EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2012/19/EU
af 4. juli 2012
om affald af elektrisk og elektronisk udstyr (WEEE)
(omarbejdning)
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 192, stk. 1,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (2),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Der skal foretages en række væsentlige ændringer af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/96/EF af 27. januar 2003 om affald af elektrisk og elektronisk udstyr (WEEE) (4). Direktivet bør af klarhedshensyn omarbejdes.
(2)
Formålene med Unionens miljøpolitik er navnlig bevarelse, beskyttelse og forbedring af miljøkvaliteten, beskyttelse af menneskers sundhed og en forsigtig og rationel udnyttelse af naturressourcerne. Denne politik bygger på forsigtighedsprincippet, princippet om forebyggende indsats, princippet om indgreb over for miljøskader fortrinsvis ved kilden og princippet om, at forureneren betaler.
(3)
I Fællesskabets program for politik og handling i forbindelse med miljøet og bæredygtig udvikling (femte miljøhandlingsprogram) (5) fastslås det, at opnåelse af en bæredygtig udvikling kræver gennemgribende ændringer i de nuværende udviklings-, produktions-, forbrugs- og adfærdsmønstre, og der slås bl.a. til lyd for mindskelse af unødvendigt forbrug af naturressourcer og forebyggelse af forurening. Det anfører affald af elektrisk og elektronisk udstyr (WEEE) som et af målområderne for anvendelse af principperne om forebyggelse, nyttiggørelse og sikker bortskaffelse af affald.
(4)
Nærværende direktiv supplerer den overordnede EU-lovgivning om affaldshåndtering, f.eks. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/98/EF af 19. november 2008 om affald (6). I nærværende direktiv henvises til nævnte direktivs definitioner, herunder definitioner af affald og de generelle affaldshåndteringsoperationer. Definitionen af indsamling i direktiv 2008/98/EF omfatter indledende sortering og indledende oplagring af affald med henblik på transport til et affaldsbehandlingsanlæg. I Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/125/EF (7) fastsættes en ramme for fastlæggelsen af krav til miljøvenligt design af energiforbrugende produkter, og der åbnes mulighed for at vedtage en række specifikke krav til miljøvenligt design af energirelaterede produkter, der også kunne være omfattet af nærværende direktiv. Direktiv 2009/125/EF og dettes gennemførelsesbestemmelser finder anvendelse med forbehold af Unionens øvrige lovgivning om affaldshåndtering. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/95/EF af 27. januar 2003 om begrænsning af anvendelsen af visse farlige stoffer i elektrisk og elektronisk udstyr (8) indeholder krav om, at forbudte stoffer skal substitueres i elektrisk og elektronisk udstyr (EEE), som falder inden for direktivets anvendelsesområde.
(5)
Da markedet fortsat vokser, og innovationscyklusser bliver stadig kortere, øges tempoet i udskiftningen af udstyr, og dette gør WEEE til en hurtigt voksende kilde til affald. Selv om direktiv 2002/95/EF har bidraget effektivt til at mindske indholdet af farlige stoffer i nyt EEE, vil farlige stoffer såsom kviksølv, cadmium, bly, hexavalent chrom, polychlorerede biphenyler (PCB) og ozonlagsnedbrydende stoffer stadig kunne findes i WEEE i mange år fremover. Indholdet af farlige komponenter i EEE skaber problemer i forbindelse med affaldshåndtering, og WEEE genanvendes ikke i tilstrækkeligt omfang. En utilstrækkelig genanvendelse medfører, at værdifulde ressourcer går til spilde.
(6)
Formålet med dette direktiv er at bidrage til en bæredygtig produktion og et bæredygtigt forbrug ved i første række at forebygge frembringelse af WEEE og desuden genbruge, genanvende og på anden måde nyttiggøre dette affald for at nedbringe den affaldsmængde, der skal bortskaffes, og bidrage til en effektiv ressourceudnyttelse og genvinding af værdifulde sekundære råstoffer. Det sigter også mod bedre miljøpræstationer hos alle aktører, der er involveret i EEEs livscyklus, f.eks. producenter, distributører og forbrugere, og især de aktører, som er direkte involveret i indsamlingen og behandlingen af WEEE. Navnlig kan forskellige holdninger i medlemsstaterne til princippet om producentansvar medføre betydelige skævheder i den økonomiske byrde for erhvervslivets aktører. Forskellige nationale politikker til håndtering af WEEE i de forskellige medlemsstater er en hæmsko for en effektiv genanvendelsespolitik. Væsentlige kriterier bør derfor fastlægges på EU-plan, og der bør udvikles minimumsstandarder for behandlingen af WEEE.
(7)
Bestemmelserne i dette direktiv bør gælde for produkter og producenter, uanset hvilken salgsmetode der anvendes, også når der er tale om fjernsalg og e-handel. I den forbindelse bør producenternes og distributørernes forpligtelser ved fjernsalg og e-handel så vidt muligt udformes og håndhæves på samme måde som for andre distributionskanaler for at undgå, at andre distributionskanaler skal dække omkostninger, som følger af dette direktiv, og som opstår som følge af WEEE, hvor udstyret blev solgt via fjernsalg eller e-handel.
(8)
Med henblik på at opfylde forpligtelserne efter dette direktiv i en given medlemsstat, bør en producent være etableret i den pågældende medlemsstat. For at mindske eksisterende hindringer for det indre markeds funktion og administrative byrder bør medlemsstaterne undtagelsesvis tillade, at producenter, som ikke er etableret på deres område, men i en anden medlemsstat, kan udnævne en bemyndiget repræsentant som ansvarlig for opfyldelsen af de forpligtelser, der påhviler den pågældende producent efter dette direktiv. Desuden bør de administrative byrder reduceres ved hjælp af forenklede registrerings- og rapporteringsprocedurer og ved sikring af, at der ikke opkræves dobbelte gebyrer for registrering i de enkelte medlemsstater.
(9)
Dette direktiv bør omfatte alt EEE, der anvendes af forbrugerne, og EEE til erhvervsmæssig brug. Dette direktiv bør ikke berøre sikkerheds- og sundhedskrav i EU-lovgivningen til beskyttelse af aktører, der kommer i kontakt med WEEE, eller EU-særlovgivning om affaldshåndtering, navnlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/66/EF af 6. september 2006 om batterier og akkumulatorer og udtjente batterier og akkumulatorer (9), og EU-lovgivningen om produktdesign, bl.a. direktiv 2009/125/EF. Forberedelsen med henblik på genbrug, nyttiggørelse og genanvendelse af affald af udstyr til køling samt stoffer, blandinger eller komponenter heraf, bør være i overensstemmelse med relevant EU-lovgivning, særlig Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EF) nr. 1005/2009 af 16. september 2009 om stoffer, der nedbryder ozonlaget (10), og Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EF) nr. 842/2006 af 17. maj 2006 om visse fluorholdige drivhusgasser (11). Formålet med dette direktiv kan nås uden at medtage faste installationer i stor skala såsom olieplatforme, lufthavnsbagagetransportsystemer eller elevatorer inden for dets anvendelsesområde. Udstyr, som ikke specifikt er udformet og installeret som en del af sådanne installationer, og som kan fungere korrekt, selv om det ikke er en del af disse installationer, bør dog omfattes af dette direktivs anvendelsesområde. Dette gælder for eksempel udstyr såsom belysningsudstyr eller fotovoltaiske paneler.
(10)
Der bør medtages en række definitioner i dette direktiv for at præcisere anvendelsesområdet. Definitionen af EEE bør dog afklares yderligere inden for rammerne af en revision af anvendelsesområdet for at tilnærme medlemsstaternes relevante nationale foranstaltninger og nuværende, anvendte og gældende praksis.
(11)
Der bør fastlægges krav til miljøvenligt design, som letter genbrug, adskillelse og nyttiggørelse af WEEE inden for rammerne af foranstaltningerne til gennemførelsen af direktiv 2009/125/EF. For at optimere genbrug og nyttiggørelse gennem produktdesign bør der tages hensyn til hele produktets livscyklus.
(12)
Indførelsen af producentansvar i dette direktiv er et af midlerne til at tilskynde til udformning og produktion af EEE, som tager fuldstændig hensyn til og letter reparation, mulig opgradering, genbrug, adskillelse og genanvendelse heraf.
(13)
Med henblik på at garantere distributørpersonalets sikkerhed og sundhed i forbindelse med tilbagetagning og håndtering af WEEE bør medlemsstaterne på grundlag af deres egen lovgivning og EU-lovgivning om sundheds- og sikkerhedskrav fastlægge de omstændigheder, hvorunder en distributør kan nægte tilbagetagning.
(14)
Særskilt indsamling er en forudsætning for at sikre, at WEEE underkastes særlig behandling og genanvendes, og at det fastsatte beskyttelsesniveau for menneskers sundhed og for miljøet i Unionen kan nås. Forbrugerne må bidrage aktivt til denne indsamling og bør tilskyndes til at returnere WEEE. I dette øjemed bør der oprettes hensigtsmæssige anlæg til returnering af WEEE, herunder offentlige indsamlingssteder, hvor private husholdninger i det mindste kan returnere deres affald gratis. Distributørerne spiller en vigtig rolle i bestræbelserne på at gøre indsamlingen af WEEE til en succes. Derfor bør indsamlingssteder for meget småt WEEE i detailforretninger ikke være omfattet af kravene til registrering og tilladelse i direktiv 2008/98/EF.
(15)
Med henblik på at nå det fastsatte beskyttelsesniveau og de harmoniserede miljømålsætninger i Unionen bør medlemsstaterne træffe passende foranstaltninger til at minimere bortskaffelse af WEEE sammen med usorteret husholdningsaffald og til at nå et højt niveau for særskilt indsamling af WEEE. For at sikre, at medlemsstaterne bestræber sig på at indføre effektive indsamlingsordninger, bør de pålægges at nå et højt niveau for indsamling af WEEE, navnlig for udstyr til køling og frysning indeholdende ozonlagsnedbrydende stoffer og fluorholdige drivhusgasser som følge af disses betydelige miljøpåvirkning og i lyset af de forpligtelser, som er indeholdt i forordning (EF) nr. 842/2006 og forordning (EF) nr. 1005/2009. Data fra konsekvensanalysen, som blev udført af Kommissionen i 2008, viser, at 65 % af EEE, der bringes i omsætning, allerede dengang var indsamlet særskilt, men mere end halvdelen var potentielt genstand for en ukorrekt behandling og illegal eksport, og selv når det blev behandlet korrekt, blev dette ikke rapporteret. Dette medfører et tab af værdifulde sekundære råstoffer, miljøforringelser og levering af uoverensstemmende data. For at undgå dette, er det nødvendigt at fastsætte et ambitiøst indsamlingsmål og at sikre, at indsamlet WEEE behandles miljømæssigt fornuftigt og rapporteres korrekt. Det er hensigtsmæssigt at fastsætte minimumskrav for overførsler af brugt EEE, der mistænkes for at være WEEE, og medlemsstaterne kan ved anvendelsen heraf tage hensyn til eventuelle relevante kontaktorganers retningslinjer, der er udarbejdet som led i gennemførelsen af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1013/2006 af 14. juni 2006 om overførsel af affald (12). Sådanne minimumskrav bør under alle omstændigheder have til formål at undgå uønskede overførsler af ikke-funktionsdygtigt EEE til udviklingslande.
(16)
Fastsættelse af ambitiøse indsamlingsmål bør baseres på den WEEE-mængde, der genereres, og der bør tages behørigt hensyn til produkternes forskellige livscyklusser i medlemsstaterne, til umættede markeder og til EEE med lang levetid. Derfor bør der i nær fremtid udvikles en metode til beregning af indsamlingsandele på basis af den genererede WEEE. Ifølge de nuværende skøn svarer en indsamlingsandel på 85 % af genereret WEEE rundt regnet til en indsamlingsandel på 65 % af den gennemsnitlige vægt af EEE, der er bragt i omsætning i de tre foregående år.
(17)
Det er nødvendigt, at WEEE underkastes særlig behandling, så det undgås, at forurenende stoffer spredes til genanvendt materiale eller til affaldsstrømmen. En sådan behandling er det mest effektive middel til at sikre, at det fastsatte beskyttelsesniveau for Unionens miljø kan nås. Enhver virksomhed eller ethvert foretagende, der foretager indsamling og genanvendelse og udfører behandlingsprocesser, bør opfylde minimumsstandarder, så behandlingen af WEEE ikke belaster miljøet. De bedste tilgængelige behandlings-, nyttiggørelses- og genanvendelsesteknikker bør anvendes under forudsætning af, at de sikrer menneskers sundhed og et højt miljøbeskyttelsesniveau. De bedste tilgængelige behandlings-, nyttiggørelses- og genanvendelsesteknikker kan defineres nærmere efter procedurerne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/1/EF af 15. januar 2008 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (13).
(18)
Den Videnskabelige Komité for Nye og Nyligt Identificerede Sundhedsrisici konstaterede i sin udtalelse af 19. januar 2009 om risikovurdering af nanoteknologiprodukter, at udsættelse for nanomatrialer, der er integreret i større strukturer som f.eks. elektroniske kredsløb, kan forekomme i affaldsfasen og i forbindelse med genanvendelse. For at kontrollere eventuelle risici for menneskers sundhed og miljøet som følge af behandlingen af WEEE, der indeholder nanomaterialer, bør Kommissionen vurdere, om det er nødvendigt med en særlig behandling.
(19)
Indsamling, opbevaring, transport, behandling og genanvendelse samt forberedelse heraf med henblik på genbrug af WEEE skal gennemføres efter en fremgangsmåde, der beskytter miljøet og menneskers sundhed og bevarer råstoffer, og skal tilsigte genanvendelse af værdifulde ressourcer indeholdt i EEE med henblik på at sikre en bedre råstofforsyning i Unionen.
(20)
Forberedelse med henblik på genbrug af WEEE og dets komponenter, delkomponenter og hjælpematerialer bør i givet fald prioriteres. Hvor dette ikke er at foretrække, bør alt WEEE, der er indsamlet særskilt, sendes til nyttiggørelse med det formål at nå et højt niveau for genanvendelse og nyttiggørelse. Producenterne bør desuden tilskyndes til at integrere genanvendte materialer i nyt udstyr.
(21)
Nyttiggørelse, forberedelse med henblik på genbrug og genanvendelse af WEEE bør alene anses for at bidrage til de mål, der er fastsat i dette direktiv, hvis denne nyttiggørelse, forberedelse med henblik på genbrug eller genanvendelse ikke er i strid med anden EU-lovgivning eller national lovgivning, der gælder for udstyret. Sikring af en forsvarlig forberedelse med henblik på genbrug, genanvendelse og nyttiggørelse af WEEE er vigtig for en fornuftig ressourceforvaltning og medfører en optimeret ressourceforsyning.
(22)
Der skal opstilles grundlæggende principper for finansiering af håndteringen af WEEE på EU-plan, og finansieringsordninger skal bidrage til, at der opnås høje indsamlingsprocenter, og til, at princippet om producentansvar efterleves.
(23)
Brugere af EEE fra private husholdninger bør have mulighed for i det mindste at returnere WEEE gratis. Producenterne bør som minimum finansiere indsamlingen fra indsamlingsanlæg samt behandlingen, nyttiggørelsen og bortskaffelsen af WEEE. Medlemsstaterne bør tilskynde producenterne til at tage det fulde ansvar for indsamlingen af WEEE bl.a. ved at finansiere indsamlingen af WEEE gennem hele affaldskæden, herunder fra private husholdninger, for at undgå, at særskilt indsamlet WEEE bliver genstand for ukorrekt behandling og illegal eksport, og for at skabe lige konkurrencevilkår ved at harmonisere producentfinansieringen i hele Unionen og omlægge betalingen for indsamlingen af dette affald fra skatteyderne til forbrugerne af EEE i overensstemmelse med princippet om, at forureneren betaler. For at fordelene ved producentansvarskonceptet kan udnyttes bedst muligt, bør hver enkelt producent være ansvarlig for at finansiere behandlingen af affald fra producentens egne produkter. Den enkelte producent bør kunne vælge at opfylde denne forpligtelse enten individuelt eller ved at deltage i en kollektiv ordning. Hver enkelt producent bør, når et produkt bringes i omsætning, stille en finansiel garanti for at forhindre, at omkostningerne ved håndtering af WEEE fra forældreløse produkter påhviler samfundet eller de øvrige producenter. Ansvaret for at finansiere håndteringen af historisk affald bør deles af alle producenter i form af kollektive finansieringsordninger, hvortil alle producenter, der findes på markedet på det tidspunkt, omkostningerne opstår, bidrager forholdsmæssigt. Kollektive finansieringsordninger bør ikke medføre, at niche- og småproducenter og -importører og nytilkomne på markedet udelukkes. Kollektive ordninger kunne foreskrive differentierede takster baseret på, hvor let produkter og værdifulde sekundære råstoffer, som de indeholder, kan genanvendes. De eksisterende ordninger for indsamling og nyttiggørelse bør anvendes bedst muligt i forbindelse med produkter med lang livscyklus, der nu falder ind under dette direktivs anvendelsesområde, som f.eks. fotovoltaiske paneler, under forudsætning af, at kravene i dette direktiv overholdes.
(24)
Producenterne kunne gives tilladelse til, på frivillig basis ved salg af nye produkter, at gøre køberne opmærksomme på omkostningerne ved en miljømæssig korrekt indsamling, behandling og bortskaffelse af WEEE. Dette er i overensstemmelse med Kommissionens meddelelse om handlingsplanen for bæredygtigt forbrug, bæredygtig produktion og en bæredygtig industripolitik, især med hensyn til et mere intelligent forbrug og grønne offentlige indkøb.
(25)
For at sikre en effektiv indsamling af WEEE skal brugerne oplyses om kravet om, at WEEE ikke må bortskaffes sammen med usorteret husholdningsaffald, og at alt WEEE skal indsamles særskilt, samt om indsamlingsordningerne og om den rolle, de selv spiller for håndteringen af WEEE. Dette nødvendiggør hensigtsmæssig mærkning af EEE, som vil kunne ende i skraldeposer eller lignende materiel til kommunal affaldsindsamling.
(26)
For at lette håndteringen og især behandlingen samt nyttiggørelsen eller genanvendelsen af WEEE er det vigtigt, at producenterne giver oplysninger om identifikation af komponenter og materialer.
(27)
Medlemsstaterne bør sikre, at infrastruktur til inspektioner og overvågning gør det muligt at kontrollere, at dette direktiv gennemføres korrekt, under hensyntagen bl.a. til Europa-Parlamentets og Rådets henstilling 2001/331/EF af 4. april 2001 om mindstekrav for miljøinspektioner i medlemsstaterne (14).
(28)
Medlemsstaterne bør fastsætte sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning, og som skal pålægges fysiske og juridiske personer, hvis de overtræder bestemmelserne i dette direktiv. Medlemsstaterne bør også kunne træffe foranstaltninger til at inddrive omkostningerne ved manglende overholdelse og genopretningsforanstaltninger med forbehold af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/35/EF af 21. april 2004 om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader (15).
(29)
For at kunne overvåge virkeliggørelsen af dette direktivs målsætninger er det nødvendigt at have oplysninger om vægten af EEE, der bringes i omsætning i Unionen, og om den opnåede indsamlingsprocent, forberedelse med henblik på genbrug, herunder så vidt muligt forberedelse med henblik på genbrug af komplette apparater, nyttiggørelse eller genanvendelse og eksport af WEEE indsamlet i overensstemmelse med dette direktiv. Der bør med henblik på beregning af indsamlingsprocenterne udvikles en fælles metode til at beregne vægten af EEE, så det bl.a. fastlægges, om dette begreb omfatter den faktiske vægt af hele udstyret, sådan som det markedsføres, herunder alle komponenter, delkomponenter, tilbehør og forbrugsvarer, men ikke emballage, batterier, brugsvejledninger og manualer.
(30)
Det er hensigtsmæssigt at lade medlemsstaterne vælge at gennemføre visse af dette direktivs bestemmelser ved aftaler mellem de kompetente myndigheder og de berørte økonomiske sektorer, forudsat at særlige krav opfyldes.
(31)
For at afhjælpe medlemsstaternes vanskeligheder med at nå indsamlingsandelene, for at tage hensyn til den tekniske og videnskabelige udvikling og for at supplere bestemmelserne om opfyldelse af nyttiggørelsesmålene bør beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde for så vidt angår overgangstilpasninger for visse medlemsstater, tilpasning til den tekniske og videnskabelige udvikling og vedtagelse af detaljerede regler for medregning af WEEE, der eksporteres ud af Unionen, i opfyldelsen af nyttiggørelsesmålene. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet.
(32)
For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af dette direktiv bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser (16).
(33)
Forpligtelsen til at gennemføre nærværende direktiv i national ret bør kun omfatte de bestemmelser, hvori der er foretaget indholdsmæssige ændringer i forhold til de tidligere direktiver. Forpligtelsen til at gennemføre de bestemmelser, hvori der ikke er foretaget ændringer, følger af de tidligere direktiver.
(34)
I henhold til den fælles politiske erklæring af 28. september 2011 fra medlemsstaterne og Kommissionen om forklarende dokumenter (17) forpligter medlemsstaterne sig til i tilfælde, hvor det er berettiget, at lade meddelelsen af gennemførelsesforanstaltninger ledsage af et eller flere dokumenter, der forklarer forholdet mellem et direktivs bestanddele og de tilsvarende dele i de nationale gennemførelsesinstrumenter. I forbindelse med dette direktiv finder lovgiver, at fremsendelse af sådanne dokumenter er berettiget.
(35)
Nærværende direktiv bør ikke berøre medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag XI, del B, angivne frister for gennemførelse i national ret og anvendelse af direktiverne deri.
(36)
Målet for dette direktiv kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af problemets omfang bedre gennemføres på EU-plan; Unionen kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke videre end, hvad der er nødvendigt for at opfylde dette mål -
VEDTAGET DETTE DIREKTIV:
Artikel 1
Genstand
I dette direktiv fastsættes foranstaltninger for at beskytte miljøet og menneskers sundhed ved at forebygge eller mindske de negative følgevirkninger af at frembringe og håndtere affald fra elektrisk og elektronisk udstyr (WEEE) ved at mindske de negative følgevirkninger af ressourceudnyttelse og ved at forbedre effektiviteten af denne udnyttelse i overensstemmelse med artikel 1 og 4 i direktiv 2008/98/EF og derved bidrage til en bæredygtig udvikling.
Artikel 2
Anvendelsesområde
1. Dette direktiv finder anvendelse på elektrisk og elektronisk udstyr (EEE) som følger:
a)
fra 13. august 2012 til 14. august 2018 (overgangsperiode), dog jf. stk. 3, for EEE, som henhører under kategorierne i bilag I. Bilag II indeholder en vejledende liste over EEE, som henhører under kategorierne i bilag I
b)
fra 15. august 2018, dog jf. stk. 3 og 4, for alt EEE. Alt EEE klassificeres under kategorierne i bilag III. Bilag IV indeholder en ikke-udtømmende liste over EEE, som henhører under kategorierne i bilag III. (åbent anvendelsesområde)
2. Dette direktiv berører ikke sikkerheds- og sundhedskrav i EU-lovgivningen i relation til kemikalier, navnlig Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18. december 2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur (18), samt kravene i EU-særlovgivning om affaldshåndtering eller produktdesign.
3. Dette direktiv finder ikke anvendelse på følgende EEE:
a)
udstyr, som er nødvendigt for at beskytte medlemsstaternes væsentlige sikkerhedsinteresser, herunder våben, ammunition og krigsmateriel fremstillet til specifikt militære formål
b)
udstyr, som er specifikt udformet og installeret som en del af en anden type udstyr, der er undtaget fra eller ikke er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde, og som kun kan fungere korrekt, hvis det indgår i dette udstyr
c)
glødepærer.
4. Ud over det i stk. 3 specificerede udstyr finder dette direktiv fra 15. august 2018 ikke anvendelse på følgende EEE:
a)
udstyr, der er udformet til opsendelse i rummet
b)
stationære industrielle værktøjer i stor skala
c)
faste installationer i stor skala med undtagelse af udstyr, der ikke specifikt er udformet og installeret som en del af disse installationer
d)
transportmidler for personer eller varer, undtagen elektriske tohjulede køretøjer, som ikke er typegodkendt
e)
mobile ikke-vejgående maskiner, der udelukkende gøres tilgængelige til erhvervsmæssig brug
f)
udstyr specielt udformet udelukkende med henblik på forskning og udvikling, som kun gøres tilgængeligt mellem virksomheder
g)
medicinsk udstyr og medicinsk udstyr til in vitro-diagnostik, hvis udstyret forventes at være inficeret, før det kasseres, og aktivt, implantabelt medicinsk udstyr.
5. Senest 14. august 2015 revurderer Kommissionen direktivets anvendelsesområde som fastsat i stk. 1, litra b), herunder parametrene til at skelne mellem stort og småt udstyr i bilag III og forelægger Europa-Parlamentet og Rådet en rapport herom. Rapporten ledsages eventuelt af et lovgivningsforslag.
Artikel 3
Definitioner
1. I dette direktiv forstås ved:
a) »elektrisk og elektronisk udstyr« eller »EEE«: udstyr, som er afhængigt af elektrisk strøm eller et elektromagnetisk felt for at kunne fungere korrekt, og udstyr til produktion, transmission og måling af elektriske strømme og elektromagnetiske felter, som er bestemt til brug ved en spænding på højst 1 000 volt for vekselstrøms vedkommende og 1 500 volt for jævnstrøms vedkommende
b) »stationære industrielle værktøjer i stor skala«: en stor samling af maskiner, udstyr og/eller komponenter, der fungerer sammen til et bestemt anvendelsesformål, som installeres permanent og demonteres af fagfolk på et bestemt sted, og som anvendes og vedligeholdes af fagfolk i et industrielt produktionsanlæg eller et forsknings- og udviklingsanlæg
c) »faste installationer i stor skala«: en stor kombination af forskellige apparater og eventuelt andre anordninger, der:
i)
er samlet, installeret og demonteret af fagfolk
ii)
er beregnet til permanent anvendelse som del af en bygning eller en konstruktion på et på forhånd fastlagt og forudbestemt sted, og
iii)
som kun kan erstattes med det samme specifikt udformede udstyr
d) »mobile ikke-vejgående maskiner«: maskiner med en indbygget strømkilde, hvis drift enten kræver mobilitet eller en kontinuerlig eller semikontinuerlig flytning mellem en række faste arbejdspunkter under arbejdet
e) »affald af elektrisk og elektronisk udstyr« eller »WEEE«: elektrisk eller elektronisk udstyr, der i henhold til artikel 3, stk. 1, i direktiv 2008/98/EF er affald, herunder alle komponenter, delkomponenter og hjælpematerialer, som indgår i produktet på bortskaffelsestidspunktet
f) »producent«: enhver fysisk eller juridisk person, som uanset hvilken salgsmetode der anvendes, herunder fjernkommunikation som omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF af 20. maj 1997 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler vedrørende fjernsalg (19):
i)
er etableret i en medlemsstat og fremstiller EEE under eget navn eller varemærke, eller får EEE udformet eller fremstillet og markedsfører dette under eget navn eller varemærke på den pågældende medlemsstats område
ii)
er etableret i en medlemsstat og på den pågældende medlemsstats område under eget navn eller varemærke videreforhandler udstyr fremstillet af andre leverandører, idet en videreforhandler dog ikke betragtes som producent, hvis producentens varemærke er angivet på udstyret, jf. nr. i)
iii)
er etableret i en medlemsstat og i den pågældende medlemsstat i erhvervsøjemed bringer EEE fra et tredjeland eller fra en anden medlemsstat i omsætning, eller
iv)
sælger EEE ved hjælp af fjernkommunikation direkte til private husholdninger eller andre brugere end private husholdninger i en medlemsstat og er etableret i en anden medlemsstat eller i et tredjeland.
Den, der udelukkende bidrager med finansiering eller handler i henhold til en finansieringsaftale, anses ikke for at være »producent«, medmindre han optræder som producent i den i nr. i)-iv) anførte betydning
g) »distributør«: enhver fysisk eller juridisk person i forsyningskæden, der gør EEE tilgængeligt på markedet. Denne definition forhindrer ikke, at en distributør samtidig er producent i den i litra f) forudsatte betydning
h) »WEEE fra private husholdninger«: WEEE, der hidrører fra private husholdninger, og WEEE, der hidrører fra handel, industri, institutioner og andre kilder, som på grund af dets art og mængde kan sidestilles med WEEE fra private husholdninger. Affald fra EEE, der sandsynligvis kan anvendes af både private husholdninger og andre brugere end private husholdninger, betragtes i alle tilfælde som WEEE fra private husholdninger
i) »finansieringsaftale«: enhver aftale eller ordning om lån, leasing, leje eller salg på afbetaling vedrørende udstyr, uanset om det i den pågældende aftale eller ordning eller enhver tillægsaftale eller tillægsordning hertil bestemmes, at ejendomsretten til det pågældende udstyr vil eller kan blive overdraget
j) »gøre tilgængelig på markedet«: enhver levering af et produkt med henblik på distribution, forbrug eller anvendelse på en medlemsstats marked som led i erhvervsvirksomhed mod eller uden vederlag
k) »bringe i omsætning«: første tilgængeliggørelse af et produkt i erhvervsøjemed på markedet på en medlemsstats område
l) »udtagning«: manuel, mekanisk, kemisk eller metallurgisk håndtering, der resulterer i, at farlige stoffer, blandinger og komponenter isoleres i en identificerbar strøm eller er en identificerbar del af en strøm i behandlingsprocessen. Et stof, en blanding eller en komponent er identificerbar, hvis det med overvågning kan kontrolleres, at behandlingen er miljømæssigt forsvarlig
m) »medicinsk udstyr«: medicinsk udstyr eller tilbehør som omhandlet i Rådets direktiv 93/42/EØF af 14. juni 1993 om medicinsk udstyr (20), artikel 1, stk. 2, henholdsvis litra a) og b), og som er EEE
n) »medicinsk udstyr til in vitro-diagnostik«: medicinsk udstyr eller tilbehør til in vitro-diagnostik som omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/79/EF af 27. oktober 1998 om medicinsk udstyr til in vitro-diagnostik (21), artikel 1, stk. 2, henholdsvis litra b) og c), og som er EEE
o) »aktivt, implantabelt medicinsk udstyr«: aktivt, implantabelt medicinsk udstyr som omhandlet i Rådets direktiv 90/385/EØF af 20. juni 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om aktivt, implantabelt medicinsk udstyr (22), artikel 1, stk. 2, litra c), og som er EEE.
2. Derudover finder definitionerne af »farligt affald«, »indsamling«, »særskilt indsamling«, »forebyggelse«, »genbrug«, »behandling«, »nyttiggørelse«, »forberedelse med henblik på genbrug«, »genanvendelse« og »bortskaffelse« i artikel 3 i direktiv 2008/98/EF anvendelse.
Artikel 4
Produktudformning
Medlemsstaterne tilskynder, uden at det berører kravene i EU-lovgivningen om det indre markeds funktion og om produktdesign, herunder direktiv 2009/125/EF, til samarbejde mellem producenter og genanvendelsesvirksomheder og foranstaltninger, der skal promovere udformning og produktion af EEE, navnlig med henblik på at lette genbrug, adskillelse og nyttiggørelse af WEEE, samt dele og materialer herfra. I denne sammenhæng træffer medlemsstaterne passende foranstaltninger, således at kravene til miljøvenligt design, der fremmer genbrug og behandling af WEEE, og som er fastsat inden for rammerne af direktiv 2009/125/EF, finder anvendelse, og producenterne ikke ved hjælp af specifikke konstruktioner eller fremstillingsprocesser hindrer genbrug af WEEE, medmindre sådanne specifikke konstruktioner eller fremstillingsprocesser frembyder altovervejende fordele f.eks. med hensyn til miljøbeskyttelse og/eller sikkerhedskrav.
Artikel 5
Særskilt indsamling
1. Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger til at minimere bortskaffelse af WEEE i form af usorteret husholdningsaffald, til at sikre korrekt behandling af alt indsamlet WEEE og til at opnå et højt niveau for særskilt indsamling af WEEE, især, som en prioritet, for udstyr til temperaturudveksling indeholdende ozonlagsnedbrydende stoffer og fluorholdige drivhusgasser, for kviksølvholdige lysstofrør, for fotovoltaiske paneler og for småt udstyr som omhandlet i kategori 5 og 6 i bilag III.
2. For så vidt angår WEEE fra private husholdninger sikrer medlemsstaterne, at:
a)
der er etableret ordninger, hvorved de sidste indehavere og distributørerne som minimum kan returnere sådant affald gratis. Medlemsstaterne sikrer, at der i nødvendigt omfang findes let tilgængelige indsamlingsanlæg, navnlig under hensyn til befolkningstætheden
b)
distributørerne er pålagt ansvar for ved levering af nyt udstyr at sikre, at sådant affald som minimum gratis kan returneres til distributøren på et et-til-et-grundlag, for så vidt som udstyret er af tilsvarende art og har udfyldt samme funktioner som det leverede udstyr. Medlemsstaterne kan fravige denne bestemmelse, forudsat at det sikres, at det ikke derved bliver vanskeligere for den sidste indehaver at returnere WEEE, og at det forbliver gratis for den sidste indehaver. Medlemsstater, der gør brug af denne fravigelse, underretter Kommissionen herom
c)
distributørerne sørger for indsamling af meget småt WEEE (ingen ydre dimension på mere end 25 cm) i detailforretninger med et salgsareal for EEE på mindst 400 m2 eller i sådanne forretningers umiddelbare nærhed uden vederlag for slutbrugerne og uden krav om køb af EEE af tilsvarende type, medmindre en vurdering viser, at alternative eksisterende indsamlingsordninger sandsynligvis er mindst lige så effektive. Sådanne vurderinger gøres offentligt tilgængelige. Indsamlet WEEE behandles korrekt i overensstemmelse med artikel 8
d)
det, uden at det berører litra a), b) og c), er producenterne tilladt at oprette og administrere individuelle og/eller kollektive tilbagetagelsesordninger for WEEE fra private husholdninger, forudsat at disse ordninger er i tråd med målsætningerne i dette direktiv
e)
WEEE, der indebærer en sundheds- eller sikkerhedsrisiko for personalet på grund af kontaminering, under henvisning til nationale og EU-sundheds- og sikkerhedsstandarder, kan afvises på returneringsstederne, jf. litra a), b) og c). Medlemsstaterne indfører særlige ordninger for sådant WEEE.
Medlemsstaterne kan indføre bestemmelser om særlige ordninger for returnering af WEEE, jf. litra a), b) og c), med henblik på tilfælde, hvor udstyret ikke indeholder dets væsentlige komponenter, eller hvis udstyret indeholder andet affald end WEEE.
3. Medlemsstaterne kan udpege de aktører, der har tilladelse til at indsamle WEEE fra private husholdninger, som omhandlet i stk. 2.
4. Medlemsstaterne kan kræve, at WEEE, der er afleveret til indsamlingsanlæg, jf. stk. 2 og 3, afleveres til producenterne eller tredjemand, der handler på deres vegne, eller afleveres, med henblik på forberedelse med henblik på genbrug, til udpegede virksomheder eller foretagender.
5. For så vidt angår WEEE, der ikke er WEEE fra private husholdninger, sikrer medlemsstaterne, uden at det berører artikel 13, at producenterne eller tredjemand, der handler på deres vegne, sørger for indsamling af sådant affald.
Artikel 6
Bortskaffelse og transport af indsamlet WEEE
1. Medlemsstaterne forbyder bortskaffelse af særskilt indsamlet WEEE, som ikke har gennemgået den behandling, der er beskrevet i artikel 8.
2. Medlemsstaterne sikrer, at indsamling og transport af særskilt indsamlet WEEE udføres på en måde, der giver optimale betingelser for at forberede med henblik på genbrug, genanvendelse og isolering af farlige stoffer.
For at optimere forberedelse med henblik på genbrug tilskynder medlemsstaterne til, at indsamlingsordningerne eller indsamlingsanlæggene, når det er relevant, forud for eventuel yderligere overførsel holder WEEE, der skal forberedes med henblik på genbrug, adskilt fra andet særskilt indsamlet WEEE på indsamlingsstederne, navnlig ved at der gives adgang for personale fra genbrugscentre.
Artikel 7
Indsamlingsprocent
1. Uden at det berører artikel 5, stk. 1, sikrer hver enkelt medlemsstat, at princippet om producentansvar gennemføres, og på dette grundlag, at der årligt opnås en minimumsindsamlingsprocent. Fra 2016 skal minimumsindsamlingsprocenten være 45 % beregnet på grundlag af den samlede vægt af WEEE, der er indsamlet i henhold til artikel 5 og 6 i et givet år i den berørte medlemsstat, udtrykt som en procentdel af den gennemsnitlige vægt af EEE, der er bragt i omsætning i de foregående tre år i denne medlemsstat. Medlemsstaterne sikrer, at den indsamlede mængde WEEE gradvist øges i perioden fra 2016 til 2019, medmindre indsamlingsprocenten som fastsat i andet afsnit allerede er nået.
Fra 2019 skal den årlige minimumsindsamlingsprocent være 65 % af den gennemsnitlige vægt af EEE, der er bragt i omsætning i de foregående tre år i den pågældende medlemsstat, eller alternativt 85 % af vægten af WEEE, der er genereret på den medlemsstats område.
Indtil den 31. december 2015 gælder forsat et mål på mindst 4 kg pr. indbygger i gennemsnit pr. år for særskilt indsamlet WEEE fra private husholdninger eller den samme mængde WEEE udtrykt i vægt, der er indsamlet i gennemsnit i den pågældende medlemsstat i de tre foregående år, alt efter hvilken af disse mængder der er størst.
Medlemsstaterne kan fastsætte mere ambitiøse mål for særskilt indsamling af WEEE og indberetter i givet fald disse til Kommissionen.
2. For at fastslå, hvorvidt minimumsindsamlingsprocenten er nået, sikrer medlemsstaterne, at oplysninger om særskilt indsamlet WEEE, jf. artikel 5, fremsendes til medlemsstaterne vederlagsfrit, og at disse oplysninger som minimum indeholder oplysninger om WEEE, der er:
a)
modtaget af indsamlings- og behandlingsanlæg
b)
modtaget af distributører
c)
indsamlet særskilt af producenter eller af tredjemand, som handler på deres vegne.
3. Uanset stk. 1 kan Bulgarien, Den Tjekkiske Republik, Letland, Litauen, Ungarn, Malta, Polen, Rumænien, Slovenien og Slovakiet på grund af deres mangel på nødvendig infrastruktur og lave forbrug af EEE beslutte:
a)
fra 14. august 2016 at nå op på en indsamlingsprocent, der er lavere end 45 %, men højere end 40 % af den gennemsnitlige vægt af EEE, der er bragt i omsætning i de tre forudgående år, og
b)
at udskyde opnåelsen af de i stk. 1, andet afsnit, nævnte indsamlingsprocenter indtil en dato, de selv har valgt, som ikke skal være senere end 14. august 2021.
4. Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 20 vedrørende de nødvendige overgangstilpasninger med henblik på at afhjælpe medlemsstaternes eventuelle vanskeligheder ved at opfylde kravene i stk. 1.
5. For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne artikel vedtager Kommissionen senest 14. august 2015 gennemførelsesretsakter, der fastsætter en fælles metode til at beregne vægten af EEE, der bringes i omsætning på det nationale marked, og en fælles metode til at beregne vægten af den mængde WEEE, der genereres i hver enkelt medlemsstat. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 21, stk. 2.
6. Senest 14. august 2015 forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om den fornyede undersøgelse af fristerne vedrørende de i stk. 1 omhandlede indsamlingsprocenter og om eventuelle mål for særskilt indsamling for en eller flere af kategorierne i bilag III, navnlig temperaturudvekslingsudstyr, fotovoltaiske paneler, småt udstyr, småt it- og telekommunikationsudstyr, og kviksølvholdige lyskilder. Rapporten ledsages, hvis det er relevant, af et forslag til retsakt.
7. Kommissionen forelægger Europa-Parlamentet og Rådet et forslag til retsakt, hvis den på grundlag af en konsekvensanalyse finder, at der er behov for en revision af indsamlingsprocenten baseret på det genererede WEEE.
Artikel 8
Korrekt behandling
1. Medlemsstaterne sikrer, at alt særskilt indsamlet WEEE behandles korrekt.
2. Korrekt behandling, undtagen forberedelse med henblik på genbrug, og nyttiggørelse eller genanvendelse skal mindst omfatte udtagning af alle væsker og selektiv behandling i overensstemmelse med bilag VII.
3. Medlemsstaterne sikrer, at producenterne eller tredjemand, der handler på deres vegne, etablerer ordninger til nyttiggørelse af WEEE under anvendelse af de bedste tilgængelige teknikker. Ordningerne kan etableres individuelt eller kollektivt af producenterne. Medlemsstaterne sikrer, at virksomheder og foretagender, der udfører indsamlings- eller behandlingsprocesser, oplagrer og behandler WEEE i overensstemmelse med de tekniske krav i bilag VIII.
4. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 20 vedrørende ændring af bilag VII for at indføre andre behandlingsteknologier, der sikrer mindst samme beskyttelsesniveau for menneskers sundhed og miljøet.
Kommissionen evaluerer som et prioriteret spørgsmål, om henvisningerne til printkort til mobiltelefoner og LCD-skærme skal ændres. Kommissionen opfordres til at vurdere, om det er nødvendigt at foretage ændringer i bilag VII med hensyn til nanomaterialer, der er indeholdt i EEE.
5. Med henblik på miljøbeskyttelse kan medlemsstaterne fastsætte minimumskvalitetsstandarder for behandlingen af indsamlet WEEE.
Medlemsstater, der vælger sådanne kvalitetsstandarder, underretter Kommissionen herom, og Kommissionen offentliggør disse standarder.
Senest 14. februar 2013 anmoder Kommissionen de europæiske standardiseringsorganisationer om at udvikle europæiske standarder for behandlingen, herunder nyttiggørelse, genanvendelse og forberedelse med henblik på genbrug, af WEEE. Disse standarder skal afspejle det givne teknologiske stade.
For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne artikel kan Kommissionen vedtage gennemførelsesretsakter, der fastsætter minimumskvalitetsstandarder baseret især på de standarder, der er udviklet af de europæiske standardiseringsorganisationer. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 21, stk. 2.
Der offentliggøres en henvisning til standarder, der er blevet fastsat af Kommissionen.
6. Medlemsstaterne tilskynder virksomheder og foretagender, der udfører behandlingsprocesser, til at indføre certificerede miljøledelsessystemer i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1221/2009 af 25. november 2009 om organisationers frivillige deltagelse i en fællesskabsordning for miljøledelse og miljørevision (EMAS) (23).
Artikel 9
Tilladelser
1. Medlemsstaterne sikrer, at virksomheder og foretagender, der udfører behandlingsprocesser, indhenter tilladelse fra de kompetente myndigheder i overensstemmelse med artikel 23 i direktiv 2008/98/EF.
2. Undtagelser fra krav om tilladelse, betingelser for undtagelser og registrering skal være i overensstemmelse med henholdsvis artikel 24, 25 og 26 i direktiv 2008/98/EF.
3. Medlemsstaterne sikrer, at den i stk. 1 og 2 omhandlede tilladelse eller registrering omfatter alle de betingelser, der er nødvendige for at opfylde kravene i artikel 8, stk. 2, 3 og 5, samt for at nå de nyttiggørelsesmål, der er fastsat i artikel 11.
Artikel 10
Overførsler af WEEE
1. Behandling af WEEE kan også finde sted uden for den pågældende medlemsstat eller Unionen, forudsat at transporten heraf finder sted i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1013/2006 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1418/2007 af 29. november 2007 om eksport til nyttiggørelse af visse typer affald, der er opført i bilag III eller IIIA til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1013/2006, til visse lande, der ikke er omfattet af OECD-beslutningen om kontrol med grænseoverskridende overførsel af affald (24).
2. WEEE, der eksporteres ud af Unionen, regnes kun med ved konstateringen af, at de i dette direktivs artikel 11 fastsatte krav og mål er opfyldt, hvis eksportøren i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1013/2006 og forordning (EF) nr. 1418/2007 kan forelægge bevis for, at behandlingen fandt sted under omstændigheder, der svarer til kravene i dette direktiv.
3. Kommissionen vedtager senest 14. februar 2014 delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 20 vedrørende fastsættelse af udførlige regler som supplement til denne artikels stk. 2, bl.a. kriterier for vurderingen af tilsvarende omstændigheder.
Artikel 11
Nyttiggørelsesmål
1. Med hensyn til alt WEEE, der er indsamlet særskilt i henhold til artikel 5, og sendt til behandling i henhold til artikel 8, 9 og 10, sikrer medlemsstaterne, at producenterne opfylder minimumsmålene, jf. bilag V.
2. Gennemførelsen af disse mål beregnes for hver kategori, ved at dividere vægten af WEEE, der ankommer til nyttiggørelse eller genanvendelse/forberedelse med henblik på genbrug efter korrekt behandling i overensstemmelse med artikel 8, stk. 2, vedrørende nyttiggørelse eller genanvendelse, med vægten af alt særskilt indsamlet WEEE for hver kategori, udtrykt som en procentdel.
Indledende aktiviteter, herunder sortering og oplagring forud for nyttiggørelse indgår ikke i beregningen af disse mål.
3. For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne artikel kan Kommissionen vedtage gennemførelsesretsakter, der fastsætter yderligere regler for beregningsmetoderne med henblik på anvendelsen af minimumsmålene. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 21, stk. 2.
4. Medlemsstaterne sikrer med henblik på beregningen af disse mål, at producenter eller tredjemand, der handler på deres vegne, holder regnskab med vægten af WEEE og komponenter, materialer eller stoffer, når de forlader (output) indsamlingsanlægget, ankommer til (input) og forlader (output) behandlingsanlægget, og når de ankommer til (input) anlægget til nyttiggørelse eller genanvendelse/forberedelse med henblik på genbrug.
Medlemsstaterne sikrer endvidere med henblik på stk. 6, at der holdes regnskab med vægten af produkter og materialer, når de forlader (output) anlægget til nyttiggørelse eller genanvendelse/forberedelse med henblik på genbrug.
5. Medlemsstaterne fremmer udviklingen af nye nyttiggørelses-, genanvendelses- og behandlingsteknologier.
6. På grundlag af en rapport fra Kommissionen, om nødvendigt ledsaget af et forslag til retsakt, tager Europa-Parlamentet og Rådet senest 14. august 2016 nyttiggørelsesmålene i bilag V, del 3, op til fornyet overvejelse, undersøger muligheden af at opstille separate mål for WEEE, der forberedes med henblik på genbrug, og tager den i stk. 2 omhandlede udregningsmetode op til fornyet overvejelse med henblik på at analysere, om det kan lade sig gøre at fastsætte målene på basis af produkter og materialer (output) fra processerne til nyttiggørelse, genanvendelse og forberedelse til genbrug.
Artikel 12
Finansiering af WEEE fra private husholdninger
1. Medlemsstaterne sikrer, at producenterne mindst sørger for finansiering af indsamling, behandling, nyttiggørelse og miljørigtig bortskaffelse af WEEE fra private husholdninger, afleveret til indsamlingsanlæg, jf. artikel 5, stk. 2.
2. Medlemsstaterne kan i relevante tilfælde tilskynde producenterne til også at finansiere omkostninger i relation til indsamling af WEEE fra private husholdninger til indsamlingsanlæg.
3. For så vidt angår produkter, der bringes i omsætning efter den 13. august 2005, er hver enkelt producent ansvarlig for at finansiere de processer, der er anført i stk. 1 vedrørende affald fra producentens egne produkter. Producenten kan vælge at opfylde denne forpligtelse enten individuelt eller ved at deltage i en kollektiv ordning.
Medlemsstaterne sikrer, at hver enkelt producent, når et produkt bringes i omsætning, stiller en garanti for, at håndteringen af al WEEE vil blive finansieret, og at producenterne tydeligt mærker deres produkter i overensstemmelse med artikel 15, stk. 2. Denne garanti skal sikre, at de i stk. 1 anførte processer i relation til dette produkt vil blive finansieret. Garantien kan stilles i form af producentens deltagelse i passende ordninger til finansiering af håndteringen af WEEE, en genanvendelsesforsikring eller en spærret bankkonto.
4. Ansvaret for at finansiere omkostningerne ved håndteringen af WEEE fra produkter, der er bragt i omsætning senest den 13. august 2005 (»historisk affald«), varetages gennem en eller flere ordninger, som alle de producenter, der er på markedet, når de respektive omkostninger påløber, bidrager forholdsmæssigt til, f.eks. i forhold til deres markedsandel per type apparat.
5. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at der udvikles passende mekanismer eller refusionsprocedurer til tilbagebetaling af bidrag til producenterne, når EEE overføres for at blive bragt i omsætning uden for den berørte medlemsstats område. Sådanne mekanismer eller procedurer kan udvikles af producenter eller af tredjemænd, som handler på deres vegne.
6. Kommissionen opfordres til senest 14. august 2015 at udarbejde en rapport om muligheden for at udvikle kriterier for indarbejdelse af de faktiske omkostninger til udrangerede produkter i producenternes finansiering af WEEE og til eventuelt at forelægge Europa-Parlamentet og Rådet et forslag til retsakt.
Artikel 13
Finansiering af WEEE fra andre brugere end private husholdninger
1. Medlemsstaterne sikrer, at producenterne sørger for finansiering af omkostningerne ved indsamling, behandling, nyttiggørelse og miljørigtig bortskaffelse af WEEE fra andre brugere end private husholdninger af produkter, der bringes i omsætning efter den 13. august 2005.
Erstattes historisk affald af tilsvarende nye produkter eller nye produkter, som tjener samme formål, sørger producenterne af disse produkter for finansiering af omkostningerne på det tidspunkt, hvor produkterne leveres. Alternativt kan medlemsstaterne fastsætte, at andre brugere end private husholdninger gøres helt eller delvis ansvarlige for denne finansiering.
Finansiering af omkostningerne i forbindelse med andet historisk affald påhviler de andre brugere end private husholdninger.
2. Producenter og andre brugere end private husholdninger kan med forbehold af bestemmelserne i dette direktiv indgå aftaler om andre finansieringsordninger.
Artikel 14
Oplysninger til brugerne
1. Medlemsstaterne kan kræve, at producenterne ved salg af nye produkter gør køberne bekendt med omkostningerne til indsamling, behandling og miljørigtig bortskaffelse. De angivne omkostninger må ikke overstige det bedste skøn over de faktiske omkostninger.
2. Medlemsstaterne sikrer, at brugere af EEE i private husholdninger får de nødvendige oplysninger om:
a)
kravet om, at WEEE ikke må bortskaffes sammen med usorteret husholdningsaffald, og at alt WEEE skal indsamles særskilt
b)
de returnerings- og indsamlingsordninger, der står til rådighed for dem, for derved at fremme koordinering af oplysninger om de tilgængelige indsamlingssteder, uanset hvilke producenter eller andre aktører der har opstillet dem
c)
deres rolle i forbindelse med at bidrage til genbrug, genanvendelse og andre former for nyttiggørelse af WEEE
d)
de potentielle virkninger for miljøet og menneskers sundhed af tilstedeværelsen af farlige stoffer i EEE
e)
betydningen af piktogrammet i bilag IX.
3. Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger, således at forbrugerne medvirker til indsamling af WEEE, og til at tilskynde dem til at lette genbrugs-, behandlings- og nyttiggørelsesprocessen.
4. Med henblik på at minimere bortskaffelse af WEEE som usorteret husholdningsaffald og at lette særskilt indsamling heraf sikrer medlemsstaterne, at producenterne på passende måde - fortrinsvis i overensstemmelse med den europæiske standard EN 50419 (25) - mærker EEE, som bringes i omsætning, med piktogrammet som vist i bilag IX. Piktogrammet kan anbringes på emballage for EEE samt på brugsvejledningen og garantibeviset, hvis dette undtagelsesvis er nødvendigt som følge af produktets størrelse eller funktion.
5. Medlemsstaterne kan kræve, at nogle eller alle de i stk. 2, 3 og 4 nævnte oplysninger skal gives af producenter og/eller distributører, f.eks. i brugsvejledningen, på salgsstedet eller gennem oplysningskampagner.
Artikel 15
Oplysninger til behandlingsanlæg
1. For at lette forberedelse med henblik på genbrug og korrekt og miljørigtig behandling af WEEE, herunder vedligeholdelse, opgradering, renovering og genanvendelse, træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger til sikring af, at producenterne stiller oplysninger om forberedelse med henblik på genbrug og om behandling gratis til rådighed for hver enkelt type nyt EEE, der for første gang bringes i omsætning i Unionen, senest et år efter, at udstyret er bragt i omsætning. I det omfang centre, der forbereder med henblik på genbrug, og behandlings- og genanvendelsesanlæg har behov herfor, for at kunne efterkomme bestemmelserne i dette direktiv, skal oplysningerne identificere de forskellige komponenter og materialer i EEE samt placeringen af farlige stoffer og blandinger i EEE. Producenterne af EEE stiller oplysningerne til rådighed for centre, der forbereder med henblik på genbrug, og behandlings- og genanvendelsesanlæg i form af manualer eller i form af elektroniske medier (f.eks. cd-rom eller onlinetjenester).
2. Med henblik på entydigt at kunne fastslå tidspunktet for, hvornår EEE er bragt i omsætning, skal medlemsstaterne sikre, at en særlig mærkning på EEE specificerer, at det pågældende EEE er bragt i omsætning efter den 13. august 2005. Den europæiske Standard EN 50419 anvendes fortrinsvis til dette formål.
Artikel 16
Registrering, oplysninger og rapportering
1. Medlemsstaterne udarbejder i overensstemmelse med stk. 2 et producentregister, som også skal omfatte producenter, der leverer EEE ved hjælp af fjernkommunikation. Dette register benyttes til at overvåge opfyldelsen af kravene i dette direktiv.
Producenter, der leverer EEE ved hjælp af fjernkommunikation som defineret i artikel 3, stk. 1, litra f), nr. iv), registreres i den medlemsstat, som de sælger til. Er sådanne producenter ikke registreret i den medlemsstat, som de sælger til, registreres de via deres bemyndigede repræsentant som omhandlet i artikel 17, stk. 2.
2. Medlemsstaterne sørger for, at:
a)
enhver producent, eller enhver bemyndiget repræsentant, som er udnævnt i henhold til artikel 17, registreres som krævet og kan indføre alle relevante oplysninger i deres nationale register online og dermed redegøre for den pågældende producents aktiviteter i den pågældende medlemsstat
b)
enhver producent eller enhver bemyndiget repræsentant, som er udnævnt i henhold til artikel 17, giver de oplysninger, der er nævnt i bilag X, del A, og forpligter sig til at ajourføre dem, når det er relevant
c)
enhver producent eller enhver bemyndiget repræsentant, som er udnævnt i henhold til artikel 17, giver de oplysninger, der er nævnt i bilag X, del B
d)
nationale registre på deres websted indeholder link til andre nationale registre for i alle medlemsstater at lette registreringen af producenter eller af bemyndigede repræsentanter, som er udnævnt i henhold til artikel 17.
3. For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne artikel vedtager Kommissionen gennemførelsesretsakter, der fastlægger et format for registrering og rapportering og hyppigheden af rapporteringen til registret. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 21, stk. 2.
4. Medlemsstaterne indsamler på årsbasis oplysninger, herunder dokumenterede skøn, om mængden og kategorierne af EEE, der er bragt i omsætning, indsamlet via alle kanaler, forberedt med henblik på genbrug, genanvendt og nyttiggjort i medlemsstaterne, og om den eksporterede mængde særskilt indsamlet WEEE, angivet i vægt.
5. Hvert tredje år sender medlemsstaterne en rapport til Kommissionen om gennemførelsen af direktivet og om de oplysninger, der er fastsat i stk. 4. Rapporten om gennemførelsen udarbejdes på grundlag af et spørgeskema som fastsat i Kommissionens beslutning 2004/249/EF (26) og Kommissionens beslutning 2005/369/EF (27). Rapporten skal være Kommissionen i hænde senest ni måneder efter udløbet af den treårsperiode, den dækker.
Den første rapport skal omhandle perioden fra den 14. februar 2014 indtil den 31. december 2015.
Kommissionen offentliggør en rapport om gennemførelsen af dette direktiv senest ni måneder efter modtagelsen af medlemsstaternes rapporter.
Artikel 17
Bemyndiget repræsentant
1. Hver medlemsstat sikrer, at en producent som defineret i artikel 3, stk. 1, litra f), nr. i)-iii), der ikke er etableret på dens område, men er etableret i en anden medlemsstat, uanset artikel 3, stk. 1, litra f), nr. i)-iii), har mulighed for at udnævne en juridisk eller fysisk person, der er etableret på dens område, som bemyndiget repræsentant med ansvar for overholdelsen på dens område af denne producents forpligtelser i henhold til dette direktiv.
2. Hver medlemsstat sikrer, at en producent som defineret i artikel 3, stk. 1, litra f), nr. iv), der er etableret på dens område, og som sælger EEE til en anden medlemsstat, hvor producenten ikke er etableret, udnævner en bemyndiget repræsentant i den pågældende medlemsstat med ansvar for overholdelsen af producentens forpligtelser i henhold til dette direktiv på denne medlemsstats område.
3. Udnævnelsen af en bemyndiget repræsentant sker ved skriftlig fuldmagt.
Artikel 18
Administrativt samarbejde og udveksling af oplysninger
Medlemsstaterne sikrer, at de myndigheder, der har ansvar for dette direktivs gennemførelse, samarbejder med hinanden, navnlig om at etablere en passende informationsstrøm for at sikre, at producenter overholder bestemmelserne i dette direktiv, og, hvor det er relevant, giver hinanden og Kommissionen oplysninger for at lette en korrekt gennemførelse af direktivet. Ved det administrative samarbejde og udvekslingen af oplysninger, navnlig mellem nationale registre, anvendes elektroniske kommunikationsmidler.
Samarbejdet skal bl.a. omfatte tilladelse til adgang til relevante dokumenter og oplysninger, herunder resultaterne af eventuelle inspektioner, med forbehold af bestemmelserne i den databeskyttelseslovgivning, der gælder i den pågældende medlemsstat, hvor den myndighed, der anmodes om at samarbejde, findes.
Artikel 19
Tilpasning til den videnskabelige og tekniske udvikling
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 20 vedrørende de ændringer, der er nødvendige for at tilpasse artikel 16, stk. 5, og bilag IV, VII, VIII og IX til den videnskabelige og tekniske udvikling. Der tages ved ændring af bilag VII hensyn til undtagelserne i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/65/EU af 8. juni 2011 om begrænsning af anvendelsen af visse farlige stoffer i elektrisk og elektronisk udstyr (28).
Inden bilagene ændres, hører Kommissionen bl.a. producenter af EEE, genanvendelsesvirksomheder, behandlingsvirksomheder, miljøorganisationer og arbejdstager- og forbrugersammenslutninger.
Artikel 20
Udøvelse af de delegerede beføjelser
1. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter tillægges Kommissionen på de i denne artikel fastlagte betingelser.
2. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter, jf. artikel 7, stk. 4, artikel 8, stk. 4, artikel 10, stk. 3, og artikel 19, tillægges Kommissionen for en periode på fem år fra den 13. august 2012. Kommissionen udarbejder en rapport vedrørende delegationen af beføjelser senest ni måneder inden udløbet af femårsperioden. Delegationen af beføjelser forlænges stiltiende for perioder af samme varighed, medmindre Europa-Parlamentet eller Rådet modsætter sig en sådan forlængelse senest tre måneder inden udløbet af hver periode.
3. Den i artikel 7, stk. 4, artikel 8, stk. 4, artikel 10, stk. 3, og artikel 19 omhandlede delegation af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet. En afgørelse om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning dagen efter offentliggørelsen af afgørelsen i Den Europæiske Unions Tidende eller på et senere tidspunkt, der angives i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af delegerede retsakter, der allerede er i kraft.
4. Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, giver den samtidigt Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom.
5. En delegeret retsakt vedtaget i henhold til artikel 7, stk. 4, artikel 8, stk. 4, artikel 10, stk. 3, og artikel 19, træder kun i kraft, hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af den pågældende retsakt til Europa-Parlamentet og Rådet, eller hvis Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af denne frist begge har informeret Kommissionen om, at de ikke agter at gøre indsigelse. Fristen forlænges med to måneder på Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ.
Artikel 21
Udvalgsprocedure
1. Kommissionen bistås af det udvalg, der er nedsat ved artikel 39 i direktiv 2008/98/EF. Dette udvalg er et udvalg som omhandlet i forordning (EU) nr. 182/2011.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 i forordning (EU) nr. 182/2011.
Afgiver udvalget ikke nogen udtalelse, vedtager Kommissionen ikke udkastet til gennemførelsesretsakt, og artikel 5, stk. 4, tredje afsnit, i forordning (EU) nr. 182/2011 anvendes.
Artikel 22
Sanktioner
Medlemsstaterne fastsætter regler for, hvilke sanktioner der skal anvendes ved overtrædelse af de nationale bestemmelser, der er vedtaget i medfør af dette direktiv, og træffer alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de iværksættes. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning. Medlemsstaterne giver senest den 14. februar 2014 Kommissionen meddelelse om disse bestemmelser og underretter den hurtigst muligt om alle senere ændringer.
Artikel 23
Inspektion og overvågning
1. Medlemsstaterne udfører en passende inspektion og overvågning for at verificere, at direktivet gennemføres korrekt.
Denne inspektion skal som minimum omfatte:
a)
oplysninger, der indberettes inden for rammerne af producentregistret
b)
overførsler, navnlig eksport af WEEE ud af Unionen i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1013/2006 og forordning (EF) nr. 1418/2007, og
c)
behandlingsanlægs processer i overensstemmelse med direktiv 2008/98/EF og bilag VII til nærværende direktiv.
2. Medlemsstaterne sikrer, at overførsler af brugt EEE, der mistænkes for at være WEEE, udføres i overensstemmelse med minimumskravene i bilag VI, og overvåger sådanne overførsler med henblik herpå.
3. Omkostningerne ved relevant analyse og inspektion, herunder oplagringsomkostninger, af brugt EEE, der mistænkes for at være WEEE, kan pålægges producenterne, tredjemænd, der handler på deres vegne, eller andre personer, der forestår overførslen af brugt EEE, der mistænkes for at være WEEE.
4. For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne artikel og af bilag VI kan Kommissionen vedtage gennemførelsesretsakter, som fastsætter yderligere regler for inspektion og overvågning, navnlig ensartede betingelser for gennemførelsen af bilag VI, punkt 2. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 21, stk. 2.
Artikel 24
Gennemførelse
1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest 14. februar 2014. De tilsender straks Kommissionen disse bestemmelser.
Disse bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De skal også indeholde oplysning om, at henvisninger i gældende love og administrative bestemmelser til de direktiver, der ophæves ved nærværende direktiv, gælder som henvisninger til nærværende direktiv. Medlemsstaterne fastsætter de nærmere regler for henvisningen og træffer bestemmelse om affattelsen af den nævnte oplysning.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
3. Forudsat at de med dette direktiv tilsigtede mål nås, kan medlemsstaterne gennemføre artikel 8, stk. 6, artikel 14, stk. 2, og artikel 15 ved aftaler mellem de kompetente myndigheder og de berørte økonomiske sektorer. Sådanne aftaler skal opfylde følgende krav:
a)
Aftalerne skal kunne håndhæves.
b)
Aftalerne skal indeholde mål og de tilsvarende frister.
c)
Aftalerne skal offentliggøres i medlemsstaternes nationale officielle tidende eller et offentligt dokument, der er lige så tilgængeligt for offentligheden, og fremsendes til Kommissionen.
d)
Der skal regelmæssigt føres tilsyn med, hvilke resultater der opnås, og de skal rapporteres til de kompetente myndigheder og Kommissionen og gøres offentligt tilgængelige på betingelser, der fastsættes i aftalen.
e)
De kompetente myndigheder skal sikre, at det undersøges, hvilke fremskridt der gøres i henhold til aftalen.
f)
Ved manglende overholdelse af aftalen gennemfører medlemsstaterne de relevante bestemmelser i dette direktiv ved lovgivningsmæssige eller administrative bestemmelser.
Artikel 25
Ophævelse
Direktiv 2002/96/EF, som ændret ved de direktiver, der er nævnt i bilag XI, del A, ophæves med virkning fra 15. februar 2014, uden at dette berører medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag XI, del B, angivne frister for gennemførelse i national ret og anvendelse af direktiverne heri.
Henvisninger til de ophævede direktiver gælder som henvisninger til nærværende direktiv og læses efter sammenligningstabellen i bilag XII.
Artikel 26
Ikrafttræden
Dette direktiv træder i kraft på tyvende dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 27
Adressater
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Strasbourg, den 4. juli 2012.
32012L0019
L 197/38
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
DIREKTIVA 2012/19/EU EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 4. srpnja 2012.
o otpadnoj električnoj i elektroničkoj opremi (OEEO)
(preinačena)
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 192. stavak 1.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija (2),
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (3),
budući da:
(1)
Potreban je određen broj bitnih izmjena Direktive 2002/96/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. siječnja 2003. o otpadnoj električnoj i elektroničkoj opremi (OEEO) (4). Radi jasnoće bi navedenu Direktivu trebalo preinačiti.
(2)
Ciljevi politike zaštite okoliša Unije su posebno očuvanje, zaštita i poboljšanje kvalitete okoliša, zaštita zdravlja ljudi i štedljivo i razumno iskorištavanje prirodnih resursa. Ta se politika temelji na načelu predostrožnosti i načelima da bi trebalo djelovati preventivno, da bi štetu nanesenu okolišu prvenstveno trebalo ispravljati na izvoru i da bi onečišćivač trebao platiti.
(3)
U programu politike i djelovanja Zajednice u vezi s okolišem i održivim razvojem (Peti program djelovanja za okoliš) (5) navedeno je da postizanje održivog razvoja zahtijeva znatne promjene u sadašnjim obrascima razvoja, proizvodnje, potrošnje i ponašanja te se između ostalog zauzima za smanjivanje rasipne potrošnje prirodnih resursa i sprečavanje onečišćavanja. U njemu se otpadna električna i elektronička oprema (OEEO) spominje kao jedno od ciljnih područja koje treba urediti s obzirom na primjenu načela sprečavanja, oporabe i sigurnog zbrinjavanja otpada.
(4)
Ova Direktiva dopunjuje opće zakonodavstvo Unije o gospodarenju otpadom, kao što je Direktiva 2008/98/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. studenoga 2008. o otpadu (6). U njoj se poziva na definicije iz navedene Direktive, uključujući definicije otpada i općih postupaka gospodarenja otpadom. Definicija prikupljanja u Direktivi 2008/98/EZ uključuje preliminarno sortiranje i preliminarno skladištenje otpada za potrebe prijevoza do postrojenja za obradu otpada. Direktivom 2009/125/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (7) uspostavlja se okvir za utvrđivanje zahtjeva za ekološki dizajn proizvoda koji koriste energiju i koji mogu biti obuhvaćeni ovom Direktivom. Direktiva 2009/125/EZ i provedbene mjere donesene s njom u skladu ne dovode u pitanje zakonodavstvo Unije o gospodarenju otpadom. Direktivom 2002/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. siječnja 2003. o ograničavanju uporabe određenih opasnih tvari u električnim i elektroničkim uređajima (8) zahtijeva se zamjena zabranjenih tvari za svu električnu i elektroničku opremu (EEO) koja potpada pod njezino područje primjene.
(5)
Zbog neprekidnog širenja tržišta i sve kraćih inovacijskih ciklusa oprema se sve brže zamjenjuje novom, što EEO čini brzorastućim izvorom otpada. Dok je Direktiva 2002/95/EZ znatno doprinijela smanjivanju opasnih tvari sadržanih u novom EEO-u, opasne tvari kao što su živa, kadmij, olovo, šesterovalentni krom i poliklorirani bifenili (PCB-i) i tvari koje oštećuju ozonski omotač i dalje će godinama biti prisutne u OEEO-u. Sadržaj opasnih komponenata u električnoj i elektroničkoj opremi (EEO) predstavlja glavni problem u fazi gospodarenja otpadom, a recikliranje otpadnog EEO-a ne provodi se u dovoljnoj mjeri. Nedostatno recikliranje dovodi do gubitka vrijednih resursa.
(6)
Namjena ove Direktive je da doprinese održivoj proizvodnji i potrošnji, prvenstveno kroz sprečavanje nastajanja OEEO-a i dodatno kroz ponovnu uporabu, recikliranje i ostale oblike oporabe tog otpada, kao i da smanji zbrinjavanje otpada te da doprinese učinkovitom iskorištavanju resursa i dobivanju vrijednih sekundarnih sirovina. Njezin je cilj isto tako poboljšati okolišnu učinkovitost svih operatora uključenih u životni ciklus EEO-a, npr. proizvođača, distributera i potrošača, te posebno onih operatora koji su izravno uključeni u prikupljanje i obradu OEEO-a. Različite nacionalne primjene načela „odgovornosti proizvođača” posebno mogu dovesti do znatnih razlika u financijskom opterećenju gospodarskih subjekata. Postojanje različitih nacionalnih politika gospodarenja OEEO-om ometa učinkovitost politika recikliranja. Iz tog bi razloga na razini Unije trebalo utvrditi ključne kriterije i razviti minimalne norme za obradu OEEO-a.
(7)
Odredbe ove Direktive trebalo bi primjenjivati na proizvode i proizvođače bez obzira na prodajnu tehniku, uključujući prodaju na daljinu i elektroničku prodaju. S tim u vezi, obveze proizvođača i distributera koji koriste daljinske i elektroničke prodajne kanale trebale bi imati, ako je to u praksi izvedivo, isti oblik i provoditi se na isti način kao i za druge distribucijske kanale, kako bi se izbjeglo da ti drugi distribucijski kanali moraju snositi troškove koji proizlaze iz ove Direktive u vezi s OEEO-om, u slučajevima kad je oprema bila prodana na daljinu ili elektroničkim putem.
(8)
Za ispunjavanje obveza u skladu s ovom Direktivom u određenoj državi članici proizvođač bi trebao imati poslovni nastan u toj državi članici. Da bi smanjile postojeće prepreke za pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta i administrativna opterećenja, države članice iznimno bi trebale dozvoliti proizvođačima koji nemaju poslovni nastan na njihovom državnom području već na državnom području druge države članice da ovlaste predstavnika koji će biti odgovoran za ispunjavanje obveza tog proizvođača prema ovoj Direktivi. Osim toga bi trebalo smanjiti administrativna opterećenja, pojednostavnjujući postupke registracije i izvješćivanja i osiguravajući da se u pojedinačnim državama članicama ne zaračunavaju dvostruke pristojbe za registracije.
(9)
Ova bi Direktiva trebala obuhvaćati sav EEO koji rabe potrošači i EEO namijenjen za profesionalnu uporabu. Ovu bi Direktivu trebalo primjenjivati ne dovodeći u pitanje zakonodavstvo Unije o zahtjevima u pogledu sigurnosti i zaštite zdravlja, koje štiti sve sudionike u kontaktu s OEEO-om, kao i posebno zakonodavstvo Unije o gospodarenju otpadom, posebno Direktivu 2006/66/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. rujna 2006. o baterijama i akumulatorima i o otpadnim baterijama i akumulatorima (9) te zakonodavstvo Unije o dizajnu proizvoda, posebno Direktivu 2009/125/EZ. Priprema za ponovnu uporabu, oporabu i recikliranje otpadne rashladne opreme i tvari, mješavina ili njihovih komponenata, trebala bi biti u skladu s relevantnim zakonodavstvom Unije, posebno s Uredbom (EZ) br. 1005/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. o tvarima koje oštećuju ozonski sloj (10) i Uredbom (EZ) br. 842/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 17. svibnja 2006. o određenim fluoriranim stakleničkim plinovima (11). Ciljeve ove Direktive moguće je ostvariti bez uključivanja velikih fiksnih postrojenja kao što su naftne platforme, sustavi za prijevoz prtljage ili liftovi u zračnim lukama u njezino područje primjene. Međutim, u područje primjene ove Direktive trebalo bi uključiti svu opremu koja nije posebno dizajnirana i instalirana kao dio tih postrojenja i koja svoju funkciju može ispuniti čak i ako nije dio tih postrojenja. To se na primjer odnosi na opremu kao što je rasvjetna oprema ili fotonaponske ploče.
(10)
Radi detaljnijeg određivanja područja primjene ove Direktive trebalo bi joj dodati nekoliko definicija. Međutim, u okviru revizije područja primjene, trebalo bi dodatno pojasniti definiciju EEO-a radi približavanja relevantnih nacionalnih mjera i postojećih primjenjivanih i uspostavljenih praksi država članica.
(11)
Zahtjeve u pogledu ekološkog dizajna koji omogućuju ponovnu uporabu, demontiranje i oporabu OEEO-a trebalo bi utvrditi u okviru mjera za provedbu Direktive 2009/125/EZ. Da bi se kroz dizajn proizvoda optimizirala njihova ponovna uporaba i oporaba, trebalo bi uzeti u obzir cijeli životni ciklus proizvoda.
(12)
Uspostavljanje odgovornosti proizvođača ovom Direktivom jedan je od načina poticanja dizajniranja i proizvodnje EEO-a, koji u potpunosti uključuje i olakšava njegov popravak, moguću dogradnju, ponovnu uporabu, rastavljanje i recikliranje.
(13)
Radi jamstva sigurnosti i zdravlja osoblja distributera koje sudjeluje u povratu OEEO-a i daljnjem postupanju s OEEO-om, države članice bi trebale, u skladu s nacionalnim zakonodavstvom i zakonodavstvom Unije o zahtjevima u pogledu sigurnosti i zaštite zdravlja, utvrditi uvjete pod kojima distributeri mogu odbiti preuzimanje povrata.
(14)
Odvojeno prikupljanje preduvjet je za osiguravanje posebne obrade i recikliranja OEEO-a i potrebno je za postizanje odabrane razine zaštite zdravlja ljudi i okoliša u Uniji. Potrošači bi trebali aktivno doprinositi uspjehu takvog prikupljanja i trebalo bi ih poticati da vraćaju OEEO. U tu bi svrhu trebalo osigurati odgovarajuće objekte za povrat OEEO-a, uključujući javna prikupna mjesta gdje bi privatna kućanstva mogla vratiti svoj otpad barem besplatno. Distributeri imaju važnu ulogu u doprinošenju uspjehu prikupljanja OEEO-a. Stoga prikupna mjesta za sitan OEEO, uspostavljena u maloprodajnim trgovinama, ne bi trebala podlijegati uvjetima za izdavanje registracija ili dozvola iz Direktive 2008/98/EZ.
(15)
Države članice trebale bi donijeti odgovarajuće mjere kako bi zbrinjavanje OEEO-a kao nesortiranog komunalnog otpada svele na minimum i ostvarile visoku razinu odvojenog prikupljanja OEEO-a, s ciljem postizanja odabrane razine zaštite i usklađenih okolišnih ciljeva na razini Unije. Da bi se osigurala uspostava učinkovitih sustava prikupljanja trebalo bi od država članica zahtijevati da ostvaruju visoki stupanj prikupljanja OEEO-a, posebno kad se radi o opremi za hlađenje i zamrzavanje koja sadrži tvari koje oštećuju ozonski omotač i fluorirane plinove, s obzirom na njihov jak utjecaj na okoliš i na obveze propisane Uredbom (EZ) br. 842/2006 i Uredbom (EZ) br. 1005/2009. Podaci sadržani u procjeni utjecaja koju je Komisija obavila 2008. godine kazuju da je 65 % od EEO-a stavljenog na tržište već tada bilo prikupljeno odvojeno, međutim, moguće je da je više od pola toga bilo nepravilno obrađeno i nelegalno izvezeno, te se o tome nije izvješćivalo čak i u slučajevima kad je otpad bio pravilno obrađen. To dovodi do gubitka vrijednih sekundarnih sirovina, degradacije okoliša i davanju nekonzistentnih podataka. Da bi se to izbjeglo, treba postaviti ambiciozan cilj u pogledu prikupljanja i osigurati da se prikupljeni OEEO obrađuje na okolišno prihvatljiv način, te da se o tome točno izvješćuje. Primjereno je utvrditi minimalne zahtjeve za pošiljke rabljenog EEO-a za koji se sumnja da je OEEO, pri čijoj primjeni države članice mogu uzeti u obzir bilo koje relevantne smjernice dopisnika, razrađene u kontekstu provedbe Uredbe (EZ) br. 1013/2006 Europskog parlamenta i Vijeća o pošiljkama otpada (12). Ti minimalni zahtjevi trebali bi u svakom slučaju imati za svrhu sprečavanje neželjenih pošiljki nefunkcionalog EEO-a u zemlje u razvoju.
(16)
Postavljanje visokih ciljeva u pogledu prikupljanja trebalo bi se temeljiti na količini generiranog OEEO-a, pri čemu bi trebalo uzeti u obzir različite životne cikluse proizvoda u državama članicama, nezasićena tržišta i EEO s dugim životnim ciklusom. Stoga bi u bliskoj budućnosti trebalo razviti metodologiju za izračunavanje stopa prikupljanja na temelju generiranog OEEO-a. Prema trenutačnim procjenama, stupanj prikupljanja od 85 % generiranog OEEO-a u velikoj mjeri odgovara stupnju prikupljanja od 65 % prosječne mase EEO-a stavljenog na tržište u tri prethodne godine.
(17)
Posebna obrada OEEO-a neophodna je za sprečavanje širenja onečišćujućih tvari u reciklirane materijale ili u tok otpada. Ta je obrada najučinkovitije sredstvo za osiguravanje sukladnosti s odabranom razinom zaštite okoliša u Uniji. Svaka ustanova ili poduzeće koji se bave prikupljanjem, recikliranjem i obradom otpada trebali bi zadovoljavati minimalne norme radi sprečavanja negativnih učinaka na okoliš povezanih s obradom OEEO-a. Trebalo bi koristiti najbolje tehnike obrade, oporabe i recikliranja, pod uvjetom da osiguravaju zdravlje ljudi i visoku razinu zaštite okoliša. Najbolje raspoložive tehnike mogu se dalje definirati u skladu s postupcima iz Direktive 2008/1/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 15. siječnja 2008. o integriranom sprečavanju i kontroli onečišćenja (13).
(18)
Znanstveni odbor za nastajuće i novootkrivene zdravstvene rizike u svom je mišljenju o „Procjeni rizika od proizvoda nanotehnologije” od 19. siječnja 2009. naveo da u fazi otpada i tijekom recikliranja može doći do izloženosti nanomaterijalima koji su čvrsto ugrađeni u velike strukture, na primjer u elektroničke sklopove. Radi kontrole mogućih rizika za zdravlje ljudi i okoliš pri obradi OEEO-a koji sadrži nanomaterijale, primjereno je da Komisija procijeni je li možda potrebna posebna obrada.
(19)
Kod prikupljanja, skladištenja, prijevoza, obrade i recikliranja OEEO-a kao i kod njegove pripreme za ponovnu uporabu trebalo bi imati pristup usmjeren ka zaštiti okoliša i zdravlja ljudi te očuvanju sirovina i imati za cilj recikliranje vrijednih sirovina sadržanih u EEO-u kako bi se osigurala bolja opskrba robama u okviru Unije.
(20)
Gdje je to primjereno, prednost bi trebalo dati pripremi za ponovnu uporabu OEEO-a i njegovih komponenata, podsklopova i potrošnih materijala. U slučajevima kad to nije preporučljivo, sav bi se odvojeno prikupljeni OEEO trebao slati na oporabu tijekom koje treba postići visoku razinu recikliranja i oporabe. Osim toga, proizvođače bi trebalo poticati da reciklirani materijal ugrađuju u novu opremu.
(21)
Oporaba, priprema za ponovnu uporabu i recikliranje OEEO-a trebali bi činiti dio onoga što je potrebno u postizanju ciljeva utvrđenih ovom Direktivom samo ako ta oporaba, priprema za ponovnu uporabu ili recikliranje nisu u suprotnosti s drugim zakonodavstvom Unije ili nacionalnim zakonodavstvom koje se primjenjuje na tu opremu. Osiguravanje pravilne pripreme za ponovnu uporabu, recikliranje i oporabu OEEO-a važno je za razumno gospodarenje resursima i bolju opskrbu resursima.
(22)
Temeljna načela u vezi s financiranjem gospodarenja OEEO-om treba utvrditi na razini Unije, a sustavi financiranja trebaju doprinijeti visokim stopama prikupljanja, kao i primjeni načela odgovornosti proizvođača.
(23)
Korisnici EEO-a iz privatnih kućanstava trebali bi imati mogućnost barem besplatnog vraćanja OEEO-a. Proizvođači bi trebali financirati barem prikupljanje iz objekata za prikupljanje, te obradu, oporabu i zbrinjavanje OEEO-a. Države članice bi trebale poticati proizvođače da preuzmu punu odgovornost za prikupljanje OEEO-a, posebno financiranjem prikupljanja OEEO-a u cijelom lancu otpada, uključujući i onaj iz privatnih kućanstva, da bi se izbjeglo da odvojeno prikupljeni OEEO postane predmet neoptimalne obrade i ilegalnog izvoza, stvorili jednaki uvjeti djelovanja usklađivanjem financiranja od strane proizvođača u cijeloj Uniji te da bi se plaćanje za prikupljanje tog otpada prebacilo s poreznih obveznika općenito na potrošače EEO-a, u skladu s načelom „onečišćivač plaća”. Da bi to načelo odgovornosti proizvođača imalo maksimalan učinak, svaki proizvođač treba biti odgovoran za financiranje gospodarenja otpadom nastalim iz njegovih proizvoda. Proizvođaču bi trebalo dati mogućnost izbora da tu obvezu ispunjava pojedinačno ili u okviru zajedničkog sustava. Pri stavljanju proizvoda na tržište svaki bi proizvođač trebao dati financijsku garanciju kako bi se spriječilo da troškovi gospodarenja OEEO-om koji potječe od proizvoda nepoznatog podrijetla padnu na teret društva ili drugih proizvođača. Odgovornost za financiranje gospodarenja povijesnim otpadom trebali bi dijeliti svi postojeći proizvođači kroz zajedničke sustave financiranja, kojima kad nastanu takvi troškovi svi proizvođači prisutni na tržištu daju razmjeran doprinos. Zajednički financijski sustavi ne bi trebali isključivati specijalizirane i maloserijske proizvođače, uvoznike i nove tržišne sudionike. U okviru zajedničkih sustava mogle bi se utvrditi različite pristojbe, ovisno o tome koliko bi moglo biti zahtjevno recikliranje proizvoda i vrijednih sekundarnih sirovina koje oni sadrže. Kad su u pitanju proizvodi koji imaju dug životni ciklus i koji su sada obuhvaćeni ovom Direktivom, kao na primjer fotonaponske ploče, trebalo bi što bolje iskoristiti postojeće sustave prikupljanja i oporabe, pod uvjetom da ispunjavaju zahtjeve utvrđene ovom Direktivom.
(24)
Proizvođačima se može dozvoliti da pri prodaji novih proizvoda na dobrovoljnoj osnovi informiraju kupce o troškovima prikupljanja, obrade i zbrinjavanja OEEO-a na okolišno prihvatljiv način. To je u skladu s Priopćenjem Komisije o održivoj potrošnji i proizvodnji i planu djelovanja održive industrijske politike, posebno u vezi s razumnijom potrošnjom i zelenom javnom nabavom.
(25)
Za uspješno prikupljanja OEEO-a nužno je korisnike informirati o zahtjevu da se OEEO ne zbrinjava kao nesortirani komunalni otpad, već da se prikuplja odvojeno, kao i o sustavima prikupljanja i o njihovoj ulozi u gospodarenju OEEO-om. U okviru tih informacija zahtijeva se pravilno označivanje EEO-a koji bi mogao završiti u kantama za smeće ili u sličnim sredstvima za prikupljanje komunalnog otpada.
(26)
Informacije o identifikaciji komponenata i materijala koje daju proizvođači važne su jer olakšavaju gospodarenje OEEO-om, posebno njegovu obradu, oporabu ili recikliranje.
(27)
Države članice trebale bi osigurati da infrastruktura za inspekcijske kontrole i praćenje omogućuje verifikaciju pravilne provedbe ove Direktive, uzimajući između ostalog u obzir Preporuku 2001/331/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 4. travnja 2001. o utvrđivanju minimalnih kriterija za inspekcijske kontrole zaštite okoliša u državama članicama (14).
(28)
Države članice trebale bi propisati učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće sankcije koje bi se izricale fizičkim i pravnim osobama odgovornima za gospodarenje otpadom kada prekrše odredbe ove Direktive. Države članice bi isto tako trebale imati mogućnost poduzimati mjere za naplatu troškova nastalih zbog neispunjavanja uvjeta i korektivnih mjera, ne dovodeći u pitanje Direktivu 2004/35/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 21.travnja 2004. o odgovornosti za okoliš u pogledu sprečavanja i otklanjanja štete u okolišu (15).
(29)
Za praćenje ispunjenja ciljeva ove Direktive potrebni su podaci o masi EEO-a stavljenog na tržište u Uniji, o stopama prikupljanja, pripremama za ponovnu uporabu, uključujući, koliko je moguće, pripreme za ponovnu uporabu cijelih uređaja, oporabu ili recikliranje i izvoz OEEO-a prikupljenog u skladu s ovom Direktivom. Za izračun stopa prikupljanja trebalo bi razviti zajedničku metodologiju za izračun mase EEO-a, kako bi se između ostalog utvrdilo uključuje li taj pojam stvarnu masu cijele opreme u obliku u kojem je stavljena na tržište, uključujući sve komponente, podsklopove, pribor i potrošni materijal, ali isključujući ambalažu, baterije, upute za uporabu i priručnike.
(30)
Primjereno je državama članicama omogućiti provođenje određenih odredaba ove Direktive putem sporazuma između nadležnih tijela i predmetnih gospodarskih sektora, pod uvjetom ispunjavanja određenih uvjeta.
(31)
U svrhu rješavanja teškoća s kojima se države članice suočavaju pri ostvarivanju stopa prikupljanja, uzimanja u obzir tehničkog i znanstvenog napretka i dopune odredaba o postizanju ciljeva oporabe, Komisiji bi trebalo dodijeliti ovlasti da u skladu s člankom 290. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) donese akte o prijelaznim prilagodbama za određene države članice, o prilagođavanju tehničkom i znanstvenom napretku i donošenju detaljnih pravila o OEEO-u izvezenom iz Unije radi postizanja ciljeva u pogledu oporabe. Od posebne je važnosti da Komisija u okviru pripremnih aktivnosti obavi odgovarajuća savjetovanja, uključujući i ona na razini stručnjaka. Prilikom pripreme i sastavljanja delegiranih akata Komisija bi se trebala pobrinuti da relevantni dokumenti budu istodobno, pravovremeno i na odgovarajući način dostavljeni Europskom parlamentu i Vijeću.
(32)
Radi osiguravanja jedinstvenih uvjeta za provedbu ove Direktive, provedbene bi ovlasti trebalo dodijeliti Komisiji. Te bi ovlasti trebalo izvršavati u skladu s Uredbom (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o utvrđivanju pravila i općih načela koja se odnose na mehanizme kojima države članice kontroliraju izvršavanje provedbenih ovlasti Komisije (16).
(33)
Obvezu prenošenja ove Direktive u nacionalno pravo trebalo bi ograničiti na one odredbe koje predstavljaju bitnu promjenu u usporedbi s ranijim Direktivama. Obveza prenošenja nepromijenjenih odredaba proizlazi iz ranijih Direktiva.
(34)
U skladu sa Zajedničkom političkom deklaracijom država članica i Komisije od 28. rujna 2011. o dokumentacijskim podlogama za razumijevanje (17), države članice su se obvezale da će, u opravdanim slučajevima, uz obavijesti o mjerama za prijenos priložiti jedan ili više dokumenata u kojima će objasniti odnos između komponenata direktive i odgovarajućih dijelova nacionalnih instrumenata za prijenos. Zakonodavac smatra da je slanje takvih dokumenata u vezi s ovom Direktivom opravdano.
(35)
Ova Direktiva ne bi trebala dovesti u pitanje obveze država članica vezane uz rokove za prijenos u nacionalno pravo i primjenu Direktiva navedenih u Prilogu XI. dijelu B.
(36)
Budući da države članice ne mogu u dovoljnoj mjeri ostvariti cilj ove Direktive i da se taj cilj radi opsega problema lakše može ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelima supsidijarnosti kako su navedena u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom razmjernosti, kako je navedeno u tom članku, ova Direktiva ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja,
DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
Članak 1.
Predmet
Ovom se Direktivom utvrđuju mjere za zaštitu okoliša i zdravlja ljudi sprečavanjem ili smanjivanjem štetnih učinaka generiranja otpadne električne i elektroničke opreme (OEEO) i gospodarenja tim otpadom te smanjivanjem ukupnih učinaka korištenja resursa i poboljšavanjem učinkovitosti tog korištenja u skladu s člancima 1. i 4. Direktive 2008/98/EZ, doprinoseći time održivom razvoju.
Članak 2.
Područje primjene
1. Ova se Direktiva primjenjuje na otpadnu električnu i elektroničku opremu (EEO) kako slijedi:
(a)
od 13. kolovoza 2012. do 14. kolovoza 2018. (prijelazno razdoblje), u skladu sa stavkom 3., na EEO koji potpada pod kategorije navedene u Prilogu I. Prilog II. sadrži indikativni popis EEO-a koji potpada pod kategorije navedene u Prilogu I.;
(b)
od 15. kolovoza 2018., u skladu sa stavcima 3. i 4., na sve EEO-e. Svi su EEO-i klasificirani unutar kategorija navedenih u Prilogu III. Prilog IV. sadrži nepotpuni popis EEO-a koji potpada pod kategorije navedene u Prilogu III. (otvoreno područje primjene).
2. Ova se Direktiva primjenjuje ne dovodeći u pitanje zahtjeve zakonodavstva Unije o sigurnosti i zaštiti zdravlja, o kemikalijama, posebno Uredbe (EZ) br. 1907/2006 Europskog parlamenta i Vijeća o registraciji, evaluaciji, autorizaciji i ograničavanju kemikalija (REACH) i osnivanju Europske agencije za kemikalije (18), kao ni zahtjeve posebnog zakonodavstva Unije o gospodarenju otpadom ili dizajnu proizvoda.
3. Ova se Direktiva ne primjenjuje ni na jedan od sljedećih EEO-a:
(a)
oprema koja je potrebna za zaštitu bitnih sigurnosnih interesa država članica, uključujući oružje, municiju i vojne materijale namijenjene za posebne vojne svrhe;
(b)
oprema koja je posebno dizajnirana i instalirana kao dio opreme druge vrste, koja je isključena iz područja primjene ove Direktive ili nije njime obuhvaćena, koja može ispuniti svoju funkciju samo ako je dio te opreme;
(c)
žarulje sa žarnom niti.
4. Pored opreme navedene u stavku 3., od 15. kolovoza 2018. ova se Direktiva ne primjenjuje na sljedeći EEO:
(a)
oprema dizajnirana za slanje u svemir;
(b)
veliki stacionarni industrijski alati;
(c)
velika fiksna postrojenja, osim opreme koja nije posebno dizajnirana i instalirana kao dio tih postrojenja;
(d)
putnička ili teretna prijevozna sredstva, isključujući električna vozila na dva kotača koja nisu homologizirana;
(e)
necestovni pokretni strojevi koji su raspoloživi isključivo za profesionalnu uporabu;
(f)
oprema koja je posebno i isključivo dizajnirana za primjenu u istraživanjima i razvoju, i koja je raspoloživa samo na temelju poslovne razmjene;
(g)
medicinski proizvodi i in vitro dijagnostički medicinski proizvod, ako se očekuje da će prije kraja životnog ciklusa biti infektivni, te aktivni medicinski proizvodi za ugradnju.
5. Najkasnije do 14. kolovoza 2015. Komisija preispituje područje primjene ove Direktive, kako je utvrđeno u točki (b) stavku 1., uključujući parametre za razlikovanje velike i male opreme iz Priloga III. i podnijeti izvješće o tome Europskom parlamentu i Vijeću. Uz to se izvješće prema potrebi prilaže zakonodavni prijedlog.
Članak 3.
Definicije
1. Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
(a)
„električna i elektronička oprema” ili „EEO” znači oprema čiji normalan rad ovisi o električnoj struji ili elektromagnetskom polju i oprema za proizvodnju, prijenos i mjerenje električne struje ili magnetskog polja, namijenjena za uporabu pri nazivnom naponu do 1 000 V izmjenične struje i 1 500 V istosmjerne struje;
(b)
„veliki stacionarni industrijski alati” znači veliki sklop strojeva, opreme i/ili komponenata, koji zajedno funkcioniraju za određenu primjenu, koje na određenom mjestu trajno montiraju ili demontiraju profesionalci i koju profesionalci koriste i održavaju u industrijskom proizvodnom pogonu ili objektu za istraživanje i razvoj;
(c)
„veliko fiksno postrojenje” znači veliki skup različitih vrsta aparata i, prema potrebi, drugih uređaja:
i.
koje sklapaju, montiraju i demontiraju profesionalci;
ii.
koji su namijenjeni za stalnu uporabu kao dio zgrade ili konstrukcije na unaprijed određenom i za to namijenjenom mjestu; i
iii.
koji mogu biti zamijenjeni samo jednakom posebno konstruiranom opremom;
(d)
„necestovni pokretni strojevi” znači strojevi s ugrađenim izvorom energije, koji u radu moraju biti pokretni ili se moraju kontinuirano ili polukontinuirano kretati između niza fiksnih radnih lokacija;
(e)
„otpadna električna i elektronička oprema” ili „OEEO” znači električna i elektronička oprema koja je otpad u smislu članka 3. stavka 1. Direktive 2008/98/EZ, uključujući sve komponente, podsklopove i potrošne materijale koji u času odlaganja čine dio proizvoda;
(f)
„proizvođač” znači svaka fizička ili pravna osoba koja, bez obzira na korištenu prodajnu tehniku, uključujući daljinsku komunikaciju u smislu Direktive 97/7/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 20. svibnja 1997. o zaštiti potrošača s obzirom na sklapanje ugovora na daljinu (19):
i.
ima poslovni nastan u državi članici i proizvodi EEO pod svojim imenom ili zaštitnim znakom, ili je dala dizajnirati ili proizvesti EEO te ga prodaje pod svojim imenom ili zaštitnim znakom unutar državnog područja te države članice;
ii.
ima poslovni nastan u državi članici i na državnom području te države članice pod svojim imenom ili trgovačkom oznakom preprodaje opremu koju su proizveli drugi dobavljači, pri čemu se preprodavač ne smatra „proizvođačem” ako se marka proizvođača nalazi na opremi, kako je predviđeno u točki i.;
iii.
ima poslovni nastan u državi članici i u toj državi članici na profesionalnoj osnovi stavlja na tržište EEO iz treće zemlje ili iz druge države članice; ili
iv.
koristeći komunikaciju na daljinu prodaje EEO izravno privatnim kućanstvima ili korisnicima koji nisu privatna kućanstva u nekoj državi članici, a poslovni nastan ima u drugoj državi članici ili nekoj trećoj zemlji.
Tko god isključivo osigurava financiranje prema bilo kakvom financijskom sporazumu ili u skladu s njim ne smatra se „proizvođačem” ako on ne djeluje isto tako kao proizvođač u smislu iz točaka od i. do iv.;
(g)
„distributer” znači svaka fizička ili pravna osoba u lancu dobave koja EEO čini dostupnim na tržištu. Ova definicija ne sprečava da distributer istodobno bude i proizvođač u smislu točke (f);
(h)
„OEEO iz privatnih kućanstava” znači OEEO koji potječe iz privatnih kućanstava i OEEO koji potječe iz komercijalnih, industrijskih, institucionalnih i drugih izvora, koji je po vrsti i količini sličan onome iz privatnih kućanstava. Otpad od EEO-a za koji je vjerojatno da će ga koristiti i privatna kućanstva i korisnici koji nisu privatna kućanstva u svakom se slučaju smatra OEEO-om iz privatnih kućanstava;
(i)
„financijski sporazum” znači sporazum o zajmu, zakupu, najmu ili prodaji s odgođenim plaćanjem, ili dogovor koji se odnosi na bilo kakvu opremu, bez obzira na to predviđa li se prema uvjetima tog sporazuma ili dogovora, ili bilo kakvog popratnog sporazuma ili dogovora da će vlasništvo nad tom opremom biti ili da bi moglo biti preneseno.
(j)
„omogućavanje dostupnosti na tržištu” znači svaka dobava proizvoda za distribuciju, potrošnju ili uporabu na tržištu države članice u okviru trgovačke djelatnosti, u zamjenu za plaćanje ili besplatno;
(k)
„stavljanje na tržište” znači omogućavanje dostupnosti proizvoda prvi put, na profesionalnoj osnovi, na tržištu na državnom području države članice;
(l)
„uklanjanje” znači ručna, strojna, kemijska ili metalurška obrada, rezultat koje je da su opasne tvari, mješavine i komponente prisutne u prepoznatljivom toku ili čine prepoznatljivi dio toka u postupku obrade. Tvar, mješavina ili komponenta je prepoznatljiva ako se može pratiti i tako provjeriti je li obrada sigurna za okoliš;
(m)
„medicinski proizvod” znači medicinski proizvod ili naprava u smislu točke (a) odnosno (b) članka 1. stavka 2. Direktive Vijeća 93/42/EEZ od 14. lipnja 1993. o medicinskim uređajima (20), koji je EEO;
(n)
„in vitro dijagnostički medicinski proizvod” znači in vitro dijagnostički medicinski proizvod ili pribor u smislu članka 1. stavka 2. točke (b) odnosno točke (c) Direktive 98/79/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. listopada 1998. o in vitro dijagnostičkim medicinskim proizvodima (21) koje je EEO;
(o)
„aktivni medicinski proizvod za ugradnju” znači aktivni medicinski proizvod za ugradnju u smislu članka 1. stavka 2. točke (c) Direktive Vijeća 90/385/EEZ od 20. lipnja 1990. o usklađivanju zakonodavstava država članica o aktivnim medicinskim implantatima (22), koji je EEO.
2. Osim toga, za pojmove „opasan otpad”, „skupljanje”, „odvojeno skupljanje”, „sprečavanje”, „ponovna uporaba”, „obrada”, „oporaba”, „priprema za ponovnu uporabu”, „recikliranje” i „zbrinjavanje” primjenjuju se definicije iz članka 3. Direktive 2008/98/EZ.
Članak 4.
Dizajn proizvoda
Ne dovodeći u pitanje zahtjeve iz zakonodavstva Unije o pravilnom funkcioniranju unutarnjeg tržišta i o dizajnu proizvoda, uključujući Direktivu 2009/125/EZ, države članice potiču suradnju između proizvođača i subjekata koji se bave recikliranjem i mjere za promicanje dizajna i proizvodnje EEO-a, posebno s obzirom na omogućavanje ponovne uporabe, rastavljanja, i oporabe OEEO-a, njegovih komponenata i materijala. U ovom kontekstu države članice poduzimaju odgovarajuće mjere kako bi se primjenjivali zahtjevi u pogledu ekološkog dizajna koji omogućuju ponovnu uporabu i obradu OEEO-a utvrđenog u okviru Direktive 2009/125/EZ i da proizvođači kroz posebna konstrukcijska rješenja ili proizvodne postupke ne sprečavaju ponovnu uporabu OEEO-a, osim ako ta posebna konstrukcijska rješenja ili proizvodni postupci predstavljaju prevladavajuće prednosti, na primjer, s obzirom na zaštitu okoliša i/ili zahtjeve u pogledu sigurnosti.
Članak 5.
Odvojeno prikupljanje
1. Države članice donose odgovarajuće mjere kako bi se svelo na minimum zbrinjavanje OEEO-a u obliku nesortiranog komunalnog otpada, osigurala pravilna obrada svog prikupljenog OEEO-a i postigla visoka razina odvojenog prikupljanja OEEO-a, posebno i prije svega za opremu za izmjenu topline koja sadrži tvari koje oštećuju ozonski sloj i fluorirane stakleničke plinove, fluorescentne lampe koje sadrže živu, fotonaponske ploče i sitnu opremu svrstanu u kategorije 5. i 6. u Prilogu III.
2. Za OEEO iz privatnih kućanstava države članice osiguravaju sljedeće:
(a)
uspostavu sustava koji krajnjim korisnicima i distributerima omogućuju povrat takvog otpada barem besplatno. Države članice osiguravaju raspoloživost i dostupnost potrebnih prostora za prikupljanje, posebno uzimajući u obzir gustoću populacije;
(b)
kod isporuke novog proizvoda distributeri su dužni osigurati da se takav otpad može vratiti distributeru, barem besplatno, u okviru zamjene jedan za jedan, ako se radi o opremi iste vrste koja je ispunjavala iste funkcije kao i oprema koja se isporučuje. Države članice mogu odstupati od ove odredbe pod uvjetom da osiguraju da vraćanje OEEO-a nije zbog toga teže za krajnjeg korisnika i da ono i dalje za krajnjeg korisnika bude besplatno. Države članice koje koriste ovo odstupanje o tome obavješćuju Komisiju;
(c)
distributeri u maloprodajnim trgovinama s najmanje 400 m2 prodajne površine za EEO ili u njihovoj neposrednoj blizini osiguravaju prikupljanje sitnog OEEO (vanjske dimenzije ne smiju biti veće od 25 cm), besplatno za krajnje korisnike i bez obveze kupnje EEO-a jednake vrste, osim ako procjena pokaže da bi postojeći alternativni sustavi prikupljanja vjerojatno biti najmanje jednako učinkoviti. Prikupljeni se OEEO propisno obrađuje u skladu s člankom 8.;
(d)
ne dovodeći u pitanje točke (a), (b) i (c), proizvođači smiju uspostaviti zasebne i/ili zajedničke sustave za povrat OEEO-a iz privatnih kućanstava i njima upravljati pod uvjetom da su ti sustavi u skladu s ciljevima ove Direktive;
(e)
poštujući nacionalne zdravstvene i sigurnosne uvjete i norme Unije, povrat OEEO-a koji zbog kontaminacije predstavlja rizik za zdravlje i sigurnost osoblja može se odbiti u skladu s točkama (a), (b) i (c). Za takav OEEO države članice uspostavljaju poseban sustav.
Države članice mogu predvidjeti poseban sustav za vraćanje OEEO-a u skladu s točkama (a), (b) i (c) za slučajeve kad oprema ne sadrži bitne komponente ili ako sadrži otpad koji nije OEEO.
3. Države članice mogu u skladu sa stavkom 2. imenovati gospodarske subjekte kojima je dozvoljeno prikupljati OEEO iz privatnih kućanstava.
4. Države članice mogu zahtijevati da se OEEO odložen u prikupljalištima iz stavaka 2. i 3. predaje proizvođačima ili trećim stranama koji djeluju u njihovo ime ili da se za potrebe pripreme za ponovnu uporabu predaje ustanovama ili poduzećima koja su za to određena.
5. Kad se radi o OEEO-u koji nije OEEO iz privatnih kućanstava i ne dovodeći u pitanje članak 13., države članice osiguravaju da proizvođači ili treće strane koje djeluju u njihovo ime organiziraju prikupljanje takvog otpada.
Članak 6.
Zbrinjavanje i prijevoz prikupljenog OEEO-a
1. Države članice zabranjuju zbrinjavanje odvojeno prikupljenog OEEO-a koji još nije obrađen kako je navedeno u članku 8.
2. Države članice osiguravaju da se prikupljanje i prijevoz odvojeno prikupljenog OEEO-a obavlja na način koji omogućuje optimalne uvjete za pripremu za ponovnu uporabu, recikliranje i izolaciju opasnih tvari.
Radi što bolje pripreme za ponovnu uporabu, države članice prije bilo kakvog daljnjeg prijenosa potiču praksu da sustavi ili objekti za prikupljanje osiguravaju, prema potrebi, da se na prikupnim mjestima odvaja OEEO koji će se pripremati za ponovnu uporabu od ostalog prikupljenog OEEO-a, posebno odobravanjem pristupa osoblju iz centara za ponovnu uporabu.
Članak 7.
Stopa prikupljanja
1. Ne dovodeći u pitanje članak 5. stavak 1., svaka država članica osigurava primjenu načela odgovornosti proizvođača i, na toj osnovi, postizanje minimalne godišnje stope prikupljanja. Od 2016. minimalna stopa prikupljanja iznosi 45 %, izračunano na temelju ukupne mase prikupljenog OEEO-a u skladu s člancima 5. i 6. u određenoj godini u predmetnoj državi članici, izražene u obliku postotka prosječne mase EEO-a stavljenog na tržište u toj državi članici u prethodne tri godine. Države članice osiguravaju da se količina prikupljenog OEEO-a postupno povećava tijekom razdoblja od 2016. do 2019., osim ako je stopa prikupljanja utvrđena u drugom podstavku već postignuta.
Od 2019. minimalna stopa prikupljanja koju treba postići na godišnjoj razini iznosi 65 % prosječne mase EEO-a stavljenog na tržište u toj državi članici u prethodne tri godine, ili alternativno, 85 % od OEEO-a generiranog na državnom području te države članice.
Do 31. prosinca 2015. nastavlja se primjenjivati prosječna stopa od najmanje 4 kilograma godišnje odvojeno prikupljenog OEEO-a iz privatnih kućanstava, ili jednaka masena količina OEEO-a koja je u prosijeku bila prikupljena u toj državi članici u tri prethodne godine, ovisno o tome koja je količina veća.
Države članice mogu postaviti ambicioznije stope za odvojeno prikupljanje OEEO-a i u tom slučaju o tome izvijestiti Komisiju.
2. Da bi utvrdile je li postignuta minimalna stopa prikupljanja, države članice osiguravaju da se informacije o OEEO-u koji se prikuplja odvojeno u skladu s člankom 5. besplatno dostavljaju državama članicama, uključujući barem informacije o OEEO-u:
(a)
koji su preuzela postrojenja za prikupljanje i obradu;
(b)
koji su preuzeli distributeri
(c)
koji su odvojeno prikupili proizvođači ili treće strane koje djeluju u njihovo ime.
3. Odstupajući od stavka 1., Bugarska, Češka Republika, Latvija, Litva, Mađarska, Malta, Poljska, Rumunjska, Slovenija i Slovačka mogu zbog nedostatka potrebne infrastrukture i zbog niske razine potrošnje EEO-a u tim zemljama odlučiti da:
(a)
od 14. kolovoza 2016. postignu stopu prikupljanja koja je niža od 45 %, ali viša od 40 % prosječne mase EEO-a stavljenog na tržište u prethodne tri godine; i
(b)
odgode postizanje stope prikupljanja iz drugog podstavka stavka 1. do datuma koji same odaberu, ali najkasnije do 14. kolovoza 2021.
4. Komisija se ovlašćuje za donošenje delegiranih akata u skladu s člankom 20. za utvrđivanje prijelaznih prilagodbi s ciljem rješavanja poteškoća s kojima se države članice susreću pri ispunjavanju zahtjeva iz stavka 1.
5. Radi osiguravanja jedinstvenih uvjeta za provedbu ovog članka, Komisija do 14. kolovoza 2015. donosi provedbene akte za utvrđivanje zajedničke metodologije za izračun mase EEO-a stavljenog na nacionalno tržište i zajedničke metodologije za izračun mase OEEO-a generiranog u svakoj državi članici. Ti provedbeni akti donose se u skladu s postupkom pregleda iz članka 21. stavka 2.
6. Komisija do 14. kolovoza 2015. Europskom parlamentu i Vijeću dostavlja izvješće o ponovnom pregledu rokova koji se odnose na stope prikupljanja iz stavka 1. i o eventualnom određivanju pojedinačnih stopa prikupljanja za jednu ili više kategorija navedenih u Prilogu III., posebno za opremu za izmjenu topline, fotonaponske ploče, malu opremu, malu IT i telekomunikacijsku opremu i žarulje koje sadrže živu. Uz to se izvješću prema potrebi prilaže zakonodavni prijedlog.
7. Ako Komisija na temelju studije utjecaja smatra da stopu prikupljanja određenu prema generiranom OEEO-u treba revidirati, ona Europskom parlamentu i Vijeću podnosi zakonodavni prijedlog.
Članak 8.
Propisna obrada
1. Države članice osiguravaju da se sav prikupljeni OEEO propisno obrađuje.
2. Propisna obrada, koja nije priprema za ponovnu uporabu i oporaba ili recikliranje minimalno uključuje uklanjanje svih tekućina i selektivnu obradu u skladu s Prilogom VII.
3. Države članice osiguravaju da proizvođači ili treće strane koje djeluju u njihovo ime uspostavljaju sustave kako bi osigurale oporabu OEEO-a uz primjenu najboljih raspoloživih tehnika. Te sustave proizvođači mogu uspostavljati pojedinačno ili zajednički. Države članice osiguravaju da svaki pogon ili poduzeće koje provodi operacije prikupljanja ili obrade OEEO-a skladišti i obrađuje OEEO poštujući tehničke zahtjeve navedene u Prilogu VIII.
4. Komisija se ovlašćuje da u skladu s člankom 20. donosi delegirane akte o izmjeni Priloga VII. zbog uvođenja drugih tehnologija obrade koje osiguravaju barem istu razinu zaštite zdravlja ljudi i okoliša.
Komisija prvenstveno ocjenjuje treba li izmijeniti navode o tiskanim pločama za mobilne telefone i ekranima s tekućim kristalom. Komisija treba ocijeniti jesu li za rješavanje nanomaterijala sadržanih u EEO-u potrebne izmjene Priloga VII.
5. Za potrebe zaštite okoliša države članice mogu utvrditi minimalne norme kvalitete za obradu prikupljenog OEEO-a.
Države članice koje se odluče za takve norme kvalitete o tome obavješćuju Komisiju koja te norme objavljuje.
Komisija najkasnije do 14. veljače 2013. od europskih organizacija za normizaciju zahtijeva da razviju europske norme za obradu, uključujući oporabu, recikliranje i pripremu za ponovnu uporabu OEEO-a. Te norme odražavaju najnovija dostignuća.
Da bi se osigurali jednaki uvjeti za provedbu ovog članka, Komisija donosi provedbene akte kojima se utvrđuju minimalne norme kvalitete, posebno na temelju normi koje razviju Europske organizacije za normizaciju. Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom pregleda iz članka 21. stavka 2.
Upućivanje na norme koje donese Komisija se objavljuje.
6. Države članice potiču ustanove ili poduzeća koja provode operacije obrade na uvođenje certificiranih sustava za gospodarenje okolišem u skladu s Uredbom (EZ) br. 1221/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009. o dobrovoljnom sudjelovanju organizacija u programu gospodarenja okolišem i revizije okoliša Zajednice (EMAS) (23).
Članak 9.
Dozvole
1. Države članice osiguravaju da svaka ustanova ili poduzeće koje provodi operacije obrade dobije od nadležnih tijela dozvolu u skladu s člankom 23. Direktive 2008/98/EZ.
2. Izuzeća od ispunjavanja zahtjeva iz dozvole, uvjeti za izuzeće i registraciju u skladu su s člancima 24., 25. i 26. Direktive 2008/98/EZ.
3. Države članice osiguravaju da dozvola ili registracija iz stavaka 1. i 2. obuhvaća sve uvjete koji su potrebni za ispunjavanje zahtjeva iz članka 8. stavaka 2., 3. i 5. i za postizanje ciljeva oporabe iz članka 11.
Članak 10.
Pošiljke OEEO-a
1. Operacije obrade mogu se provoditi izvan države članice odnosno izvan Unije, pod uvjetom da otprema OEEO-a bude u skladu s Uredbom (EZ) br. 1013/2006 i Uredbom Komisije (EZ) br. 1418/2007 od 29. studenoga 2007. o izvozu na oporabu određenih vrsta otpada navedenih u Prilogu III. ili III.A Uredbi (EZ) br. 1013/2006 Europskog parlamenta i Vijeća u određene zemlje na koje se ne primjenjuje Odluka OECD-a o kontroli prekograničnog kretanja otpada (24).
2. OEEO izvezen iz Unije smatra se doprinosom ispunjenju obveza i ciljeva navedenih u članku 11. ove Direktive samo ako, u skladu s Uredbama (EZ) br. 1013/2006 i (EZ) br. 1418/2007, izvoznik može dokazati da je obrada provedena u uvjetima koji odgovaraju zahtjevima ove Direktive.
3. Komisija najkasnije do 14. veljače 2014. donosi delegirane akte u skladu s člankom 20., o utvrđivanju detaljnih pravila koja dopunjuju pravila iz stavka 2. ovog članka, posebno kriterija za ocjenjivanje jednakih uvjeta.
Članak 11.
Ciljevi oporabe
1. Što se tiče OEEO-a odvojeno prikupljenog u skladu s člankom 5. i poslanog na obradu u skladu s člancima 8., 9. i 10., države članice osiguravaju da proizvođači ispunjavaju minimalne ciljeve navedene u Prilogu V.
2. Postizanje ciljeva u pogledu obrade ili recikliranja za svaku se kategoriju izračunava tako da se podijeli masa OEEO-a koji uđe u postrojenje za oporabu ili recikliranje/pripremu za ponovnu uporabu, nakon odgovarajuće obrade u skladu s člankom 8. stavkom 2., s masom odvojeno prikupljenog OEEO-a za svaku kategoriju, izraženo u postocima.
Preliminarne aktivnosti, uključujući sortiranje i skladištenje prije oporabe, ne smatraju se doprinosom postizanju tih ciljeva.
3. Radi osiguravanja jednakih uvjeta za provedbu ovog članka, Komisija može donijeti provedbene akte o utvrđivanju dodatnih pravila o metodama izračuna minimalnih ciljeva. Ti provedbeni akti donose se u skladu s postupkom pregleda iz članka 21. stavka 2.
4. Države članice osiguravaju da za potrebne izračunavanja tih ciljeva proizvođači ili treće strane koje djeluju u njihovo ima vode zapise o masi OEEO-a, njegovih komponenata, materijala ili tvari kad izlaze (izlazna vrijednost) iz objekata za prikupljanje, ulaze (ulazna vrijednost) u postrojenja za obradu i kad iz njih izlaze (izlazna vrijednost) i kad ulaze (ulazna vrijednost) u postrojenje za oporabu ili recikliranje/pripremu za ponovnu uporabu.
Države članice isto tako osiguravaju da se za potrebe primjene stavka 6. vode zapisi o masi proizvoda i materijala koji izlaze (izlazna vrijednost) iz postrojenja za oporabu ili recikliranje/pripremu za ponovnu uporabu.
5. Države članice potiču razvoj novih tehnologija oporabe, recikliranja i obrade.
6. Na temelju izvješća Komisije, popraćenog prema potrebi zakonodavnim prijedlogom, Europski parlament i Vijeće do 14. kolovoza 2016. trebaju do 14. kolovoza 2016. ponovo pregledati ciljeve oporabe iz Priloga V. djela 3., proučiti mogućnosti utvrđivanja zasebnih ciljeva za OEEO koji treba pripremiti za ponovnu uporabu kao i metodu izračuna iz stavka 2. radi analize izvedivosti utvrđivanja ciljeva na temelju proizvoda i materijala dobivenih (izlazna vrijednost) postupcima oporabe, recikliranja i pripreme za ponovnu uporabu.
Članak 12.
Financiranje koje se odnosi na OEEO iz privatnih gospodarstava
1. Države članice se moraju pobrinuti da proizvođači osiguraju barem financiranje prikupljanja, obrade, oporabe i za okoliš prihvatljivog zbrinjavanja OEEO-a iz privatnih kućanstava, koji je već pohranjen u prikupljališta uspostavljena prema članku 5. stavku 2.
2. Države članice mogu prema potrebi poticati proizvođače i na financiranje troškova koji nastaju kod prikupljanja OEEO-a iz privatnih kućanstava na mjestima prikupljanja.
3. Za proizvode stavljene na tržište nakon 13. kolovoza 2005. svaki je proizvođač odgovoran za financiranje operacija iz stavka 1. povezanih s otpadom nastalim od njegovih proizvoda. Proizvođač može ovu obvezu prema izboru ispuniti samostalno ili u okviru zajedničkog sustava.
Države članice osiguravaju da svaki proizvođač pri stavljanju proizvoda na tržište daje jamstvo iz kojeg je vidljivo da će troškovi gospodarenja svim OEEO-om biti pokriveni te da proizvođači jasno označavaju svoje proizvode u skladu s člankom 15. stavkom 2. Ovo jamstvo pruža sigurnost da će troškovi operacija iz stavka 1. koje se odnose na taj proizvod biti isfinancirani. To jamstvo može biti u obliku sudjelovanja proizvođača u odgovarajućim programima za financiranje gospodarenja OEEO-om, osiguranja recikliranja ili blokiranog bankovnog računa.
4. Odgovornost za financiranje troškova gospodarenja OEEO-om koji potječe od proizvoda stavljenih na tržište 13. kolovoza 2005. ili prije tog datuma („povijesni otpad”) snosi jedan ili više sustava kojima kad nastanu troškovi povezani s tim gospodarenjem, razmjerno doprinose svi proizvođači prisutni na tržištu, npr. razmjerno s njihovim pojedinačnim udjelima na tržištu po vrsti opreme.
5. Države članice poduzimaju potrebne mjere kako bi osigurale razvijanje odgovarajućih mehanizama za naknadu doprinosa proizvođačima u slučajevima kad se EEO radi stavljanja na tržište prebacuje izvan državnog područja predmetne države članice. Takve mehanizme ili postupke mogu razviti proizvođači ili treće strane koje djeluju u njihovo ime.
6. Komisija se poziva da do 14. kolovoza 2015. izvijesti o mogućnostima razvoja kriterija za ugrađivanje stvarnih troškova isteka životnog vijeka EEO-a u njegovo financiranje od strane proizvođača i da prema potrebi Europskom parlamentu i Vijeću podnese zakonodavni prijedlog.
Članak 13.
Financiranje koje se odnosi na OEEO od korisnika koji nisu privatna gospodarstava
1. Države članice se moraju pobrinuti da proizvođači osiguraju financiranje prikupljanja, obrade, oporabe i za okoliš prihvatljivog zbrinjavanja OEEO-a od korisnika koji nisu privatna kućanstva, koji potječe od proizvoda stavljenih na tržište nakon 13. kolovoza 2005.
Za povijesni otpad koji se zamjenjuje novim jednakim proizvodima ili novim proizvodima koji ispunjavaju istu funkciju, financiranje tih troškova osiguravaju proizvođači tih proizvoda prilikom dobave. Države članice mogu alternativno predvidjeti da korisnici koji nisu privatna kućanstva isto tako budu djelomično ili u potpunosti odgovorni za to financiranje.
Za drugi povijesni otpad financiranje troškova osiguravaju korisnici koji nisu privatna kućanstva.
2. Ne dovodeći u pitanje ovu Direktivu, proizvođači i korisnici koji nisu privatna kućanstva mogu zaključivati sporazume o drugim metodama financiranja.
Članak 14.
Informacije za korisnike
1. Države članice mogu od proizvođača zahtijevati da kod prodaje novih proizvoda kupcima prikažu troškove prikupljanja, obrade i zbrinjavanja na okolišno prihvatljiv način. Troškovi koji se pritom navode ne smiju premašiti najrealnije procijenjene iznose stvarno nastalih troškova.
2. Države članice osiguravaju da korisnici EEO-a u privatnim kućanstvima dobiju potrebne informacije o:
(a)
zahtjevu da OEEO ne zbrinjavaju kao nesortirani komunalni otpad i da odvojeno prikupljaju takav OEEO;
(b)
sustavima povrata i prikupljanja koji su im na raspolaganju, potičući usklađivanje informacija o dostupnim prikupnim mjestima, bez obzira na proizvođače ili druge gospodarske subjekte koji su ih uspostavili;
(c)
njihovoj ulozi u doprinošenju ponovnoj uporabi, recikliranju i drugim oblicima oporabe OEEO-a;
(d)
potencijalnom djelovanju na okoliš i zdravlje ljudi, kao rezultatu prisutnosti opasnih tvari u EEO-u;
(e)
značenju simbola prikazanog u Prilogu IX.
3. Države članice donose odgovarajuće mjere kako bi potrošači sudjelovali u prikupljanju OEEO-a i potiču ih da omogućuju ponovnu uporabu, obradu i oporabu.
4. S ciljem maksimalnog smanjivanja zbrinjavanja OEEO-a kao nesortiranog komunalnog otpada i omogućavanja njegovog odvojenog prikupljanja, države članice osiguravaju da proizvođači primjereno označavaju - po mogućnosti u skladu s europskom normom EN 50419 (25) - EEO koji se stavlja na tržište znakom prikazanim u Prilogu IX. U iznimnim slučajevima, kada je to potrebno radi veličine ili funkcije proizvoda, znak se otiskuje na ambalaži, na uputama za uporabu i na garanciji EEO-a.
5. Države članice mogu zahtijevati da neke ili sve informacije iz stavaka 2., 3. i 4. daju proizvođači i/ili distributeri, npr. u uputama za uporabu, na prodajnim mjestima i kroz kampanje za osvješćivanje javnosti.
Članak 15.
Informacije za postrojenja za obradu
1. Da bi olakšale pripremu ponovne uporabe i pravilne i okolišno prihvatljive obrade OEEO-a, uključujući održavanje, nadogradnju, revitalizaciju i recikliranje, države članice poduzimaju mjere potrebne da bi se osiguralo da proizvođači za svaku vrstu novog EEO-a koji je prvi put stavljen na tržište Unije daju besplatne informacije o pripremi za ponovnu uporabu i obradu, u roku od jedne godine po stavljanju opreme na tržište. U sklopu tih informacija navode se različite komponente i materijali EEO-a, kao i mjesta gdje se u EEO-u nalaze opasne tvari i mješavine, ako je to potrebno centrima u kojima se EEO priprema za ponovnu uporabu i postrojenjima za obradu i recikliranje da bi ispunili odredbe ove Direktive. Proizvođači EEO-a te informacije daju na raspolaganje centrima koji pripremaju EEO za ponovnu uporabu te postrojenjima za recikliranje i obradu u obliku priručnika ili putem elektroničkih medija (npr. CD-ROM, mrežne usluge).
2. Da bi se bez dvojbe mogao odrediti datum kada je EEO stavljen na tržište, države članice osiguravaju da se na oznakama na EEO-u jasno navodi da je EEO stavljen na tržište nakon 13. kolovoza 2005. U tu je svrhu najbolje primijeniti europsku normu EN 50419.
Članak 16.
Registracija, informiranje i izvješćivanje
1. Države članice u skladu sa stavkom 2. sastavljaju registar proizvođača, uključujući proizvođače koji isporučuju EEO koristeći daljinsku komunikaciju. Taj je registar namijenjen za praćenje ispunjavanja zahtjeva iz ove Direktive.
Proizvođači koji isporučuju EEO koristeći daljinsku komunikaciju kako je definirano u članku 3. stavku 1. točki (f) podtočki iv. registrirani su u državi članici u koju prodaju opremu. Ako ti proizvođači nisu registrirani u državi članici u koju prodaju opremu, registriraju se preko svojih ovlaštenih predstavnika iz članka 17. stavka 2.
2. Države članice osiguravaju:
(a)
da je svaki proizvođač ili svaki ovlašteni predstavnik, ako je imenovan u skladu s člankom 17., registriran u skladu sa zahtjevima i da u svoj nacionalni registar izravno može unijeti sve relevantne informacije koje govore o aktivnostima tog proizvođača u toj državi članici;
(b)
da nakon registracije svaki proizvođač ili svaki ovlašteni predstavnik, ako je imenovan u skladu s člankom 17., osigurava informacije iz Priloga X. dijela A te da se obvezuje da će ih prema potrebi ažurirati;
(c)
da svaki proizvođač ili svaki ovlašteni predstavnik, ako je imenovan u skladu s člankom 17., osigurava informacije iz Priloga X. dijela B;
(d)
da nacionalni registri na svojoj internetskoj stranici osiguravaju poveznice na druge nacionalne registre, kako bi u svim državama članicama olakšali registraciju proizvođača ili ovlaštenih zastupnika ako su imenovani u skladu s člankom 17.
3. Radi osiguravanja jednakih uvjeta za provedbu ovog članka Komisija donosi provedbene akte o uspostavi formata za registraciju i izvješćivanje i o učestalosti prijavljivanja u registar. Ti provedbeni akti donose se u skladu s postupkom pregleda iz članka 21. stavka 2.
4. Države članice na godišnjoj osnovi prikupljaju informacije, uključujući argumentirane procjene, o masenim količinama i kategorijama EEO-a stavljenog na njihova tržišta, prikupljenog kroz sve kanale, pripremljenog za ponovnu uporabu, recikliranog i oporabljenog u tim državama članicama te o masenim količinama odvojeno prikupljenog izvezenog OEEO-a.
5. Države članice u trogodišnjim intervalima šalju Komisiji izvješća o provedbi ove Direktive i informacije iz stavka 4. Izvješće o provedbi sastavlja se na temelju upitnika utvrđenog u odlukama Komisije 2004/249/EZ (26) i 2005/369/EZ (27). Izvješće se dostavlja Komisiji u roku od devet mjeseci od kraja trogodišnjeg razdoblja na koje se odnosi.
Prvo izvješće obuhvaća razdoblje od 14. veljače 2014. do 31. prosinca 2015.
Komisija objavljuje izvješće o provedbi ove Direktive u roku od devet mjeseci po primitku izvješća država članica.
Članak 17.
Ovlašteni predstavnik
1. Svaka država članica osigurava da proizvođač, kako je definiran u članku 3. stavku 1. točki (f) podtočkama od i. do iii., koji ima sjedište u drugoj državi članici, može iznimno od članka 3. stavka 1. točke (f) podtočka i. do iii. imenovati pravnu ili fizičku osobu s poslovnim nastanom na njezinom državnom području kao ovlaštenog predstavnika koji je odgovoran da se na njezinom državnom području ispunjavaju obveze tog proizvođača u skladu s ovom Direktivom.
2. Svaka država članica osigurava da proizvođač, kako je definiran u članku 3. stavku 1. točki (f) podtočki iv., sa sjedištem na njezinom državnom području, koji prodaje EEO drugoj državi članici u kojoj nema poslovni nastan, imenuje u toj državi članici ovlaštenog predstavnika kao osobu odgovornu na državnom području te države članice za ispunjavanje obveza tog proizvođača u skladu s ovom Direktivom.
3. Ovlaštenom predstavniku dodjeljuje se mandat u pisanom obliku.
Članak 18.
Administrativna suradnja i razmjena informacija
Države članice osiguravaju da tijela odgovorna za provođenje ove Direktive međusobno surađuju, ponajprije da bi uspostavile odgovarajući protok informacija, čime se osigurava da proizvođači poštuju odredbe ove Direktive i, prema potrebi, opskrbljuju jedan drugoga i Komisiju informacijama da bi se olakšala pravilna provedba ove Direktive. Administrativna suradnja i razmjena informacija, posebno između nacionalnih registara, uključuje i sredstva za elektroničku komunikaciju.
Suradnja između ostalog uključuje odobrenje pristupa relevantnim dokumentima i informacijama, uključujući rezultate svih inspekcijskih kontrola, u skladu s odredbama zakona o zaštiti podataka koji je na snazi u državi članici u kojoj se nalazi tijelo od kojeg se traži suradnja.
Članak 19.
Prilagođavanje znanstvenom i tehničkom napretku
Komisija se ovlašćuje za donošenje delegiranih akata u skladu s člankom 20. o izmjeni potrebnima za prilagođavanje članka 16. stavka 5. i priloga IV., VII., VIII. i IX. znanstvenom i tehničkom napretku. Kod izmjene Priloga VII. uzimaju se u obzir izuzeća odobrena prema Direktivi 2011/65/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2011. o ograničenju uporabe određenih opasnih tvari u otpadnoj električnoj i elektroničkoj opremi (28).
Prije izmjene navedenih priloga, Komisija se između ostalog savjetuje s proizvođačima EEO-a, gospodarskim subjektima koji se bave recikliranjem i obradom, organizacijama za zaštitu okoliša i udruženjima zaposlenika i potrošača.
Članak 20.
Provedba delegiranja
1. Ovlasti za donošenje delegiranih akata dodjeljuju se Komisiji pod uvjetima utvrđenima u ovom članku.
2. Ovlasti za donošenje delegiranih akata iz članka 7. stavka 4., članka 8. stavka 4., članka 10. stavka 3. i članka 19. dodjeljuje se Komisiji za razdoblje od pet godina, počevši od 13. kolovoza 2012. Komisija sastavlja izvješće o delegiranju ovlasti najkasnije devet mjeseci prije kraja tog petogodišnjeg razdoblja. Delegiranje ovlasti prešutno se produžuje za razdoblja jednakog trajanja, osim ako se Europski parlament ili Vijeće suprotstave takvom produženju najkasnije tri mjeseca prije kraja svakog razdoblja.
3. Europski parlament ili Vijeće u svakom trenutku mogu opozvati ovlasti iz članka 7. stavka 4., članka 8. stavka 4., članka 10. stavka 3. i članka 19. Odlukom o opozivu prestaju važiti delegirane ovlasti koje su navedene u toj odluci. Opoziv proizvodi učinke od dana koji slijedi nakon objave odluke u Službenom listu Europske unije, ili na kasniji datum koji je u njoj naveden. Odluka ne utječe na važenje bilo kojeg delegiranog akta koji je već na snazi.
4. Odmah po donošenju delegiranog akta Komisija o njemu obavješćuje Europski parlament i Vijeće istodobno.
5. Delegirani akt donesen u skladu s člankom 7. stavkom 4., člankom 8. stavkom 4., člankom 10. stavkom 3. i člankom 19. stupa na snagu samo ako ni Europski parlament ni Vijeće ne ulože prigovor unutar razdoblja od dva mjeseca od obavijesti o tom aktu dostavljenoj Europskom parlamentu ili Vijeću, ili ako prije isteka tog razdoblja Europski parlament i Vijeće obavijeste Komisiju da ne namjeravaju uložiti prigovor. To se razdoblje produžuje za dva mjeseca na inicijativu Europskog parlamenta ili Vijeća.
Članak 21.
Postupak odbora
1. Komisiji pomaže odbor osnovan prema članku 39. Direktive 2008/98/EZ. Taj odbor je odbor u smislu Uredbe (EU) br. 182/2011.
2. Kod upućivanja na ovaj stavak, primjenjuje se članak 5. Uredbe (EU) br. 182/2011.
Ako odbor ne da mišljenje, Komisija ne usvaja nacrt provedbenog akta i primjenjuje se članak 5. stavak 4. treći podstavak Uredbe (EU) br. 182/2011.
Članak 22.
Sankcije
Države članice utvrđuju pravila o sankcijama koje se primjenjuju na kršenje nacionalnih odredaba donesenih u skladu s ovom Direktivom i poduzimaju sve potrebne mjere kako bi osigurale njihovu provedbu. Predviđene sankcije moraju biti učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće. Države članice o tim odredbama obavješćuju Komisiju najkasnije do 14. veljače 2014. te je bez odlaganja obavješćuju o svakoj naknadnoj izmjeni koja na njih utječe.
Članak 23.
Inspekcijska kontrola i praćenje
1. Države članice provode odgovarajuće inspekcijske kontrole i praćenje radi verifikacije pravilne provedbe ove Direktive.
Te inspekcijske kontrole obuhvaćaju barem:
(a)
informacije zabilježene u okviru registra proizvođača;
(b)
pošiljke, posebno OEEO koji se izvozi iz Unije u skladu s Uredbom (EZ) br. 1013/2006 i Uredbom (EZ) br. 1418/2007; i
(c)
postupke u postrojenjima za obradu u skladu s Direktivom 2008/98/EZ i Prilogom VII. ovoj Direktivi.
2. Države članice osiguravaju da se pošiljke rabljenog EEO-a za koji se sumnja da je OEEO otpremaju u skladu s minimalnim zahtjevima iz Priloga VI. i da se takve pošiljke s tim u skladu prate.
3. Troškovi odgovarajućih analiza i inspekcijskih kontrola, uključujući troškove skladištenja rabljenog EEO-a za koji se sumnja da je OEEO mogu se zaračunati proizvođačima, trećim stranama koje djeluju u njihovo ime ili drugim osobama koje organiziraju pošiljke rabljenog EEO-a za koji se sumnja da je OEEO.
4. Radi osiguravanja jedinstvenih uvjeta za provedbu ovog članka i Priloga VI., Komisija može donijeti provedbene akte za utvrđivanje dodatnih pravila o inspekcijskim kontrolama i praćenju i posebno jedinstvenih uvjeta za provedbu Priloga VI. točke 2. Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom pregleda iz članka 21. stavka 2.
Članak 24.
Prenošenje
1. Države članice donose zakone i druge propise potrebne za usklađivanje s ovom Direktivom do 14. veljače 2014. Tekst tih odredaba odmah prosljeđuju Komisiji.
Kada države članice donose ove odredbe, te odredbe prilikom njihove službene objave sadržavaju upućivanje na ovu Direktivu ili se uz njih navodi takvo upućivanje. One isto tako obuhvaćaju izjavu da se upućivanja u postojećim zakonima i drugim propisima na direktive stavljene izvan snage ovom Direktivom smatraju upućivanjima na ovu Direktivu. Države članice određuju načine tog upućivanja i načine formuliranja te izjave.
2. Države članice Komisiji dostavljaju tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
3. Pod uvjetom da su ciljevi iz ove Direktive postignuti, države članice mogu prenijeti odredbe utvrđene u članku 8. stavku 6., članku 14. stavku 2. i članku 15. putem sporazuma između nadležnih tijela i dotičnih gospodarskih sektora. Takvi sporazumi ispunjavaju sljedeće zahtjeve:
(a)
sporazumi su izvršivi;
(b)
u sporazumima su navedeni ciljevi s odgovarajućim rokovima;
(c)
sporazumi se objavljuju u nacionalnom službenom listu, ili u službenom dokumentu jednako dostupnom javnosti, i šalju Komisiji;
(d)
postignuti rezultati redovito se prate, o njima se izvješćuju nadležna tijela i Komisija i daju se na raspolaganje javnosti pod uvjetima utvrđenima u sporazumu;
(e)
nadležna tijela osiguravaju da se napredak postignut u skladu s ugovorom razmatra;
(f)
u slučaju nepoštovanja sporazuma, države članice moraju primjenjivati relevantne odredbe iz ove Direktive kroz zakonodavne, regulatorne i administrativne mjere.
Članak 25.
Stavljanje izvan snage
Direktiva 2002/96/EZ kako je izmijenjena direktivama navedenima u Prilogu XI. dijelu A stavlja se izvan snage s učinkom od 15. veljače 2014., ne dovodeći u pitanje obveze država članica u vezi s rokovima za prenošenje u nacionalno pravo i primjenom direktiva iz Priloga XI. dijela B.
Upućivanja na direktive stavljene izvan snage smatraju se upućivanjima na ovu Direktivu i čitaju se u skladu s korelacijskom tablicom u Prilogu XII.
Članak 26.
Stupanje na snagu
Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Članak 27.
Adresati
Ova je Direktiva upućena državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 4. srpnja 2012.