RÅDETS AFGØRELSE
af 25. februar 2011
om arrangementer for genforhandling af den monetære konvention indgået mellem Den Franske Republiks regering, på Det Europæiske Fællesskabs vegne, og Fyrstendømmet Monacos regering
(2011/190/EU)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 219, stk. 3,
under henvisning til henstilling fra Europa-Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Unionen har siden euroens indførelse haft kompetence for monetære spørgsmål og valutakursspørgsmål.
(2)
Rådet fastlægger arrangementerne for forhandling og indgåelse af aftaler om monetære spørgsmål eller spørgsmål vedrørende valutakursordninger.
(3)
Den monetære konvention indgået mellem Den Franske Republiks regering, på Det Europæiske Fællesskabs vegne, og Fyrstendømmet Monacos regering (1) (herefter »aftalen«) blev indgået den 26. december 2001.
(4)
Frankrig har længe haft et monetært samarbejde med Fyrstendømmet Monaco (herefter »Monaco«), som bygger på forskellige juridiske instrumenter. De finansielle institutioner, der ligger i Monaco, har adgang til Banque de Frances refinansieringsfaciliteter, og de deltager i nogle af de franske betalingssystemer på samme vilkår som de franske banker.
(5)
I sine konklusioner af 10. februar 2009 opfordrede Rådet Kommissionen til at undersøge, hvordan de eksisterende monetære aftaler fungerede, og at overveje, om lofterne for udstedelse af mønter burde hæves.
(6)
I sin meddelelse om, hvordan de monetære aftaler med Monaco, San Marino og Vatikanstaten har fungeret, konkluderede Kommissionen, at det er nødvendigt, at aftalen i sin nuværende form ændres for at sikre en mere konsekvent tilgang i forbindelserne mellem Unionen og de lande, med hvilke der er indgået en monetær aftale.
(7)
Aftalen bør derfor genforhandles med henblik på at justere loftet for udstedelse af mønter, vælge en domstol, der skal være ansvarlig for bilæggelse af eventuelle tvister, og tilpasse aftalens form med henblik på at bringe denne i bedre overensstemmelse med den nye fælles model for monetære aftaler. Aftalen bør fortsat være gældende, indtil parterne har indgået en genforhandlet aftale -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Frankrig meddeler Monaco, at der er behov for at ændre aftalen hurtigst muligt, og tilbyder genforhandling af de relevante bestemmelser i aftalen.
Artikel 2
Ved genforhandlingen af aftalen søger Unionen at opnå følgende ændringer:
a)
Den genforhandlede aftale indgås mellem Unionen, repræsenteret ved Den Franske Republiks regering og Kommissionen, og Fyrstendømmet Monacos regering.
b)
Metoden for fastsættelse af lofterne for udstedelse af monegaskiske euromønter revideres. De nye lofter beregnes efter en metode, hvor en fast del, som tager sigte på at forhindre en uforholdsmæssigt stor numismatisk spekulation i monegaskiske mønter ved at dække efterspørgslen på samlermarkedet, kombineres med en variabel del, der beregnes som Frankrigs gennemsnitlige møntudstedelse pr. indbygger i år n-1 multipliceret med antallet af indbyggere i Monaco. Uden at det berører udstedelse af samlermønter fastsættes det i den genforhandlede aftale, at mindst 80 % af monegaskiske euromønter, der udstedes hvert år, sættes i omløb til pålydende værdi.
c)
Den Europæiske Unions Domstol (»Domstolen«) vælges som den instans, der skal bilægge eventuelle tvister i forbindelse med aftalens anvendelse. Hvis Unionen eller Monaco finder, at den anden part ikke har opfyldt en forpligtelse i henhold til den genforhandlede aftale, kan de hver især indbringe sagen for Domstolen. Domstolens dom er bindende for parterne, som træffer de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme dommen inden for en frist, som Domstolen fastsætter i sin dom. Hvis Unionen eller Monaco ikke træffer de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme dommen inden for den fastsatte frist, kan den anden part straks opsige den genforhandlede aftale.
d)
Den genforhandlede aftales form justeres.
Artikel 3
Forhandlingerne med Monaco føres af Frankrig og Kommissionen på Unionens vegne. Den Europæiske Centralbank (ECB) inddrages fuldt ud i forhandlingerne, og dens samtykke kræves i spørgsmål, der ligger inden for dens kompetenceområde. Frankrig og Kommissionen forelægger udkastet til den genforhandlede aftale for Det Økonomiske og Finansielle Udvalg til udtalelse.
Artikel 4
Frankrig og Kommissionen bemyndiges til at indgå den genforhandlede aftale på Unionens vegne, medmindre Det Økonomiske og Finansielle Udvalg eller ECB mener, at den genforhandlede aftale bør forelægges Rådet.
Artikel 5
Denne afgørelse får virkning på dagen for meddelelsen.
Artikel 6
Denne afgørelse er rettet til Den Franske Republik, Kommissionen og Den Europæiske Centralbank.
Udfærdiget i Bruxelles, den 25. februar 2011.