EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 1210/2010
af 15. december 2010
om autentificering af euromønter og håndtering af euromønter, der er uegnede til at være i omløb
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 133,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank (1),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Ifølge Rådets forordning (EF) nr. 1338/2001 af 28. juni 2001 om fastlæggelse af de foranstaltninger, der er nødvendige for at beskytte euroen mod falskmøntneri (3), har kreditinstitutter og andre udbydere af betalingstjenester, for så vidt angår deres betalingsaktivitet, samt alle andre økonomiske aktører, der deltager i håndtering og udlevering af pengesedler og mønter til offentligheden, pligt til at sikre, at eurosedler og -mønter, som de modtager, og som de har til hensigt at bringe i omløb igen, kontrolleres med henblik på ægthed, og at falske sedler og mønter afsløres.
(2)
Kommissionens henstilling 2005/504/EF af 27. maj 2005 om autentificering af euromønter og håndtering af euromønter, der er uegnede til at være i omløb (4), indeholder anbefalede retningslinjer for autentificering af euromønter og håndtering af euromønter, der er uegnede til at være i omløb. Manglen på obligatoriske fælles regler for autentificering af mønter resulterer imidlertid i forskellig praksis medlemsstaterne imellem, og det betyder, at der ikke kan sikres en ensartet beskyttelse af møntfoden i hele euroområdet.
(3)
For at garantere effektiv og ensartet autentificering af euromønter i hele euroområdet er det derfor nødvendigt at indføre bindende regler for anvendelsen af fælles procedurer for autentificering af euromønter i omløb og for anvendelsen af ordninger for de nationale myndigheders kontrol af disse procedurer.
(4)
Under autentificeringsprocessen bør der også identificeres ægte euromønter, der er uegnede til at være i omløb. Sådanne mønter i omløb er sværere at anvende, særlig i møntautomater, og brugerne vil kunne have deres tvivl om mønternes ægthed. Uegnede mønter bør tages ud af omløb. Det er derfor nødvendigt med fælles bindende regler for medlemsstaterne vedrørende håndtering og indløsning af euromønter, der er uegnede til at være i omløb.
(5)
For at koordinere gennemførelsen af autentificeringsprocedurerne bør Det Europæiske Tekniske og Videnskabelige Center (ETSC), der er oprettet ved Kommissionens afgørelse 2005/37/EF (5), fastlægge de nærmere afprøvnings- og uddannelseskrav for autentificering af mønter, specifikationerne for undersøgelse af euromønter, der er uegnede til at være i omløb, samt andre praktiske gennemførelsesbestemmelser efter at have hørt den i nævnte afgørelse omhandlede ekspertgruppe for falske mønter.
(6)
For at muliggøre en gradvis tilpasning af deres nuværende regelsystemer og fremgangsmåder til denne forordning bør medlemsstaterne i en overgangsperiode indtil den 31. december 2014 have mulighed for at fastsætte undtagelser med hensyn til hvilke typer af møntbehandlingsmaskiner, der skal anvendes til autentificeringen af euromønter, og med hensyn til hvor mange af disse maskiner, der skal kontrolleres årligt.
(7)
Nationale myndigheder, som håndterer euromønter, der er uegnede til at være i omløb, bør kunne opkræve et håndteringsgebyr i henhold til denne forordning til dækning af de udgifter, der er forbundet med processen. Indlevering af små mængder af euromønter, der er uegnede til at være i omløb, bør ikke pålægges håndteringsgebyrer. Medlemsstaterne bør kunne fastsætte undtagelser fra håndteringsgebyrer for personer, der indgår i et tæt samarbejde med myndighederne om at tage falske eller uegnede mønter ud af omløb. Medlemsstaterne bør kunne acceptere, at falske og uegnede mønter emballeres sammen i sække eller bokse uden at opkræve et tillægsgebyr, hvor det er i samfundets interesse.
(8)
Det bør være op til de enkelte medlemsstater at fastsætte de sanktioner, der skal anvendes ved overtrædelser, med henblik på at opnå ensartet autentificering af euromønter og håndtering af euromønter, der er uegnede til at være i omløb, i hele euroområdet.
(9)
Målet med denne forordning, nemlig effektiv og ensartet autentificering af euromønter i hele euroområdet, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne på grund af forskelle i national praksis og kan derfor bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
GENSTAND OG DEFINITIONER
Artikel 1
Genstand
Ved denne forordning fastsættes de nødvendige procedurer for autentificering af euromønter og håndtering af euromønter, der er uegnede til at være i omløb.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
a) »autentificering af euromønter«: processen med at efterprøve, at euromønter er ægte, og at de er egnede til at være i omløb
b) »euromønter, der er uegnede til at være i omløb«: euromønter, som er ægte, men som er blevet kasseret under autentificeringsprocessen, eller euromønter hvis udseende er blevet væsentligt forandret
c) »udpeget national myndighed«: det nationale møntanalysecenter eller en anden myndighed udpeget af den pågældende medlemsstat
d) »institutter«: institutter som omhandlet i artikel 6, stk. 1, første afsnit, i forordning (EF) nr. 1338/2001 med undtagelse af de institutter, der er omhandlet i nævnte afsnits tredje led
e) »CCEG« (ekspertgruppen for falske mønter): den ekspertgruppe for falske mønter, der er omhandlet i afgørelse 2005/37/EF.
KAPITEL II
AUTENTIFICERING AF EUROMØNTER
Artikel 3
Autentificering af euromønter
1. Institutterne sikrer, at euromønter, som de modtager og agter at bringe i omløb igen, autentificeres. Dette krav opfyldes ved hjælp af:
a)
møntbehandlingsmaskiner, som er opført på listen over sådanne maskiner, jf. artikel 5, stk. 2, eller
b)
personale, der er uddannet i overensstemmelse med de regler, der er fastsat af medlemsstaterne.
2. Efter autentificeringen videresendes alle euromønter, der formodes at være falske, og euromønter, der er uegnede til at være i omløb, til den udpegede nationale myndighed.
3. For falske euromønter, som overgives til de kompetente nationale myndigheder i overensstemmelse med artikel 6 i forordning (EF) nr. 1338/2001, betales der ikke håndteringsgebyr eller andre gebyrer. Kapitel III finder anvendelse på euromønter, der er uegnede til at være i omløb.
Artikel 4
Testkrav og møntbehandlingsmaskiner
1. Ved gennemførelsen af artikel 3, stk. 1, litra a), benytter institutterne udelukkende de typer af møntbehandlingsmaskiner, der er godkendt ved en sporingstest foretaget af den udpegede nationale myndighed eller ETSC, og som var opført på listen på det i artikel 5, stk. 2, omhandlede websted på tidspunktet for erhvervelsen. Institutterne sikrer, at disse maskiner justeres regelmæssigt for at sikre, at de hele tiden fungerer effektivt, under hensyntagen til de ændringer, der er foretaget af den i artikel 5, stk. 2, omhandlede liste. Formålet med sporingstesten er at sikre, at møntbehandlingsmaskinen er i stand til at kassere kendte typer falske euromønter og, som led i processen, også euromønter, der er uegnede til at være i omløb, samt alle andre møntlignende genstande, som ikke opfylder ægte euromønters specifikationer.
2. I en overgangsperiode indtil den 31. december 2014 kan medlemsstaterne tillade specifikke undtagelser fra stk. 1, første punktum, for møntbehandlingsmaskiner, som var i brug den 11. januar 2011, og som har vist sig i stand til at afsløre falske euromønter, euromønter, der er uegnede til at være i omløb, og andre møntlignende genstande, som ikke opfylder ægte euromønters specifikationer, selv om disse maskiner ikke er opført på den i artikel 5, stk. 2, omhandlede liste. Sådanne undtagelser vedtages efter høring af CCEG.
Artikel 5
Grundindstilling af møntbehandlingsmaskiner
1. For at sætte fabrikanterne af møntbehandlingsmaskiner i stand til at indhente de nødvendige oplysninger for grundindstilling af deres maskiner til at afsløre falske euromønter kan der i overensstemmelse med artikel 4 udføres tests hos den udpegede nationale myndighed, ETSC eller efter bilateral aftale i fabrikantens lokaler. Når en møntbehandlingsmaskine er afprøvet med positivt resultat, udarbejdes der en sammenfattende sporingstestrapport stilet til maskinens fabrikant med kopi til ETSC.
2. Kommissionen offentliggør en samlet liste på sit websted over alle møntbehandlingsmaskiner, for hvilke ETSC har modtaget eller udarbejdet en positiv og gyldig sammenfattende sporingstestrapport.
Artikel 6
Medlemsstaternes kontrol
1. Medlemsstaterne udfører den i denne artikel omhandlede kontrol.
2. Medlemsstaterne foretager årligt kontrol på stedet i institutterne for ved hjælp af sporingstests at efterprøve, om et repræsentativt udvalg af anvendte møntbehandlingsmaskiner fungerer korrekt. I de tilfælde, hvor de kontrollerede institutters personale forventes manuelt at kontrollere ægtheden af de euromønter, der skal sendes i omløb igen, indhenter medlemsstaterne hos de pågældende institutter garanti for, at deres personale er behørigt uddannet til dette formål.
3. Antallet af møntbehandlingsmaskiner der skal kontrolleres årligt i hver medlemsstat, bestemmes af, hvor mange euromønter der er behandlet i disse maskiner i løbet af det pågældende år, idet denne mængde skal svare til mindst 25 % af den samlede nettomængde mønter udstedt af den pågældende medlemsstat fra indførelsen af euromønter indtil udgangen af det foregående år. Antallet af møntbehandlingsmaskiner, som skal kontrolleres, beregnes på basis af mængden af de tre højeste pålydender af euromønter bestemt til at bringes i omløb. Medlemsstaterne bestræber sig på at sikre, at møntbehandlingsmaskinerne kontrolleres på skift.
4. Såfremt antallet af møntbehandlingsmaskiner, der skal kontrolleres årligt i overensstemmelse med stk. 3, overstiger antallet af maskiner, der anvendes i en bestemt medlemsstat, kontrolleres alle de møntbehandlingsmaskiner, der anvendes i den pågældende medlemsstat årligt.
5. I en overgangsperiode indtil den 31. december 2014 kan medlemsstaterne efter at have underrettet Kommissionen beslutte, at der årligt skal kontrolleres et antal møntbehandlingsmaskiner, der er tilstrækkeligt til at sikre, at mængden af behandlede euromønter i det pågældende år svarer til mindst 10 % af den samlede nettomængde mønter udstedt af den pågældende medlemsstat fra indførelsen af euromønter indtil udgangen af det foregående år.
6. Som led i den årlige kontrol fører medlemsstaterne også tilsyn med institutternes evne til at autentificere euromønter, som forudsætter at:
a)
der foreligger en skriftlig politik, der omfatter instruktioner enten for anvendelsen af automatisk møntbehandlingsudstyr eller for manuel sortering, alt efter hvad der er relevant
b)
der er tilstrækkeligt personale til rådighed
c)
der foreligger en skriftlig vedligeholdelsesplan til at opretholde møntbehandlingsmaskinernes oprindelige ydeevne
d)
der foreligger skriftlige procedurer for overgivelse af falske euromønter, euromønter, der er uegnede til at være i omløb, og andre møntlignende genstande, som ikke opfylder ægte euromønters specifikationer, til den udpegede nationale myndighed, og
e)
der findes interne kontrolprocedurer, der beskriver fremgangsmåden ved og hyppigheden af de kontroller, institutterne skal foretage, for at sikre, at deres sorteringscentre og deres personale følger instruktionerne i dette stykke.
7. Opdager en medlemsstat, at denne forordning ikke er overholdt, træffer det berørte institut foranstaltninger til at sikre, at den manglende overholdelse omgående afhjælpes.
Artikel 7
Tekniske bestemmelser
Kommissionen sikrer, at ETSC inden for en rimelig tidsfrist og efter høring af CCEG fastlægger de tekniske specifikationer for sporingstesten og andre praktiske gennemførelsesbestemmelser, som f.eks. uddannelsespraksis, den sammenfattende sporingstestrapports gyldighedsperiode, de oplysninger, der skal opføres på den i artikel 5, stk. 2, omhandlede liste, retningslinjerne for medlemsstaternes kontrol og undersøgelser, de regler, der skal følges ved afhjælpning af mangler, såvel som de relevante tærskler for godkendelse af ægte mønter.
KAPITEL III
HÅNDTERING AF EUROMØNTER, DER ER UEGNEDE TIL AT VÆRE I OMLØB
Artikel 8
Tilbagetrækning og indløsning af euromønter, der er uegnede til at være i omløb
1. Medlemsstaterne tager euromønter, der er uegnede til at være i omløb, ud af omløb.
2. Medlemsstaterne indløser eller ombytter euromønter, som er blevet uegnede som følge af, at de har været i omløb længe eller er blevet beskadiget, eller som er blevet kasseret af andre grunde under autentificeringsproceduren. Medlemsstaterne kan nægte at indløse euromønter, der er uegnede til at være i omløb, hvis de er blevet forandret enten forsætligt eller ved en behandling, som med rimelighed kunne forventes at ville forandre dem; dog indløses mønter, der er indsamlet til velgørende formål, såsom »ønskebrøndsmønter«.
3. Medlemsstaterne sikrer, at euromønter, der er uegnede til at være i omløb, efter at være taget ud af omløb, destrueres ved fysisk og varig deformation, således at disse mønter ikke igen kan bringes i omløb eller indleveres til indløsning.
Artikel 9
Håndteringsgebyrer
1. Ved indløsningen eller ombytningen af indleverede euromønter, der er uegnede til at være i omløb, kan der fradrages et håndteringsgebyr på 5 % af disse euromønters nominelle værdi. Kontrolleres hele sækken eller boksen med mønter, jf. artikel 11, stk. 2, kan der tillægges håndteringsgebyret et ekstra gebyr på 15 % af den nominelle værdi af de indleverede euromønter.
2. Medlemsstaterne kan fastsætte generelle eller delvise undtagelser fra håndteringsgebyrer i tilfælde, hvor de fysiske eller juridiske personer, der indleverer euromønterne, indgår i et tæt og regelmæssigt samarbejde med den udpegede nationale myndighed om at tage falske euromønter eller euromønter, der er uegnede til at være i omløb, ud af omløb, eller hvor sådanne undtagelser er i samfundets interesse.
3. Transportomkostninger og dermed forbundne omkostninger bæres af den fysiske eller juridiske person, der indleverer euromønterne.
4. Med forbehold af undtagelsen i stk. 2 kan en fysisk eller juridisk person, der indleverer euromønter, hvert år for hver pålydende værdi højst fritages for håndteringsgebyret for en maksimal mængde på ét kilo euromønter, der er uegnede til at være i omløb. Hvis denne mængde overskrides, kan der opkræves gebyr for alle indleverede mønter.
5. Indgår der i en bestemt indlevering mønter, der er blevet behandlet med kemiske eller andre farlige stoffer i et sådant omfang, at de kan anses for at indebære en sundhedsrisiko for dem, der skal håndtere dem, suppleres gebyrerne, der opkræves i henhold til stk. 1, med et yderligere gebyr svarende til 20 % af den nominelle værdi af de indleverede euromønter.
Artikel 10
Emballering af euromønter, der er uegnede til at være i omløb
1. Den fysiske eller juridiske person, der indleverer euromønter med henblik på indløsning eller ombytning, sorterer euromønterne efter pålydende i standardsække eller -bokse efter følgende regel:
a)
sækkene eller boksene skal indeholde:
i)
500 mønter for hvert af pålydenderne 2 EUR og 1 EUR
ii)
1 000 mønter for hvert af pålydenderne 0,50 EUR, 0,20 EUR og 0,10 EUR
iii)
2 000 mønter for hvert af pålydenderne 0,05 EUR, 0,02 EUR og 0,01 EUR
iv)
for mindre mængder, 100 mønter for hvert pålydende
b)
hver sæk eller boks skal bære en påskrift, der tillader identifikation af den indleverende fysiske eller juridiske person, den værdi og det pålydende, den indeholder, vægten, emballeringsdatoen og sækkens eller boksens nummer; den indleverende fysiske eller juridiske person skal udlevere en emballeringsliste med en samlet oversigt over de indleverede sække eller bokse; er mønter blevet behandlet med kemiske eller andre farlige stoffer, ledsages standardemballeringsenhederne af en skriftlig erklæring, hvoraf det fremgår, hvilke konkrete stoffer der er blevet anvendt
c)
er den samlede mængde af euromønter, der er uegnede til at være i omløb, mindre end de i litra a) nævnte standarder, skal disse euromønter sorteres efter pålydende og kan indleveres i ikke-standardiseret emballage.
2. Uanset stk. 1 kan medlemsstaterne opretholde afvigende emballeringskrav efter nationale regler i kraft den 11. januar 2011.
Artikel 11
Kontrol af euromønter, der er uegnede til at være i omløb
1. Medlemsstaterne kan kontrollere indleverede euromønter, der er uegnede til at være i omløb, på følgende måde:
a)
den opgivne mængde kontrolleres ved vejning af hver sæk eller boks
b)
kontrollen af ægtheden og det visuelle indtryk udføres på et prøveparti på mindst 10 % af de indleverede mønter.
2. Påvises der uregelmæssigheder efter den i stk. 1 omhandlede kontrol eller afvigelser fra artikel 10, kontrolleres hele sækken eller boksen.
3. Udgør modtagelse eller behandling af euromønter en sundhedsrisiko for dem, der skal håndtere dem, eller opfylder en indlevering ikke kravene med hensyn til emballering og mærkning, kan medlemsstaterne nægte at modtage sådanne mønter.
Medlemsstaterne kan foranledige, at der vedtages foranstaltninger med henblik på de fysiske og juridiske personer, der har indleveret mønter som omhandlet i første afsnit.
KAPITEL IV
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 12
Indberetninger, meddelelser og evalueringer
1. Medlemsstaterne indgiver en gang om året rapporter til Kommissionen om deres virksomhed med autentificering af euromønter. Rapporterne skal indeholde oplysninger om antallet af kontroller, der er udført i henhold til artikel 6, stk. 2, og af kontrollerede møntbehandlingsmaskiner, testresultaterne, mængden af mønter, som de pågældende maskiner har behandlet, antallet af formodede falske euromønter, der er analyseret, og antallet af indløste euromønter, der er uegnede til at være i omløb, samt oplysninger om eventuelle undtagelser fastsat i henhold til artikel 4, stk. 2, eller artikel 6, stk. 5.
2. For at sætte medlemsstaterne i stand til at overvåge institutternes overholdelse af denne forordning udleverer de efter anmodning mindst én gang om året som minimum følgende oplysninger til medlemsstaterne:
a)
type og nummer for de anvendte møntbehandlingsmaskiner
b)
placering af hver enkelt møntbehandlingsmaskine, og
c)
mængden af behandlede mønter for hver enkelt møntbehandlingsmaskine pr. år og pr. pålydende, som minimum for de tre højeste pålydender.
3. Medlemsstaterne sikrer, at der foreligger oplysninger om de myndigheder, der er udpeget til indløsning eller ombytning af euromønter, og om særlige fremgangsmåder, f.eks. emballeringskrav og gebyrer, på passende websteder og i passende publikationer.
4. Efter at have analyseret de rapporter, der er modtaget fra medlemsstaterne, forelægger Kommissionen en årsrapport for Det Økonomiske og Finansielle Udvalg om udviklingen og resultaterne med hensyn til autentificering af euromønter og euromønter, der er uegnede til at være i omløb.
5. Kommissionen forelægger Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om denne forordnings anvendelse og virkninger senest den 30. juni 2014. Om nødvendigt kan rapporten ledsages af forslag til retsakter om mere detaljeret gennemførelse af denne forordning eller om ændring af den, særlig hvad angår artikel 6 og 8.
Artikel 13
Sanktioner
Medlemsstaterne fastsætter regler for, hvilke sanktioner der skal anvendes ved overtrædelse af denne forordning, og træffer alle nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de gennemføres. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.
Artikel 14
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2012 med undtagelse af kapitel III, der anvendes fra datoen for denne forordnings ikrafttræden.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaterne.
Udfærdiget i Strasbourg, den 15. december 2010.
32010R1210
L 339/1
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
UREDBA (EU) br. 1210/2010 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 15. prosinca 2010.
o provjeri autentičnosti eurokovanica i postupanju s eurokovanicama neprikladnim za optjecaj
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 133.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
uzimajući u obzir mišljenje Europske središnje banke (1),
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
budući da:
(1)
Uredbom Vijeća (EZ) br. 1338/2001 od 28. lipnja o utvrđivanju mjera potrebnih za zaštitu eura od krivotvorenja (3) zahtijeva se od kreditnih institucija i, u granicama njihove aktivnosti plaćanja, od drugih pružatelja usluga plaćanja te od svih drugih institucija uključenih u obradu i raspodjelu javnosti novčanica i kovanica da osiguraju provjeru autentičnosti kovanica i euronovčanica koje su primili i koje namjeravaju vratiti u optjecaj te da osiguraju otkrivanje krivotvorenih kovanica i novčanica.
(2)
U Preporuci Komisije 2005/504/EZ od 27. svibnja 2005. o autentičnosti eurokovanica i postupanju s eurokovanicama neprikladnim za optjecaj (4) predviđene su preporučene prakse u pogledu autentičnosti eurokovanica i postupanja s eurokovanicama neprikladnim za optjecaj. Međutim, nedostatak obveznog zajedničkog okvira za provjeru autentičnosti kovanica za posljedicu ima različite prakse među državama članicama pa se, stoga, ne može osigurati jedinstvena zaštita valute diljem eurozone.
(3)
Kako bi se postigla učinkovita i jedinstvena provjera eurokovanica diljem eurozone, potrebno je stoga uvesti obvezujuća pravila za provedbu zajedničkih postupaka provjere autentičnosti eurokovanica u optjecaju i za provedbu mehanizama nadzora tih postupaka, koje provode državna tijela.
(4)
Tijekom postupka provjere autentičnosti također trebalo bi također identificirati autentične eurokovanice koje nisu prikladne za optjecaj. Ako su u optjecaju neprikladne kovanice, teže se koriste, posebno u automatima koji rade na kovanice, i može stvoriti zabunu za korisnike u pogledu njihove autentičnosti. Neprikladne kovanice bi trebalo ukloniti iz optjecaja. Zajednička obvezujuća pravila stoga su potrebna za postupanje s eurokovanicama neprikladnim za optjecaj i za njihovu naknadu.
(5)
Kako bi se uskladila provedba postupaka provjere autentičnosti, Europski tehnički i znanstveni centar (ETSC), osnovan Odlukom Komisije 2005/37/EZ (5), nakon savjetovanja sa skupinom stručnjaka za krivotvorene kovanice iz te Odluke trebao bi odrediti daljnje pojedinosti zahtjeva u pogledu ispitivanja i osposobljavanja za provjeru autentičnosti kovanica, specifikacije za provjeru eurokovanica neprikladnih za optjecaj i druge praktične provedbene odredbe.
(6)
Kako bi omogućile postupnu prilagodbu svog trenutačnog sustava pravila i praksi odredbama ove Uredbe, države članice bi tijekom prijelaznog razdoblja do 31. prosinca 2014. trebale moći predvidjeti odstupanja u pogledu vrsta strojeva za obradu kovanica koji se koriste za provjeru autentičnosti eurokovanice i broj tih strojeva koji se trebaju godišnje pregledavati.
(7)
Svako državno tijelo koje postupa s eurokovanicama neprikladnim za optjecaj trebalo bi moći primjenjivati naknadu za obradu u skladu s ovom Uredbom za pokrivanje troškova postupka. Naknade za obradu ne bi se trebale primjenjivati na podnošenje manjih količina eurokovanica neprikladnih za optjecaj. Države članice bi trebale moći predvidjeti izuzeća od naknada za obradu za osobe koje blisko surađuju s tijelima pri uklanjanju krivotvorenih ili neprikladnih kovanica iz optjecaja. Države članice bi trebale moći prihvatiti vreće ili kutije miješanih krivotvorenih ili neprikladnih kovanica, ne primjenjujući pritom dodatnu naknadu ako je to u javnom interesu.
(8)
Kako bi se postigla jednaka provjera autentičnosti eurokovanica i jednako postupanje s eurokovanicama neprikladnim za optjecaj diljem eurozone, na svakoj je državi članici da uvede primjenjive sankcije za povrede.
(9)
Budući da cilj ove Uredbe, to jest učinkovitu i jedinstvenu provjeru autentičnosti eurokovanica diljem europodručja, ne mogu dostatno ostvariti države članice zbog razlika u nacionalnim praksama, nego ih se može na bolji način ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere, u skladu s načelom supsidijarnosti određenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti određenim u tom članku, ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja,
DONIJELI SU OVU UREDBU:
POGLAVLJE I.
PREDMET I DEFINICIJE
Članak 1.
Predmet
Ovom se Uredbom utvrđuju postupci potrebni za provjeru autentičnosti eurokovanica i postupanje s eurokovanicama neprikladnim za optjecaj.
Članak 2.
Definicije
Za potrebe ove Uredbe, primjenjuju se sljedeće definicije:
(a)
„provjera autentičnosti eurokovanica” znači postupak provjere jesu li eurokovanice autentične i prikladne za optjecaj;
(b)
„eurokovanice neprikladne za optjecaj” znači eurokovanice koje su ispravne, ali su odbijene u postupku provjere autentičnosti ili eurokovanice čiji je izgled značajno promijenjen;
(c)
„određeno državno tijelo” znači državni analitički centar za kovanice ili neko drugo tijelo koje je odredila dotična država članica;
(d)
„institucije” znači institucije iz prvog podstavka članka 6. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 1338/2001, isključujući one iz njegove treće alineje;
(e)
„CCEG” (skupina stručnjaka za krivotvorene kovanice) znači stručnjaci za krivotvorene kovanice iz Odluke 2005/37/EZ.
POGLAVLJE II.
PROVJERA AUTENTIČNOSTI EUROKOVANICA
Članak 3.
Provjera autentičnosti eurokovanica
1. Institucije osiguravaju da eurokovanice koje su primili i koje namjeravaju vratiti u optjecaj podliježu postupku provjere autentičnosti. One tu obvezu provode pomoću:
(a)
strojeva za obradu kovanica, uključenih u popis strojeva za obradu kovanica iz članka 5. stavka 2.; ili
(b)
osoblja osposobljenog u skladu s načinima koje definiraju države članice.
2. Nakon provjere autentičnosti sve kovanice i eurokovanice za koje se sumnja da su krivotvorene dostavljaju se određenom državnom tijelu.
3. Krivotvorene eurokovanice predane nadležnim državnim tijelima u skladu s člankom 6. Uredbe (EZ) br. 1338/2001 ne podliježu naknadama za obradu ili drugim naknadama. Što se tiče eurokovanica neprikladnih za optjecaj, primjenjuje se poglavlje III. ove Uredbe.
Članak 4.
Uvjet testiranja i strojevi za obradu kovanica
1. Institucije pri provedbi članka 3. stavka 1. točke (a) koriste samo one vrste strojeva za obradu kovanica koje su uspješno prošle test otkrivanja koji je provelo određeno državno tijelo ili ETSC i koje su u trenutku kupnje bile uvrštene na popis na internetskoj stranici iz članka 5. stavka 2. Institucije osiguravaju redovitu prilagodbu tih strojeva kako bi se održala njihova sposobnost otkrivanja, uzimajući u obzir izmjene uvedene na popisu iz članka 5. stavka 2. Cilj testa otkrivanja je osigurati da su strojevi za obradu kovanica sposobni odbiti poznate vrste krivotvorenih eurokovanica, a time i eurokovanice neprikladne za optjecaj i sve druge predmete slične kovanicama koji ne ispunjavaju specifikacije za ispravne eurokovanice.
2. Države članice u prijelaznom razdoblju do 31. prosinca 2014. mogu predvidjeti posebna odstupanja od prve rečenice stavka 1. za strojeve za obradu kovanica koji su se koristili 11. siječnja 2011. i koji su se dokazali sposobnima za otkrivanje krivotvorenih eurokovanica, eurokovanica neprikladnih za optjecaj i drugih predmeta sličnih kovanicama koji ne ispunjavaju specifikacije ispravnih eurokovanica, čak i ako ti strojevi nisu uključeni na popis iz članka 5. stavka 2. Takva se odstupanja usvajaju nakon savjetovanja s CCEG-om.
Članak 5.
Prilagodba strojeva za obradu kovanica
1. Kako bi se proizvođačima strojeva za obradu kovanica omogućilo ishođenje specifikacija potrebnih za prilagodbu njihovih strojeva kako bi mogli otkriti krivotvorene eurokovanice, testiranje u skladu s člankom 4. može se provesti u određenom državnom tijelu, ETSC-u ili, nakon bilateralnog sporazuma, u prostorijama proizvođača. Nakon uspješnog testiranja stroja za obradu kovanica proizvođaču stroja izdaje se sažetak izvješća o testu otkrivanja, a njegov preslik šalje se ETSC-u.
2. Komisija na svojoj internetskoj stranici objavljuje pročišćeni popis svih strojeva za obradu kovanica, za koje je ETSC primio ili pripremio pozitivan i valjan sažetak izvješća o testu otkrivanja.
Članak 6.
Kontrole koje provode države članice
1. Države članice uvode kontrole predviđene ovim člankom.
2. Države članice provode godišnje kontrole u prostorijama institucija kako bi pomoću testova otkrivanja provjerile ispravno funkcioniranje reprezentativnog broja korištenih strojeva za obradu kovanica. Kada se od osoblja institucija očekuje da ručno provjere autentičnost eurokovanica koje se trebaju vratiti u optjecaj, države članice od institucija dobivaju jamstvo da je njihovo osoblje valjano osposobljeno za tu svrhu.
3. Broj strojeva za obradu kovanica koji se trebaju godišnje provjeriti u svakoj državi članici takav je da količina eurokovanica koje ti strojevi obrade tijekom te godine predstavlja najmanje 25 % ukupne neto kumulirane količine kovanice koje je ta država članica izdala od uvođenja eurokovanica do kraja prethodne godine. Broj strojeva za obradu eurokovanica koji se trebaju provjeriti izračunava se na temelju količine tri najveće vrijednosti eurokovanica namijenjenih za optjecaj. Države članice nastoje osigurati da se strojevi za obradu kovanica provjeravaju izmjenično.
4. U slučaju da je broj strojeva za obradu kovanica koji se trebaju godišnje provjeriti u skladu sa stavkom 3. veći od broja strojeva koji djeluju u određenoj državi članici, svi strojevi za obradu kovanica koji djeluju u toj državi članici provjeravaju se godišnje.
5. Države članice u prijelaznom razdoblju do 31. prosinca 2014. mogu, nakon što su obavijestile Komisiju, odlučiti da je broj strojeva za obradu kovanica koji se trebaju godišnje provjeriti takav da količina eurokovanica koje ti strojevi obrade tijekom te godine predstavlja najmanje 10 % ukupne neto kumulirane količine kovanice koje je ta država članica izdala od uvođenja eurokovanica do kraja prethodne godine.
6. Kao dio godišnjih kontrola, države članice nadziru sposobnost institucija da provjeravaju autentičnost eurokovanica na temelju:
(a)
postojanja pisanih pravila kojima se osiguravaju upute u pogledu korištenja opreme za automatsku obradu kovanica ili ručnog razvrstavanja, prema potrebi;
(b)
raspoređivanja odgovarajućih ljudskih potencijala;
(c)
postojanja pisanog plana održavanja čiji je cilj održati odgovarajuću razinu učinkovitosti strojeva za obradu kovanica;
(d)
postojanja pisanih postupaka za podnošenje određenom državnom tijelu krivotvorenih eurokovanica, eurokovanica neprikladnih za optjecaj i drugih predmeta sličnih kovanicama koji ne ispunjavaju specifikacije ispravnih eurokovanica; i
(e)
postojanja postupaka unutarnje kontrole kojima se opisuju načini i učestalost kontrola koje trebaju provoditi institucije kako bi osigurale da njihovi centri za razvrstavanje i njihovo osoblje slijedi upute određene ovim stavkom.
7. Kada država članica otkrije nepoštovanje ove Uredbe, dotična institucija poduzima mjere za osiguranje pravovremenog ispravljanja nepoštovanja.
Članak 7.
Tehničke odredbe
Komisija osigurava da ETSC u opravdanom vremenskom roku i nakon savjetovanja s CCEG-om definira tehničke specifikacije za test otkrivanja i druge praktične provedbene odredbe, kao što su prakse osposobljavanja, razdoblje valjanosti sažetka izvješća o testu otkrivanja, informacije koje se trebaju uključiti u popis iz članka 5. stavka 2., smjernice koje se odnose na kontrole, provjere i revizije koje provode države članice, pravila za ispravljanje nepoštovanja i odgovarajući pragovi za prihvaćanje ispravnih kovanica.
POGLAVLJE III.
POSTUPANJE S EUROKOVANICAMA NEPRIKLADNIM ZA OPTJECAJ
Članak 8.
Povlačenje i naknađivanje eurokovanica neprikladnih za optjecaj
1. Države članice povlače iz optjecaja eurokovanice neprikladne za optjecaj.
2. Države članice naknađuju ili zamjenjuju eurokovanice koje su postale neprikladne zbog dugotrajnog optjecaja ili nezgode ili koje su zbog bilo kojeg drugog razloga odbijene tijekom postupka provjere autentičnosti. Države članice mogu odbiti naknaditi eurokovanice neprikladne za optjecaj koje su izmijenjene ili namjerno ili u postupku za koji se opravdano može očekivati da će ih izmijeniti, neovisno o naknađivanju kovanica prikupljenih u dobrotvorne svrhe, kao što su kovanice bačene u fontane.
3. Države članice nakon povlačenja osiguravaju uništenje eurokovanica neprikladnih za optjecaj, fizičkom ili trajnom deformacijom, tako da se te kovanice ne mogu vratiti u optjecaj ili dostaviti za naknadu.
Članak 9.
Naknade za obradu
1. Naknada za obradu od 5 % nominalne vrijednosti dostavljenih eurokovanica neprikladnih za optjecaj može se odbiti od naknađivanja ili zamjene tih eurokovanica. Ako se provjerava čitava vreća ili kutija eurokovanica u skladu s člankom 11. stavkom 2., naknada za obradu može se uvećati za dodatnih 15 % nominalne vrijednosti dostavljenih eurokovanica.
2. Države članice mogu predvidjeti opća ili djelomična izuzeća od naknada za obradu u slučajevima kada fizičke ili pravne osobe koje dostavljaju eurokovanice blisko i redovito surađuju s određenim državnim tijelom pri povlačenju krivotvorenih eurokovanica ili eurokovanica neprikladnih za optjecaj ili ako su takva izuzeća u javnom interesu.
3. Troškove prijevoza i povezane troškove snosi fizička ili pravna osoba koja dostavlja eurokovanice.
4. Ne dovodeći u pitanje izuzeće predviđeno stavkom 2., svaka fizička ili pravna osoba koja dostavlja eurokovanice svake godine može biti izuzeta od plaćanja naknade za obradu za količinu kovanica koja nije veća od jednog kilograma eurokovanica neprikladnih za optjecaj za vrijednost jedinice. Ako se ta granica premaši, sve dostavljene kovanice mogu podlijegati naknadi.
5. Kada pojedinačno dostavljanje kovanica uključuje kovanice tretirane kemijskim ili drugim opasnim tvarima do te mjere da ih se može smatrati opasnim po zdravlje osoba koje njima rukuju, davanja obračunata u skladu sa stavkom 1. uvećavaju se za dodatnu naknadu u iznosu od 20 % nominalne vrijednosti dostavljenih eurokovanica.
Članak 10.
Pakiranje eurokovanica neprikladnih za optjecaj
1. Fizičke ili pravne osobe koje dostavljaju eurokovanice za povrat ili zamjenu prema vrijednosti ih razvrstavaju u standardizirane vreće ili kutije, kako slijedi:
(a)
vreće ili kutije sastoje se od:
i.
po 500 kovanica za vrijednosti od 2 EUR i 1 EUR;
ii.
po 1 000 kovanica za vrijednosti od 0,50 EUR, 0,20 EUR i 0,10 EUR;
iii.
po 2 000 kovanica za vrijednosti od 0,05 EUR, 0,02 EUR i 0,01 EUR;
iv.
kod manjih količina, po 100 kovanica za svaku vrijednost;
(b)
svaka vreća ili kutija nosi identifikacijske podatke fizičke ili pravne osobe koja ju dostavlja, vrijednost i sadržanu vrijednost po kovanicama, težinu, datum pakiranja i broj vreće ili kutije; fizička ili pravna osoba koja dostavlja vreću ili kutiju osigurava popis pakiranja s pregledom dostavljenih vreća ili kutija; kada su kovanice tretirane kemijskim ili drugim opasnim tvarima, standardnim pakirnim jedinicama prilaže se pisana izjava u kojoj se točno navode korištene tvari;
(c)
kada je ukupna količina eurokovanica neprikladnih za optjecaj manja od zahtjevâ iz točke (a), te se eurokovanice razvrstavaju prema vrijednosti i mogu se dostaviti u nestandardnom pakiranju.
2. Odstupajući od stavka 1., države članice na dan 11. siječnja 2011. mogu zadržati različite zahtjeve pakiranja kako je predviđeno njihovim nacionalnim pravilima.
Članak 11.
Provjere eurokovanica neprikladnih za optjecaj
1. Države članice mogu provjeriti jesu li dostavljene eurokovanice neprikladne za optjecaj, kako slijedi:
(a)
prijavljena količina provjerava se vaganjem svake vreće ili kutije;
(b)
autentičnost i vizualni izgled provjeravaju se na temelju uzorka od najmanje 10 % dostavljenih kovanica.
2. U slučaju da se provjerama iz stavka 1. utvrde nepravilnosti ili odstupanja od članka 10., provjerava se čitava vreća ili kutija.
3. Kada prihvaćanje ili obrada eurokovanica predstavlja rizik za zdravlje osoba koje rukuju kovanicama ili kada dostavljene kovanice ne ispunjavaju standarde pakiranja ili označavanja, države članice mogu odbiti prihvatiti takve kovanice.
Države članice mogu predvidjeti mjere koje se trebaju donijeti u pogledu fizičkih ili pravnih osoba koje su dostavile kovanice iz prvog podstavka.
POGLAVLJE IV.
ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 12.
Izvješćivanje, komunikacija i ocjenjivanje
1. Države članice dostavljaju godišnja izvješća Komisiji o svojim aktivnostima u pogledu provjere autentičnosti eurokovanica. Dostavljene informacije uključuju broj kontrola provedenih u skladu s člankom 6. stavkom 2. i broj provjerenih strojeva za obradu kovanica, rezultate testiranja, količinu kovanica koje su ti strojevi obradili, broj analiziranih kovanica za koje se sumnja da su krivotvorene i broj naknađenih eurokovanica neprikladnih za optjecaj te pojedinosti o svim odstupanjima predviđenim na temelju članka 4. stavka 2. ili članka 6. stavka 5.
2. Kako bi se državama članicama omogućio nadzor nad poštivanjem ove Uredbe od strane institucija, institucije, ako se to od njih zatraži, barem jednom godišnje dostavljaju državama članicama najmanje sljedeće informacije:
(a)
vrste i broj korištenih strojeva za obradu kovanica;
(b)
lokaciju svakog stroja za obradu kovanica; i
(c)
količinu obrađenih kovanica po stroju za obradu kovanica, po godini i po vrijednosti, za najmanje tri najveće vrijednosti.
3. Države članice osiguravaju da se informacije u pogledu tijela određenih za naknađivanje ili zamjenu eurokovanica i posebnih načina, kao što su zahtjevi pakiranja i naknade, stave na raspolaganje na odgovarajućim internetskim stranicama i putem odgovarajućih objava.
4. Nakon što je analizirala izvješća dobivena od država članica, Komisija Gospodarskom i financijskom odboru podnosi godišnje izvješće o razvojima i rezultatima u pogledu provjere autentičnosti eurokovanica i eurokovanica neprikladnih za optjecaj.
5. Komisija do 30. lipnja 2014. podnosi Europskom parlamentu i Vijeću izvješće o djelovanju i učincima ove Uredbe. Tom se izvješću prema potrebi prilažu zakonodavni prijedlozi o podrobnijoj daljnjoj provedbi ili o izmjeni ove Uredbe, posebno s obzirom na članke 6. i 8.
Članak 13.
Sankcije
Države članice utvrđuju pravila o sankcijama koje se primjenjuju na povrede ove Uredbe te poduzimaju sve potrebne mjere kako bi osigurale njihovo provođenje. Predviđene sankcije moraju biti učinkovite, proporcionalne i odvraćajuće.
Članak 14.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Primjenjuje se od 1. siječnja 2012., osim poglavlja III., koje se primjenjuje od datuma stupanja na snagu ove Uredbe.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u državama članicama u skladu s Ugovorima.
Sastavljeno u Strasbourgu 15. prosinca 2010.