RÅDETS AFGØRELSE
af 12. december 2011
om Den Europæiske Unions tiltrædelse af protokollen af 2002 til Athenkonventionen om transport af passagerer og deres bagage til søs, 1974, undtagen artikel 10 og 11
(2012/22/EU)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 100, stk. 2, sammenholdt med artikel 218, stk. 6, litra a), og artikel 218, stk. 8, første afsnit,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
under henvisning til godkendelse fra Europa-Parlamentet, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Protokollen af 2002 til Athenkonventionen om transport af passagerer og deres bagage til søs, 1974 (»Athenprotokollen«) er en væsentlig forbedring af ordningen for transportørernes erstatningsansvar over for og erstatning til passagerer ved søtransport. Den pålægger navnlig transportørerne objektivt ansvar, herunder obligatorisk forsikring med ret til direkte søgsmål mod forsikringsgiverne op til bestemte grænser og fastsætter regler om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser. Athenprotokollen er derfor i overensstemmelse med Unionens mål at forbedre lovgivningen vedrørende transportørernes erstatningsansvar.
(2)
Athenprotokollen ændrer Athenkonventionen om transport af passagerer og deres bagage til søs, 1974 (»Athenkonventionen«), og fastsætter i artikel 15, at disse to instrumenter skal læses og fortolkes sammen som ét enkelt instrument mellem parterne i Athenprotokollen.
(3)
Størstedelen af Athenprotokollens bestemmelser er overtaget i EU-lovgivningen ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 392/2009 af 23. april 2009 om transportørers erstatningsansvar ved ulykker under søtransport af passagerer (1). Unionen har derfor udøvet sin kompetence vedrørende de spørgsmål, der er reguleret af denne forordning. Medlemsstaterne bevarer dog deres kompetence i forbindelse med en række bestemmelser i Athenprotokollen, f.eks. ikke-deltagelses-bestemmelsen, som giver medlemsstaterne mulighed for at fastsætte højere grænser for erstatningsansvaret end dem, der er fastsat i Athenprotokollen. De spørgsmål, der henhører under medlemsstaternes kompetence i henhold til Athenprotokollen, og de spørgsmål, der henhører under Unionens enekompetence, hænger tæt sammen. Medlemsstaterne bør derfor i spørgsmål, der henhører under deres kompetence i henhold til Athenprotokollen, handle samordnet under hensyn til deres forpligtelse til loyalt at samarbejde.
(4)
Athenprotokollen kan ratificeres, accepteres, godkendes eller tiltrædes af stater og af regionale organisationer for økonomisk integration, som består af selvstændige stater, der har givet disse organisationer kompetence på bestemte områder, som er omfattet af Athenprotokollen.
(5)
I henhold til artikel 17, stk. 2, litra b), og artikel 19 i Athenprotokollen kan regionale organisationer for økonomisk integration indgå Athenprotokollen.
(6)
Den Internationale Søfartsorganisations juridiske udvalg vedtog i oktober 2006 IMO-forbeholdet og retningslinjer for gennemførelsen af Athenkonventionen (i det følgende benævnt »IMO-retningslinjerne«) for at løse visse problemer i forbindelse med Athenkonventionen, såsom navnlig erstatning for skader som følge af terrorisme.
(7)
Forordning (EF) nr. 392/2009 har som bilag de relevante bestemmelser i den konsoliderede udgave af Athenkonventionen som ændret ved Athenprotokollen og IMO-retningslinjerne.
(8)
Ifølge Athenprotokollens artikel 19 skal regionale organisationer for økonomisk integration på tidspunktet for deres undertegnelse, ratificering, accept, godkendelse eller tiltrædelse angive omfanget af deres kompetence på de områder, der er omfattet af Athenprotokollen.
(9)
Unionen bør derfor tiltræde Athenprotokollen og tage det forbehold, der er anført i IMO-retningslinjerne. Et sådant forbehold bør ikke fortolkes som en ændring af den nuværende kompetencefordeling mellem Unionen og medlemsstaterne i forbindelse med den certificering og kontrol, der foretages af en stats myndigheder.
(10)
Visse bestemmelser i henhold til Athenprotokollen vedrører retligt samarbejde i civile sager og er derfor omfattet af anvendelsesområdet for afsnit V i tredje del i TEUF. Der skal vedtages en særskilt afgørelse vedrørende disse bestemmelser parallelt med nærværende afgørelse.
(11)
Medlemsstater, som skal ratificere eller tiltræde Athenprotokollen, bør om muligt gøre det samtidigt. Medlemsstater bør derfor udveksle oplysninger om, hvor langt de er nået med deres ratificerings- eller tiltrædelsesprocedure med henblik på så vidt muligt at forberede en samtidig deponering af deres ratificerings- eller tiltrædelsesinstrumenter. Når medlemsstater ratificerer eller tiltræder Athenprotokollen, bør de tage det forbehold, der er anført i IMO-retningslinjerne -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Den Europæiske Unions tiltrædelse af protokollen af 2002 til Athenkonventionen om transport af passagerer og deres bagage til søs, 1974 (»Athenprotokollen«) godkendes herved på Den Europæiske Unions vegne med hensyn til spørgsmål, som henhører under Unionens enekompetence, undtagen artikel 10 og 11.
Teksten til Athenprotokollen, undtagen artikel 10 og 11, er gengivet i bilaget.
Artikel 2
1. Formanden for Rådet bemyndiges herved til at udpege den eller de personer, der er beføjet til at deponere instrumentet for Unionens tiltrædelse af Athenprotokollen i overensstemmelse med protokollens artikel 17, stk. 2, litra c), artikel 17, stk. 3, og artikel 19.
2. På tidspunktet for deponeringen af tiltrædelsesinstrumentet fremsætter Unionen følgende kompetenceerklæring:
»1.
I henhold til artikel 19 i Athenprotokollen af 2002 til Athenkonventionen om transport af passagerer og deres bagage til søs, 1974 kan regionale organisationer for økonomisk integration, som består af selvstændige stater, som har overdraget kompetence på områder, der reguleres af protokollen til disse organisationer undertegne den, forudsat at de afgiver den erklæring, der er omhandlet i artiklen. Unionen har vedtaget at tiltræde Athenprotokollen og afgiver nævnte erklæring i overensstemmelse hermed.
2.
Den Europæiske Unions nuværende medlemsstater er Kongeriget Belgien, Republikken Bulgarien, Den Tjekkiske Republik, Kongeriget Danmark, Forbundsrepublikken Tyskland, Republikken Estland, Irland, Den Hellenske Republik, Kongeriget Spanien, Den Franske Republik, Den Italienske Republik, Republikken Cypern, Republikken Letland, Republikken Litauen, Storhertugdømmet Luxembourg, Republikken Ungarn, Malta, Kongeriget Nederlandene, Republikken Østrig, Republikken Polen, Den Portugisiske Republik, Rumænien, Republikken Slovenien, Den Slovakiske Republik, Republikken Finland, Kongeriget Sverige og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland.
3.
Denne erklæring finder ikke anvendelse på de af Den Europæiske Unions medlemsstaters områder, hvor traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) ikke finder anvendelse, og berører ikke foranstaltninger eller beslutninger, som medlemsstaterne vedtager i henhold til protokollen på disse områders vegne eller i deres interesse.
4.
Den Europæiske Unions medlemsstater har overdraget enekompetence til Unionen vedrørende foranstaltninger, der er vedtaget på grundlag af artikel 100 i TEUF. Sådanne foranstaltninger er blevet vedtaget for så vidt angår artikel 1 og 1a, artikel 2, stk. 2, artikel 3-16 og artikel 18, 20 og 21 i Athenkonventionen som ændret ved Athenprotokollen og bestemmelserne i IMO-retningslinjerne, ved vedtagelsen af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 392/2009 af 23. april 2009 om transportørers erstatningsansvar ved ulykker under søtransport af passagerer.
5.
Udøvelsen af kompetence, som medlemsstaterne har overdraget til Unionen i medfør af TEUF, er i sagens natur stadig under udvikling. Inden for rammerne af TEUF kan de kompetente institutioner træffe beslutninger, som fastsætter omfanget af Den Europæiske Unions kompetence. Den Europæiske Union forbeholder sig derfor ret til at ændre denne erklæring i overensstemmelse hermed, uden at det udgør en forudsætning for udøvelsen af dens kompetence for så vidt angår de spørgsmål, der er omfattet af Athenprotokollen. Den Europæiske Union underretter generalsekretæren for Den Internationale Søfartsorganisation om den ændrede erklæring.«
3. Den eller de personer, der udpeges i henhold til stk. 1 i denne artikel, tager det forbehold, der er anført i IMO-retningslinjerne, når instrumentet for Unionens tiltrædelse af Athenprotokollen deponeres.
Artikel 3
Unionen deponerer sit instrument for tiltrædelse af Athenprotokollen senest den 31. december 2011.
Artikel 4
1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at deponere deres ratifikations- eller tiltrædelsesinstrumenter vedrørende Athenprotokollen inden for en rimelig tidsfrist og om muligt senest den 31. december 2011.
2. Medlemsstaterne tager det forbehold, der er anført i IMO-retningslinjerne, når de deponerer deres ratifikations- eller tiltrædelsesinstrumenter vedrørende Athenprotokollen.
Udfærdiget i Bruxelles, den 12. december 2011.
32012D0022
L 008/1
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
ODLUKA VIJEĆA
od 12. prosinca 2011.
o pristupanju Europske unije Protokolu iz 2002. uz Atensku konvenciju o prijevozu putnika i njihove prtljage morem iz 1974., izuzev njegovih članaka 10. i 11.
(2012/22/EU)
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 100. stavak 2. u vezi s točkom (a) članka 218. stavka 6. i prvim podstavkom njegovog članka 218. stavka 8.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
uzimajući u obzir suglasnost Europskog parlamenta,
budući da:
(1)
Protokol iz 2002. uz Atensku konvenciju o prijevozu putnika i njihove prtljage morem iz 1974. („Atenski protokol”) predstavlja bitno poboljšanje sustava odgovornosti prijevoznika i naknade štete putnicima u pomorskom prometu. Posebno, njime se predviđa stroga odgovornost za prijevoznika, uključujući obvezno osiguranje, s pravom na neposrednu tužbu protiv osiguravatelja do određenih iznosa, te pravila o nadležnosti i priznavanju i izvršenju presuda. Atenski je protokol, stoga, u skladu s ciljem Unije o poboljšanju pravnog sustava odgovornosti prijevoznika.
(2)
Atenskim protokolom mijenja se Atenska konvencija o prijevozu putnika i njihove prtljage morem iz 1974. („Atenska konvencija”) te se u članku 15. utvrđuje da se ta dva instrumenta među strankama Atenskog protokola čitaju i tumače zajedno kao jedan instrument.
(3)
Većina pravila Atenskog protokola uključena je u pravo Unije Uredbom (EZ) br. 392/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o odgovornosti prijevoznika u prijevozu putnika morem u slučaju nesreća (1). Stoga je Unija nadležna u pogledu pitanja uređenih tom Uredbom. Države članice, međutim, zadržavaju svoju nadležnost u pogledu brojnih odredaba Atenskog protokola, kao što je klauzula o nekorištenju, u skladu s kojom mogu same utvrđivati visinu odgovornosti koja može biti viša od one propisane Atenskim protokolom. Pitanja iz nadležnosti država članica prema Atenskom protokolu i ona koja su u isključivoj nadležnosti Unije nezavisna su. Stoga, u pitanjima iz njihove nadležnosti prema Atenskom protokolu, države članice trebale bi djelovati usklađeno, uzimajući u obzir njihovu obvezu lojalne suradnje.
(4)
Atenski protokol otvoren je za ratifikaciju, prihvaćanje, odobrenje ili pristupanje od strane država i organizacijama za regionalnu ekonomsku integraciju koje su osnovale suverene države koje su na te organizacije prenijele nadležnost za određena pitanja uređena Atenskim protokolom.
(5)
U skladu s člankom 17. stavkom 2. točkom (b) i člankom 19. Atenskog protokola, organizacije za regionalnu ekonomsku integraciju mogu sklopiti Atenski protokol.
(6)
Pravni odbor Međunarodne pomorske organizacije (IMO) donio je u listopadu 2006. Rezerve i smjernice IMO-a za provedbu Atenske konvencije („Smjernice IMO-a”) radi rješavanja određenih pitanja iz Atenske konvencije, kao što su, posebno, naknada štete nastale zbog terorističkog djelovanja.
(7)
Uredba (EZ) 329/2009 sadrži u svojim prilozima odgovarajuće odredbe konsolidirane verzije Atenske konvencije kako je izmijenjena Atenskim protokolom i Smjernicama IMO-a.
(8)
Prema uvjetima iz članka 19. Atenskog protokola, Organizacija za regionalnu ekonomsku integraciju mora pri potpisivanju, ratifikaciji, prihvaćanju, odobrenju ili pristupanju izjaviti razmjer svoje nadležnosti u pogledu pitanja koja su uređena Atenskim protokolom.
(9)
Unije bi, stoga, trebala pristupiti Atenskom protokolu i staviti rezervu koja je sadržana u Smjernicama IMO-a. Stavljanje takve rezerve ne bi se trebalo tumačiti kao promjenu sadašnje podjele nadležnosti između Unije i država članica u pogledu izdavanja potvrda i nadzora od strane državnih tijela.
(10)
Određene odredbe Atenskog protokola tiču se pravosudne suradnje u građanskim stvarima i, stoga, spadaju u područje primjene glave V. trećeg dijela UFEU-a. Usporedno s ovom Odlukom potrebno je donijeti zasebnu odluku koja se odnosi na te odredbe.
(11)
Države članice koje će ratificirati Atenski protokol ili će mu pristupiti trebale bi, ako je moguće, učiniti to istodobno. Države članice bi, stoga, trebale razmijeniti informacije o statusu njihovih postupaka ratifikacije ili pristupanja kako bi u što je moguće većoj mjeri pripremile istodobno polaganje svojih isprava o ratifikaciji ili pristupanju. Pri ratifikaciji Atenskog protokola ili pri pristupanju Atenskom protokolu, države članice trebale bi staviti rezervu sadržanu u Smjernicama IMO-a,
DONIJELO JE OVU ODLUKU:
Članak 1.
Pristupanje Europske unije Protokolu iz 2002. na Atensku konvenciju o prijevozu putnika i njihove prtljage morem iz 1974. („Atenski protokol”) odobrava se u ime Europske unije u pogledu pitanja koja spadaju u isključivu nadležnost Unije, izuzev njegovih članaka 10. i 11.
Tekst Atenskog protokola, izuzev članaka 10. i 11., naveden je u Prilogu.
Članak 2.
1. Ovlašćuje se predsjednik Vijeća imenovati osobu ili osobe opunomoćenu ili opunomoćene za polaganje isprave o pristupanju Unije Atenskom protokolu sukladno članku 17. stavku 2. točki (c), članku 17. stavku 3. i članku 19. tog Protokola.
2. Prilikom polaganja isprave o pristupanju, Unija daje sljedeću izjavu o nadležnosti:
„1.
Člankom 19. Atenskog protokola iz 2002. uz Atensku konvenciju o prijevozu putnika i njihove prtljage morem iz 1974. predviđa se da organizacije za regionalnu ekonomsku integraciju koje su osnovale suverene države koje su na te organizacije prenijele nadležnost za određena pitanja uređena tim Protokolom mogu potpisati Atenski protokol, pod uvjetom da daju izjavu iz tog članka. Unija je odlučila pristupiti Atenskom protokolu i sukladno tome daje navedenu izjavu.
2.
Sadašnje članice Europske unije su Kraljevina Belgija, Republika Bugarska, Češka Republika, Kraljevina Danska, Savezna Republika Njemačka, Republika Estonija, Irska, Helenska Republika, Kraljevina Španjolska, Francuska Republika, Talijanska Republika, Republika Cipar, Republika Latvija, Republika Litva, Veliko Vojvodstvo Luksemburg, Republika Mađarska, Malta, Kraljevina Nizozemska, Republika Austrija, Republika Poljska, Portugalska Republika, Rumunjska, Republika Slovenija, Slovačka Republika, Republika Finska, Kraljevina Švedska i Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske.
3.
Ova se izjava ne primjenjuje na državna područja država članica Europske unije u kojima se Ugovor o funkcioniranju Europske unije (UFEU) ne primjenjuje te se njome ne dovodi u pitanje takve akte ili stajališta koje dotične države članice mogu usvojiti na temelju Protokola u ime i u interesu tih državnih područja.
4.
Države članice Europske unije prenijele su na Uniju isključivu nadležnost u pogledu mjera donesenih na temelju članka 100. UFEU-a. Takve su mjere donesene u pogledu članaka 1. i 1.a, članka 2. stavka 2., članaka 3. do 16. i članaka 18., 20. i 21. Atenske konvencije, kako je izmijenjena Atenskim protokolom i odredbama Smjernica IMO-a., Uredbom (EZ) br. 392/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2009. o odgovornosti prijevoznika u prijevozu putnika morem u slučaju nesreća.
5.
Izvršavanje nadležnosti koje su države članice prenijele na Europsku uniju sukladno UFEU-u je, samo po sebi, podložno neprestanom razvoju. U okviru UFEU-a nadležne institucije mogu donositi odluke kojima se određuju opseg nadležnosti Europske unije. Europska unija, stoga, pridržava pravo izmjene ove izjave na odgovarajući način, a da to ne predstavlja preduvjet za izvršavanje njezine nadležnosti u pogledu pitanja koja su uređena Atenskim protokolom. Europska unije obavješćuje glavnog tajnika Međunarodne pomorske organizacije o izmjenama izjave.”
3. Osoba ili osobe imenovane na temelju stavka 1. ovog članka pri polaganju isprave o pristupanju Unije Atenskom protokolu stavljaju rezervu sadržanu u Smjernicama IMO-a.
Članak 3.
Unije polaže ispravu o pristupanju Atenskom protokolu do 31. prosinca 2011.
Članak 4.
1. Države članice poduzimaju potrebne mjere za polaganje isprava o ratifikaciji Atenskog protokola ili pristupanju Atenskom protokolu u razumnom roku, a po mogućnosti do 31. prosinca 2011.
2. Prilikom polaganja svojih isprava o ratifikaciji Atenskog protokola ili pristupanju Atenskom protokolu, države članice stavljaju rezervu sadržanu u Smjernicama IMO-a.
Sastavljeno u Bruxellesu 12. prosinca 2011.