KOMMISSIONENS FORORDNING (EU) Nr. 1191/2010
af 16. december 2010
om ændring af Kommissionens forordning (EF) nr. 1794/2006 om en fælles afgiftsordning for luftfartstjenester
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 550/2004 af 10. marts 2004 om udøvelse af luftfartstjenester i det fælles europæiske luftrum (luftfartstjenesteforordningen), særlig artikel 15, stk. 4 (1),
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 549/2004 af 10. marts 2004 om rammerne for oprettelse af et fælles europæisk luftrum (rammeforordningen), særlig artikel 5, stk. 3 (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Kommissionens forordning (EF) nr. 1794/2006 (3) fastlægger de foranstaltninger, der er nødvendige for udformningen af en afgiftsordning for luftfartstjenester, der er i overensstemmelse med Eurocontrols overflyvningsafgiftsordning. Det er af største betydning for virkeliggørelsen af det fælles europæiske luftrum, at der udformes en fælles afgiftsordning for de luftfartstjenester, der udøves i alle faser af en flyvning. Ordningen bør medvirke til at skabe større gennemskuelighed, hvad angår beregning, pålæggelse og opkrævning af afgifter hos luftrumsbrugerne og dermed fremme luftfartstjenesters omkostningseffektivitet. Den bør ligeledes fremme flyvningernes effektivitet, samtidig med at et optimalt sikkerhedsniveau opretholdes, og en integreret udøvelse af tjenester stimuleres.
(2)
For at sikre at den overordnede målsætning om at gøre luftfartstjenesterne mere omkostningseffektive er virkningsfuld, bør afgiftsordningen bidrage til øget omkostnings- og driftseffektivitet i overensstemmelse med og til støtte for den europæiske masterplan for lufttrafikstyringen.
(3)
Forordning (EF) nr. 1794/2006 skal ajourføres, så den afspejler de finansielle konsekvenser af præstationsordningen på afgiftsordningen, navnlig med hensyn til omkostningerne og mekanismerne til trafikrisikodeling samt incitamentsordningerne som omhandlet i Kommissionens forordning (EU) nr. 691/2010 af 29. juli 2010 om oprettelse af en præstationsordning for luftfartstjenester og netfunktioner og om ændring af forordning (EF) nr. 2096/2005 om fælles krav til udøvelse af luftfartstjenester (4). Forordning (EF) nr. 1794/2006 bør derfor ændres tilsvarende.
(4)
Der bør træffes passende foranstaltninger med henblik på at sikre en gnidningsfri overgang til den ajourførte afgiftsordning.
(5)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelsen fra Udvalget for det Fælles Luftrum -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Ændringer af forordning (EF) nr. 1794/2006
I forordning (EF) nr. 1794/2006 foretages følgende ændringer:
1)
I artikel 1 foretages følgende ændringer:
a)
Stk. 1 affattes således:
»1. Ved denne forordning fastlægges de foranstaltninger, der er nødvendige for udformningen af en fælles afgiftsordning for luftfart, der er i overensstemmelse med Eurocontrols overflyvningsafgiftsordning.«
b)
Stk. 5 og 6 affattes således:
»5. I overensstemmelse med artikel 1, stk. 3, 3. punktum i Kommissionens forordning (EU) nr. 691/2010 (5) kan medlemsstaterne beslutte ikke at anvende denne forordning til luftfartstjenester, der udøves i lufthavne med en erhvervsmæssig lufttransport på under 50 000 flybevægelser om året, uanset den maksimale startmasse og antallet af passagersæder.
Medlemsstaterne underretter Kommissionen om deres beslutning. Kommissionen offentliggør med jævne mellemrum en ajourført liste over de lufthavne, på hvilke medlemsstaterne har besluttet, at nærværende luftfartstjenesteforordning ikke finder anvendelse.
6. Med hensyn til luftfartstjenester, der udøves i lufthavne med en erhvervsmæssig lufttransport på under 150 000 flybevægelser om året, og uden at det berører den højeste tilladte startmasse og antallet af passagersæder, kan medlemsstaterne forud for hver af de i artikel 11, stk. 3, litra d), i forordning (EF) nr. 549/2004 nævnte referenceperioder, beslutte ikke at:
a)
beregne de fastlagte omkostninger i overensstemmelse med denne forordnings artikel 6
b)
beregne tårn- og indflyvningskontrolafgifter i henhold til denne forordnings artikel 11
c)
fastsætte enhedsrater for tårn- og indflyvningskontroltjenester efter bestemmelserne i denne forordnings artikel 13.
Stk. 1 finder anvendelse, uden at det berører de principper, der henvises til i artikel 14 og 15 i forordning (EF) nr. 550/2004, og med forbehold af artikel 1, stk. 3, tredje punktum i forordning (EU) nr. 691/2010.
De medlemsstater, der beslutter ikke at anvende de i stk. 1 nævnte bestemmelser, foretager en omhyggelig vurdering af, i hvilken udstrækning de i bilag I til nærværende forordning fastsatte betingelser er opfyldt. Vurderingen skal omfatte høringer af repræsentanter for luftrumsbrugerne.
Disse medlemsstater skal indgive en detaljeret rapport til Kommissionen om den i stk. 3 nævnte vurdering. Rapporten skal være støttet af dokumentation samt indeholde resultaterne af høringen med brugerne og en fyldestgørende begrundelse for medlemsstatens konklusioner.
Efter høringen med de berørte medlemsstater kan Kommissionen afgøre, at betingelserne i bilag I til nærværende forordning ikke er opfyldt, og kan senest to måneder efter at have modtaget rapporten anmode medlemsstaten om at foretage en fornyet vurdering ud fra reviderede betingelser.
Når Kommissionen vedtager en sådan afgørelse, fastlægger den hvilken del/hvilke dele, der skal revideres, og den angiver begrundelsen herfor.
Når Kommissionen har anmodet om en revideret vurdering indgiver den berørte medlemsstat en rapport med konklusionerne af den reviderede vurdering senest to måneder efter at have modtaget Kommissionens anmodning.
Den endelige rapport offentliggøres, og er gyldig i hele den pågældende referenceperiode.
2)
I artikel 2 tilføjes følgende litraer:
»h) »fastlagte omkostninger«: de omkostninger, der på forhånd er fastlagt af medlemsstaterne som omhandlet i artikel 15, stk. 2, litra a), i forordning (EF) nr. 550/2004
i) »referenceperiode«: referenceperioden for den præstationsordning, der er oprettet ved artikel 11, stk. 3, litra d), i forordning (EF) nr. 549/2004
j) »flybevægelser inden for erhvervsmæssig lufttransport«: det samlede antal af starter og landinger beregnet som et gennemsnit over de tre år, som går forud for vedtagelsen af de præstationsplaner, der er omhandlet i artikel 12, i forordning (EU) nr. 691/2010
k) »andre indtægter«: ydelser fra offentlige myndigheder eller indtægter fra erhvervsaktiviteter og/eller, for så vidt angår enhedsrater for tårn- og indflyvningskontroltjenester, indtægter fra kontrahenter eller aftaler mellem luftfartstjenesteudøvere og lufthavnsoperatører, som kommer leverandører af luftfartstjenester til gode med hensyn til enhedsraternes størrelse.«
3)
I artikel 3, stk. 1, 2 og 3, foretages følgende ændringer:
»1. Afgiftsordningen er underkastet principperne i artikel 15 i forordning (EF) nr. 550/2004.
2. De fastlagte omkostninger for overflyvningsluftfartstjenester finansieres ved overflyvningsafgifter, som pålægges brugere af luftfartstjenester efter bestemmelserne i kapitel III og/eller andre indtægter.
3. De fastlagte omkostninger for tårn- og indflyvningskontroltjenester finansieres ved tårn- og indflyvningskontrolafgifter, som pålægges brugere af luftfartstjenester efter bestemmelserne i kapitel III og/eller andre indtægter. Disse kan omfatte krydssubsidier, der er ydet i overensstemmelse med EU-lovgivningen.«
4)
I artikel 4, stk. 3 og 4, foretages følgende ændringer:
»3. En overflyvningsafgiftszone strækker sig fra jorden op til og med det øvre luftrum, uden at dette dog er til hinder for, at en medlemsstat kan fastlægge en specifik zone for et komplekst tårn- og indflyvningskontrolområde.
4. Når en afgiftszone strækker sig over flere medlemsstaters luftrum, hvilket kan være en konsekvens af oprettelsen af en fælles afgiftszone i en funktionel luftrumsblok, sikrer de berørte medlemsstaterfor så vidt muligt , at nærværende forordning anvendes på en konsekvent og ensartet måde i det pågældende luftrum.
Når det ikke er muligt at anvende nærværende forordning ensartet på det pågældende luftrum, skal medlemsstaterne give brugerne gennemskuelige oplysninger om sådanne forskelle på anvendelsen, og de skal underrette Kommissionen og Eurocontrol herom.«
5)
I artikel 5, stk. 2 og 3, foretages følgende ændringer:
»2. Medlemsstaterne kan opgive de følgende omkostninger som fastlagte omkostninger i overensstemmelse med artikel 15, stk. 2, litra a), i forordning (EF) nr. 550/2004, når disse opstår som et resultat af udøvelsen af luftfartstjenester:
a)
omkostninger, der bæres af de relevante nationale tilsynsmyndigheder
b)
omkostninger, der bæres af de kvalificerede enheder, jf. artikel 3 i forordning (EF) nr. 550/2004
c)
omkostninger, der hidrører fra internationale aftaler.
3. I overensstemmelse med artikel 15a, stk. 3, i forordning (EF) nr. 550/2004, og uden at det berører andre finansieringskilder og i henhold til EU-lovgivningen, kan en del af indtægterne som følge af afgifterne anvendes til at finansiere fælles projekter angående netfunktioner, der er særligt vigtige for en generel forbedring af præstationerne inden for lufttrafikstyring og luftfartstjenester i Europa. I så fald skal medlemsstaterne sikre, at der foreligger en detaljeret og gennemskuelig praksis for bogføring for at sikre, at luftrumsbrugerne ikke pålægges afgifter to gange. Disse fastlagte omkostninger, som finansierer det fælles projektskal angives klart i overensstemmelse med bilag II.«
6)
I artikel 6 foretages følgende ændringer:
a)
Stk. 1 affattes således:
»1. De fastlagte omkostninger og faktiske omkostninger skal omfatte omkostningerne ved de tjenesteydelser, faciliteter og aktiviteter, der i henhold til nærværende forordnings artikel 5 kan indgå i beregningsgrundlaget, og som er opgivet i overensstemmelse med regnskabskravene i artikel 12 i forordning (EF) nr. 550/2004.
De ikke-tilbagevendende virkninger af indførelsen af internationale regnskabsstandarder kan spredes over en periode på op til 15 år.
Med forbehold af artikel 16 og 18 i forordning (EU) nr. 691/2010 bestemmes de fastlagte omkostninger inden påbegyndelsen af hver referenceperiode som led i de præstationsplaner, der er nævnt i artikel 11 i forordning (EF) nr. 549/2004, og artikel 10, stk. 3, litra b), i forordning (EU) nr. 691/2010 for hvert kalenderår i referenceperioden både i reale og nominelle værdier. Enhedsrater beregnes på grundlag af omkostningerne i nominelle værdier. For hvert år i referenceperioden fremføres forskellen mellem de fastlagte omkostninger udtrykt i nominelle værdier forud for referenceperioden og de fastlagte omkostninger, der justeres på grundlag af den af Kommissionen (Eurostat) fastslåede faktiske inflation, for året senest i år n+2.
Fastlagte omkostninger og faktiske omkostninger opgives i national valuta. Hvis en fælles afgiftszone med en fælles enhedsrate er blevet oprettet for en funktionel luftrumsblok, sørger de berørte medlemsstater for en omregning af nationale omkostninger til euro eller til en af de berørte medlemsstaters nationale valutaer, så at det sikres, at beregningen af den fælles enhedsrate i henhold til nærværende forordnings artikel 13, stk. 1, første afsnit, er gennemskuelig. De pågældende medlemsstater underretter Kommissionen og Eurocontrol herom.«
b)
Stk. 2ændres således:
i)
andet afsnit affattes således:
»Personaleomkostninger omfatter bruttoløn, overtidsbetaling, arbejdsgiverbidrag til socialsikringsordninger samt pensionsomkostninger og andre ydelser. Ved beregningen af pensionsomkostninger kan der anlægges forsigtige skøn ifølge ordningens forvaltning eller den nationale lovgivning. Disse skøn skal fremgå detaljeret af den nationale præstationsplan.«
ii)
Fjerde og femte afsnit affattes således:
»Afskrivningsomkostningerne vedrører de samlede anlægsaktiver, der anvendes til udøvelse af luftfartstjenester. Anlægsaktiver afskrives i henhold til deres forventede levetid efter princippet om lineær afskrivning af omkostningerne ved de aktiver, der afskrives. Afskrivningen kan beregnes på basis af historiske omkostninger eller nuværdikostpriser. Der anvendes samme metodologi under hele afskrivningsperioden, og den skal være i overensstemmelse med de anvendte kapitalomkostninger. Anvendes nuværdikostpriser, angives også de tilsvarende tal på grundlag af historiske omkostninger til sammenligning og vurdering.
Kapitalomkostningerne opgøres som produktet af:
a)
summen af den gennemsnitlige bogførte nettoværdi af de anlægsaktiver og eventuelle opjusteringer af de samlede aktiver som opgivet af den nationale tilsynsmyndighed, der anvendes af luftfartstjenesteudøveren og er i drift eller under opførelse, og den gennemsnitlige nettoværdi af de omsætningsaktiver bortset fra bankkonti med rentetilskrivning, der er nødvendige for udøvelsen af luftfartstjenester, og
b)
det vægtede gennemsnit af gældsrenten og egenkapitalforrentningen. For luftfartstjenesteudøvere uden egenkapital beregnes det vægtede gennemsnit på basis af en forrentning af forskellen mellem de samlede aktiver, jf. litra a), og gælden.
Ekstraordinære poster skal bestå af ikke-tilbagevendende omkostninger i forbindelse med udøvelsen af luftfartstjenester i årets løb.
En eventuel tilpasning, der ligger ud over bestemmelserne i de internationale regnskabsstandarder, angives i den nationale præstationsplan med henblik på Kommissionens gennemgang og i de yderligere oplysninger, der forelægges efter bilag II.«
c)
Stk. 3, første afsnit, affattes således:
»Med henblik på stk. 2, femte afsnit, baseres de faktorer, der skal lægges vægt på, på forholdet mellem finansiering via gæld og finansiering via egenkapital. Gældsrenten er luftfartstjenesteudøverens gennemsnitlige gældsrente. Egenkapitalforrentningen baseres på luftfartstjenesteudøverens faktiske finansielle risiko.«
7)
I artikel 7, stk. 2, tilføjes følgende afsnit:
»Med henblik på anvendelsen af første afsnit, litra b), skal medlemsstaterne inden påbegyndelsen af hver referenceperiode, for hver lufthavn definere, efter hvilke kriterier omkostningerne fordeles mellem tårn- og indflyvningskontroltjenester og overflyvningstjenester, og de underretter Kommissionen herom.«
8)
Artikel 8 affattes således:
»Artikel 8
Gennemsigtighed i omkostningerne og afgiftsordningen
1. Medlemsstaterne tilbyder senest seks måneder inden hver referenceperiode repræsentanterne for luftrumsbrugerne en høring vedrørende fastlagte omkostninger, planlagte investeringer, tjenesteenhedsprognoser, afgiftspolitik og de deraf følgende enhedsrater med bistand fra deres luftfartstjenesteudøvere. Medlemsstaterne stillerpå en gennemskuelig måde oplysninger om nationale omkostninger eller omkostninger til funktionelle luftrumsblokke, som opgjort i henhold til artikel 5, samt deres enhedsrater, til rådighed for repræsentanterne for luftrumsbrugerne, Kommissionen og, hvor det er relevant, Eurocontrol.
I referenceperioden tilbyder medlemsstaterne hvert år en høring af repræsentanterne for luftrumsbrugerne vedrørende eventuelle afvigelser fra prognosen, navnlig med hensyn til:
a)
den faktiske trafik og omkostninger set i forhold til den forventede trafik og de fastlagte omkostninger
b)
gennemførelsen af mekanismen til risikodeling, jf. artikel 11a
c)
incitamentsordninger, jf. artikel 12.
Høringen kan tilrettelægges på regionalt plan. Repræsentanterne for luftrumsbrugerne bevarer retten til at anmode om yderligere høring. Brugerne høres ligeledes systematisk efter aktivering af en varslingsmekanisme, som afføder en revision af enhedsraten.
2. De oplysninger, der er nævnt i stk. 1, baseres på de oplysningsskemaer og de nærmere bestemmelser, der er opstillet i bilag II og VI, eller, hvis en medlemsstat på nationalt niveau eller for en funktionel luftrumsblok har besluttet ikke at beregne de fastlagte omkostninger eller tårn- og indflyvningskontrolafgifterne i henhold til artikel 1, stk. 6, skal de oplysninger, der henvises til i stk. 1, være baseret på de oplysningsskemaer og de nærmere bestemmelser, der er anført i bilag III. Den relevante dokumentation stilles til rådighed for repræsentanterne for luftrumsbrugerne, Kommissionen, Eurocontrol og de nationale tilsynsmyndigheder tre uger før høringen. Hvad angår den årlige høring, der henvises til i stk. 1, andet afsnit, skal den relevante dokumentation stilles til rådighed for repræsentanterne for luftrumsbrugerne, Kommissionen, Eurocontrol og de nationale tilsynsmyndigheder, hvert år senest den 1. november.«
9)
I artikel 9 foretages følgende ændringer:
a)
Stk. 1, litra c), affattes således:
»c)
flyvninger, der udføres udelukkende med det formål at befordre den regerende monark og dennes nærmeste familie, statsoverhoveder, regeringsledere eller ministre; denne undtagelse skal under alle omstændigheder fremgå af den relevante statusindikator i flyveplanen.«
b)
Stk. 4 affattes således:
i)
første afsnit udgår
ii)
i andet afsnit affattes indledningen således:
»Omkostningerne ved flyvninger, der fritages for afgifter, omfatter:«
10)
Artikel 10 og 11 affattes således:
»Artikel 10
Beregning af overflyvningsafgiften
1. Uden at det berører muligheden for i henhold til artikel 3, stk. 2, at finansiere overflyvningstjenester via andre indtægter, beregnes overflyvningsafgiften for en given flyvning i en bestemt overflyvningsafgiftszone som produktet af den enhedsrate, der er fastsat for den pågældende overflyvningsafgiftszone, og antallet af overflyvningstjenesteenheder for denne flyvning.
2. Enhedsraten og antallet af overflyvningstjenesteenheder beregnes i henhold til bilag IV.
Artikel 11
Beregning af tårn- og indflyvningskontrolafgiften
1. Uden at det berører muligheden for i henhold til artikel 3, stk. 3, at finansiere tårn- og indflyvningskontroltjenester via andre indtægter, beregnes tårn- og indflyvningskontrolafgiften for en given flyvning i en bestemt tårn- og indflyvningskontrolafgiftszone som produktet af den enhedsrate, der er fastsat for den pågældende zone, og antallet af tårn- og indflyvningskontroltjenesteenheder for denne flyvning. I forbindelse med afgiftsopkrævningen betragtes ind- og udflyvning som én flyvning. Som enhed tælles enten den ankommende eller den afgående flyvning.
2. Enhedsraten og antallet af tårn- og indflyvningskontroltjenesteenheder beregnes i henhold til bilag V.«
11)
Som artikel 11a indsættes:
»Artikel 11a
Risikodeling
1. Denne artikel fastsætter mekanismerne for trafik- og omkostningsrisikodeling. Den finder anvendelse i overensstemmelse med de principper, der henvises til i artikel 11, i forordning (EU) nr. 691/2010.
2. De følgende omkostninger underlægges ikke trafikrisikodeling og skal opkræves uanset trafikudviklingen:
a)
de fastlagte omkostninger, der opgøres ved anvendelse af artikel 5, stk. 2, med undtagelse af aftaler om lufttrafiktjeneste på tværs af landegrænser
b)
de fastlagte omkostninger i forbindelse med vejrtjenesteudøvere
c)
fremførsler fra et tidligere år eller en tidligere referenceperiode, bonusser og sanktioner fra incitamenter
d)
for høje eller lave opkrævninger som følge af trafikudviklingen, som skal være opkrævet senest i år n+2.
Desuden kan medlemsstaterne fastsætte, at trafikrisikodeling ikke gælder for de fastlagte omkostninger for luftfartstjenesteudøvere, der har fået tilladelse til at udøve luftfartstjenester uden certificering, jf. artikel 7, stk. 5, i forordning (EF) nr. 550/2004.
3. Hvis antallet af faktiske tjenesteenheder i et givet år ikke ligger mere end 2 % over eller under prognosen fra referenceperiodens begyndelse, fremføres luftfartstjenesteudøverens yderligere indtægter eller tab i henseende til fastlagte omkostninger ikke.
4. Hvis antallet af faktiske tjenesteenheder i et givet år n ligger mere end 2 % over prognosen fra referenceperiodens begyndelse, tilbageføres mindst 70 % af de berørte luftfartstjenesteudøveres yderligere indtægter fra den del, som overstiger forskellen på 2 % mellem de faktiske tjenesteenheder og prognosen over fastlagte omkostninger, til luftrumsbrugerne senest i år n+2.
Hvis antallet af faktiske tjenesteenheder i et givet år n ligger mere end 2 % under prognosen fra referenceperiodens begyndelse, bæres højst 70 % af de berørte luftfartstjenesteudøveres indtægtstab fra den del, som overstiger forskellen på 2 % mellem de faktiske tjenesteenheder og prognosen over fastlagte omkostninger, af luftrumsbrugerne principielt senest i år n+2. Medlemsstaterne kan dog beslutte at sprede fremførslen af et sådant indtægtstab over flere år for at opretholde enhedsratens stabilitet.
5. Fordelingen af trafikrisiko som omhandlet i stk. 4, opgøres i den nationale præstationsplan eller præstationsplanen for den funktionelle luftsrumsblok for den samlede referenceperiode efter den høring, der er omhandlet i artikel 8.
6. Hvis antallet af faktiske tjenesteenheder i et givet år n ligger under 90 % af prognosen fra referenceperiodens begyndelse, bæres det fulde beløb af de berørte luftfartstjenesteudøveres indtægtstab fra den del, som overstiger forskellen på 10 % mellem de faktiske tjenesteenheder og prognosen over fastlagte omkostninger, af luftrumsbrugerne, principielt senest i år n+2. Medlemsstaterne kan dog beslutte at sprede fremførslen af et sådant indtægtstab over flere år for at opretholde enhedsratens stabilitet.
Hvis antallet af faktiske tjenesteenheder i et givet år n ligger over 110 % af prognosen fra referenceperiodens begyndelse, tilbageføres det fulde beløb af de berørte luftfartstjenesteudøveres yderligere indtægter fra den del, som overstiger forskellen på 10 % mellem de faktiske tjenesteenheder og prognosen over fastlagte omkostninger, til luftrumsbrugerne i år n+2.
7. Luftfartstjenesteudøvere uden egenkapital eller med en egenkapital, der ikke overstiger 5 % af de samlede passiver pr. 31. december 2011, kan undtages fra trafikrisikodeling i den første referenceperiode, for at det gøres muligt at mindske den andel, som finansieres via gæld. Disse luftfartstjenesteudøvere, der er undtaget fra risikodeling, specificeres i den præstationsplan, som Kommissionen gennemgår, og i de yderligere oplysninger, der forelægges i overensstemmelse med bilag II. Medlemsstaterne beskriver og begrunder de planlagte foranstaltninger med henblik på at mindske den andel, som finansieres via gæld, og en tidsplan for disse.
8. De følgende principper finder anvendelse på omkostningsrisikodeling:
a)
hvis de faktiske omkostninger i hele referenceperioden er lavere end de fastlagte omkostninger, der er opgjort ved referenceperiodens begyndelse, bevarer den pågældende luftfartstjenesteudøver, medlemsstat eller kvalificerede enhed retten til den opståede difference
b)
hvis de faktiske omkostninger i hele referenceperioden er højere end de fastlagte omkostninger, der er opgjort ved referenceperiodens begyndelse, bæres den opståede difference af den pågældende luftfartstjenesteudøver, medlemsstat eller kvalificerede enhed, medmindre en varslingsmekanisme aktiveres efter artikel 18 i forordning (EU) nr. 691/2010
c)
litra a) og b) gælder ikke nødvendigvis for forskellen mellem faktiske og fastlagte omkostninger, som luftfartstjenesteudøvere, medlemsstater og kvalificerede enheder eventuelt ikke har indflydelse på, som følge af:
i)
uforudsete ændringer af national regulering af pension og pensionsregnskaber
ii)
uforudsete ændringer som følge af national skatteret
iii)
uforudsete og nye omkostningsposter, som ikke optræder i den nationale præstationsplan, men som er påkrævet i henhold til lov
iv)
uforudsete ændringer i omkostninger eller indtægter i medfør af internationale aftaler
v)
væsentlige ændringer i rentesatserne for udlån.
Med forbehold af artikel 6, stk. 1, tredje afsnit, fastsætter den nationale tilsynsmyndighed en liste over ukontrollable omkostningsfaktorer ud fra listen i første afsnit, nr. i)-v), og de skal fremgå af præstationsplanen.
Hvis de faktiske omkostninger i hele referenceperioden er lavere end de fastlagte omkostninger, der er opgjort ved referenceperiodens begyndelse, tilbageføres differencen til luftrumsbrugerne med en fremførsel til den følgende referenceperiode.
Hvis de faktiske omkostninger i hele referenceperioden er højere end de fastlagte omkostninger, der er opgjort ved referenceperiodens begyndelse, sendes differencen videre til luftrumsbrugerne med en fremførsel til den følgende periode. Den nationale tilsynsmyndighed skal udtrykkeligt give sit samtykke til fremførslen, efter den har sikret sig, at:
i)
udsvingene mellem de faktiske omkostninger og de fastlagte omkostninger reelt skyldes forhold, som ligger uden for de pågældende luftfartstjenesteudøveres, medlemsstaters eller kvalificerede enheders kontrol
ii)
udsvingene i de omkostninger, der sendes videre til brugerne, identificeres og kategoriseres udtrykkeligt.
Det fremførte beløb udspecificeres efter faktorer og beskrives i de yderligere oplysninger, som forelægges efter bilag VI.«
12)
Artikel 12, stk. 1, 2 og 3 affattes således:
»1. Medlemsstaterne kan på nationalt niveau eller på niveauet for de funktionelle luftrumsblokke på et ikke-diskriminerende og gennemskueligt grundlag oprette eller godkende incitamentordninger, der støtter forbedringer i udøvelsen af luftfartstjenester eller nedbringelsen af luftfartens miljøpåvirkninger, hvilket medfører en anden beregning af afgifterne, jf. stk. 2 og 3. Sådanne incitamentordninger kan være rettet mod luftfartstjenesteudøvere eller mod luftrumsbrugere.
2. I henhold til artikel 11, i forordning (EU) nr. 691/2010 kan medlemsstaterne på nationalt niveau eller på niveauet for de funktionelle luftrumsblokke vedtage økonomiske incitamenter for at tilskynde deres luftfartstjenesteudøvere til at opfylde præstationsmål. Enhedsraten kan tilpasses for at yde en bonus eller sanktion alt efter luftfartstjenesteudøverens faktiske præstationsniveau i forhold til det relevante mål. Sådanne bonusser og sanktioner må kun aktiveres, når præstationsændringerne har en mærkbar virkning for brugere. Det gældende niveau for bonusser og sanktioner skal stå i forhold til de mål, der søges opfyldt, og den opnåede præstation. Ændringerne af præstationsniveauet og det gældende niveau for bonusser og sanktioner fastlægges efter tilbuddet om den høring, der er omhandlet i artikel 8, og fastsættes i henhold til den nationale præstationsplan eller præstationsplanen for den funktionelle luftrumsblok.
3. Hvis en medlemsstat beslutter at indføre en incitamentordning for luftfartstjenestebrugerne, differentierer den efter tilbuddet om den høring, der er nævnt i artikel 8, de afgifter, der pålægges brugerne, således at afgifterne afspejler disse brugeres bestræbelser på bl.a. at:
a)
udnytte luftfartstjenesterne på den mest hensigtsmæssige måde
b)
mindske flyvningens miljøpåvirkninger
c)
reducere de samlede udgifter til luftfartstjenester og øge deres effektivitet; differentieringen sker navnlig ved, at afgifterne sænkes eller moduleres, når der anvendes luftbårent udstyr, der øger kapaciteten, eller for at udligne ulemperne ved at vælge mindre overbelastede ruter
d)
fremskynde indførelsen af ATM-kapacitet inden for rammerne af SESAR.«
13)
I artikel 13 foretages følgende ændringer:
a)
Stk. 1 og 2 affattes således:
»1. Medlemsstaterne sikrer, at der årligt fastsættes enhedsrater for hver enkelt afgiftszone.
Enhedsrater opgives i national valuta. Hvis medlemsstater, som er en del af en funktionel luftrumsblok, beslutter at oprette en fælles afgiftszone med en fælles enhedsrate, opgives denne enhedsrate i euro eller i en af de berørte medlemsstaters nationale valutaer. De pågældende medlemsstater underretter Kommissionen og Eurocontrol om den valuta, der finder anvendelse.
2. I henhold til artikel 11, stk. 4, litra e), i forordning (EF) nr. 549/2004 og artikel 18, i forordning (EU) nr. 691/2010, kan enhedsraten ændres i løbet af året, hvis en varslingsmekanisme aktiveres.«
b)
Følgende stk. 4 indsættes:
»4. For referenceperiodens første år beregnes enhedsrater ud fra den præstationsplan, som den berørte medlemsstat eller funktionelle luftrumsblok meddelte pr. 1. november året inden påbegyndelsen af referenceperioden. Hvis præstationsplaner vedtages efter den 1. november året inden påbegyndelsen af referenceperioden, genberegnes enhedsraterne om fornødent ud fra den endeligt vedtagne plan eller de gældende korrigerende foranstaltninger.«
14)
Artikel 14, stk. 1, affattes således:
»1. Medlemsstaterne kan opkræve afgifterne i form af en enkelt afgift pr. flyvning. Hvis afgifter faktureres og opkræves på regionalt plan, kan faktureringsvalutaen være euro, og en administrativ enhedsrate til dækning af fakturerings- og opkrævningsomkostninger kan lægges til den pågældende enhedsrate.«
15)
Artikel 15 udgår.
16)
I artikel 17 affattes indledningen til første afsnit således:
»Luftfartstjenesteudøverne skal lette den nationale tilsynsmyndighed eller en kvalificeret enhed, der optræder på den nationale tilsynsmyndigheds vegne, i dennes inspektioner og undersøgelser, herunder besøg på stedet. De bemyndigede personer gives adgang til at:«
17)
Følgende artikel 17a indsættes:
»Artikel 17a
Evaluering
Kommissionens evaluering af den præstationsordning, der er omhandlet i artikel 24, i forordning (EU) nr. 691/2010, skal omfatte mekanismen til risikodeling, jf. nærværende forordnings artikel 11a, incitamentordninger, jf. nærværende forordnings artikel 12, og deres indflydelse og effektivitet i henseende til at opfylde de fastsatte præstationsmål.«
18)
Bilag I-VI ændres i overensstemmelse med bilaget til nærværende forordning.
Artikel 2
Overgangsbestemmelser
Medlemsstater, i hvis lovgivning der allerede før den 8. juli 2010 var fastsat en nedsættelse af enhedsraten, som går videre end de EU-dækkende mål, jf. forordning (EU) nr. 691/2010, kan undtage deres luftfartstjenesteudøvere fra anvendelsen af artikel 11a, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1794/2006. Denne undtagelse finder anvendelse i den periode, hvor enhedsraten som følge af national lovgivning nedsættes, men ikke længere end udgangen af den første referenceperiode i 2014. Medlemsstaterne underretter Kommissionen og Eurocontrol herom.
Medlemsstaterne kan udskyde anvendelsen af bestemmelserne i forordning (EF) nr. 1794/2006, som ændret ved nærværende forordning, på tårn- og indflyvningskontrolafgifter indtil den 31. december 2014. De underretter Kommissionen herom. I så fald kan de fulde omkostninger ved leveringen af tårn- og indflyvningskontroltjenester opkræves frem til den 31. december 2014.
Artikel 3
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes på omkostninger til luftfartstjenester, afgifter og enhedsrater fra år 2012.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 16. december 2010.
32010R1191
L 333/6
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
UREDBA KOMISIJE (EU) br. 1191/2010
od 16. prosinca 2010.
o izmjeni Uredbe (EZ) br. 1794/2006 o uspostavi zajedničkog sustava obračuna naknada za usluge u zračnoj plovidbi
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKA KOMISIJA,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Uredbu (EZ) br. 550/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 10. ožujka 2004. o pružanju usluga u zračnoj plovidbi u jedinstvenom europskom nebu (Uredba o pružanju usluga) (1), a posebno njezin članak 15. stavak 4.,
uzimajući u obzir Uredbu (EZ) br. 549/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 10. ožujka 2004. o utvrđivanju okvira za stvaranje jedinstvenog europskog neba (Okvirna uredba), a posebno njezin članak 5. stavak 3. (2),
budući da:
(1)
Uredbom Komisije (EZ) br. 1794/2006 (3) utvrđuju se potrebne mjere za razvoj zajedničkog sustava obračuna naknada za usluge u zračnoj plovidbi koji je u skladu s Eurocontrolovim sustavom rutnih naknada. Razvoj zajedničkog sustava obračuna naknada za usluge u zračnoj plovidbi koje se pružaju u svim fazama leta od najveće je važnosti za provedbu jedinstvenog europskog neba. Ovim bi se načinom trebala postići veća transparentnost u odnosu na utvrđivanje, nametanje i ubiranje naknada za korisnike zračnog prostora te troškovna učinkovitost pružanja usluga u zračnoj plovidbi. Ona bi također trebala poticati učinkovitost letova, održavajući istodobno optimalnu razinu sigurnosti te poticati pružanje integriranih usluga.
(2)
Kako bi se osigurala učinkovitost skupnog cilja poboljšanja troškovne isplativosti usluga u zračnoj plovidbi, zajednički sustav obračuna naknada bi trebao poticati poboljšanje troškovne i operativne učinkovitosti, na način koji je u skladu s Glavnim planom upravljanja europskim zračnim prometom i koji ga podržava.
(3)
Uredbu (EZ) br. 1794/2006 treba ažurirati kako bi se financijske posljedice programa mjerenja učinkovitosti prenijele u obračun naknada, posebno u vezi s mehanizmima dijeljenja rizika povezanih s troškovima i prometom te sa programima poticaja opisanima u Uredbi Komisije (EU) br. 691/2010 od 29. srpnja 2010. o utvrđivanju plana performansi za usluge u zračnoj plovidbi i mrežnih funkcija i izmjeni Uredbe Komisije (EZ) br. 2096/2005 o utvrđivanju zajedničkih zahtjeva za pružanje usluga u zračnoj plovidbi (4). Uredbu (EZ) br. 1794/2006 bi stoga trebalo na odgovarajući način izmijeniti.
(4)
Trebalo bi predvidjeti odgovarajuće odredbe kako bi se osigurao neometan prijelaz na ažurirani sustav obračuna naknada.
(5)
Mjere predviđene ovom Uredbom u skladu su s mišljenjem Odbora za jedinstveno nebo,
DONIJELA JE OVU UREDBU:
Članak 1.
Izmjene Uredbe (EZ) br. 1794/2006
Uredba (EZ) br. 1794/2006 mijenja se i glasi:
1.
Članak 1. mijenja se i glasi:
(a)
stavak 1. zamjenjuje se sljedećim:
„1. Ovom se Uredbom utvrđuju potrebne mjere za razvoj zajedničkog sustava obračuna naknada za usluge u zračnoj plovidbi, koji je u skladu s Eurocontrolovim sustavom rutnih naknada.”;
(b)
stavci 5. i 6. zamjenjuju se sljedećim:
„5. Sukladno članku 1. stavku 3. trećoj rečenici Uredbe Komisije (EU) br. 691/2010 (*), države članice mogu odlučiti da ovu Uredbu ne primjenjuju na usluge u zračnoj plovidbi koje se pružaju na zračnim lukama s manje od 50 000 kretanja u komercijalnom zračnom prometu godišnje, bez obzira na najvišu dopuštenu masu pri uzlijetanju i broj putničkih sjedala.
Države članice obavješćuju Komisiju o toj odluci. Komisija periodično objavljuje ažurirani popis onih zračnih luka za koje su države članice odlučile da na usluge u zračnoj plovidbi ne primjenjuju ovu Uredbu.
6. U vezi s uslugama u zračnoj plovidbi koje se pružaju na zračnim lukama s manje od 150 000 kretanja u komercijalnom zračnom prometu godišnje, bez obzira na najvišu dopuštenu masu pri uzlijetanju i broj putničkih sjedala, države članice mogu prije svakog referentnog razdoblja iz članka 11. stavka 3. točke (d) Uredbe (EZ) br. 549/2004 odlučiti da neće:
(a)
izračunavati utvrđene troškove u skladu s člankom 6. ove Uredbe;
(b)
izračunavati terminalne naknade kako je navedeno u članku 11. ove Uredbe;
(c)
odrediti jedinične terminalne cijene kako je navedeno u članku 13. ove Uredbe.
Prvi podstavak primjenjuje se ne dovodeći u pitanje primjenu načela iz članaka 14. i 15. Uredbe (EZ) br. 550/2004 te podliježe članku 1. stavku 3. trećoj rečenici Uredbe (EU) br. 691/2010.
Države članice koje odluče da neće primjenjivati odredbe navedene u prvom podstavku moraju provesti detaljnu ocjenu stupnja u kojem su ispunjeni uvjeti utvrđeni Prilogu I. ovoj Uredbi. Ovo ocjenjivanje mora uključivati savjetovanje s predstavnicima korisnika zračnog prostora.
Te države članice podnose Komisiji detaljno izvješće o ocjeni iz trećeg podstavka. To izvješće mora biti potkrijepljeno dokazima, mora uključivati ishod savjetovanja s korisnicima te mora dati potpuno obrazloženje zaključaka države članice.
Nakon savjetovanja s dotičnom državom članicom, Komisija može utvrditi da uvjeti iz Priloga I. ovoj Uredbi nisu ispunjeni, te može, najkasnije dva mjeseca nakon primitka izvješća, zatražiti da država članica provede ponovno ocjenjivanje pod izmijenjenim uvjetima.
Kad Komisija donese takvu odluku, ona mora navesti koji dio (dijelove) ocjene treba revidirati, kao i razloge za to.
Kad Komisija zatraži revidiranu ocjenu, dotična država članica mora u roku dva mjeseca od primitka zahtjeva Komisije, dostaviti izvješće o zaključcima te revidirane ocjene.
Konačno izvješće objavljuje se i valjano je tijekom predmetnog referentnog razdoblja.
(*) SL L 201, 3.8.2010., str. 1.”" 						
2.
U članku 2. dodaju se sljedeće točke:
„(h)
‚prihvaćeni troškovi’ znači troškovi koje je država članica prihvatila unaprijed, kako je navedeno u članku 15. stavku 2. točki (a) Uredbe (EZ) br. 550/2004;
(i)
‚referentno razdoblje’ znači referentno razdoblje za program mjerenja učinkovitosti iz članka 11. stavka 3. točke (d) Uredbe (EZ) 549/2004;
(j)
‚kretanja u komercijalnom zračnom prijevozu’ znači ukupan broj uzlijetanja i slijetanja u komercijalnom zračnom prijevozu, izražen kao prosjek razdoblja od tri godine koje je prethodilo donošenju planova mjerenja učinkovitosti iz članka 12. Uredbe (EU) br. 691/2010;
(k)
‚drugi prihodi’ znači prihodi dobiveni od javnih tijela ili prihodi dobiveni od komercijalnih aktivnosti i/ili, u slučaju terminalnih jediničnih cijena, prihodi dobiveni na temelju ugovora ili sporazuma između pružatelja usluga u zračnoj plovidbi i operatora zračnih luka koji idu u korist pružatelja usluga u zračnoj plovidbi u vezi s razinom jediničnih cijena.”
3.
U članku 3., stavci 1., 2. i 3. zamjenjuju se sljedećim:
„1. Sustav obračuna naknada podliježe načelima iz članka 15. Uredbe (EZ) br. 550/2004.
2. Prihvaćeni troškovi rutnih usluga u zračnoj plovidbi financiraju se iz rutnih naknada koje se naplaćuju korisnicima usluga u zračnoj plovidbi u skladu s odredbama poglavlja III. i/ili iz drugih prihoda.
3. Prihvaćeni troškovi terminalnih usluga u zračnoj plovidbi financiraju se iz terminalnih naknada koje se naplaćuju korisnicima usluga u zračnoj plovidbi u skladu s odredbama poglavlja III. i/ili iz drugih prihoda. Oni mogu uključivati uzajamne subvencije koje se odobravaju u skladu s pravom Unije.”
4.
U članku 4., stavci 3. i 4. zamjenjuju se sljedećim:
„3. Zona obračuna rutne naknade proteže se od tla do uključivo gornjeg zračnog prostora. Države članice mogu uspostaviti posebnu zonu u složenim terminalnim područjima unutar zone obračuna naknade.
4. Kad se zone obračuna naknade protežu preko zračnog prostora više od jedne države članice, što može biti posljedica stvaranja zajedničke zone obračuna naknada u funkcionalnom bloku zračnog prostora, dotične države članice osiguravaju u najvećoj mogućoj mjeri dosljednost i jedinstvenost primjene ove Uredbe na predmetni zračni prostor.
Kad u predmetnom zračnom prostoru nije moguća jedinstvena primjena ove Uredbe, države članice o takvim razlikama u primjeni ove Uredbe obavješćuju na transparentan način korisnike te o tim razlikama izvješćuju Komisiju i Eurocontrol.”
5.
U članku 5., stavci 2. i 3. zamjenjuju se sljedećim:
„2. U skladu s člankom 15. stavkom 2. točkom (a) Uredbe (EZ) 550/2004, države članice mogu kao prihvaćene troškove uspostaviti sljedeće troškove, kad oni nastanu kao rezultat pružanja usluga u zračnoj plovidbi:
(a)
troškove nacionalnih nadležnih tijela;
(b)
troškove kvalificiranih subjekata iz članka 3. Uredbe (EZ) br. 550/2004;
(c)
troškove koji proizlaze iz međunarodnih sporazuma.
3. U skladu s člankom 15.a stavkom 3. Uredbe (EZ) br. 550/2004, ne dovodeći u pitanje druge izvore financiranja i u skladu s pravom Unije, dio prihoda od naknada može se upotrijebiti za financiranje zajedničkih projekata za mrežne funkcije koje su od posebne važnosti za poboljšanje cjelokupne učinkovitosti upravljanja zračnim prometom i usluga u zračnoj plovidbi u Europi. U takvim slučajevima, države članice osiguravaju primjenu opsežnih i transparentnih računovodstvenih postupaka, kako bi se osiguralo da se korisnicima zračnog prostora naknade ne obračunaju dva puta. Ti prihvaćeni troškovi, kojima se financira zajednički projekt, moraju biti jasno određeni u skladu s Prilogom II.”
6.
Članak 6. mijenja se kako slijedi:
(a)
stavak 1. zamjenjuje se sljedećim:
„1. Prihvaćeni troškovi i stvarni troškovi uključuju troškove koji su povezani s propisanim uslugama, uređajima i djelatnostima iz članka 5. ove Uredbe i koji su određeni u skladu s računovodstvenim zahtjevima iz članka 12. Uredbe (EZ) br. 550/2004.
Jednokratni učinci koji su rezultat uvođenja Međunarodnih računovodstvenih standarda mogu se rasporediti na razdoblje od najviše 15 godina.
Ne dovodeći u pitanje članke 16. i 18. Uredbe (EU) br. 691/2010, prihvaćeni troškovi određuju se prije početka svakog referentnog razdoblja kao dio planova mjerenja učinkovitosti iz članka 11. Uredbe (EZ) br. 549/2004 i članka 10. stavka 3. točke (b) Uredbe (EU) 691/2010 za svaku kalendarsku godinu tijekom referentnog razdoblja, i to i u realnim i u nominalnim vrijednostima. Jedinične cijene izračunavaju se na temelju troškova izraženih u nominalnim vrijednostima. Za svaku godinu referentnog razdoblja, razlika između prihvaćenih troškova koji su izraženi u nominalnim vrijednostima prije referentnog razdoblja i prihvaćenih troškova koji su prilagođeni na temelju stvarne inflacije koju je za tu godinu zabilježila Komisija (Eurostat), prenosi se najkasnije u godinu n + 2.
Prihvaćeni troškovi i stvarni troškovi određuju se u nacionalnoj valuti. Kad se za funkcionalni blok zračnog prostora uspostavi zajednička zona obračuna naknada s jedinstvenom jediničnom cijenom, dotične države članice osiguravaju konverziju nacionalnih troškova u euro ili u nacionalnu valutu jedne od dotičnih država članica, kako bi se osigurao transparentan izračun jedinstvene jedinične cijene pri primjeni članka 13. stavka 1. prvog podstavka ove Uredbe. Te države članice o tome obavješćuju Komisiju i Eurocontrol.”;
(b)
stavak 2. mijenja se i glasi:
i.
Drugi podstavak zamjenjuje se sljedećim:
„Troškovi osoblja uključuju bruto plaću, isplate za prekovremeni rad, doprinose za socijalno i mirovinsko osiguranje te druga davanja. Troškovi mirovinskog osiguranja mogu se izračunati upotrebom razboritih pretpostavki u skladu s upravljanjem sustava obračuna ili s nacionalnim pravom, kako je primjereno. Te se pretpostavke detaljno razrađuju u nacionalnom planu mjerenja učinkovitosti.”;
ii.
četvrti i peti podstavak zamjenjuju se sljedećim:
„Troškovi amortizacije se odnose na ukupnu dugotrajnu imovinu u uporabi za potrebe usluga u zračnoj plovidbi. Dugotrajna imovina se amortizira u skladu s njezinim očekivanim radnim vijekom, upotrebom linearne metode primijenjene na troškove imovine koja se amortizira. Za izračun amortizacije može se upotrijebiti obračun s nabavnom vrijednošću ili s trenutačnom vrijednošću. Ova se metodologija ne smije mijenjati tijekom razdoblja trajanja amortizacije i mora biti u skladu s primijenjenim troškom kapitala. Kad se primjenjuje obračun s trenutačnom vrijednošću, moraju se također prikazati odgovarajući podaci obračuna s nabavnom vrijednošću, kako bi se omogućila usporedba i procjena.
Trošak kapitala jednak je umnošku:
(a)
zbroja prosječne neto knjigovodstvene vrijednosti dugotrajne imovine i mogućih prilagodbi u odnosu na ukupna sredstava koje određuje nacionalno nadzorno tijelo i koje koristi pružatelj usluga u zračnoj plovidbi, a koja su u upotrebi ili u izgradnji, i prosječne neto vrijednosti kratkotrajne imovine potrebne za pružanje usluga u zračnoj plovidbi, osim kamatonosnih računa; i
(b)
ponderiranog prosjeka kamatne stope na dugovanja i povrata od vlastitog kapitala. Za pružatelje usluga u zračnoj plovidbi bez vlastitog kapitala, ponderirani se prosjek izračunava na temelju povrata primijenjenog na razliku između ukupnih sredstava iz točke (a) i dugovanja.
Izvanredne se stavke sastoje od jednokratnih troškova u vezi s pružanjem usluga u zračnoj plovidbi, koji su nastali tijekom iste godine.
Bilo kakva prilagodba koja nije obuhvaćena Međunarodnim računovodstvenim standardima navodi se u nacionalnom planu mjerenja učinkovitosti kako bi je Komisija mogla pregledati, kao i u dodatnim informacijama koje se moraju osigurati u skladu s Prilogom II.”;
(c)
u stavku 3., prvi podstavak zamjenjuje se sljedećim:
„U smislu petog podstavka stavka 2., faktori koji se ponderiraju temelje se na udjelu financiranja kroz zaduživanje ili iz vlastitog kapitala. Kamatna stopa na zaduženja mora biti jednaka prosječnoj kamatnoj stopi na zaduženja pružatelja usluga u zračnoj plovidbi. Povrat od vlastitog kapitala temelji se na stvarnom financijskom riziku pružatelja usluga u zračnoj plovidbi.”
7.
U članku 7. stavku 2. dodaje se sljedeći podstavak:
„U smislu točke (b) prvog podstavka, prije početka svakog referentnog razdoblja, države članice utvrđuju kriterije koji se upotrebljavaju za raspodjelu troškova između terminalnih i rutnih usluga za svaku zračnu luku te o tome obavješćuju Komisiju.”
8.
Članak 8. zamjenjuje se sljedećim:
„Članak 8.
Transparentnost troškova i mehanizma obračuna naknada
1. Najkasnije šest mjeseci prije početka svakog referentnog razdoblja, države članice nude savjetovanje s predstavnicima korisnika zračnog prostora o prihvaćenim troškovima, planiranim investicijama, prognozama jedinice usluge, politici obračuna naknada i rezultirajućim jediničnim cijenama, pri čemu im pomažu pružatelji usluga u zračnoj plovidbi. Države članice svoje nacionalne troškove ili troškove funkcionalnih blokova zračnog prostora utvrđene u skladu s člankom 5. i njihove jedinične cijene na transparentan način stavljaju na raspolaganje predstavnicima korisnika zračnog prostora, Komisiji i, kad je primjereno, Eurocontrolu.
Svake godine tijekom referentnog razdoblja, države članice nude savjetovanje s predstavnicima korisnika zračnog prostora o bilo kakvim odstupanjima od prognoza, posebno u vezi sa:
(a)
stvarnim prometom i troškovima u odnosu na predviđeni promet i prihvaćene troškove;
(b)
provedbom mehanizma dijeljenja rizika iz članka 11.a;
(c)
programima poticaja iz članka 12.
Ova se savjetovanja mogu organizirati na regionalnoj razini. Predstavnici korisnika zračnog prostora imaju pravo zatražiti dodatna savjetovanja. Savjetovanje s korisnicima se također organizira sustavno nakon aktiviranja mehanizma upozoravanja u vezi s revizijom jedinične cijene.
2. Informacije iz stavka 1. temelje se na tabelarnim izvješćima i detaljnim pravilima iz priloga II. i VI., ili, ako država članica na nacionalnoj razini ili na razini funkcionalnog bloka zračnog prostora odluči da neće izračunavati utvrđene troškove ili terminalne naknade, ili da neće uspostaviti terminalne jedinične cijene u skladu s člankom 1. stavkom 6., informacije iz stavka 1. temelje se na tabelarnim izvješćima i detaljnim pravilima iz Priloga III. Odgovarajuća se dokumentacija stavlja na raspolaganje predstavnicima korisnika zračnog prostora, Komisiji, Eurocontrolu i nacionalnim nadzornim tijelima tri tjedna prije održavanja savjetovanja. Za godišnje savjetovanje iz drugog podstavka stavka 1., odgovarajuća se dokumentacija stavlja na raspolaganje predstavnicima korisnika zračnog prostora, Komisiji, Eurocontrolu i nacionalnim nadzornim tijelima svake godine, najkasnije 1. studenoga.”
9.
Članak 9. mijenja se kako slijedi:
(a)
u stavku 1., točka (c) zamjenjuje se sljedećim:
„(c)
letovi koji se obavljaju isključivo radi prijevoza po službenom zadatku vladajućeg monarha i članova njegove uže obitelji, šefova država, predsjednika vlada i ministara; u svim slučajevima izuzeće se mora potkrijepiti odgovarajućim indikatorom statusa ili napomenom u planu leta.”;
(b)
stavak 4. mijenja se kako slijedi:
i.
briše se prvi podstavak;
ii.
uvodna rečenica u drugom podstavku zamjenjuje se sljedećim:
„Troškovi nastali radi izuzetih letova sastoje se od:”.
10.
Članci 10. i 11. zamjenjuju se sljedećim:
„Članak 10.
Izračun rutnih naknada
1. Ne dovodeći u pitanje mogućnost financiranja rutnih usluga u zračnoj plovidbi kroz druge prihode u skladu s člankom 3. stavkom 2., rutna naknada za određeni let u određenoj zoni obračuna rutnih naknada mora biti jednaka umnošku jedinične cijene utvrđene za tu zonu obračuna naknada i jedinica rutnih usluga za taj let.
2. Jedinična cijena i jedinice rutnih usluga izračunavaju se u skladu s Prilogom IV.
Članak 11.
Izračun terminalnih naknada
1. Ne dovodeći u pitanje mogućnost iz članka 3. stavka 3. za financiranje terminalnih usluga u zračnoj plovidbi iz dugih prihoda, terminalna naknada za određeni let u određenoj zoni obračuna terminalnih naknada jednaka je umnošku jedinične cijene utvrđene za tu zonu obračuna terminalnih naknada i jedinica terminalnih usluga za taj let. U smislu obračuna usluga, dolazak i odlazak se smatraju jednim letom. Jedinica koja se broji je ili dolazni ili odlazni let.
2. Jedinična cijena i jedinice terminalnih usluga izračunavaju se u skladu s Prilogom V.”
11.
Dodaje se sljedeći članak 11.a:
„Članak 11.a
Dijeljenje rizika
1. Ovim se člankom utvrđuju mehanizmi dijeljenja rizika povezanog s prometom i rizika povezanog s troškovima. On se primjenjuje u skladu s načelima iz članka 11. Uredbe (EU) br. 691/2010.
2. Sljedeći troškovi ne podliježu dijeljenju rizika povezanog s prometom i nadoknađuju se bez obzira na razvoj prometa:
(a)
prihvaćeni troškovi, određeni primjenom članka 5. stavka 2., s iznimkom sporazuma koji se odnose na pružanje prekograničnih usluga u zračnoj plovidbi;
(b)
prihvaćeni troškovi pružatelja meteoroloških usluga;
(c)
odobreni prijenosi iz prethodne godine ili referentnog razdoblja te nagrade ili kazne koje proizlaze iz programa poticaja;
(d)
preplate ili nedostatne uplate koje proizlaze iz promjena u prometu i koje se moraju poravnati najkasnije u godini n + 2.
Osim toga, države članice mogu iz dijeljenja rizika povezanog s prometom izuzeti prihvaćene troškove pružatelja usluga u zračnoj plovidbi koji su dobili dopuštenje za pružanje usluga u zračnoj plovidbi bez certificiranja, u skladu s člankom 7. stavkom 5. Uredbe (EZ) br. 550/2004.
3. Kad tijekom određene godine stvarni broj jedinica usluga nije za više od 2 % veći ili manji od prognoziranog broja utvrđenog na počeku referentnog razdoblja, dodatni se prihod ili gubitak prihoda pružatelja usluga u zračnoj plovidbi u odnosu na utvrđene troškove ne prenosi.
4. Kad je tijekom određene godine n stvarni broj jedinica usluga za više od 2 % veći od prognoziranog broja utvrđenog na počeku referentnog razdoblja, najmanje 70 % dodatnog prihoda predmetnog (predmetnih) pružatelja usluga u zračnoj plovidbi koji je za više od 2 % veći od razlike između stvarnog broja jedinica usluga i prognoziranog broja u odnosu na utvrđene troškove, vraća se korisnicima zračnog prostora najkasnije u godini n + 2.
Kad je tijekom određene godine n stvarni broj jedinica usluga za više od 2 % manji od prognoziranog broja utvrđenog na počeku referentnog razdoblja, najviše 70 % gubitka prihoda predmetnog (predmetnih) pružatelja usluga u zračnoj plovidbi koji je za više od 2 % veći od razlike između stvarnog broja jedinica usluga i prognoziranog broja u odnosu na utvrđene troškove, snose korisnici zračnog prostora, u načelu najkasnije u godini n + 2. Međutim, države članice mogu odlučiti da prijenos ovakvoga gubitka prihoda protegnu na nekoliko godina radi očuvanja stabilnosti jedinične cijene.
5. Raspodjela rizika povezanog s prometom iz stavka 4. navodi se u nacionalnom planu mjerenja učinkovitosti ili planu mjerenja učinkovitosti funkcionalnog bloka zračnog prostora za cijelo referentno razdoblje, nakon savjetovanja iz članka 8.
6. Kad je tijekom određene godine n stvarni broj jedinica usluga manji od 90 % prognoziranog broja utvrđenog na počeku referentnog razdoblja, cjelokupni iznos gubitka prihoda predmetnog (predmetnih) pružatelja usluga u zračnoj plovidbi koji je za više od 10 % veći od razlike između stvarnog broja jedinica usluga i prognoziranog broja u odnosu na utvrđene troškove, snose korisnici zračnog prostora, u načelu najkasnije u godini n + 2. Međutim, države članice mogu odlučiti da prijenos ovakvoga gubitka prihoda protegnu na nekoliko godina radi očuvanja stabilnosti jedinične cijene.
Kad tijekom određene godine n stvarni broj jedinica usluga premašuje 110 % prognoziranog broja utvrđenog na počeku referentnog razdoblja, cjelokupni iznos dodatnog prihoda predmetnog (predmetnih) pružatelja usluga u zračnoj plovidbi koji je za više od 10 % veći od razlike između stvarnog broja jedinica usluga i prognoziranog broja u odnosu na utvrđene troškove, vraća se korisnicima zračnog prostora u godini n + 2.
7. Pružatelji usluga u zračnoj plovidbi koji nemaju vlastiti kapital ili čiji vlastiti kapital 31. prosinca 2011. ne premašuje 5 % ukupnih obveza, mogu se tijekom prvog referentnog razdoblja izuzeti od dijeljenja rizika povezanog s prometom, kako bi se omogućilo postizanje nižeg udjela financiranja obveza. Ti pružatelji usluga u zračnoj plovidbi koji su izuzeti od dijeljenja rizika povezanog s prometom, navode se u planu mjerenja učinkovitosti kako bi ih Komisija mogla pregledati, kao i u dodatnim informacijama koje se moraju osigurati u skladu s Prilogom II. Države članice opisuju i obrazlažu mjere planirane za postizanje nižeg udjela financiranja obveza i njihov terminski plan.
8. Na dijeljenje rizika povezanih s troškovima primjenjuju se sljedeća načela:
(a)
kad su tijekom cijelog referentnog razdoblja stvarni troškovi niži od prihvaćenih troškova koji se određuju na početku referentnog razdoblja, rezultirajuću razliku zadržava predmetni pružatelj usluga u zračnoj plovidbi, država članica ili kvalificirani subjekt;
(b)
kad su tijekom cijelog referentnog razdoblja stvarni troškovi viši od prihvaćenih troškova koji se određuju na početku referentnog razdoblja, rezultirajuću razliku snosi predmetni pružatelj usluga u zračnoj plovidbi, država članica ili kvalificirani subjekt, ne dovodeći u pitanje aktiviranje mehanizma upozoravanja u skladu s člankom 18. Uredbe (EU) br. 691/2010;
(c)
točke (a) i (b) ne moraju se primjenjivati na razliku između stvarnih i prihvaćenih troškova, za koje se može smatrati da su izvan kontrole pružatelja usluga u zračnoj plovidbi, država članica i kvalificiranih subjekata, kao rezultat:
i.
nepredviđenih promjena u nacionalnim mirovinskim propisima i propisima o mirovinskom računovodstvu;
ii.
nepredviđenih promjena u nacionalnom poreznom zakonodavstvu;
iii.
nepredviđenih i novih troškovnih stavki koje nisu obuhvaćene nacionalnim planom mjerenja učinkovitosti, ali koje se zahtijevaju zakonom;
iv.
nepredviđenih promjena u troškovima i prihodima, koje proizlaze iz međunarodnih sporazuma;
v.
značajnih promjena kamatnih stopa na zajmove.
Ne dovodeći u pitanje članak 6. stavak 1. treći podstavak, nacionalno nadzorno tijelo iz popisa u točkama od i. do v. prvog podstavka utvrđuje popis troškovnih čimbenika koji se ne mogu kontrolirati i on je sastavni dio plana mjerenja učinkovitosti.
Kad su tijekom cijelog referentnog razdoblja stvarni troškovi niži od prihvaćenih troškova koji se određuju na početku referentnog razdoblja, rezultirajuća se razlika vraća korisnicima zračnog prostora prenošenjem na sljedeće referentno razdoblje.
Kad su tijekom cijelog referentnog razdoblja stvarni troškovi viši od prihvaćenih troškova koji se određuju na početku referentnog razdoblja, rezultirajuća se razlika prenosi na korisnike zračnog prostora prenošenjem na sljedeće referentno razdoblje. Nadležno nacionalno nadzorno tijelo mora izričito odobriti prijenos, nakon što utvrdi:
i.
da je razlika između stvarnih troškova i prihvaćenih troškova uistinu posljedica razvoja, na koje predmetni pružatelj usluga u zračnoj plovidbi, država članica ili kvalificirani subjekt nemaju utjecaja;
ii.
da je razlika u troškovima, koja se prenosi na korisnike, posebno utvrđena i kategorizirana.
Iznos koji se prenosi navodi se po faktorima i opisuje u dodatnim informacijama koje se moraju osigurati u skladu s Prilogom VI.”
12.
U članku 12., stavci 1., 2. i 3. zamjenjuju se sljedećim:
„1. Na nacionalnoj razini ili na razini funkcionalnog bloka zračnog prostora, države članice mogu na nediskriminirajućoj i transparentnoj osnovi uspostaviti ili odobriti programe poticaja kako bi podržale poboljšanja u pružanju usluga u zračnoj plovidbi ili smanjenje utjecaja zračnog prometa na okoliš, što rezultira različitim izračunom naknada u skladu sa stavcima 2. i 3. Ti se poticaji mogu primjenjivati na pružatelje usluga u zračnoj plovidbi ili na korisnike zračnog prostora.
2. U skladu s člankom 11. Uredbe (EU) br. 691/2010, države članice mogu na nacionalnoj razini ili na razini funkcionalnog bloka zračnog prostora usvojiti financijske poticaje kako bi njihovi pružatelji usluga u zračnoj plovidbi postigli ciljeve učinkovitosti. Jedinična se cijena može prilagoditi, kako bi se predvidjele nagrade ili kazne u skladu sa stvarnom razinom učinkovitosti pružatelja usluga u zračnoj plovidbi u odnosu na odgovarajući cilj. Takve se nagrade ili kazne primjenjuju samo kad odstupanja u učinkovitosti imaju bitan utjecaj na korisnike. Visina nagrada i kazni koje se primjenjuju mora biti razmjerna ciljevima koje treba postići i postignutoj učinkovitosti. Razine odstupanja od učinkovitosti i visina nagrada i kazni koje se primjenjuju, određuju se nakon ponude savjetovanja iz članka 8., a navode se u nacionalnom planu mjerenja učinkovitosti ili planu mjerenja učinkovitosti za funkcionalni blok zračnog prostora.
3. Kada država članica odluči da program poticaja primjenjuje na korisnike usluga u zračnoj plovidbi, ona nakon ponude savjetovanja iz članka 8. prilagođava njihove naknade, tako da one odražavaju nastojanja tih korisnika, posebno u vezi sa:
(a)
optimiziranjem upotrebe usluga u zračnoj plovidbi;
(b)
smanjenjem utjecaja letenja na okoliš;
(c)
smanjenjem sveukupnih troškova usluga u zračnoj plovidbi i povećanjem njihove učinkovitosti, posebno smanjivanjem ili prilagođavanjem naknada u skladu s opremom u zrakoplovima kojom se povećava kapacitet ili rješava neugodnost odabira manje zagušenih ruta;
(d)
ubrzavanjem upotrebe mogućnosti SESAR ATM-a.”
13.
Članak 13. mijenja se kako slijedi:
(a)
Stavci 1. i 2. zamjenjuju se sljedećim:
„1. Države članice osiguravaju da se jedinične cijene za svaku zonu obračuna naknada određuju svake godine.
Jedinične cijene određuju se u nacionalnoj valuti. Kada države članice koje čine dio funkcionalnog bloka zračnog prostora odluče uspostaviti zajedničku zonu obračuna naknada s jedinstvenom jediničnom cijenom, ta se jedinična cijena izražava u euru ili u nacionalnoj valuti jedne od dotičnih država članica. Dotične države članice obavješćuju Komisiju i Eurocontrol o valuti koja se primjenjuje.
2. U skladu s člankom 11. stavkom 4. točkom (e) Uredbe (EZ) br. 549/2004 i člankom 18. Uredbe (EU) br. 691/2010, jedinične se cijene mogu izmijeniti tijekom godine ako se aktivira mehanizam upozoravanja.”
(b)
Dodaje se sljedeći stavak 4.:
„4. Za prvu godinu referentnog razdoblja, jedinične se cijene izračunavaju na temelju plana mjerenja učinkovitosti, koji je 1. studenoga godine koja prethodi početku referentnog razdoblja, dostavila dotična država članica ili funkcionalni blok zračnog prostora. Kad se planovi mjerenja učinkovitosti usvajaju nakon 1. studenoga godine koja prethodi početku referentnog razdoblja, jedinične cijene se prema potrebi preračunavaju na temelju konačnog usvojenog plana ili na temelju primjenljivih korektivnih mjera.”
14.
U članku 14., stavak 1. zamjenjuje se sljedećim:
„1. Države članice mogu ubirati naknade kroz jedinstvenu naknadu po letu. Kad se naknade obračunavaju i ubiru na regionalnoj osnovi, valuta obračuna može biti euro, a predmetnoj jediničnoj cijeni se može dodati upravna jedinična cijena kojom se pokrivaju troškovi obračunavanja i ubiranja naknade.”
15.
Članak 15. briše se.
16.
U članku 17., uvodni dio prvog podstavka zamjenjuje se sljedećim:
„Pružatelji usluga u zračnoj plovidbi omogućuju nacionalnom nadzornom tijelu ili kvalificiranom subjektu koji djeluje u njegovo ime inspekcijske preglede i nadzore, uključujući i posjete na licu mjesta. Ovlaštene osobe imaju ovlaštenje:”
.
17.
Umeće se sljedeći članak 17.a:
„Članak 17.a
Analiza i ocjena
Analiza i ocjena plana mjerenja učinkovitosti iz članka 24. Uredbe (EU) br. 691/2010, koju obavlja Komisija, uključuje mehanizam dijeljenja rizika iz članka 11.a ove Uredbe, programe poticaja uspostavljene u skladu s člankom 12. ove Uredbe te njihov utjecaj i djelotvornost u postizanju postavljenih ciljeva učinkovitosti.”
18.
Prilozi od I. do VI. mijenjaju se u skladu s Prilogom ovoj Uredbi.
Članak 2.
Prijelazne odredbe
Države članice koje imaju nacionalne propise koji su postojali prije 8. srpnja 2010. i kojima se utvrđuje smanjenje jedinične cijene koja premašuje ciljeve Unije uspostavljene u skladu s Uredbom (EU) br. 691/2010,mogu izuzeti svoje pružatelje usluga u zračnoj plovidbi od članka 11.a stavka 3. Uredbe (EZ) br. 1794/2006. Ovo se izuzeće primjenjuje za razdoblje u kojem se nacionalnim propisima smanjuje jedinična cijena, ali to razdoblje ne smije trajati duže od kraja prvog referentnog razdoblja u 2014. godini. Države članice o takvim izuzećima obavješćuju Komisiju i Eurocontrol.
Države članice mogu odlučiti da na terminalne naknade do 31. prosinca 2014. ne primjenjuju odredbe Uredbe (EZ) br. 1794/2006 kako je izmijenjena ovom Uredbom. One o tome obavješćuju Komisiju. Kada države članice izuzmu terminalne naknade od odredaba te Uredbe, puni troškovi terminalnih usluga u zračnoj plovidbi mogu se naplatiti do 31. prosinca 2014.
Članak 3.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu trećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Počinje se primjenjivati na troškove, naknade i jedinične cijene usluga u zračnoj plovidbi za 2012. godinu.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 16. prosinca 2010.