RÅDETS AFGØRELSE
af 26. april 2010
om supplering af Schengengrænsekodeksen for så vidt angår overvågning af de ydre søgrænser inden for rammerne af det operative samarbejde, der samordnes af Det Europæiske Agentur for Forvaltning af Det Operative Samarbejde ved EU-medlemsstaternes Ydre Grænser
(2010/252/EU)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 562/2006 af 15. marts 2006 om indførelse af en fællesskabskodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks) (1), særlig artikel 12, stk. 5,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Formålet med grænseovervågning er at forhindre ulovlig grænsepassage, at bekæmpe grænseoverskridende kriminalitet og at pågribe eller træffe andre foranstaltninger over for personer, som har passeret grænsen ulovligt. Grænseovervågning bør effektivt forhindre og modvirke, at personer omgår kontrollen ved grænseovergangsstederne, og afsløre ulovlig passage af de ydre grænser.
(2)
Det Europæiske Agentur for Forvaltning af det Operative Samarbejde ved EU-medlemsstaternes Ydre Grænser (i det følgende benævnt »agenturet«) er ansvarligt for samordningen af det operative samarbejde mellem medlemsstaterne med henblik på at lette anvendelsen af EU-retten, bl.a. med hensyn til grænseovervågning. Der er behov for yderligere regler vedrørende den grænseovervågning, der udføres af en medlemsstats sø- eller luftværnsenheder ved andre medlemsstaters søgrænser inden for rammerne af det operative samarbejde, der samordnes af agenturet, samt en yderligere styrkelse af dette samarbejde.
(3)
I henhold til forordning (EF) nr. 562/2006 og de almindelige principper i EU-retten bør de foranstaltninger, som træffes under overvågningsoperationen, stå i rimeligt forhold til de forfulgte mål og fuldt ud overholde de grundlæggende rettigheder og flygtninges og asylansøgeres rettigheder, herunder særligt forbuddet mod refoulement. Medlemsstaterne er bundet af EU's regler om asyl og navnlig af Rådets direktiv 2005/85/EF af 1. december 2005 om minimumsstandarder for procedurer for tildeling og fratagelse af flygtningestatus i medlemsstaterne (2), for så vidt angår asylansøgninger, der indgives på medlemsstaternes område, herunder ved grænsen og i transitområderne i medlemsstaterne.
(4)
Det Europæiske Råd understregede på møderne den 18.-19. juni 2009 og den 29.-30. oktober 2009 behovet for forstærkede grænsekontrolaktioner, der koordineres af agenturet, og for klare regler for operationer i forbindelse med fælles patruljering. Det Europæiske Råd understregede også på mødet i juni behovet for regler for ilandsætning af reddede personer.
(5)
Det bør tages i betragtning, at grænseovervågningsoperationer, der samordnes af agenturet, udføres efter en operativ plan, og i overensstemmelse med en tidsplan og instrukser fra et koordinationscenter, hvori de deltagende medlemsstater og agenturet er repræsenteret, og at der inden operationens start udpeges en eller flere værtsmedlemsstater, hvis grænse vil blive overvåget.
(6)
Gennemførelsen af denne afgørelse berører ikke kompetencefordelingen mellem Unionen og medlemsstaterne og påvirker ikke medlemsstaternes forpligtelser i henhold til De Forenede Nationers havretskonvention, den internationale konvention om sikkerhed for menneskeliv på søen, den internationale konvention om maritim eftersøgning og redning, De Forenede Nationers konvention om bekæmpelse af grænseoverskridende organiseret kriminalitet og dens protokol om bekæmpelse af menneskesmugling til lands, ad søvejen og ad luftvejen, konventionen om flygtninges retsstilling, konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og andre relevante internationale instrumenter.
(7)
I forbindelse med en grænseovervågningsoperation til søs kan der opstå en situation, hvor det er nødvendigt at komme nødstedte personer til undsætning.
(8)
I henhold til folkeretten skal enhver stat pålægge kaptajnen på et skib, som fører dens flag, at yde hjælp til enhver person i livsfare, som findes på havet, og hurtigst muligt komme nødstedte personer til undsætning, for så vidt det kan ske uden alvorlig fare for skibet, besætningen eller passagererne. Hjælpen bør ydes, uanset hvilken nationalitet og status de personer, der har behov for hjælp, har, og uanset under hvilke omstændigheder de bliver fundet.
(9)
For at sikre bedre koordinering mellem de medlemsstater, der deltager i operationerne, i sådanne situationer, og med henblik på at lette gennemførelsen af sådanne operationer, bør denne afgørelse indeholde ikke-bindende retningslinjer. Denne afgørelse bør ikke berøre eftersøgnings- og redningsmyndighedernes ansvar, herunder ansvaret for at sikre, at samordning og samarbejde finder sted på en sådan måde, at de reddede personer kan bringes til et sikkert sted.
(10)
Denne afgørelse respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, der anerkendes navnlig i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, særlig retten til menneskelig værdighed, forbuddet mod tortur og umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf, retten til frihed og sikkerhed, non-refoulement, forbuddet mod forskelsbehandling og barnets rettigheder. Afgørelsen bør anvendes af medlemsstaterne i overensstemmelse med disse rettigheder og principper.
(11)
Målene for denne afgørelse, nemlig at vedtage supplerende regler om den overvågning af søgrænserne, som foretages af grænsevagter under agenturets samordning, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne på grund af forskellene i deres love og praksis og kan derfor på grund af operationernes multinationale karakter bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne afgørelse ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.
(12)
I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af denne afgørelse, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark. Inden seks måneder efter at Rådet har vedtaget denne afgørelse til udbygning af Schengenreglerne, træffer Danmark afgørelse om, hvorvidt det vil gennemføre denne afgørelse i sin nationale lovgivning, jf. artikel 4 i nævnte protokol.
(13)
For så vidt angår Island og Norge udgør denne afgørelse en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. aftalen indgået mellem Rådet for Den Europæiske Union og Republikken Island og Kongeriget Norge om disse to staters associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne (3), der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i Rådets afgørelse 1999/437/EF (4) af 17. maj 1999 om visse gennemførelsesbestemmelser til nævnte aftale.
(14)
For så vidt angår Schweiz udgør denne afgørelse en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne (5), der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i afgørelse 1999/437/EF sammenholdt med artikel 3 i Rådets afgørelse 2008/146/EF (6) af 28. januar 2008 om indgåelse af nævnte aftale på Det Europæiske Fællesskabs vegne.
(15)
For så vidt angår Liechtenstein udgør denne afgørelse en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, jf. den protokol, der er undertegnet mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab, Det Schweiziske Forbund og Fyrstendømmet Liechtenstein, om Fyrstendømmet Liechtensteins tiltrædelse af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra A, i afgørelse 1999/437/EF sammenholdt med artikel 3 i Rådets afgørelse 2008/261/EF (7) af 28. februar 2008 om undertegnelse af nævnte protokol på Det Europæiske Fællesskabs vegne.
(16)
Denne afgørelse udgør en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, som Det Forenede Kongerige ikke deltager i, jf. Rådets afgørelse 2000/365/EF af 29. maj 2000 om anmodningen fra Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland om at deltage i visse bestemmelser i Schengenreglerne (8). Det Forenede Kongerige deltager derfor ikke i vedtagelsen af denne afgørelse, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Det Forenede Kongerige.
(17)
Denne afgørelse udgør en udvikling af de bestemmelser i Schengenreglerne, som Irland ikke deltager i, jf. Rådets afgørelse 2002/192/EF af 28. februar 2002 om anmodningen fra Irland om at deltage i visse bestemmelser i Schengenreglerne (9). Irland deltager derfor ikke i vedtagelsen af denne afgørelse, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Irland.
(18)
Udvalget for Schengengrænsekodeksen, som blev hørt den 19. oktober 2009, afgav ikke nogen udtalelse, hvilket havde til følge, at Kommissionen i henhold til artikel 5a, stk. 4, litra a), i Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (10), forelagde Rådet et forslag til de foranstaltninger, der skulle træffes, og samtidig fremsendte det til Europa-Parlamentet -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Overvågningen af de ydre søgrænser inden for rammerne af det operative samarbejde mellem medlemsstaterne, der samordnes af Det Europæiske Agentur for Forvaltning af det Operative Samarbejde ved EU-medlemsstaternes Ydre Grænser (»agenturet«), finder sted i henhold til reglerne i del I i bilaget. Disse regler og de ikke-bindende retningslinjer, der er indeholdt i del II i bilaget udgør en del af den operative plan, der udarbejdes for hver operation, der samordnes af agenturet.
Artikel 2
Denne afgørelse er rettet til medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaterne.
Udfærdiget i Luxembourg, den 26. april 2010.
32010D0252
L 111/20
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
26.04.2010.
ODLUKA VIJEĆA
od 26. travnja 2010.
o dopuni Zakonika o schengenskim granicama u vezi s nadzorom nad vanjskim granicama na moru u okviru operativne suradnje koju koordinira Europska agencija za upravljanje operativnom suradnjom na vanjskim granicama država članica Europske unije
(2010/252/EU)
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Uredbu (EZ) br. 562/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 15. ožujka 2006. o Zakoniku Zajednice o pravilima prekograničnog kretanja osoba (Zakonik o schengenskim granicama) (1), a posebno njezin članak 12. stavak 5.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
budući da:
(1)
Svrha je nadzora nad granicama spriječiti nezakonit prijelaz granice, suzbijati prekogranični kriminal i privesti osobe koje su nezakonito prešle granicu ili protiv njih poduzeti druge mjere. Nadzor nad granicama bi trebao biti učinkovit pri sprečavanju i odvraćanju osoba od izbjegavanja kontrola na graničnim prijelazima te pri otkrivanju nezakonitog prijelaza vanjskih granica.
(2)
Europska agencija za upravljanje operativnom suradnjom na vanjskim granicama država članica Europske unije (dalje u tekstu: Agencija) odgovorna je za koordinaciju operativne suradnje među državama članicama u svrhu olakšavanja primjena prava Unije, uključujući i nadzor nad granicama. U okviru operativne suradnje koju koordinira Agencija, te za daljnje jačanje te suradnje, potrebna su dodatna pravila u vezi s aktivnostima nadzora nad granicama koje provode pomorske i zračne jedinice jedne države članice na granicama na moru drugih država članica.
(3)
U skladu s Uredbom (EZ) br. 562/2006 i općim načelima prava Unije, mjere koje se poduzimaju tijekom nadzornih operacija trebale bi biti proporcionalne postavljenim ciljevima i u cijelosti poštovati temeljna prava i prava izbjeglica i tražitelja azila, uključujući posebno zabranu prisilnog udaljenja ili vraćanja (refoulement). Države članice obvezuju odredbe pravne stečevine iz područja azila, a posebno odredbe Direktive Vijeća 2005/85/EZ od 1. prosinca 2005. o minimalnim normama koje se odnose na postupke priznavanja i ukidanja statusa izbjeglica u državama članicama (2), u vezi sa zahtjevima za azil podnesenim na državnom području države članice, uključujući na granici ili u tranzitnim zonama države članice.
(4)
Europsko je vijeće na sjednici koja je održana 18. i 19. lipnja 2009. i 29. i 30. listopada 2009. istaknulo da je potrebno jačati operacije za nadzor granica koje koordinira Agencija te odrediti jasna pravila za djelovanje zajedničkih patrola. Europsko je vijeće na lipanjskom zasjedanju također upozorilo i na to da je potrebno odrediti pravila o iskrcavanju spašenih osoba.
(5)
Trebalo bi voditi računa o činjenici da operacije nadzora nad granicama koordinira Agencija i da se provode u skladu s operativnim planom te u skladu s vremenskim planom i uputama koje izdaje centar za koordinaciju, u kojem su zastupljene države članice sudionice i Agencija, te da se prije početka operacija određuje jedna ili više država domaćina čije će granice biti nadzirane.
(6)
Provedba ove Odluke ne dovodi u pitanje podjelu nadležnosti između Unije i država članica i ne utječe na obveze država članica na temelju Konvencije Ujedinjenih naroda o pravu mora, Međunarodne konvencije o zaštiti ljudskog života na moru, Međunarodne konvencije o traganju i spašavanju na moru, Konvencije Ujedinjenih naroda protiv transnacionalnog organiziranog kriminala i njezina Protokola protiv krijumčarenja migranata kopnom, morem i zrakom, Konvencije o statusu izbjeglica, Konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda te drugih važnih međunarodnih akata.
(7)
Pri provođenju operacije nadzora nad granicama na moru, može se dogoditi da je potrebno pružiti pomoć osobama koje se nađu u pogibelji.
(8)
U skladu s međunarodnim pravom, svaka država nalaže zapovjedniku broda koji plovi pod njezinom zastavom da, u mjeri u kojoj je to moguće bez dovođenja u ozbiljnu opasnost brod, posadu ili putnike, pruži pomoć svakoj osobi koja se na moru nađe u životnoj opasnosti i da što je brže moguće pomogne osobama u opasnosti. Takvu bi pomoć trebalo pružiti neovisno o nacionalnosti ili statusu osoba kojima se pruža pomoć ili neovisno u okolnostima u kojima su se te osobe našle.
(9)
Kako bi u takvim slučajevima osigurali što bolju suradnju među državama članicama koje sudjeluju u operacijama i olakšali provođenje takvih operacija, u ovu bi Odluku trebalo uključiti neobvezujuće smjernice. Ova Odluka ne bi trebala utjecati na nadležnosti tijela za traganje i spašavanje, kao i na osiguranje koordinacije i suradnje, tako da se spašene osobe mogu odvesti na sigurno mjesto.
(10)
Ova Odluka poštuje temeljna prava i pridržava se načela priznatih posebno u Povelji Europske unije o temeljnim pravima, u prvom redu onih koja se odnose na ljudsko dostojanstvo, zabranu mučenja i ponižavajućeg postupanja i kažnjavanja, pravo na slobodu i sigurnost, načelo non refoulement, zabranu diskriminacije i na prava djeteta. Države bi članice trebale ovu Odluku primjenjivati u skladu s tim pravima i načelima.
(11)
Kako ciljeve ove Odluke, tj. donošenje dodatnih pravila za nadzor nad granicama na moru koji obavljaju granični policajci, čiji rad koordinira Agencija, ne mogu na zadovoljavajući način ostvariti države članice zbog različitog prava i prakse i koji se, zbog višenacionalne prirode operacija, mogu bolje ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere, u skladu s načelom supsidijarnosti iz članka 5. Ugovora. U skladu s načelom proporcionalnosti, kako je navedeno u tom članku, ova Uredba ne prekoračuje okvir koji je potreban za ostvarenje tih ciljeva.
(12)
U skladu s člancima 1. i 2. Protokola br. 22 o stajalištu Danske, koji je priložen Ugovoru o Europskoj uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije, Danska ne sudjeluje u donošenju ove Odluke, ona je ne obvezuje i ne podliježe njezinoj primjeni. Kako se ova Odluka gradi na schengenskoj pravnoj stečevini, Danska u skladu s člankom 4. toga Protokola u roku šest mjeseci od donošenja ove Odluke odlučuje o tome hoće li Odluku prenijeti u svoje nacionalno pravo.
(13)
Za Island i Norvešku ova Odluka predstavlja razvoj odredaba schengenske pravne stečevine u smislu Sporazuma koji su sklopili Vijeće Europske unije i Republika Island i Kraljevina Norveška o pristupanju tih dviju država provedbi, primjeni i razvoju schengenske pravne stečevine (3) koje pripadaju u područje iz članka 1. točke A Odluke Vijeća 1999/437/EZ (4) od 17. svibnja 1999. o određenim aranžmanima za primjenu Sporazuma.
(14)
Za Švicarsku ova Odluka predstavlja razvoj odredaba schengenske pravne stečevine, u smislu Sporazuma koji je sklopljen između Europske unije, Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o pridruživanju Švicarske Konfederacije provedbi, primjeni i razvoju schengenske pravne stečevine (5), koje pripadaju u područje iz članka 1. točke A Odluke 1999/437/EZ u vezi s člankom 3. Odluke Vijeća 2008/146/EZ (6) od 28. siječnja 2008. o sklapanju tog Sporazuma u ime Europske zajednice.
(15)
Za Lihtenštajn ova Odluka predstavlja razvoj odredaba schengenske pravne stečevine, u smislu Protokola između Europske unije, Europske zajednice, Švicarske Konfederacije i Kneževine Lihtenštajna o pristupanju Kneževine Lihtenštajna Sporazumu između Europske unije, Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o pristupanju Švicarske Konfederacije provedbi, primjeni i razvoju schengenske pravne stečevine, koje pripadaju u područje iz članka 1. točke A Odluke 1999/437/EZ u vezi s člankom 3. Odluke Vijeća 2008/261/EZ (7) od 28. veljače 2008. o potpisivanju tog Protokola u ime Europske zajednice.
(16)
Ova Odluka predstavlja razvoj odredaba schengenske pravne stečevine u kojima Ujedinjena Kraljevina ne sudjeluje, u skladu s Odlukom Vijeća 2000/365/EZ od 29. svibnja 2000. o zahtjevu Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske za sudjelovanje u pojedinim odredbama schengenske pravne stečevine (8). Ujedinjena Kraljevina stoga ne sudjeluje u njezinu donošenju, ona je ne obvezuje i ne podliježe njezinoj primjeni.
(17)
Ova Odluka predstavlja razvoj odredaba schengenske pravne stečevine u kojima Irska ne sudjeluje, u skladu s Odlukom Vijeća 2002/192/EZ od 28. veljače 2002. o zahtjevu Irske za sudjelovanje u provedbi nekih odredbi schengenske pravne stečevine (9). Irska stoga ne sudjeluje u njezinu donošenju, ona je ne obvezuje i ne podliježe njezinoj primjeni.
(18)
Odbor za Zakonik o schengenskim granicama, s kojim je obavljeno savjetovanje 19. listopada 2009., nije dao svoje mišljenje, te je stoga Komisija u skladu s člankom 5.a stavkom 4. točkom (a) Odluke Vijeća 1999/468/EZ od 28. lipnja 1999. o utvrđivanju postupaka za izvršavanje provedbenih ovlasti dodijeljenih Komisiji (10), podnijela prijedlog o mjerama koje treba donijeti Vijeće i proslijedila ih istodobno Europskom parlamentu,
DONIJELO JE OVU ODLUKU:
Članak 1.
Nadzor nad vanjskim granicama na moru u okviru operativne suradnje među državama članicama koji koordinira Europska agencija za upravljanje operativnom suradnjom na vanjskim granicama država članica Europske unije (Agencija) uređuju pravila utvrđena u dijelu I. Priloga. Ta pravila i neobvezujuće smjernice iz dijela II. Priloga sastavni su dio operativnog plana koji se sastavlja za svaku operaciju koju koordinira Agencija.
Članak 2.
Ova je Odluka upućena državama članicama u skladu s Ugovorima.
Sastavljeno u Luxembourgu 26. travnja 2010.