnitlige nettoværdi af de omsætningsaktiver bortset fra bankkonti med rentetilskrivning, der er nødvendige for udøvelsen af luftfartstjenester, og
b)
det vægtede gennemsnit af gældsrenten og egenkapitalforrentningen. For luftfartstjenesteudøvere uden egenkapital beregnes det vægtede gennemsnit på basis af en forrentning af forskellen mellem de samlede aktiver, jf. litra a), og gælden.
Ekstraordinære poster skal bestå af ikke-tilbagevendende omkostninger i forbindelse med udøvelsen af luftfartstjenester i årets løb.
En eventuel justering, der ligger ud over bestemmelserne i de internationale regnskabsstandarder, angives i præstationsplanen med henblik på Kommissionens gennemgang og i de yderligere oplysninger, der forelægges efter bilag II.
3. Ved beregningen af kapitalomkostningerne, jf. stk. 2, baseres de faktorer, der skal lægges vægt på, på forholdet mellem finansiering via gæld og finansiering via egenkapital. Gældsrenten er luftfartstjenesteudøverens vægtede gennemsnitlige gældsrente. Egenkapitalforrentningen skal være den samme, som opgives i præstationsplanen for rapporteringsperioden, og baseres på luftfartstjenesteudøverens faktiske finansielle risiko som vurderet forud for referenceperioden.
Hvis aktiverne ikke tilhører luftfartstjenesteudøveren, men indgår i beregningen af kapitalomkostningerne, sikrer medlemsstaterne, at omkostningerne ved disse aktiver ikke godtgøres to gange.
4. Beregning af faktiske omkostninger kan omfatte dækning af luftfartstjenesteudøveres omstruktureringsomkostninger i referenceperioder, der er gået forud for en eller flere referenceperioder, hvor omkostningerne dækkes, med forbehold for en forretningsplan, der dokumenterer en nettogevinst for brugere i tidens løb.
Den nationale tilsynsmyndighed forelægger Kommissionen forretningsplanen, en plan for dækning af omstruktureringsomkostningerne og resultaterne af en høring af luftrumsbrugernes repræsentanter om forretningsplanen og planen for dækning af omstruktureringsomkostningerne.
Finder Kommissionen, at den forventede nettofordel for brugerne i tidens løb er påvist, underretter den medlemsstaten herom inden fem måneder efter at have modtaget den nationale tilsynsmyndigheds anmodning.
Finder Kommissionen, at den forventede nettofordel for brugerne i tidens løb ikke er påvist, træffer den - efter proceduren i artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 549/2004 og inden fem måneder efter at have modtaget den nationale tilsynsmyndigheds anmodning - afgørelse om, at luftfartstjenesteudøveres omstruktureringsomkostninger ikke skal dækkes, og Kommissionen underretter den pågældende medlemsstat herom.
Den pågældende medlemsstat rapporterer om udviklingen af omstruktureringsomkostningerne og brugernes nettofordele i sin årlige beretning i henhold til artikel 18, stk. 4, i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013.
Artikel 8
Fordeling af omkostninger
1. Omkostningerne ved de tjenesteydelser, faciliteter og aktiviteter, der i henhold til artikel 6 kan indgå i beregningsgrundlaget, fordeles på en gennemskuelig måde på de afgiftszoner, hvor de rent faktisk er påløbet.
Hvor omkostningerne er påløbet på tværs af forskellige afgiftszoner, fordeles de forholdsmæssigt på grundlag af en gennemskuelig metode i henhold til artikel 9.
2. Omkostningerne til tårn- og indflyvningskontroltjenester vedrører følgende tjenester:
a)
tårnkontroltjenester, flyvepladsflyveinformationstjenester, herunder lufttrafikrådgivningstjenester og alarmeringstjenester
b)
lufttrafiktjenester i forbindelse med luftfartøjers ind- og udflyvning inden for en vis afstand fra en lufthavn, baseret på operationelle krav
c)
en passende del af alle andre luftfartstjenesteelementer, der afspejler en forholdsmæssig fordeling mellem overflyvnings- og tårn- og indflyvningskontroltjenester.
Med henblik på anvendelsen af stk. 2, litra b) og c), skal medlemsstaterne inden påbegyndelsen af hver referenceperiode, for hver lufthavn definere, efter hvilke kriterier omkostningerne fordeles mellem tårn- og indflyvningskontroltjenester og overflyvningstjenester, og de underretter Kommissionen herom.
3. Omkostningerne ved overflyvningstjenester vedrører de omkostninger, der er nævnt i stk. 1, med undtagelse af de omkostninger, der er nævnt i stk. 2.
4. Hvis VFR-flyvninger fritages for afgifter i medfør af artikel 10, skal luftfartstjenesteudøveren opgøre omkostningerne ved de luftfartstjenester, der ydes til VFR-flyvningerne, og holde dem særskilt fra omkostningerne ved luftfartstjenester, der ydes til IFR-flyvninger. Disse omkostninger kan fastslås ved hjælp af en metode til bestemmelse af marginalomkostninger, der tager hensyn til de fordele, IFR-flyvninger har af tjenester, der ydes VFR-flyvninger.
Artikel 9
Gennemsigtighed i omkostningerne og afgiftsordningen
1. Medlemsstaterne skal på en koordineret måde, senest syv måneder før påbegyndelsen af hver referenceperiode indkalde luftrumsbrugernes repræsentanter til en høring om fastlagte omkostninger, planlagte investeringer, tjenesteenhedsprognoser, afgiftspolitik og de deraf følgende enhedsrater. De bistås af luftfartstjenesteudøverne. Medlemsstaterne fastsætter på en gennemsigtig måde deres nationale omkostninger eller omkostninger til funktionelle luftrumsblokke, som opgjort i henhold til artikel 6, og stiller deres enhedsrater til rådighed for luftrumsbrugernes repræsentanter, Kommissionen og, hvor det er relevant, Eurocontrol.
I referenceperioden indbyder medlemsstaterne hvert år og på en koordineret måde luftrumsbrugernes repræsentanter til en høring om eventuelle afvigelser fra prognosen, navnlig med hensyn til:
a)
den faktiske trafik og omkostninger set i forhold til den skønnede trafik og de fastlagte omkostninger
b)
gennemførelsen af den mekanisme til trafikrisikodeling, som er fastsat i artikel 13
c)
gennemførelsen af den mekanisme til omkostningsdeling, som er fastsat i artikel 14
d)
incitamentordningerne, som er fastsat i artikel 15
e)
moduleringen af afgifter, som er fastsat i artikel 16.
Høringen kan tilrettelægges på regionalt plan. Luftrumsbrugernes repræsentanter bevarer retten til at anmode om, at der afholdes flere høringer. Brugerne høres ligeledes systematisk efter aktivering af en varslingsmekanisme, som er omhandlet i artikel 17 og 19 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, og som afføder en revision af de(n) fastlagte enhedsomkostning(er).
2. De oplysninger, der er nævnt i stk. 1, baseres på de oplysningsskemaer og de nærmere bestemmelser, der er opstillet i bilag II, VI og VII. Hvis det er fastslået i overensstemmelse med artikel 3, at tårn- og indflyvningskontroltjenester eller CNS-, MET- og AIS-tjenester er underlagt markedsvilkår, baseres de oplysninger, der er nævnt i stk. 1, på de oplysningsskemaer og de nærmere bestemmelser, der er opstillet i bilag III. Den relevante dokumentation stilles til rådighed for luftrumsbrugernes repræsentanter, Kommissionen, Eurocontrol og de nationale tilsynsmyndigheder tre uger før høringsmødet. Hvad angår den årlige høring, der henvises til i stk. 1, andet afsnit, skal den relevante dokumentation stilles til rådighed for luftrumsbrugernes repræsentanter, Kommissionen, Eurocontrol og de nationale tilsynsmyndigheder, hvert år senest den 1. juni.
3. For at muliggøre rapportering om gennemførelsen af præstationer, jf. artikel 18, stk. 4, i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013 stiller medlemsstaterne senest den 1. juni hvert år deres faktisk påløbne omkostninger i det foregående år, og forskellen mellem de faktiske omkostninger og de fastlagte omkostninger i præstationsplanen til rådighed for Kommissionen og Eurocontrol ved at anvende det oplysningsskema og de nærmere bestemmelser, der er fastsat i bilag II, VI og VII. De medlemsstater, der har besluttet, at tårn- og indflyvningskontroltjenester eller CNS-, MET- og AIS-tjenester er underlagt markedsvilkår i henhold til artikel 3, meddeler disse oplysninger ved at anvende det oplysningsskema og de nærmere bestemmelser, der er fastsat i bilag III.
KAPITEL III
FINANSIERING AF UDØVELSE AF LUFTFARTSTJENESTER VIA LUFTFARTSAFGIFTER
Artikel 10
Fritagelse for luftfartsafgifter
1. Medlemsstaterne fritager følgende flyvninger fra overflyvningsafgifter:
a)
flyvninger udført med luftfartøjer med en maksimal tilladt startmasse på under to tons
b)
blandede VFR/IFR-flyvninger i de afgiftszoner, hvor flyvningerne udføres udelukkende efter VFR-reglerne, og hvor der ikke opkræves afgift for VFR-flyvninger
c)
flyvninger, der udføres udelukkende med det formål at befordre den regerende monark og dennes nærmeste familie, statsoverhoveder, regeringsledere eller ministre på officiel tjenesterejse; fritagelsen skal under alle omstændigheder fremgå af den relevante statusindikator eller bemærkning i flyveplanen
d)
eftersøgnings- og redningsflyvninger, der er godkendt af den relevante kompetente instans.
2. Medlemsstaterne kan fritage følgende flyvninger fra overflyvningsafgifter:
a)
militære flyvninger, der udføres af militærfly fra et hvilket som helst land
b)
skoleflyvninger, der udføres udelukkende med det formål at opnå et certifikat, eller, hvis der er tale om flyvebesætningsmedlemmer, en rating af certifikat, og hvor dette fremgår af en passende bemærkning i flyveplanen; sådanne flyvninger må kun udføres inden for den pågældende medlemsstats luftrum, og flyvningerne må ikke tjene til befordring af passagerer og/eller fragt, eller til positionering eller transport af luftfartøjet
c)
flyvninger, der udføres udelukkende med det formål at kontrollere eller afprøve udstyr, der bruges eller er beregnet til at blive brugt som jordbaserede hjælpemidler for luftfarten, med undtagelse af positioneringsflyvninger, der udføres af det pågældende luftfartøj
d)
flyvninger, der afsluttes i den lufthavn, hvorfra luftfartøjet er startet, og som ikke indebærer nogen mellemlanding
e)
VFR-flyvninger
f)
humanitære flyvninger, der er godkendt af den relevante kompetente instans
g)
toldvæsenets og politiets flyvninger.
3. Medlemsstaterne kan fritage de flyvninger, der er anført i stk. 1 og 2, for tårn- og indflyvningskontrolafgifter.
4. Omkostningerne ved flyvninger, der fritages for afgifter, omfatter:
a)
omkostningerne ved VFR-flyvninger, der er fritaget for afgifter, jf. artikel 8, stk. 4, og
b)
omkostningerne ved fritagne IFR-flyvninger, der beregnes som produktet af de påløbne omkostninger ved IFR-flyvninger og forholdet mellem antallet af fritagne tjenesteenheder og det samlede antal tjenesteenheder, idet det samlede antal tjenesteenheder består af tjenesteenheder for IFR-flyvninger og tjenesteenheder for VFR-flyvninger, medmindre disse er fritaget. De påløbne omkostninger ved IFR-flyvninger er lig med de samlede omkostninger minus omkostningerne ved VFR-flyvninger.
5. Medlemsstaterne sikrer, at luftfartstjenesteudøverne godtgøres for de tjenester, de yder fritagne luftfartøjer.
Artikel 11
Beregning af overflyvningsafgifter
1. Uden at det berører muligheden for i henhold til artikel 4, stk. 2, at finansiere overflyvningstjenester via andre indtægter, beregnes overflyvningsafgiften for en given flyvning i en bestemt overflyvningsafgiftszone som produktet af den enhedsrate, der er fastsat for den pågældende overflyvningsafgiftszone, og antallet af overflyvningstjenesteenheder for denne flyvning.
2. Enhedsraten og antallet af overflyvningstjenesteenheder beregnes i henhold til bilag IV.
Artikel 12
Beregning af tårn- og indflyvningskontrolafgifter
1. Uden at det berører muligheden for i henhold til artikel 4, stk. 3, at finansiere tårn- og indflyvningskontroltjenester via andre indtægter, beregnes tårn- og indflyvningskontrolafgiften for en given flyvning i en bestemt tårn- og indflyvningskontrolafgiftszone som produktet af den enhedsrate, der er fastsat for den pågældende zone, og antallet af tårn- og indflyvningskontroltjenesteenheder for denne flyvning. I forbindelse med afgiftsopkrævningen betragtes ind- og udflyvning som én flyvning. Som enhed tælles enten den ankommende eller den afgående flyvning.
2. Enhedsraten og antallet af tårn- og indflyvningskontroltjenesteenheder beregnes i henhold til bilag V.
Artikel 13
Trafikrisikodeling
1. En mekanisme til trafikrisikodeling anvendes efter de principper, der er omhandlet i artikel 12 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013.
2. Følgende omkostninger underlægges ikke trafikrisikodeling og medfører en forhøjelse eller en nedsættelse af de fastlagte omkostninger i et eller flere efterfølgende år uanset trafikudviklingen:
a)
de fastlagte omkostninger, der er fastsat i overensstemmelse med artikel 6, stk. 2, med undtagelse af aftaler om lufttrafiktjeneste på tværs af landegrænser
b)
de fastlagte omkostninger for vejrtjenester
c)
justeringen som følge af forskelle mellem den skønnede og faktiske inflation som omhandlet i artikel 7, stk. 1
d)
dækning af omstruktureringsomkostninger, hvis dette er tilladt i henhold til artikel 7, stk. 4
e)
fremførslen, der opstår ved gennemførelsen af mekanismen til trafikrisikodeling
f)
tilladte fremførsler fra den tidligere referenceperiode, der opstår ved gennemførelsen af mekanismen til omkostningsdeling, som er omhandlet i artikel 14
g)
bonusser eller sanktioner, der opstår ved de finansielle incitamentordninger, som er omhandlet i artikel 15
h)
den for høje eller for lave omkostningsdækning, der kan hidrøre fra moduleringen af luftfartsafgifter i medfør af artikel 16
i)
den for høje eller for lave omkostningsdækning, der kan hidrøre fra trafikudviklingen
j)
for den anden referenceperiodes vedkommende den for høje eller for lave omkostningsdækning, der er påløbet hos medlemsstaterne til og med år 2011 for overflyvningsluftfartstjenester og til og med 2014 for tårn- og indflyvningskontroltjenester.
Desuden kan medlemsstaterne fastsætte, at trafikrisikodeling ikke gælder for de fastlagte omkostninger for luftfartstjenesteudøvere, der har fået tilladelse til at udøve luftfartstjenester uden certificering, jf. artikel 7, stk. 5, i forordning (EF) nr. 550/2004.
3. Hvis antallet af faktiske tjenesteenheder i et givet år n ikke ligger mere end 2 % over eller under prognosen ifølge præstationsplanen for samme år n, fremføres luftfartstjenesteudøverens yderligere eller tabte indtægter i forhold til fastlagte omkostninger ikke.
4. Hvis antallet af faktiske tjenesteenheder i et givet år n ligger mere end 2 % over prognosen ifølge præstationsplanen for samme år n, nedsættes de fastlagte omkostninger i år n + 2 med mindst 70 % af de berørte luftfartstjenesteudøveres yderligere indtægter fra den del, som overstiger forskellen på 2 % mellem de faktiske tjenesteenheder og prognosen over fastlagte omkostninger, der er opgjort i præstationsplanen.
Hvis antallet af faktiske tjenesteenheder i et givet år n ligger mere end 2 % under prognosen ifølge præstationsplanen for samme år n, forhøjes de fastlagte omkostninger tidligst fra år n + 2 med højst 70 % af de berørte luftfartstjenesteudøveres indtægtstab fra den del, som overstiger forskellen på 2 % mellem de faktiske tjenesteenheder og prognosen over fastlagte omkostninger, der er opgjort i præstationsplanen.
5. Hvis antallet af faktiske tjenesteenheder i et givet år n ligger under 90 % af prognosen ifølge præstationsplanen for samme år n, forhøjes de fastlagte omkostninger tidligst fra år n + 2 med det fulde beløb af de berørte luftfartstjenesteudøveres indtægtstab fra den del, som overstiger forskellen på 10 % mellem de faktiske tjenesteenheder og prognosen over fastlagte omkostninger, der er opgjort i præstationsplanen.
Hvis antallet af faktiske tjenesteenheder i et givet år n ligger over 110 % af prognosen ifølge præstationsplanen for samme år n, nedsættes de fastlagte omkostninger i år n + 2 med det fulde beløb af de berørte luftfartstjenesteudøveres yderligere indtægter fra den del, som overstiger forskellen på 10 % mellem de faktiske tjenesteenheder og prognosen over fastlagte omkostninger, der er opgjort i præstationsplanen.
6. For tårn- og indflyvningskontroltjenesters vedkommende kan medlemsstaterne beslutte ikke at anvende bestemmelserne i stk. 3, 4 og 5 for lufthavne med færre end 225 000 IFR-flybevægelser om året. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om deres beslutning inden to måneder efter denne forordnings offentliggørelse.
Artikel 14
Omkostningsdeling
1. En mekanisme til omkostningsdeling anvendes i overensstemmelse med følgende principper:
a)
hvis de faktiske omkostninger i hele referenceperioden er lavere end de fastlagte omkostninger, der er opgjort ved referenceperiodens begyndelse, bevarer den pågældende luftfartstjenesteudøver, medlemsstat eller kvalificerede enhed retten til den opståede difference
b)
hvis de faktiske omkostninger i hele referenceperioden er højere end de fastlagte omkostninger, der er opgjort ved referenceperiodens begyndelse, dækker den pågældende luftfartstjenesteudøver, medlemsstat eller kvalificerede enhed den opståede difference.
2. Følgende omkostninger er undtaget fra anvendelsen af stk. 1, litra a) og b):
a)
Omkostningsdelingsordningerne i stk. 1, litra a) og b), anvendes ikke på forskelle mellem de fastlagte omkostninger og faktiske omkostninger med hensyn til omkostninger, som den pågældende luftfartstjenesteudøver, medlemsstat eller kvalificerede enhed har truffet rimelige og påviselige skridt til at håndtere, men må anses for at ligge uden for dennes indflydelse som følge af:
i)
uforudsete ændringer af national lovgivning om pension og pensionsregnskaber eller pensionsomkostninger som følge af uforudsete forhold på finansmarkedet
ii)
væsentlige ændringer i rentesatser for udlån, der finansierer omkostninger ved udøvelsen af luftfartstjenester
iii)
uforudsete nye omkostningsposter, som ikke optræder i præstationsplanen, men er påkrævet ved lov
iv)
uforudsete ændringer af national skatteret
v)
uforudsete ændringer i omkostninger eller indtægter i medfør af internationale aftaler.
b)
Uanset artikel 7, stk. 1, tredje afsnit, skal hver enkelt omkostningspost, der er omfattet af stk. 2, litra a), fastsættes af den nationale tilsynsmyndighed, og i præstationsplanen specificeres følgende for hver omkostningspost i forhold til den foregående referenceperiode:
i)
en fuldstændig beskrivelse af omkostningsposten
ii)
de omkostninger, der henføres til denne post i præstationsplanen
iii)
begrundelsen for, hvorfor omkostningsposten anses for at være støtteberettiget inden for rammerne af stk. 2, litra a), snarere end stk. 1, litra a) og b)
iv)
tilgrundliggende eksterne begivenheder eller omstændigheder, som den pågældende nationale tilsynsmyndighed, luftfartstjenesteudøver eller kvalificerede enhed ikke har indflydelse på, og som førte til en afvigelse mellem de faktiske og fastlagte omkostninger i relation til denne omkostningspost
v)
foranstaltninger, der er truffet for at håndtere omkostningsrisikoen i relation til denne post.
c)
Afvigelserne mellem de faktiske omkostninger og de fastlagte omkostninger i forbindelse med disse poster skal påvises og udredes i overensstemmelse med bilag VII, punkt 2.
d)
Hvis de faktiske omkostninger i hele referenceperioden som følge af fradrag af omkostninger i henhold til stk. 2, litra a), bliver lavere end de fastlagte omkostninger, der er opgjort ved referenceperiodens begyndelse, tilbageføres differencen til luftrumsbrugerne med en fremførsel til den eller de følgende referenceperioder.
e)
Hvis de faktiske omkostninger i hele referenceperioden som følge af inddragelse af omkostninger i henhold til stk. 2, litra a), bliver højere end de fastlagte omkostninger, der er opgjort ved referenceperiodens begyndelse, videregives differencen til luftrumsbrugerne med en fremførsel til den eller de følgende referenceperioder.
f)
Den nationale tilsynsmyndighed fastslår hvert år, at afvigelserne mellem de faktiske omkostninger og de fastlagte omkostninger reelt skyldes relevante begivenheder eller omstændigheder, jf. stk. 2, litra a), og er i overensstemmelse med bestemmelserne i stk. 2, litra b). Den kontrollerer desuden, at afvigelsen med hensyn til omkostninger, der sendes videre til brugerne, påvises og kategoriseres utvetydigt. Den underretter luftrumsbrugere og rapporterer til Kommissionen om resultatet af sin vurdering en gang om året. Konstaterer Kommissionen inden seks måneder efter modtagelsen af den nationale tilsynsmyndigheds årlige vurderingsrapport, at det ikke i vurderingsrapporten slås fast, at afvigelserne mellem de faktiske omkostninger og de fastlagte omkostninger reelt skyldes relevante begivenheder eller omstændigheder, jf. stk. 2, litra a), og er i overensstemmelse med bestemmelserne i stk. 2, litra b), træffer den efter proceduren i artikel 5, stk. 2, i forordning (EF) nr. 549/2004 en afgørelse om, at den eller de berørte medlemsstater - enten helt eller delvist alt efter resultaterne af gennemgangen - ikke har ret til at anvende bestemmelserne i stk. 2 med hensyn til afvigelsen mellem de faktiske omkostninger og de fastlagte omkostninger.
g)
Det fremførte beløb udspecificeres efter faktorer og beskrives i de yderligere oplysninger, som forelægges efter bilag VI.
Artikel 15
Incitamentordninger for luftfartstjenesteudøvere
1. Medlemsstaterne vedtager finansielle incitamenter for deres luftfartstjenesteudøvere på det centrale præstationsområde kapacitet og kan vedtage sådanne finansielle incitamenter på det centrale præstationsområde miljø i overensstemmelse med artikel 12 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013. Disse incitamenter skal bestå af bonusser for overopfyldelse hhv. sanktioner for manglende opfyldelse af præstationsmålniveauer, og de lægges til eller trækkes fra de vedtagne fastlagte omkostninger alt efter det opnåede præstationsniveau.
Sådanne incitamentordninger skal være i overensstemmelse med følgende principper:
a)
enhedsraten for år n + 2 tilpasses, således at der gives en bonus for overopfyldelse eller en sanktion for manglende opfyldelse målt på luftfartstjenesteudøverens faktiske præstationsniveau i år n i forhold til det relevante mål
b)
det gældende niveau for bonusser og sanktioner skal stå i forhold til de mål, der søges opfyldt, og den opnåede præstation. Der må ikke gives bonus for præstationer, som ligger på eller under de forventede præstationsmål
c)
det gældende niveau for bonusser og sanktioner skal svare til hinanden
d)
det maksimale beløb af kumulerede bonusser og det maksimale beløb af kumulerede sanktioner må ikke overstige 1 % af indtægterne fra luftfartstjenester i år n
e)
udsving i præstationsniveauer og det gældende niveau for bonusser og sanktioner fastlægges efter den høring, der er omhandlet i artikel 9, og fastsættes i præstationsplanen
f)
når der fastsættes mål for funktionelle luftrumsblokke, gælder bonusser og sanktioner for de berørte luftfartstjenesteudøvere
g)
for det centrale præstationsområde kapacitet kan præstationsmålniveauerne tilpasses til kun at omfatte forsinkelser i relation til ATC-kapacitet, ATC-ruteføring, ATC-personale, ATC-udstyr, luftrumsstyring og særlige begivenheder med ATFCM-brugerhåndbogens kode C, R, S, T, M og P.
2. De nationale tilsynsmyndigheder overvåger, at luftfartstjenesteudøverne gennemfører disse incitamentordninger korrekt.
Artikel 16
Modulering af luftfartsafgifterne
1. Medlemsstater kan efter tilbuddet om den høring, der er omhandlet i artikel 9, på nationalt niveau eller for en funktionel luftrumsblok på en ikke-diskriminerende og gennemsigtig måde modulere luftfartsafgifter, som afholdes af luftrumsbrugere, for at afspejle deres bestræbelser på bl.a. at:
a)
optimere brugen af luftfartstjenesterne
b)
mindske flyvningens miljøpåvirkninger
c)
mindske de samlede udgifter til luftfartstjenester og øge deres effektivitet; bl.a. ved at afgifterne moduleres efter trafiktætheden på nettet i et specifikt område eller på en specifik rute på specifikke tidspunkter.
Moduleringen af afgifter må ikke føre til en samlet ændring i luftfartstjenesteudøverens indtægter. For høje eller lave opkrævninger fremføres til den følgende periode.
2. Luftfartsafgifter kan også moduleres på en ikke-diskriminerende og gennemsigtig måde for at fremskynde implementeringen af ATM-kapacitet inden for rammerne af SESAR. Moduleringen kan bl.a. have til formål at give et incitament til at udstyre luftfartøjer med systemer, der indgår i de fælles projekter, som er omhandlet i artikel 15a, stk. 3, i forordning (EF) nr. 550/2004.
3. En modulering af luftfartsafgifter indebærer en variation i overflyvningsafgiften og/eller tårn- og indflyvningskontrolafgiften, som beregnes på grundlag af bestemmelserne i artikel 11 og 12.
4. De nationale tilsynsmyndigheder overvåger, at luftfartstjenesteudøverne gennemfører moduleringen af luftfartsafgifter korrekt.
Artikel 17
Fastsættelse af enhedsrater for afgiftszoner
1. Medlemsstaterne sikrer, at der årligt fastsættes enhedsrater for hver enkelt afgiftszone. Med forbehold af stk. 2 ændres enhedsraterne ikke i årets løb.
Enhedsrater fastsættes efter følgende proces:
a)
For hvert år i referenceperioden beregnes enhedsrater for år n senest den 1. november i år n-1 på grundlag af de fastlagte enhedsomkostninger i præstationsplanen og de justeringer, der er anført i punkt 2.2 i bilag IV og i bilag V til denne forordning.
b)
Medlemsstaterne forelægger Kommissionen enhedsrater for år n senest den 1. juni i år n-1 i overensstemmelse med kravene i artikel 9, stk. 1 og stk. 2.
c)
Kommissionen vurderer disse enhedsrater i forhold til bestemmelserne i denne forordning og i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013.
d)
Finder Kommissionen, at disse enhedsrater opfylder bestemmelserne i denne forordning og gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, underretter den den pågældende medlemsstat herom inden for en frist på fire måneder efter forelæggelsen af enhedsraterne.
e)
Finder Kommissionen, at disse enhedsrater ikke overholder bestemmelserne i denne forordning og gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, underretter den inden for fire måneder efter forelæggelsen af enhedsraterne den pågældende medlemsstat herom, og medlemsstaten forelægger reviderede enhedsrater for Kommissionen inden en måned derefter.
f)
Medlemsstaterne underretter Kommissionen, og hvis relevant Eurocontrol, om disse enhedsrater for hver afgiftszone senest den 1. november i år n-1.
Enhedsrater opgives i national valuta. Hvis medlemsstater, som er en del af en funktionel luftrumsblok, beslutter at oprette en fælles afgiftszone med en fælles enhedsrate, opgives denne enhedsrate i euro eller i en af de berørte medlemsstaters nationale valutaer. De pågældende medlemsstater underretter Kommissionen og Eurocontrol om, hvilken valuta der anvendes.
2. Vedtages præstationsplaner efter den 1. november året forud for det år, hvor referenceperioden påbegyndes eller revideres efter artikel 17 og 19 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, genberegnes enhedsraterne om fornødent ud fra den endeligt vedtagne plan eller de gældende korrigerende foranstaltninger. Til dette formål og i overensstemmelse med artikel 16 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013 beregner og anvender medlemsstaterne deres enhedsrate i overensstemmelse med den vedtagne præstationsplan så tidligt som muligt i løbet af referenceperiodens første år eller det første år for anvendelsen af de reviderede præstationsplaner og -mål. Forskellen i indtægterne som følge af den midlertidige anvendelse af den oprindelige enhedsrate fremføres til beregning af enhedsraten det følgende år. For referenceperiodens første år eller det første år for anvendelsen af de reviderede præstationsplaner og -mål, anvendes den mekanisme til trafikrisikodeling, der er fastsat i artikel 13, på grundlag af de fastlagte omkostninger og tjenesteenheder, der indgår i den endeligt vedtagne præstationsplan, tillige med de faktiske tjenesteenheder for året.
Artikel 18
Opkrævning af afgifter
1. Medlemsstaterne kan opkræve afgifterne i form af en enkelt afgift pr. flyvning. Hvis afgifter faktureres og opkræves på regionalt plan, kan faktureringsvalutaen være euro, og en administrativ enhedsrate til dækning af fakturerings- og opkrævningsomkostninger kan lægges til den pågældende enhedsrate. Medlemsstaterne sikrer, at beløb, der opkræves på deres vegne, anvendes til at finansiere de omkostninger, der er fastlagt i overensstemmelse med denne forordnings bestemmelser.
2. Brugere af luftfartstjenester betaler omgående og fuldt ud alle luftfartsafgifter.
3. Medlemsstaterne sikrer, at der anvendes effektive håndhævelsesforanstaltninger. Disse foranstaltninger kan omfatte afvisning af anmodninger om luftfartstjenester, tilbageholdelse af luftfartøjer og andre håndhævelsesforanstaltninger i henhold til gældende lovgivning.
KAPITEL IV
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 19
Klageadgang
Medlemsstaterne sikrer, at beslutninger, der træffes i medfør af denne forordning, er behørigt begrundede, og at de underkastes en effektiv revisions- og/eller klageprocedure.
Artikel 20
Uhindret overvågning af kravopfyldelsen
Luftfartstjenesteudøverne skal understøtte den pågældende nationale tilsynsmyndighed eller en kvalificeret enhed, der optræder på den nationale tilsynsmyndigheds vegne, i dennes inspektioner og undersøgelser, herunder besøg på stedet. De bemyndigede personer gives adgang til at:
a)
undersøge relevante regnskabsdokumenter, opgørelser over aktiver, lagerbeholdninger samt ethvert andet materiale af relevans for fastlæggelsen af luftfartsafgifter
b)
til at tage kopi eller udskrift af de kontrollerede dokumenter
c)
anmode om mundtlige redegørelser på stedet
d)
få adgang til relevante lokaler, arealer eller transportmidler.
Sådanne inspektioner og undersøgelser udføres i overensstemmelse med de gældende procedurer i den medlemsstat, hvor de foretages.
Artikel 21
Fornyet gennemgang
Kommissionens gennemgang af den præstationsordning, der er omhandlet i artikel 24 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, skal omfatte den mekanisme til trafikrisikodeling, der er fastsat i artikel 13, mekanismen til omkostningsdeling, der er fastsat i artikel 14, incitamentordninger, der er oprettet efter artikel 15, modulering af afgifter i medfør af artikel 16, samt deres virkning og effektivitet med hensyn til at opfylde de fastsatte mål.
Artikel 22
Ikrafttræden og anvendelse
1. Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
2. Denne forordning anvendes fra den anden referenceperiode, jf. artikel 8 i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, og i denne periode. Med hensyn til anvendelsen af præstationsordningen, og for at der kan vedtages EU-dækkende mål, jf. artikel 10, stk. 2, i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, inden den anden referenceperiode påbegyndes, og præstationsplaner kan udarbejdes og vedtages i overensstemmelse med bestemmelserne i gennemførelsesforordning (EU) nr. 390/2013, skal artikel 1, stk. 5, artikel 3, artikel 7, stk. 4, artikel 9, artikel 14, stk. 2, litra b)-f), og artikel 17 samt bilagene til nærværende forordning finde anvendelse fra datoen for ikrafttrædelsen af denne forordning.
Artikel 23
Ophævelse af Kommissionens forordning (EF) nr. 1794/2006
Kommissionens forordning (EF) nr. 1794/2006 af 6. december 2006 om en fælles afgiftsordning for luftfartstjenester ophæves med virkning fra den 1. januar 2015.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 3. maj 2013.
32013R0391
L 128/31
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
PROVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) br. 391/2013
od 3. svibnja 2013.
o utvrđivanju zajedničkog sustava obračuna naknada za usluge u zračnoj plovidbi
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Uredbu (EZ) br. 550/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 10. ožujka 2004. o pružanju usluga u zračnoj plovidbi u jedinstvenom europskom nebu (1) kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 1070/2009 (Uredba o pružanju usluga) (2), a posebno njezin članak 15. stavak 4.,
budući da:
(1)
Uredbom (EZ) br. 550/2004 zahtijeva se da Komisija uspostavi zajednički sustav obračuna naknada za usluge u zračnoj plovidbi, omogućujući njegovu ujednačenu primjenu u jedinstvenom europskom nebu.
(2)
Razvoj zajedničkog sustava obračuna naknada za usluge u zračnoj plovidbi koje se pružaju tijekom svih faza leta od najveće je važnosti za provedbu inicijative jedinstvenog europskog neba. Takav bi sustav trebao doprinijeti postizanju veće transparentnosti u pogledu određivanja, obračuna i naplate naknada koje se primjenjuju na korisnike zračnog prostora. Ovaj bi sustav također trebao doprinijeti sigurnom, troškovno učinkovitom i djelotvornom pružanju usluga u zračnoj plovidbi korisnicima koji financiraju sustav i potiču pružanje integriranih usluga.
(3)
Zajednički sustav obračuna naknada trebao bi biti sastavni element postizanja ciljeva plana performansi kako je utvrđeno u članku 11. Uredbe (EZ) br. 549/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 10. ožujka 2004. o utvrđivanju okvira za stvaranje jedinstvenog europskog neba (3) kako je izmijenjena Uredbom (EZ) br. 1070/2009 (Okvirna uredba) i Provedbenom uredbom Komisije (EU) br. 390/2013 od 3. svibnja 2013. o utvrđivanju plana performansi za usluge u zračnoj plovidbi i mrežne funkcije (4).
(4)
U skladu s općim ciljem poboljšanja performansi usluga u zračnoj plovidbi, sustav obračuna naknada trebao bi promicati troškovnu i operativnu učinkovitost, te bi trebao omogućiti uspostavu sustava poticaja za pružatelje usluga u zračnoj plovidbi, kako bi se podržala poboljšanja u pružanju usluga u zračnoj plovidbi, uključujući primjenu podjele rizika povezanog s prometom.
(5)
Zajednički sustav obračuna naknada mora biti u skladu s Eurocontrolovim sustavom rutnih naknada i s člankom 15. Čikaške konvencije o međunarodnom civilnom zrakoplovstvu ICAO iz 1944. godine (dalje u tekstu „Čikaška konvencija”).
(6)
Zajednički sustav obračuna naknada trebao bi omogućiti optimalnu upotrebu zračnog prostora uzimajući u obzir tokove zračnog prometa, posebno unutar funkcionalnih blokova zračnog prostora, kako su uspostavljeni u skladu s člankom 9.a Uredbe (EZ) br. 550/2004.
(7)
Ključno načelo zajedničkog sustava obračuna naknada je raspoloživost i transparentnost informacija o troškovnoj osnovi, koje se pravovremeno stavljaju na raspolaganje predstavnicima korisnika zračnog prostora i nadležnim tijelima.
(8)
Kada se utvrdi da se terminalne usluge u zračnoj plovidbi i/ili usluge CNS, MET i AIS pružaju u tržišnim uvjetima, države članice bi morale imati mogućnost donošenja odluke da za ove usluge ne izračunavaju prihvaćene troškove i terminalne naknade te ne određuju terminalne jedinične cijene i/ili financijske poticaje.
(9)
Radi promjenljive prirode rada zračnih luka, možda će se tijekom referentnog razdoblja morati mijenjati naplatne zone terminalnih naknada.
(10)
Uvođenje novih tehnologija i postupaka te s njima povezanih modela poslovanja za poticanje pružanja integriranih usluga, trebalo bi dovesti do značajnog smanjenja troškova, u korist korisnika. Kako bi se omogućila ova buduća smanjenja troškova, pružatelji usluga u zračnoj plovidbi suočeni su s troškovima restrukturiranja za poboljšanje svog poslovanja, koje mogu povratiti ako se dokaže neto korist za korisnike.
(11)
Mehanizmi poticaja za poticanje bolje performanse trebali bi uvažavati poželjnost nagrađivanja ili kažnjavanja stvarne performanse u odnosu na razine performansi koje su bile predviđene kada je donesen plan performansi.
(12)
Kako bi se ubrzala provedba tehnologija SESAR-a, ulaganja u nove sustave ATM-a i velike obnove postojećih sustava ATM-a koji imaju utjecaj na razinu performanse Europske mreže ATM-a, morala bi se moći povratiti kroz korisničke naknade ako su one u skladu s provedbom europskoga glavnog plana ATM-a, posebno kroz zajedničke projekte, kako je navedeno u članku 15.a stavku 3. Uredbe (EZ) br. 550/2004. Osim toga, države članice bi morale imati mogućnost odlučivanja o prilagođavanju naknada za usluge u zračnoj plovidbi, kako bi se osigurali poticaji za opremanje zrakoplova sustavima uključenim u zajedničke projekte.
(13)
Za povećavanje učinkovitosti usluga u zračnoj plovidbi i za promicanje njihove optimizirane upotrebe, države članice bi trebale imati mogućnost daljnjeg prilagođavanja naknada, uzimajući u obzir razinu opterećenosti mreže u određenom području ili na određenoj ruti u određeno vrijeme.
(14)
Visina naknada koje se zaračunavaju, posebno za lake zrakoplove, ne bi smjela obeshrabriti korištenje opreme i usluga koji su potrebni za sigurnost, niti uvođenje novih tehnika i postupaka.
(15)
Države članice trebale bi imati mogućnost zajedničkog određivanja svoje jedinične cijene, posebno kada se naplatne zone protežu preko zračnog prostora više od jedne države članice ili kada države članice sudjeluju u zajedničkom sustavu rutnih naknada.
(16)
Kako bi se poboljšala učinkovitost zajedničkog sustava obračuna naknada i smanjilo upravno i računovodstveno radno opterećenje unutar zajedničkog sustava rutnih naknada, države članice trebale bi imati mogućnost skupnog ubiranja rutnih naknada, kroz jedinstvenu naknadu po letu.
(17)
Pravna sredstva treba ojačati, kako bi se osiguralo da korisnici usluga u zračnoj plovidbi brzo i u potpunosti plate naknade za te usluge.
(18)
Naknade koje se naplaćuju korisnicima zračnog prostora moraju se odrediti i primjenjivati na pravedan i transparentan način, nakon savjetovanja s predstavnicima korisnika. Takve je naknade potrebno redovito preispitivati.
(19)
Uredbu Komisije (EZ) br. 1794/2006 od 6. prosinca 2006. o uspostavi zajedničkog sustava obračuna naknada za usluge u zračnoj plovidbi (5) kako je izmijenjena Uredbom Komisije (EU) br. 1191/2010 od 16. prosinca 2010. (6) treba staviti izvan snage s učinkom od 1. siječnja 2015.
(20)
Mjere predviđene u ovoj Uredbi u skladu su s mišljenjem Odbora za jedinstveno nebo,
DONIJELA JE OVU UREDBU:
POGLAVLJE I.
OPĆE ODREDBE
Članak 1.
Predmet i područje primjene
1. Ovom se Uredbom utvrđuju mjere za razvoj zajedničkog sustava obračuna naknada za usluge u zračnoj plovidbi.
2. Ova se Uredba primjenjuje na usluge u zračnoj plovidbi koje pružaju pružatelji usluga u zračnom prometu imenovani u skladu s člankom 8. Uredbe (EZ) br. 550/2004 i pružatelji meteoroloških usluga, ako su imenovani u skladu s člankom 9. stavkom 1. te Uredbe, za opći zračni promet unutar regija ICAO EUR i AFI u kojima su države članice odgovorne za pružanje usluga u zračnoj plovidbi. Također se primjenjuje na upravitelja mreže uspostavljenog u skladu s člankom 3. Uredbe Komisije (EU) br. 677/2011 (7).
3. Države članice mogu ovu Uredbu primjenjivati na usluge u zračnoj plovidbi koje se pružaju u zračnom prostoru u njihovoj nadležnosti unutar drugih regija ICAO-a, pod uvjetom da o tome na odgovarajući način obavijeste Komisiju i druge države članice.
4. Države članice mogu ovu Uredbu primjenjivati na pružatelje usluga u zračnoj plovidbi koji su dobili dozvolu za pružanje usluga u zračnoj plovidbi bez izdavanja svjedodžbe, u skladu s člankom 7. stavkom 5. Uredbe (EZ) br. 550/2004.
5. U skladu s člankom 1. stavkom 4. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013, države članice mogu odlučiti da ovu Uredbu ne primjenjuju na usluge u zračnoj plovidbi koje se pružaju u zračnim lukama s manje od 70 000 kretanja u zračnom prometu prema IFR-u godišnje.
Države članice o toj odluci obavješćuju Komisiju.
Članak 2.
Definicije
Za potrebe ove Uredbe, primjenjuju se definicije iz članka 2. Uredbe (EZ) br. 549/2004.
Osim toga primjenjuju se sljedeće definicije:
1.
„korisnik usluga u zračnoj plovidbi” znači operator zrakoplova u vrijeme kad se let obavlja ili, ako identitet operatora nije poznat, vlasnik zrakoplova, ako ne dokaže da je u to vrijeme neka druga osoba bila operator;
2.
„predstavnik korisnika zračnog prostora” znači bilo koja pravna osoba ili subjekt koji zastupa interese jedne ili više kategorija korisnika usluga u zračnoj plovidbi;
3.
„IFR” znači pravila instrumentalnog letenja kako je određeno u Prilogu 2. Čikaškoj konvenciji (Deseto izdanje - srpanj 2005.);
4.
„VFR” znači pravila vizualnog letenja kako je određeno u Prilogu 2. Čikaškoj konvenciji (Deseto izdanje - srpanj 2005.);
5.
„zona naplate rutnih naknada” znači volumen zračnog prostora za koji je utvrđena jedinstvena baza troškova i jedinstvena jedinična cijena;
6.
„zona naplate terminalnih naknada” znači zračna luka ili skupina zračnih luka za koje je utvrđena jedinstvena baza troškova i jedinstvena jedinična cijena;
7.
„prihvaćeni troškovi” znači troškovi koje je država članica unaprijed odredila, kako je navedeno u članku 15. stavku 2. točki (a) Uredbe (EZ) br. 550/2004;
8.
„referentno razdoblje” znači referentno razdoblje za plan performansi iz članka 11. stavka 3. točke (d) Uredbe (EZ) 549/2004 i članka 8. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013;
9.
„kretanja u zračnom prijevozu prema IFR-u” znači ukupan broj uzlijetanja i slijetanja izvedenih prema pravilima instrumentalnog letenja, izračunan kao godišnji prosjek tijekom razdoblja od tri godine koje je prethodilo podnošenju plana performansi;
10.
„drugi prihodi” znači prihodi dobiveni od javnih tijela, uključujući financijsku potporu iz programa pomoći Unije kao što su transeuropska prometna mreža (TEN-T), instrument za povezivanje Europe (CEF) i Kohezijski fond, prihodi dobiveni od komercijalnih aktivnosti i/ili, u slučaju terminalnih jediničnih cijena, prihodi dobiveni na temelju ugovora ili sporazuma između pružatelja usluga u zračnoj plovidbi i operatora zračnih luka;
11.
„plan performansi” znači plan performansi koji je izrađen i donesen u skladu s odredbama iz članaka 11. do 16. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013;
12.
„stvarni troškovi” znači stvarni troškovi nastali u određenoj godini za pružanje usluga u zračnoj plovidbi, koji podliježu konačnoj reviziji;
13.
„usluge CNS, MET i AIS” znači usluge komunikacije, navigacije i nadzora, meteorološke usluge za zračnu plovidbu i usluge zrakoplovnog informiranja;
14.
„troškovi restrukturiranja” znači značajni jednokratni troškovi nastali za pružatelje usluga u zračnoj plovidbi u procesu restrukturiranja uvođenjem novih tehnologija i postupaka i s njima povezanih modela poslovanja za poticanje pružanja integriranih usluga, pri čemu država članica želi povratiti troškove tijekom jednog ili više referentnih razdoblja. Ti troškovi mogu uključivati troškove nastale u vezi s isplatom naknada zaposlenicima, zatvaranjem centara za kontrolu zračnog prometa, preseljenjem djelatnosti na nove lokacije, te u vezi s otpisom sredstava i/ili stjecanjem strateških udjela u drugim pružateljima usluga u zračnoj plovidbi.
Članak 3.
Terminalne usluge u zračnoj plovidbi te usluge CNS, MET i AIS koje podliježu tržišnim uvjetima
1. Ne dovodeći u pitanje primjenu načela iz članaka 14. i 15. Uredbe (EZ) br. 550/2004 i podložno ocjeni iz stavka 2., države članice mogu prije početka referentnog razdoblja, ili u opravdanim slučajevima tijekom referentnog razdoblja, odlučiti da neke ili sve njihove terminalne usluge u zračnoj plovidbi ili usluge CNS, MET i AIS podliježu tržišnim uvjetima. U takvom se slučaju primjenjuju odredbe ove Uredbe, ali dotične države članice mogu u vezi s tim uslugama odlučiti:
(a)
da ne izračunavaju prihvaćene troškove u skladu s člankom 7. ove Uredbe;
(b)
da ne određuju financijske poticaje za ove usluge na ključnim područjima performansi u vezi s kapacitetom i okolišem, u skladu s člankom 15. ove Uredbe;
i, u vezi s terminalnim uslugama u zračnoj plovidbi;
(c)
da ne izračunavaju terminalne naknade u skladu s člankom 12. ove Uredbe;
(d)
da ne određuju jedinične terminalne cijene u skladu s člankom 17. ove Uredbe.
2. Za potrebe odlučivanja o tome da neke ili sve njihove terminalne usluge u zračnoj plovidbi ili usluge CNS, MET i AIS podliježu tržišnim uvjetima, države članice provode detaljno ocjenjivanje u odnosu na sve uvjete utvrđene u Prilogu I. ovoj Uredbi. Ovo ocjenjivanje uključuje savjetovanje s predstavnicima korisnika zračnog prostora.
3. Države članice iz stavka 1. dostavljaju Komisiji, najkasnije 19 mjeseci prije početka referentnog razdoblja ili datuma primjene odluka donesenih u skladu sa stavkom 1., detaljno izvješće o sadržaju i rezultatima ocjene iz stavka 2. To se izvješće potkrjepljuje dokazima, uključujući natječajnu dokumentaciju, ako je primjereno, obrazloženje za izbor pružatelja usluga, opis rješenja nametnutih odabranom pružatelju usluga, kako bi se terminalne usluge u zračnoj plovidbi ili usluge CNS, MET i AIS pružale na troškovno učinkovit način, te ishod savjetovanja s predstavnicima korisnika zračnog prostora. Izvješće sadrži potpuno obrazloženje zaključaka države članice.
4. Ako se Komisija složi da su tržišni uvjeti uspostavljeni u skladu sa zahtjevima iz Priloga I., ona o tome obavješćuje dotičnu državu članicu u roku od četiri mjeseca od primitka izvješća. Ovo razdoblje od četiri mjeseca produljuje se na šest mjeseci od primitka izvješća, ako Komisija smatra da su potrebni dodatni dokazi za utvrđivanje jesu li uspostavljeni tržišni uvjeti.
Ako Komisija zaključi da tržišni uvjeti nisu uspostavljeni, ona u roku od šest mjeseci od primitka izvješća i u skladu s postupkom iz članka 5. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 549/2004 odlučuje da dotična država članica (države članice) mora(ju) u potpunosti primjenjivati odredbe iz ove Uredbe. Ovakva se odluka donosi nakon savjetovanja s dotičnom državom članicom (državama članicama).
5. Izvješće države članice i odluka Komisije iz stavka 4. vrijede tijekom trajanja predmetnog referentnog razdoblja i javno su dostupni, a upućivanje na njih objavljuje se u Službenom listu Europske unije.
Članak 4.
Načela zajedničkog sustava obračuna naknada
1. Zajednički sustav obračuna naknada podliježe načelima iz članka 15. Uredbe (EZ) br. 550/2004.
2. Prihvaćeni troškovi rutnih usluga u zračnoj plovidbi financiraju se iz rutnih naknada koje se naplaćuju korisnicima usluga u zračnoj plovidbi u skladu s odredbama iz poglavlja III. i/ili iz drugih prihoda.
3. Prihvaćeni troškovi terminalnih usluga u zračnoj plovidbi financiraju se iz terminalnih naknada koje se naplaćuju korisnicima usluga u zračnoj plovidbi u skladu s odredbama iz poglavlja III. i/ili iz drugih prihoda.
4. Stavcima 2. i 3. ne dovodi se u pitanje financiranje izuzeća određenih korisnika usluga u zračnoj plovidbi, iz drugih izvora financiranja u skladu s člankom 10.
5. Zajednički sustav obračuna naknada osigurava transparentnost i savjetovanje s predstavnicima korisnika zračnog prostora o troškovnim osnovama i o raspodjeli troškova između raznih usluga.
6. Prihodi ostvareni iz rutnih ili terminalnih naknada određenih u skladu s člancima 11. i 12. ove Uredbe, ne upotrebljavaju se za financiranje komercijalnih djelatnosti pružatelja usluga u zračnoj plovidbi.
Članak 5.
Određivanje naplatnih zona
1. Države članice određuju naplatne zone u zračnom prostoru pod njihovom nadležnošću, u kojima se korisnicima zračnog prostora pružaju usluge u zračnoj plovidbi.
2. Naplatne zone određuju se u skladu s operacijama i uslugama kontrole zračnog prometa, nakon savjetovanja s predstavnicima korisnika zračnog prostora.
3. Naplatna zona rutnih naknada proteže se od tla do uključivo gornjeg zračnog prostora. Za složena terminalna područja države članice mogu odrediti posebnu zonu unutar naplatne zone.
4. Kad se naplatne zone protežu preko zračnog prostora više od jedne države članice, dotične države članice osiguravaju dosljednost i ujednačenost primjene ove Uredbe u dotičnom zračnom prostoru.
5. Zona obračuna terminalnih naknada može se tijekom referentnog razdoblja promijeniti. U tom slučaju, države članice:
(a)
dostavljaju Komisiji relevantne podatke o troškovima i prometu, kako bi joj omogućile da ponovno uspostavi dosljedne serije podataka o troškovima i prometu koji odražavaju stanje prije i nakon promjene i da obavlja svoje zadaće praćenja performanse u skladu s člankom 18. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013;
(b)
savjetuju se s predstavnicima korisnika zračnog prostora i izvješćuju Komisiju o njihovim primjedbama;
(c)
dostavljaju Komisiji ocjenu utjecaja promjena na ciljeve u vezi s troškovnom učinkovitošću terminalnih usluga u zračnoj plovidbi i na praćenje performanse te navode kako će se performansa pratiti tijekom ostatka referentnog razdoblja.
POGLAVLJE II.
TROŠKOVI PRUŽANJA USLUGA U ZRAČNOJ PLOVIDBI
Članak 6.
Prihvatljive usluge, oprema i aktivnosti
1. Pružatelji usluga u zračnoj plovidbi iz članka 1. stavaka 2. i 4. utvrđuju troškove nastale pri pružanju usluga u zračnoj plovidbi u vezi s opremom i uslugama predviđenim i provedenim u skladu s regionalnim planom zračne plovidbe ICAO-a za europsku regiju, u naplatnim zonama koje su u njihovoj nadležnosti.
Ti troškovi uključuju upravne režijske troškove, troškove osposobljavanja, studija, ispitivanja i pokusa te razvoja i istraživanja, koji su dodijeljeni za te usluge.
2. U skladu s člankom 15. stavkom 2. točkom (a) Uredbe (EZ) 550/2004, države članice mogu kao prihvaćene troškove odrediti sljedeće troškove kad oni nastanu kao rezultat pružanja usluga u zračnoj plovidbi:
(a)
troškove nacionalnih nadležnih tijela;
(b)
troškove kvalificiranih subjekata iz članka 3. Uredbe (EZ) br. 550/2004;
(c)
troškove koji proizlaze iz međunarodnih sporazuma.
3. U skladu s člankom 15.a stavkom 3. Uredbe (EZ) br. 550/2004, dio prihoda od naknada može se upotrijebiti za financiranje zajedničkih projekata za funkcije povezane s mrežnom koje su od posebne važnosti za poboljšanje cjelokupne performanse upravljanja zračnim prometom i usluga u zračnoj plovidbi. U takvim slučajevima, države članice osiguravaju opsežne i transparentne računovodstvene postupke, kako bi se osiguralo da se korisnicima zračnog prostora naknade ne naplate dva puta. Prihvaćeni troškovi, koji proizlaze iz zajedničkog projekta, moraju biti jasno određeni u skladu s Prilozima II. i VII.
4. Ulaganja u nove sustave ATM-a i velike obnove postojećih sustava ATM-a, prihvatljiva su ako su u skladu s provedbom europskoga glavnog plana ATM-a, i to posebno putem zajedničkih projekata iz članka 15.a stavka 3. Uredbe (EZ) br. 550/2004.
Članak 7.
Izračun troškova
1. Prihvaćeni troškovi i stvarni troškovi uključuju troškove koji su povezani s prihvatljivim uslugama, opremom i aktivnostima iz članka 6. ove Uredbe i koji su određeni u skladu s računovodstvenim zahtjevima utvrđenim u članku 12. Uredbe (EZ) br. 550/2004.
Jednokratni učinci koji su rezultat uvođenja Međunarodnih računovodstvenih standarda mogu se rasporediti na razdoblje od najviše 15 godina.
Ne dovodeći u pitanje članke 17. i 19. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013, prihvaćeni troškovi određuju se prije početka svakog referentnog razdoblja kao dio plana performansi za svaku kalendarsku godinu tijekom referentnog razdoblja, i to i u realnim i u nominalnim vrijednostima. Za svaku godinu referentnog razdoblja, razlika između prihvaćenih troškova izraženih u nominalnim vrijednostima prije referentnog razdoblja i prihvaćenih troškova koji su prilagođeni na temelju razlike između stvarne inflacije koju je zabilježila Komisija u Eurostatovom harmoniziranom indeksu potrošačkih cijena kako je objavljen u travnju godine n i pretpostavljene inflacije kako je navedena u planu performansi za godinu koja prethodi referentnom razdoblju i za svaku godinu referentnog razdoblja, prenosi se u godinu n + 2 za izračun jedinične cijene.
Prihvaćeni troškovi i stvarni troškovi izračunavaju se u nacionalnoj valuti. Kad se za funkcionalni blok zračnog prostora uspostavi zajednička naplatna zona s jedinstvenom jediničnom cijenom, dotične države članice osiguravaju konverziju nacionalnih troškova u euro ili u nacionalnu valutu jedne od dotičnih država članica, kako bi se osigurao transparentan izračun jedinstvene jedinične cijene pri primjeni članka 17. stavka 1. trećeg podstavka ove Uredbe. Te države članice o tome obavješćuju Komisiju i Eurocontrol.
2. Troškovi iz stavka 1. raščlanjuju se na troškove za zaposlene, ostale troškove poslovanja, troškove amortizacije, trošak kapitala i izvanredne troškove, uključujući plaćanje nepovratnih poreza i carina i sve s tim povezane troškove.
Troškovi osoblja uključuju bruto plaću, isplate za prekovremeni rad, doprinose za socijalno i mirovinsko osiguranje i ostale naknade. Troškovi mirovinskog osiguranja mogu se izračunati upotrebom razboritih pretpostavki u skladu sa smjernicama sustava obračuna ili s nacionalnim pravom, kako je primjereno. Te se pretpostavke detaljno razrađuju u planu performansi.
Ostali troškovi poslovanja uključuju troškove nastale zbog nabave roba i usluga koji se upotrebljavaju za pružanja usluga u zračnoj plovidbi, posebno troškove vanjskih usluga, vanjskog osoblja, materijala, energije, komunalnih usluga, zakupa zgrada, opreme i postrojenja, održavanja, osiguranja te putne troškove. Kada pružatelj usluga u zračnom prometu kupi druge usluge u zračnoj plovidbi, pružatelj usluga u svoje ostale troškove poslovanja uključuje stvarni trošak za te usluge.
Troškovi amortizacije odnose se na ukupnu dugotrajnu imovinu u upotrebi za potrebe usluga u zračnoj plovidbi. Dugotrajna imovina se amortizira u skladu s njezinim očekivanim radnim vijekom, upotrebom linearne metode primijenjene na troškove imovine koja se amortizira. Za izračun amortizacije može se upotrijebiti obračun s nabavnom vrijednošću ili s trenutačnom vrijednošću. Ova se metodologija ne smije mijenjati tijekom razdoblja trajanja amortizacije i mora biti u skladu s primijenjenim troškom kapitala (nominalni trošak kapitala za obračun upotrebom nabavne vrijednosti i realni trošak kapitala za obračun upotrebom trenutačne vrijednosti). Kad se primjenjuje obračun s trenutačnom vrijednošću, moraju se također prikazati odgovarajući podaci obračuna s nabavnom vrijednošću, kako bi se omogućila usporedba i ocjena.
Trošak kapitala jednak je umnošku:
(a)
zbroja prosječne neto knjigovodstvene vrijednosti dugotrajne imovine i mogućih prilagodbi u odnosu na ukupna sredstava koje određuje nacionalno nadzorno tijelo i koje koristi pružatelj usluga u zračnoj plovidbi, a koja su u upotrebi ili u izgradnji, i prosječne neto vrijednosti kratkotrajne imovine potrebne za pružanje usluga u zračnoj plovidbi, osim kamatonosnih računa; i
(b)
ponderiranog prosjeka kamatne stope na dugovanja i povrata od vlastitog kapitala. Za pružatelje usluga u zračnoj plovidbi bez vlastitog kapitala, ponderirani se prosjek izračunava na temelju povrata primijenjenog na razliku između ukupnih sredstava iz točke (a) i dugovanja.
Izvanredne se stavke sastoje od jednokratnih troškova u vezi s pružanjem usluga u zračnoj plovidbi, koji su nastali tijekom iste godine.
Bilo kakva prilagodba koja nije obuhvaćena Međunarodnim računovodstvenim standardima navodi se u planu performansi kako bi je Komisija mogla pregledati, kao i u dodatnim informacijama koje se moraju osigurati u skladu s Prilogom II.
3. U svrhu izračuna troška kapitala kako je navedeno u stavku 2., faktori koji se ponderiraju temelje se na udjelu financiranja bilo kroz zaduživanje ili iz vlastitog kapitala. Kamatna stopa na zaduženja mora biti jednaka prosječnoj kamatnoj stopi na zaduženja pružatelja usluga u zračnoj plovidbi. Povrat od vlastitog kapitala jednak je onom koji je naveden u planu performansi za razdoblje za koje se podnosi izvješće i temelji se na stvarnom financijskom riziku pružatelja usluga u zračnoj plovidbi, kako je ocijenjen prije referentnog razdoblja.
Kada sredstva ne pripadaju pružatelju usluga u zračnoj plovidbi nego su uključena u izračun troška kapitala, države članice moraju osigurati da se troškovi tih sredstava ne vraćaju dvaput.
4. Izračun stvarnih troškova može uključivati povrat troškova restrukturiranja pružatelja usluga u zračnoj plovidbi, koji su nastali u referentnim razdobljima koja prethode referentnom razdoblju (razdobljima) povrata, ako se poslovnim argumentima dokaže čista korist za korisnike tijekom vremena.
Nacionalno nadzorno tijelo dostavlja Komisiji poslovne argumente, plan povrata troškova restrukturiranja i rezultate savjetovanja s predstavnicima korisnika zračnog prostora o poslovnim argumentima i planu povrata troškova restrukturiranja.
Ako Komisija utvrdi da je očekivana čista korist za korisnike tijekom vremena dokazana, ona o tome obavješćuje dotičnu državu članicu u roku od pet mjeseci od primitka podneska nacionalnog nadzornog tijela.
Ako Komisija utvrdi da očekivana čista korist za korisnike tijekom vremena nije dokazana, ona u skladu s postupkom iz članka 5. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 549/2004, u roku od pet mjeseci od primitka podneska nacionalnog nadzornog tijela, donosi odluku da se troškovi restrukturiranja pružatelja usluga u zračnoj plovidbi ne vraćaju i o tome obavješćuje dotičnu državu članicu.
Dotična država članica izvješćuje o razvoju troškova restrukturiranja i čistoj koristi za korisnike u svojem godišnjem izvješću u skladu s člankom 18. stavkom 4. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013.
Članak 8.
Raspodjela troškova
1. Troškovi prihvatljivih usluga, opreme i aktivnosti u smislu članka 6. na transparentan se način raspoređuju na naplatne zone u vezi s kojima su stvarno nastali.
Kada troškovi nastanu u različitim naplatnim zonama, razmjerno se raspoređuju na temelju transparentne metodologije u skladu s člankom 9.
2. Troškovi terminalnih usluga odnose se na sljedeće usluge:
(a)
aerodromske usluge kontrole zračnog prometa, aerodromske usluge letnih informacija uključujući pružanje savjeta i usluge uzbunjivanja;
(b)
operativne usluge u zračnom prometu u vezi s dolaskom i odlaskom zrakoplova unutar određene udaljenosti od zračne luke na temelju operativnih zahtjeva;
(c)
odgovarajuću raspodjelu svih drugih komponenata usluga u zračnoj plovidbi koja odražava razmjerni odnos između rutnih i terminalnih usluga.
Za potrebe stavka 2. točaka (b) i (c), prije početka svakog referentnog razdoblja, države članice utvrđuju kriterije koji se upotrebljavaju za raspodjelu troškova između terminalnih i rutnih usluga za svaku zračnu luku i o tome obavješćuju Komisiju.
3. Trošak rutnih usluga odnosi se na troškove iz stavka 1., isključujući troškove iz stavka 2.
4. Ako se u skladu s člankom 10. odobre izuzeća za VFR letove, pružatelj usluga u zračnoj plovidbi utvrđuje troškove usluga u zračnoj plovidbi pruženih VFR letovima i razdvaja ih od troškova usluga pruženih IFR letovima. Ovi se troškovi mogu utvrditi pomoću metode graničnih troškova uzimajući u obzir koristi za IFR letove koje proizlaze iz usluga pruženih VFR letovima.
Članak 9.
Transparentnost troškova i mehanizma obračuna naknada
1. Najkasnije sedam mjeseci prije početka svakog referentnog razdoblja, države članice pozivaju na usklađeni način predstavnike korisnika zračnog prostora na savjetovanje o prihvaćenim troškovima, planiranim investicijama, prognozama za jedinice usluga, politici obračuna naknada i rezultirajućim jediničnim cijenama. Pomažu im pružatelji usluga u zračnoj plovidbi. Države članice, u skladu s člankom 6., utvrđuju na transparentan način svoje nacionalne troškove ili troškove funkcionalnih blokova zračnog prostora te njihove jedinične cijene stavljaju na raspolaganje predstavnicima korisnika zračnog prostora, Komisiji i, prema potrebi, Eurocontrolu.
Svake godine tijekom referentnog razdoblja, države članice pozivaju na usklađeni način predstavnike korisnika zračnog prostora na savjetovanje o bilo kakvom odstupanju od onoga što je predviđeno, posebno u vezi sa:
(a)
stvarnim prometom i troškovima u usporedbi s predviđenim prometom i prihvaćenim troškovima;
(b)
provedbom mehanizma podjele rizika povezanog s prometom iz članka 13.;
(c)
provedbom mehanizma podjele troška iz članka 14.;
(d)
programima poticaja iz članka 15.;
(e)
prilagodbom naknada iz članka 16.
Ova se savjetovanja mogu organizirati na regionalnoj razini. Predstavnici korisnika zračnog prostora imaju pravo zatražiti održavanje dodatnih savjetovanja. Savjetovanje s korisnicima se također organizira sustavno nakon aktiviranja mehanizma uzbunjivanja, kako je predviđeno u člancima 17. i 19. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013, u vezi s revizijom utvrđene jedinične cijene (jediničnih cijena).
2. Informacije iz stavka 1. temelje se na tabelarnim izvješćima i detaljnim pravilima iz priloga II., VI. i VII. Kada se u skladu s člankom 3. utvrdi da terminalne usluge u zračnoj plovidbi ili usluge CNS, MET i AIS podliježu tržišnim uvjetima, informacije iz stavka 1. temelje se na tabelarnim izvješćima i detaljnim pravilima iz priloga III. Odgovarajuća se dokumentacija stavlja na raspolaganje predstavnicima korisnika zračnog prostora, Komisiji, Eurocontrolu i nacionalnim nadzornim tijelima tri tjedna prije održavanja savjetovanja. Za godišnje savjetovanje iz drugog podstavka stavka 1., odgovarajuća se dokumentacija stavlja na raspolaganje predstavnicima korisnika zračnog prostora, Komisiji, Eurocontrolu i nacionalnim nadzornim tijelima svake godine, najkasnije 1. lipnja.
3. Kako bi se omogućilo izvješćivanje o postizanju plana performansi, kako je utvrđeno u članku 18. stavku 4. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013, države članice do 1. lipnja svake godine stavljaju Komisiji i Eurocontrolu na raspolaganje svoje stvarne troškove nastale tijekom prethodne godine i razliku između stvarnih troškova i prihvaćenih troškova koji su sadržani u planu performansi, upotrebom tabelarnih izvješća i detaljnih pravila iz priloga II., VI. i VII. One države članice koje su odlučile da terminalne usluge u zračnoj plovidbi ili usluge CBS, MET i AIS podliježu tržišnim uvjetima u skladu s člankom 3., dostavljaju ove informacije upotrebom tabelarnih izvješća i detaljnih pravila iz Priloga III.
POGLAVLJE III.
FINANCIRANJE PRUŽANJA USLUGA U ZRAČNOJ PLOVIDBI PUTEM NAKNADA ZA ZRAČNU PLOVIDBU
Članak 10.
Izuzeća od plaćanja naknada za zračnu plovidbu
1. Države članice izuzimaju od plaćanja rutnih naknada:
(a)
letove zrakoplova čija je najveća dopuštena masa pri uzlijetanju manja od dvije metričke tone;
(b)
mješovite VFR/IFR letove u naplatnim zonama u kojima su izvedeni isključivo prema VFR-u i u kojima se ne naplaćuje naknada za letove prema VFR-u;
(c)
letove koji se obavljaju isključivo za službeni prijevoz vladajućih monarha i članova njihovih užih obitelji, predsjednika država, predsjednika vlada i ministara u vladi; izuzeće se u svim slučajevima mora potkrijepiti odgovarajućim pokazateljem statusa ili napomenom u planu leta;
(d)
letove namijenjene potrazi i spašavanju koje je odobrilo odgovarajuće nadležno tijelo.
2. Države članice mogu od plaćanja rutnih naknada izuzeti:
(a)
vojne letove koje obavljaju vojni zrakoplovi bilo koje države;
(b)
letove za vježbu koji se obavljaju isključivo radi dobivanja dozvole ili, u slučaju letačke posade u pilotskoj kabini, ovlaštenja, kada je to potkrijepljeno odgovarajućom napomenom u planu leta; letovi se moraju obavljati isključivo unutar zračnog prostora dotične države članice i ne smiju služiti za prijevoz putnika i/ili tereta niti za pozicioniranje ili prijevoz zrakoplova;
(c)
letove izvedene isključivo radi provjere ili ispitivanja opreme koja se koristi ili se namjerava koristiti kao zemaljska pomoć zračnoj plovidbi, osim letova za pozicioniranje dotičnih zrakoplova;
(d)
letove koji završavaju u zračnoj luci s koje je zrakoplov poletio i tijekom kojih nije bilo niti jednog međuslijetanja;
(e)
VFR letove;
(f)
humanitarne letove koje je odobrilo odgovarajuće nadležno tijelo;
(g)
letove u vezi s obavljanjem carinske i policijske službe.
3. Države članice mogu letove iz stavaka 1. i 2. osloboditi od plaćanja terminalnih naknada.
4. Troškovi nastali zbog letova koji su izuzeti od plaćanja naknada sastoje se od:
(a)
troškova izuzetih VFR letova, kako je utvrđeno u članku 8. stavku 4.; i
(b)
troškova izuzetih IFR letova koji se izračunavaju kao umnožak troškova nastalih za IFR letove i omjera broja izuzetih jedinica usluga i ukupnog broja jedinica usluga, pri čemu se ukupni broj jedinica usluga sastoji od jedinica usluga u vezi s IFR letovima, kao i od jedinica usluga u vezi s VFR letovima kada oni nisu izuzeti. Troškovi nastali za IFR letove jednaki su ukupnim troškovima umanjenima za troškove VFR letova.
5. Države članice osiguravaju da se pružateljima usluga u zračnoj plovidbi nadoknade troškovi za usluge koje su pružili izuzetim letovima.
Članak 11.
Izračun rutnih naknada
1. Ne dovodeći u pitanje mogućnost financiranja rutnih usluga u zračnoj plovidbi iz drugih prihode u skladu s člankom 4. stavkom 2., rutna naknada za određeni let u određenoj naplatnoj zoni rutnih naknada jednaka je umnošku jedinične cijene utvrđene za tu naplatnu zonu i jedinica rutnih usluga za taj let.
2. Jedinična cijena i jedinice rutnih usluga izračunavaju se u skladu s Prilogom IV.
Članak 12.
Izračun terminalnih naknada
1. Ne dovodeći u pitanje mogućnost iz članka 4. stavka 3. za financiranje terminalnih usluga u zračnoj plovidbi iz dugih prihoda, terminalna naknada za određeni let u određenoj naplatnoj zoni terminalnih naknada jednaka je umnošku jedinične cijene utvrđene za tu naplatnu zonu terminalnih naknada i jedinica terminalnih usluga za taj let. Za potrebe obračuna naknade, dolazak i odlazak se smatraju jednim letom. Jedinica koja se broji je ili dolazni ili odlazni let.
2. Jedinična cijena i jedinice terminalnih usluga izračunavaju se u skladu s Prilogom V.
Članak 13.
Podjela rizika povezanog s prometom
1. Mehanizam podjele rizika povezanog s prometom primjenjuje se u skladu s člankom 12. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013.
2. Sljedeći troškovi ne podliježu podjeli rizika povezanog s prometom i rezultiraju povećanjem ili smanjenjem prihvaćenih troškova u sljedećoj godini (sljedećim godinama) bez obzira na razvoj prometa:
(a)
prihvaćeni troškovi, određeni u skladu s člankom 6. stavkom 2., s iznimkom sporazuma koji se odnose na pružanje prekograničnih usluga u zračnoj plovidbi;
(b)
prihvaćeni troškovi meteoroloških usluga;
(c)
prilagodbe radi razlika između predviđene i stvarne inflacije, kako je navedeno u članku 7. stavku 1.;
(d)
povrat troškova restrukturiranja, ako je odobren u skladu s člankom 7. stavkom 4.;
(e)
prijenos koji proizlazi iz provedbe mehanizma podjele rizika povezanog s prometom;
(f)
odobreni prijenosi iz prethodnog referentnog razdoblja koji proizlaze iz provedbe mehanizma podjele troškova iz članka 14.;
(g)
nagrade ili kazne koje proizlaze iz programa financijskih poticaja iz članka 15.;
(h)
preplate ili nedostatne uplate povrata koje mogu biti rezultat prilagodbi naknada za zračnu plovidbu, u skladu s člankom 16.;
(i)
preplate ili nedostatne uplate povrata koje proizlaze iz promjena u prometu;
(j)
za drugo referentno razdoblje, preplate ili nedostatne uplate povrata nastale u državama članicama do i uključujući 2011. godinu u odnosu na rutne usluge u zračnom prometu, te 2014. u odnosu na terminalne usluge u zračnom prometu.
Osim toga, države članice mogu iz podjele rizika povezanog s prometom izuzeti prihvaćene troškove pružatelja usluga u zračnoj plovidbi koji su dobili dopuštenje za pružanje usluga u zračnoj plovidbi bez izdavanja svjedodžbe, u skladu s člankom 7. stavkom 5. Uredbe (EZ) br. 550/2004.
3. Kad tijekom određene godine n stvarni broj jedinica usluga nije za više od 2 % veći ili manji od prognoziranog broja utvrđenog u planu performansi za tu godinu, dodatni se prihod ili gubitak prihoda pružatelja usluga u zračnoj plovidbi u odnosu na prihvaćene troškove ne prenosi.
4. Kad je tijekom određene godine n stvarni broj jedinica usluga za više od 2 % veći od prognoziranog broja utvrđenog u planu performansi za tu godinu, najmanje 70 % dodatnog prihoda dotičnog (dotičnih) pružatelja usluga u zračnoj plovidbi koji je za više od 2 % veći od razlike između stvarnog broja jedinica usluga i prognoziranog broja u odnosu na prihvaćene troškove utvrđene u planu performansi, rezultira odgovarajućim smanjenjem prihvaćenih troškova za godinu n + 2.
Kad je tijekom određene godine n stvarni broj jedinica usluga za više od 2 % manji od prognoziranog broja utvrđenog u planu performansi za tu godinu, najviše 70 % gubitka prihoda dotičnog (dotičnih) pružatelja usluga u zračnoj plovidbi koji je za više od 2 % veći od razlike između stvarnog broja jedinica usluga i prognoziranog broja u odnosu na prihvaćene troškove utvrđene u planu performansi, rezultira odgovarajućim povećanjem prihvaćenih troškova počevši najranije od godine n + 2.
5. Kad je tijekom određene godine n stvarni broj jedinica usluga manji od 90 % prognoziranog broja utvrđenog u planu performansi za tu godinu, cjelokupni iznos gubitka prihoda dotičnog (dotičnih) pružatelja usluga u zračnoj plovidbi koji je za više od 10 % veći od razlike između stvarnog broja jedinica usluga i prognoziranog broja u odnosu na prihvaćene troškove utvrđene u planu performansi, rezultira odgovarajućim povećanjem prihvaćenih troškova počevši najranije od godine n + 2.
Kad tijekom određene godine n stvarni broj jedinica usluga premašuje 110 % prognoziranog broja utvrđenog u planu performansi za tu godinu, cjelokupni iznos dodatnog prihoda dotičnog (dotičnih) pružatelja usluga u zračnoj plovidbi koji je za više od 10 % veći od razlike između stvarnog broja jedinica usluga i prognoziranog broja u odnosu na prihvaćene troškove utvrđene u planu performansi, rezultira odgovarajućim smanjenjem prihvaćenih troškova u godini n + 2.
6. U slučaju terminalnih usluga u zračnoj plovidbi, države članice mogu odlučiti da za zračne luke s manje od 225 000 IFR kretanja u zračnom prometu godišnje ne primjenjuju odredbe gornjih stavaka 3., 4. i 5. Države članice o toj odluci obavješćuju Komisiju u roku od dva mjeseca od objave ove Uredbe.
Članak 14.
Podjela troškova
1. Mehanizmi podjele troškova primjenjuju se u skladu sa sljedećim načelima:
(a)
kada u cijelom referentnom razdoblju stvarni troškovi padnu ispod prihvaćenih troškova utvrđenih na početku referentnog razdoblja, rezultirajuću razliku zadržava dotični pružatelj usluga u zračnoj plovidbi, država članica ili kvalificirani subjekt;
(b)
kada u cijelom referentnom razdoblju stvarni troškovi premaše prihvaćene troškove utvrđene na početku referentnog razdoblja, rezultirajuću razliku snosi dotični pružatelj usluga u zračnoj plovidbi, država članica ili kvalificirani subjekt.
2. Troškovi koji se izuzimaju od primjene stavka 1. točaka (a) i (b):
(a)
Odredbe u vezi s podjelom troškova iz stavka 1. točaka (a) i (b) ne primjenjuju se na razliku između prihvaćenih troškova i stvarnih troškova u vezi sa stavkama troška za čije su rješavanje dotični pružatelj usluga u zračnoj plovidbi, država članica ili kvalificirani subjekt poduzeli razumne i odredive mjere, ali za koje se može smatrati da su izvan dosega njihove kontrole, radi:
i.
nepredvidivih promjena u nacionalnom mirovinskom zakonodavstvu, zakonu o obračunu mirovina ili troškovima za mirovine, koje proizlaze iz nepredvidivih uvjeta na financijskom tržištu;
ii.
značajnih promjena kamatnih stopa na zajmove, kojima se financiraju troškovi nastali pri pružanja usluga u zračnoj plovidbi;
iii.
nepredviđenih novih stavki troška koje nisu obuhvaćene planom performansi, ali se zakonski zahtijevaju;
iv.
nepredviđenih promjena u nacionalnom poreznom zakonodavstvu;
v.
nepredviđenih promjena u troškovima ili prihodima, koje proizlaze iz međunarodnih sporazuma.
(b)
Ne dovodeći u pitanje članak 7. stavak 1., treći podstavak, svaku stavku troška koja je uključena u skladu sa stavkom 2. točkom (a) utvrđuje nacionalno nadzorno tijelo, a u planu performansi se za svaku stavku troška, u vezi s prethodnim referentnim razdobljem, navodi:
i.
potpuni opis stavke troška;
ii.
trošak pripisan toj stavci u planu performansi;
iii.
obrazloženje zašto se smatra da stavka troška spada u područje primjene stavka 2. točke (a) a ne u područje primjene stavka 1. točaka (a) i (b);
iv.
vanjske događaje ili okolnosti koji leže u osnovi i koji su izvan kontrole dotičnog nacionalnog nadzornog tijela, pružatelja usluga u zračnoj plovidbi ili kvalificiranog subjekta, radi kojih je došlo do razlike između stvarnih i prihvaćenih troškova povezanih s tom stavkom troška;
v.
mjere poduzete za upravljanje rizikom troška povezanim s tom stavkom.
(c)
Razlika između stvarnih troškova i prihvaćenih troškova u vezi s ovim stavkama utvrđuju se i objašnjavaju u skladu s Prilogom VII. odjeljkom 2.
(d)
Kada su u cijelom referentnom razdoblju, kao rezultat oduzimanja troškova iz stavka 2. točke (a), stvarni troškovi niži od prihvaćenih troškova utvrđenih na početku referentnog razdoblja, rezultirajuća razlika se vraća korisnicima zračnog prostora prenošenjem u sljedeće referentno razdoblje (referentna razdoblja).
(e)
Kada u cijelom referentnom razdoblju, kao rezultat uključivanja troškova iz stavka 2. točke (a) stvarni troškovi premaše prihvaćene troškove utvrđene na početku referentnog razdoblja, rezultirajuća razliku se prenosi na korisnike zračnog prostora prenošenjem u sljedeće referentno razdoblje (referentna razdoblja).
(f)
Dotično nacionalno nadzorno tijelo utvrđuje svake godine je li razlika između stvarnih troškova i prihvaćenih troškova uistinu rezultat relevantnih događaja ili okolnosti navedenih u stavku 2. točki (a) i u skladu s odredbama iz stavka 2. točke (b). Ono nadalje provjerava je li razlika troškova koja se prenosi korisnicima posebno utvrđena i kategorizirana. O rezultatima svoje ocjene svake godine obavješćuje korisnike zračnog prostora i podnosi izvješće Komisiji. Ako Komisija u roku od šest mjeseci od primitka godišnjeg izvješća o ocjeni od dotičnog nacionalnog nadzornog tijela utvrdi da izvješćem o ocjeni nije ustanovljeno da je razlika između stvarnih troškova i prihvaćenih troškova uistinu rezultat relevantnih događaja ili okolnosti određenih u stavku 2. točki (a) i u skladu s odredbama iz stavka 2. točke (b), ona donosi odluku u skladu s postupkom iz članka 5. stavka 2. Uredbe (EZ) br. 549/2004 da se dotičnoj državi članici (državama članicama) ne dopušta primjena odredaba iz stavka 2. u vezi s razlikom između stvarnih troškova i prihvaćenih troškova, djelomično ili u cijelosti, ovisno o nalazima.
(g)
Iznosi koji se prenose navode se u faktorima i opisuju u dodatnim informacijama koje se dostavljaju u skladu s Prilogom VI.
Članak 15.
Sustavi poticaja za pružatelje usluga u zračnoj plovidbi
1. Države članice donose financijske poticaje za svoje pružatelje usluga u zračnoj plovidbi na ključnom području performanse u vezi s kapacitetom i mogu donijeti financijske poticaje na ključnom području performanse u vezi s okolišem, u skladu s člankom 12. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013. Ti se poticaji sastoje od nagrada za premašivanje i kazni za nepostizanje ciljnih razina performansi, te se dodaju donesenim prihvaćenim troškovima ili se od njih oduzimaju u skladu s razinom postignute performanse.
Takvi su sustavi financijskih poticaja u skladu sa sljedećim načelima:
(a)
jedinična cijena godine n + 2 prilagođava se kako bi se osigurala nagrada za premašivanje ili kazna za nepostizanje relevantnog cilja, u skladu sa stvarnom razinom performanse pružatelja usluga u zračnoj plovidbi u godini n;
(b)
primjenljiva razina nagrada i kazni razmjerna je ciljevima koje treba postići i postignutoj performansi. Ne daju se nagrade za performansu koja je na razini ili ispod razine očekivanih ciljeva performanse;
(c)
primjenljiva razina nagrada i kazni mora biti jednaka;
(d)
najveći skupni iznos nagrada i najveći skupni iznos kazni nije veći od 1 % prihoda od usluga u zračnoj plovidbi u godini n;
(e)
razine odstupanja od performanse i primjenljiva razina nagrada i kazni određuju se nakon savjetovanja iz članka 9. i navode se u planu performansi;
(f)
u slučaju ciljeva na razini funkcionalnih blokova zračnog prostora, nagrade i kazne se primjenjuju na dotične pružatelje usluga u zračnoj plovidbi;
(g)
za ključno područje performanse u vezi s kapacitetom, ciljne razine performanse mogu se prilagoditi kako bi se obuhvatili samo razlozi kašnjenja povezani s kapacitetom ATC-a, usmjeravanjem ATC-a, kadrovskom strukturom ATC-a, opremom ATC-a, upravljanjem zračnim prostorom i posebnim događajima sa šiframa C, R, S, T, M i P iz korisničkog priručnika ATFCM.
2. Nacionalna nadzorna tijela prate da li pružatelji usluga u zračnoj plovidbi pravilno provede ove sheme poticaja.
Članak 16.
Prilagodbe naknada za zračnu plovidbu
1. Nakon poziva na savjetovanje iz članka 9., države članice mogu, na nacionalnoj razini ili na razini funkcionalnog bloka zračnog prostora, na transparentan i nediskriminirajući način, prilagoditi naknade za zračnu plovidbu koje plaćaju korisnici zračnog prostora, kako bi one odrazile njihova nastojanja, posebno u vezi s:
(a)
optimizacijom upotrebe usluga u zračnoj plovidbi;
(b)
smanjenjem utjecaja letenja na okoliš;
(c)
smanjenjem sveukupnih troškova usluga u zračnoj plovidbi i povećanjem njihove učinkovitosti, posebno prilagodbom naknada u skladu s razinom opterećenosti mreže u određenom području ili na određenoj ruti u određeno vrijeme.
Prilagodba naknada ne rezultira bilo kakvom sveukupnom promjenom prihoda pružatelja usluga u zračnoj plovidbi. Prekomjerni povrat ili nedostatni povrat prenose se na sljedeće razdoblje.
2. Naknade za zračnu plovidbu mogu se također prilagoditi, na nediskriminirajući i transparentan način, kako bi se ubrzalo uvođenje mogućnosti SESAR ATM-a. Prilagodba može posebno imati za cilj davanje poticaja za opremu zrakoplova sustavima uključenim u zajedničke projekte iz članka 15.a stavka 3. Uredbe (EZ) br. 550/2004.
3. Prilagodba naknada za zračnu plovidbu znači promjenu rutne naknade i/ili terminalne naknade izračunate na temelju odredaba iz članaka 11. i 12.
4. Nacionalno nadzorno tijelo prati pravilnu provedbu prilagodbe naknada u zračnoj plovidbi od strane pružatelja usluga u zračnoj plovidbi.
Članak 17.
Određivanje jediničnih cijena za naplatne zone
1. Države članice osiguravaju da se jedinične cijene za svaku naplatnu zonu određuju svake godine. Ne dovodeći u pitanje stavak 2., jedinične cijene se tijekom godine ne mijenjaju.
Jedinične cijene određuju se u skladu sa sljedećim postupkom:
(a)
Za svaku godinu referentnog razdoblja, jedinične cijene za godinu n izračunavaju se do 1. studenoga godine n-1, na temelju prihvaćenih jediničnih troškova sadržanih u planu performansi i prilagodbi navedenih u stavku 2.2 Priloga IV. i Priloga V. ovoj Uredbi.
(b)
Država članica dostavlja Komisiji jedinične cijene za godinu n do 1. lipnja godine n-1, u skladu sa zahtjevima iz članka 9. stavaka 1. i 2.
(c)
Komisija ocjenjuje te jedinične cijene u odnosu na odredbe ove Uredbe i Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013.
(d)
Ako Komisija utvrdi da su jedinične cijene u skladu s odredbama ove Uredbe i Provedbene uredbe (EU) 390/2013, ona o tome obavješćuje dotičnu državu članicu u roku od četiri mjeseca od dostavljanja jediničnih cijena.
(e)
Ako Komisija utvrdi da jedinične cijene nisu u skladu s odredbama ove Uredbe i Provedbene uredbe (EU) 390/2013, ona u roku od četiri mjeseca od dostavljanja jediničnih cijena o tome obavješćuje dotičnu državu članicu, koja potom u roku od jednog mjeseca dostavlja Komisiji revidirane jedinične cijene.
(f)
Države članice obavješćuju Komisiju i, prema potrebi, Eurocontrol o jediničnim cijenama za svaku naplatnu zonu najkasnije do 1. studenoga godine n-1.
Jedinične se cijene određuju u nacionalnoj valuti. Kada države članice koje čine dio funkcionalnog bloka zračnog prostora odluče uspostaviti zajedničku naplatnu zonu s jedinstvenom jediničnom cijenom, ta se jedinična cijena izražava u euru ili u nacionalnoj valuti jedne od dotičnih država članica. Dotične države članice obavješćuju Komisiju i Eurocontrol o valuti koja se primjenjuje.
2. Kada se planovi performansi donesu nakon 1. studenoga godine koja prethodi godini u kojoj počinje referentno razdoblje u skladu s člancima 17. i 19. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013, jedinične se cijene prema potrebi preračunavaju na temelju konačnog donesenog plana ili primjenljivih korektivnih mjera. U tu svrhu, i u skladu s člankom 16. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013, države članice izračunavaju i primjenjuju svoje jedinične cijene u skladu s donesenim planom performansi što je prije moguće tijekom prve godine referentnog razdoblja ili prve godine primjene revidiranih planova i ciljeva performanse. Razlika u prihodu radi privremene primjene početne jedinične cijene prenosi se u izračun jedinične cijene za sljedeću godinu. Za prvu godinu referentnog razdoblja ili prvu godinu primjene revidiranih planova i ciljeva performanse, mehanizam podjele rizika povezanog s prometom predviđen u članku 13. primjenjuje se na temelju prihvaćenih troškova i jedinica usluge sadržanih u konačnom prihvaćenom planu performansi i na temelju stvarnih jedinica usluge za tu godinu.
Članak 18.
Ubiranje naknada
1. Države članice mogu ubirati naknade kroz jedinstvenu naknadu po letu. Kad se naknade obračunavaju i ubiru na regionalnoj osnovi, valuta obračuna može biti euro, a predmetnoj jediničnoj cijeni se može dodati upravna jedinična cijena kojom se pokrivaju troškovi obračunavanja i ubiranja naknade. Države članice osiguravaju da se iznosi ubrani u njihovu korist upotrebljavaju za financiranje troškova utvrđenih u skladu s odredbama ove Uredbe.
2. Korisnici usluga u zračnoj plovidbi plaćaju odmah i u cijelosti sve naknade za zračnu plovidbu.
3. Države članice osiguravaju primjenu učinkovitih izvršnih mjera. Te mjere mogu uključivati odbijanje pružanja usluga, zadržavanje zrakoplova ili druge izvršne mjere u skladu s primjenljivim pravom.
POGLAVLJE IV.
ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 19.
Žalba
Države članice osiguravaju da su odluke donesene u skladu s ovom Uredbom primjereno obrazložene te da podliježu učinkovitom postupku preispitivanja i/ili žalbenom postupku.
Članak 20.
Olakšavanje praćenja sukladnosti
Pružatelji usluga u zračnoj plovidbi olakšavaju dotičnom nacionalnom nadzornom tijelu ili kvalificiranom subjektu koji djeluje u ime nadzornog tijela inspekcijske preglede i nadzore, uključujući i posjete na licu mjesta. Ovlaštene osobe imaju ovlaštenje:
(a)
pregledati relevantna računovodstvena izvješća, poslovne knjige, inventar i bilo koji drugi materijal od važnosti za utvrđivanje naknada za zračnu plovidbu;
(b)
uzimati preslike ili izvatke iz takvih dokumenata;
(c)
zahtijevati usmena objašnjenja na licu mjesta;
(d)
imati pristup u odgovarajuće prostore, zemljišta ili vozila.
Takvi inspekcijski nadzori i pregledi obavljaju se u skladu s postupcima koji su na snazi u državi članici u kojoj se provode.
Članak 21.
Revizija
Revizija plana performansi iz članka 24. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013, koju provodi Komisija, uključuje mehanizam podjele rizika povezanog s prometom određen u članku 13., mehanizam podjele troškova određen u članku 14., sustave poticaja uspostavljene u skladu s člankom 15., prilagodbu naknada u skladu s člankom 16., te njihov utjecaj i učinkovitost pri postizanju postavljenih ciljeva performanse.
Članak 22.
Stupanje na snagu i primjena
1. Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
2. Ova se Uredba primjenjuje od drugog referentnog razdoblja kako je određeno u članku 8. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013 i tijekom tog razdoblja. U vezi s primjenom plana performansi, kako bi se omogućilo donošenje ciljeva na razini cijele Unije predviđenih u članku 10. stavku 2. Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013 prije početka drugog referentnog razdoblja te izrada i donošenje planova performansi u skladu s odredbama Provedbene uredbe (EU) br. 390/2013, članak 1. stavak 5., članak 3., članak 7. stavak 4., članak 9., članak 14. stavak 2. točke (b) - (f) i članak 17. te prilozi ovoj Uredbi primjenjuju se od dana stupanja na snagu ove Uredbe.
Članak 23.
Stavljanje izvan snage Uredbe Komisije (EZ) br. 1794/2006
Uredba Komisije (EZ) br. 1794/2006 od 6. prosinca 2006. o uspostavi zajedničkog sustava obračuna naknada za usluge u zračnoj plovidbi stavlja se izvan snage s učinkom od 1. siječnja 2015.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 3. svibnja 2013.