EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 1094/2010
af 24. november 2010
om oprettelse af en europæisk tilsynsmyndighed (Den Europæiske Tilsynsmyndighed for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger), om ændring af afgørelse nr. 716/2009/EF og om ophævelse af Kommissionens afgørelse 2009/79/EF
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 114,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Finanskrisen i 2007 og 2008 afslørede væsentlige mangler ved finansielle tilsyn, både i bestemte tilfælde og i forbindelse med det finansielle system som en helhed. De nationale tilsynsmodeller har ikke været tilpasset den nuværende situation med finansiel globalisering og de integrerede og indbyrdes sammenhængende finansielle markeder i Europa, hvor mange finansielle institutioner driver forretning på tværs af grænserne. Krisen afslørede mangler inden for samarbejde, koordinering, konsekvent anvendelse af EU-retten og tilliden mellem de nationale tilsynsmyndigheder.
(2)
Før og under finanskrisen har Europa-Parlamentet opfordret til at gå i retning af et mere integreret europæisk tilsyn for at sikre reelt ensartede vilkår for alle aktører på EU-plan, og for at afspejle de finansielle markeders voksende integration i Unionen (i sine beslutninger af 13. april 2000 om meddelelse fra Kommissionen: Etablering af en ramme for de finansielle markeder: en handlingsplan (4), af 21. november 2002 om reglerne for tilsyn med finansielle institutioner i Unionen (5), af 11. juli 2007 om politikken for finansielle tjenesteydelser (2005-2010) - hvidbog (6), af 23. september 2008 med henstillinger til Kommissionen om hedgefonde og private equity (7), og af 9. oktober 2008 med henstillinger til Kommissionen om Lamfalussyopfølgningen: den fremtidige tilsynsstruktur (8) samt i sine holdninger af 22. april 2009 om det ændrede forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om adgang til og udøvelse af forsikrings- og genforsikringsvirksomhed (Solvens II) (9) og af 23. april 2009 om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om kreditvurderingsbureauer (10)).
(3)
I november 2008 gav Kommissionen en højniveaugruppe med Jacques de Larosière som formand mandat til at fremsætte anbefalinger om, hvordan de europæiske tilsynsordninger kan styrkes for at forbedre beskyttelsen af borgerne og genoprette tilliden til det finansielle system. I sin endelige rapport (de Larosière-rapporten), som blev fremlagt den 25. februar 2009, anbefalede højniveaugruppen, at tilsynssystemet styrkes for at nedsætte risikoen for og omfanget af kommende finanskriser. Den anbefalede at indføre reformer af strukturen i tilsynet med Unionens finanssektor. Gruppen konkluderede også, at der bør oprettes et europæisk finanstilsynssystem, der omfatter tre europæiske tilsynsmyndigheder, en myndighed for banksektoren, en for værdipapirsektoren og en for sektoren for forsikrings- og arbejdsmarkedspensionsordninger og anbefalede, at der bør oprettes et europæisk råd for systemiske risici. Rapporten repræsenterede de reformer, som eksperterne mente, var nødvendige, og som skulle igangsættes med det samme.
(4)
I sin meddelelse af 4. marts 2009 om »fremdrift i den europæiske genopretning« foreslog Kommissionen at forelægge et udkast til lovgivning til oprettelse af et europæisk finanstilsynssystem og et europæisk udvalg for systemiske risici. I sin meddelelse af 27. maj 2009 om »finansielt tilsyn i Europa« gjorde Kommissionen nærmere rede for, hvordan et sådant nyt tilsynssystem kan udformes, der afspejlede hovedtanken i de Larosière-rapporten.
(5)
Det Europæiske Råd bekræftede i sine konklusioner af 19. juni 2009, at der bør oprettes et europæisk finanstilsynssystem, der omfatter tre nye europæiske tilsynsmyndigheder. Formålet med systemet bør være at forbedre kvaliteten af og konsekvensen i det nationale tilsyn, styrke kontrollen med grænseoverskridende koncerner og indføre et fælles europæisk regelsæt for alle finansielle institutioner på det indre marked. Det understreges i konklusionerne, at de europæiske tilsynsmyndigheder også bør have tilsynsbeføjelser vedrørende kreditvurderingsbureauer, og Kommissionen opfordres til at udarbejde konkrete forslag til, hvordan det europæiske finanstilsynssystem kan spille en vigtig rolle i krisesituationer, idet der dog lægges vægt på, at de europæiske tilsynsmyndigheders afgørelser ikke bør indvirke på medlemsstaternes finanspolitiske ansvar.
(6)
Den finansielle og økonomiske krise har skabt reelle og alvorlige risici for det finansielle systems stabilitet og det indre markeds funktion. Genopretning og opretholdelse af et stabilt og pålideligt finansielt system er en absolut forudsætning for at bevare tilliden til og sammenhængen i det indre marked og derved at bevare og forbedre betingelserne for oprettelse af et fuldt integreret og velfungerende indre marked for finansielle tjenesteydelser. Desuden giver mere dybt integrerede finansielle markeder bedre muligheder for finansiering og risikospredning, og de forbedrer således økonomiernes evne til at modvirke chok.
(7)
Unionen har nået grænsen for, hvad der kan gøres med de europæiske tilsynsudvalgs nuværende status. Situationen er uholdbar for Unionen, når der ikke findes en mekanisme, der sikrer, at de nationale tilsyn træffer de bedst mulige tilsynsafgørelser vedrørende finansielle institutioner, der opererer på tværs af grænserne, når samarbejdet og udvekslingen af oplysninger mellem nationale tilsynsmyndigheder ikke er tilstrækkelige, når fælles tiltag fra de nationale myndigheder kræver komplicerede ordninger for at tage højde for de mange og uensartede lovbestemmelser og tilsynsregler, når nationale foranstaltninger oftest er den eneste mulige løsning til afhjælpning af problemer på EU-plan, og når der benyttes forskellige fortolkninger af de samme bestemmelser. Det Europæiske Finanstilsynssystem (i det følgende benævnt »ESFS«) bør udformes på en sådan måde, at det afhjælper disse mangler og skaber et system, som er i overensstemmelse med målsætningen om et stabilt finansielt indre marked for finansielle tjenesteydelser i Unionen, hvor de nationale tilsynsmyndigheder indgår i et stærkt EU-netværk.
(8)
ESFS bør være et integreret netværk af nationale tilsynsmyndigheder og EU-tilsynsmyndigheder, hvor det daglige tilsyn overlades til det nationale niveau. Der bør også sikres bedre harmonisering og ensartet anvendelse af tilsynsreglerne for de finansielle institutioner og de finansielle markeder i hele Unionen. Foruden Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Tilsynsmyndighed for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger) (i det følgende benævnt »myndigheden«) bør der oprettes en europæisk tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed) og en europæisk tilsynsmyndighed (Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed) samt Det Fælles Udvalg af Europæiske Tilsynsmyndigheder (i det følgende benævnt »Det Fælles Udvalg«). Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (i det følgende benævnt »ESRB«) bør udgøre en del af ESFS, som skal varetage de opgaver, der er fastsat i nærværende forordning og i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1092/2010 (11).
(9)
De europæiske tilsynsmyndigheder (i det følgende samlet benævnt »ESA«erne) bør erstatte Det Europæiske Banktilsynsudvalg, der blev nedsat ved Kommissionens afgørelse 2009/78/EF (12), Det Europæiske Tilsynsudvalg for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger, der blev nedsat ved Kommissionens afgørelse 2009/79/EF (13), og Det Europæiske Værdipapirtilsynsudvalg, der blev nedsat ved Kommissionens afgørelse 2009/77/EF (14), og bør overtage disse udvalgs opgaver og beføjelser, herunder fortsættelse af igangværende arbejde og projekter, hvis det er relevant. Omfanget af hver europæisk tilsynsmyndigheds kompetenceområde bør være klart afgrænset. ESA'erne bør stå til ansvar over for Europa-Parlamentet og Rådet. Når denne ansvarlighed vedrører tværsektorielle spørgsmål, der er blevet koordineret gennem Det Fælles Udvalg, bør ESA'erne gennem Det Fælles Udvalg være ansvarlige for en sådan koordination.
(10)
Myndigheden bør have til formål at forbedre det indre markeds funktion, bl.a. ved at sikre et højt, effektivt og konsekvent regulerings- og tilsynsniveau under hensyntagen til medlemsstaternes forskellige interesser og de finansielle institutioners forskellige karakter. Myndigheden bør beskytte offentlige værdier såsom det finansielle systems stabilitet, markeders og finansielle produkters gennemsigtighed samt beskyttelse af forsikringstagere, medlemmer af pensionsordninger og begunstigede. Myndigheden bør også hindre tilsynsarbitrage og sikre ensartede vilkår og styrke den internationale koordinering af tilsyn til fordel for økonomien generelt, herunder også finansielle institutioner og andre interessenter, forbrugere og ansatte. Dens opgaver bør også omfatte fremme af tilsynskonvergens og rådgivning til EU-institutionerne inden for regulering af og tilsyn med forsikring, genforsikring og arbejdsmarkedsrelaterede pensioner samt relateret virksomhedsledelse og spørgsmål vedrørende revision og regnskabsaflæggelse. Myndigheden bør også have et vist ansvar for eksisterende og nye finansielle aktiviteter.
(11)
Myndigheden bør også kunne midlertidigt forbyde eller begrænse visse finansielle aktiviteter, der truer finansmarkedernes ordnede funktion og integritet eller stabiliteten af hele eller dele af det finansielle system i Unionen i de tilfælde og på de betingelser, der er fastlagt i de i denne forordning, nævnte lovgivningsmæssige retsakter. Hvis det er påkrævet at indføre et sådant midlertidigt forbud i tilfælde af en krisesituation, bør myndigheden gøre dette i overensstemmelse med denne forordning og på de betingelser, der er fastlagt heri. I tilfælde, hvor et midlertidigt forbud mod eller en midlertidig begrænsning af visse finansielle aktiviteter har virkninger på tværs af sektorerne, bør den sektorspecifikke lovgivning bestemme, at myndigheden efter behov bør rådføre sig med og samordne sin virksomhed med Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed)og med Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed) via Det Fælles Udvalg.
(12)
Myndigheden bør tage behørigt hensyn til indvirkningen af dens aktiviteter på konkurrence og innovation på det indre marked, på Unionens globale konkurrenceevne, på finansiel inddragelse samt på Unionens nye strategi for beskæftigelse og vækst.
(13)
For at kunne opfylde sine målsætninger bør myndigheden have status som juridisk person samt administrativ og finansiel selvstændighed.
(14)
På grundlag af arbejdet i internationale organer bør systemiske risici defineres som en risiko for forstyrrelse af det finansielle system med potentiale til at få alvorlige negative konsekvenser for det indre marked og realøkonomien. Alle typer finansielle formidlere, markeder og infrastrukturer kan være potentielt systemisk vigtige i en vis grad.
(15)
Grænseoverskridende risici omfatter alle risici, der opstår som følge af økonomiske ubalancer eller finansielle svigt i hele eller dele af Unionen, som potentielt kan have væsentlige negative konsekvenser for transaktionerne mellem økonomiske operatører i to eller flere medlemsstater, for det indre markeds funktion eller for de offentlige finanser i Unionen eller en af dens medlemsstater.
(16)
Den Europæiske Unions Domstol udtalte i sin dom af 2. maj 2006 i sag C-217/04 (Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union) at »intet i ordlyden af artikel 95 EF [nu artikel 114 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF)] gør det muligt at konkludere, at de foranstaltninger, der vedtages af fællesskabslovgiver, skal begrænses til alene at have medlemsstaterne som adressater. Det kan således vise sig nødvendigt i henhold til nævnte lovgivers vurdering at fastsætte bestemmelser om oprettelse af et fællesskabsorgan, der har til opgave at bidrage til gennemførelsen af en harmoniseringsproces i situationer, hvor vedtagelsen af ikke-bindende ledsage- og rammeforanstaltninger forekommer egnede til at lette gennemførelsen og den ensartede anvendelse af retsakter vedtaget med hjemmel i denne bestemmelse« (15). Myndighedens formål og opgaver - at bistå de kompetente nationale tilsynsmyndigheder med en konsekvent fortolkning og anvendelse af EU-bestemmelserne og bidrage til den finansielle stabilitet, der er nødvendig for den finansielle integration - er nært forbundet med målsætningerne for den gældende EU-ret vedrørende det indre marked for finansielle tjenesteydelser. Myndigheden bør derfor oprettes med hjemmel i artikel 114 i TEUF.
(17)
Følgende lovgivningsmæssige retsakter fastsætter medlemsstaternes kompetente myndigheders opgaver, herunder deres indbyrdes samarbejde og samarbejdet med Kommissionen: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/138/EF af 25. november 2009 om adgang til og udøvelse af forsikrings- og genforsikringsvirksomhed (Solvens II) (16) med undtagelse af afsnit IV deri, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/92/EF af 9. december 2002 om forsikringsformidling (17), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/41/EF af 3. juni 2003 om arbejdsmarkedsrelaterede pensionskassers aktiviteter og tilsynet hermed (18), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/87/EF af 16. december 2002 om supplerende tilsyn med kreditinstitutter, forsikringsselskaber og investeringsselskaber i et finansielt konglomerat (19), Rådets direktiv 64/225/EØF af 25. februar 1964 om ophævelse af begrænsningerne i etableringsfriheden og den fri udveksling af tjenesteydelser inden for genforsikring og retrocession (20), Rådets direktiv 73/239/EØF af 24. juli 1973 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring (21), Rådets direktiv 73/240/EØF af 24. juli 1973 om ophævelse af begrænsninger i etableringsfriheden inden for direkte forsikring bortset fra livsforsikring (22), Rådets direktiv 76/580/EØF af 29. juni 1976 om ændring af direktiv 73/239/EØF om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til og udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed, bortset fra livsforsikring (23), Rådets direktiv 78/473/EØF af 30. maj 1978 om samordning af administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser vedrørende coassurancevirksomhed inden for Fællesskabet (24), Rådets direktiv 84/641/EØF af 10. december 1984 om ændring, navnlig for så vidt angår turistassistance, af Rådets første direktiv 73/239/EØF om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til og udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring (25), Rådets direktiv 87/344/EØF af 22. juni 1987 om samordning af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om retshjælpsforsikring (26), Rådets direktiv 88/357/EØF af 22. juni 1988 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring, om fastsættelse af bestemmelser, der kan lette den faktiske gennemførelse af den frie udveksling af tjenesteydelser (27), Rådets direktiv 92/49/EØF af 18. juni 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring (tredje skadesforsikringsdirektiv) (28), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/78/EF af 27. oktober 1998 om supplerende tilsyn med forsikringsselskaber i en forsikringsgruppe (29), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/17/EF af 19. marts 2001 om sanering og likvidation af forsikringsselskaber (30), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/83/EF af 5. november 2002 om livsforsikring (31) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/68/EF af 16. november 2005 om genforsikringsvirksomhed (32). Med hensyn til arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser bør myndighedens foranstaltninger dog ikke foregribe den nationale social- og arbejdsmarkedslovgivning.
(18)
Gældende EU-lovgivning, som regulerer nærværende forordnings anvendelsesområde, omfatter også de relevante dele af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF af 26. oktober 2005 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme (33) og af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/65/EF af 23. september 2002 om fjernsalg af finansielle tjenesteydelser til forbrugerne (34).
(19)
Det er ønskeligt, at myndigheden bidrager til vurderingen af behovet for et europæisk netværk af nationale forsikringsgarantiordninger, som finansieres passende og harmoniseres tilstrækkeligt.
(20)
I overensstemmelse med erklæring (nr. 39) ad artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), knyttet som bilag til slutakten fra den regeringskonference, der vedtog Lissabontraktaten, kræver udarbejdelsen af reguleringsmæssige tekniske standarder teknisk ekspertbistand i en form, der er specifik for området finansielle tjenesteydelser. Det er nødvendigt at give myndigheden mulighed for at levere en sådan ekspertise, herunder i forbindelse med standarder eller dele af standarder, der ikke bygger på et udkast til teknisk standard, som myndigheden selv har udarbejdet.
(21)
Der er behov for at indføre et effektivt instrument til fastsættelse af harmoniserede reguleringsmæssige tekniske standarder inden for finansielle tjenesteydelser for også gennem et fælles regelsæt at sikre ensartede vilkår og passende beskyttelse af forsikringstagere, medlemmer af pensionsordninger og andre begunstigede i hele Unionen. Da myndigheden er i besiddelse af højtspecialiseret viden, er det rationelt og hensigtsmæssigt, at den inden for områder, som er nærmere fastlagt i EU-retten, udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder i de tilfælde, der ikke kræver politikvalg.
(22)
Kommissionen bør godkende disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder ved hjælp af delegerede retsakter i henhold til artikel 290 i TEUF for at de kan få bindende retsvirkning. De bør kun kunne ændres i meget begrænsede og ekstraordinære tilfælde, idet myndigheden er den aktør, der er i tæt kontakt med og har bedst kendskab til de finansielle markeders daglige funktionsmåde. Det vil være nødvendigt at foretage ændringer i udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, hvis de er uforenelige med EU-retten, ikke er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet eller strider mod de fundamentale principper på det indre marked for finansielle tjenesteydelser, således som de kommer til udtryk i den gældende EU-lovgivning om finansielle tjenesteydelser. Kommissionen bør ikke ændre indholdet af udkast til de reguleringsmæssige tekniske standarder, som myndigheden har udarbejdet, uden forudgående koordinering med myndigheden. For at sikre en smidig og hurtig vedtagelsesproces for disse standarder bør der fastsættes en tidsfrist for Kommissionens afgørelse om godkendelse af udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder.
(23)
I betragtning af myndighedens tekniske ekspertise på områder, hvor reguleringsmæssige tekniske standarder bør udarbejdes, bør der tages notits af Kommissionens erklærede hensigt om i reglen at gøre brug af de udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, myndigheden forelægger den med henblik på vedtagelse af de tilsvarende delegerede retsakter. I tilfælde, hvor myndigheden ikke er i stand til at fremlægge et udkast til reguleringsmæssig teknisk standard inden for den af retsakten fastsatte tidsfrist, bør det sikres, at resultatet af udøvelsen af delegerede beføjelser rent faktisk opnås, og at beslutningsprocessen forbliver effektiv. Kommissionen bør derfor i disse tilfælde have beføjelse til at vedtage reguleringsmæssige tekniske standarder, hvis der ikke foreligger et udkast fra myndigheden.
(24)
Kommissionen bør ligeledes tillægges beføjelse til at vedtage gennemførelsesmæssige tekniske standarder ved hjælp af gennemførelsesretsakter i henhold til artikel 291 i TEUF.
(25)
Inden for de områder, som ikke er omfattet af reguleringsmæssige eller gennemførelsesmæssige tekniske standarder, bør myndigheden have beføjelse til at udstede retningslinjer og henstillinger om anvendelse af EU-retten. For at sikre gennemsigtighed og forbedre de nationale tilsynsmyndigheders overholdelse af disse retningslinjer og henstillinger, bør det være muligt for myndigheden at offentliggøre begrundelserne for tilsynsmyndigheders ikke-overholdelse af disse retningslinjer og henstillinger.
(26)
Korrekt og fyldestgørende anvendelse af EU-retten er en fundamental forudsætning for de finansielle markeders integritet, gennemsigtighed, effektivitet og ordnede funktion, for det finansielle systems stabilitet og for neutrale konkurrencevilkår for finansielle institutioner i Unionen. Der bør derfor etableres en mekanisme, som myndigheden kan benytte i tilfælde af manglende eller ukorrekt anvendelse af EU-retten, som udgør et brud herpå. Denne mekanisme bør finde anvendelse på områder, hvor der i EU-retten er fastsat klare og ubetingede forpligtelser.
(27)
For at sikre en forholdsmæssigt afpasset reaktion i tilfælde, hvor der er tale om ukorrekt eller utilstrækkelig anvendelse af EU-retten, bør en tretrinsmekanisme finde anvendelse. For det første bør myndigheden have beføjelse til at foretage en undersøgelse af de nationale myndigheders påståede ukorrekte eller utilstrækkelige anvendelse af EU-retten i forbindelse med tilsyn, hvilket afsluttes med en henstilling. Hvis den kompetente nationale myndighed ikke følger henstillingen, bør Kommissionen for det andet have beføjelse til at afgive en formel udtalelse under hensyn til myndighedens henstilling, hvori den kræver, at den kompetente myndighed gennemfører de tiltag, der er nødvendige for at sikre overholdelse af EU-retten.
(28)
I ekstraordinære tilfælde, hvor den berørte kompetente myndighed vedholdende undlader at gennemføre tiltag, bør myndigheden for det tredje have beføjelse til som sidste udvej at vedtage afgørelser, der rettes til individuelle finansielle institutioner. Denne beføjelse bør begrænses til ekstraordinære tilfælde, hvor en kompetent myndighed ikke efterlever den formelle udtalelse, der er rettet til den, og hvor EU-retten finder umiddelbar anvendelse på finansielle institutioner i henhold til gældende eller kommende EU-forordninger.
(29)
Alvorlige trusler mod de finansielle markeders ordnede funktion og integritet eller stabiliteten i det finansielle system i Unionen kræver hurtige og harmoniserede foranstaltninger på EU-plan. Myndigheden bør derfor kunne kræve, at de nationale tilsynsmyndigheder gennemfører specifikke tiltag for at afhjælpe en krisesituation. Beføjelsen til at afgøre, om der foreligger en krisesituation bør tillægges Rådet efter anmodning fra en af ESA'erne, Kommissionen eller ESRB.
(30)
Myndigheden bør kunne kræve, at de nationale tilsynsmyndigheder gennemfører specifikke tiltag for at afhjælpe en krisesituation. Det tiltag, der gennemføres af myndigheden i den forbindelse, bør gennemføres med forbehold af Kommissionens beføjelser i henhold til artikel 258 i TEUF til at indlede overtrædelsessøgsmål mod den pågældende tilsynsmyndigheds medlemsstat, hvis den undlader at gennemføre et sådant tiltag, og med forbehold af Kommissionens ret til i sådanne situationer at træffe midlertidige foranstaltninger i henhold til procesreglementet for Den Europæiske Unions Domstol. Det bør endvidere være med forbehold af ethvert ansvar, som den pågældende medlemsstat kan pådrage sig i henhold til retspraksis fra Den Europæiske Unions Domstol, hvis dens tilsynsmyndigheder undlader at gennemføre de tiltag, som myndigheden kræver.
(31)
For at sikre et effektivt tilsyn og en rimelig afvejning af de standpunkter, som indtages af de kompetente myndigheder i de forskellige medlemsstater, bør myndigheden med bindende virkning kunne bilægge tvister i grænseoverskridende situationer mellem disse kompetente myndigheder, herunder også i tilsynskollegierne. Der bør indføres en forligsfase, inden for hvilken de kompetente myndigheder har mulighed for at nå til enighed. Myndighedens kompetence bør omfatte tvister om fremgangsmåde eller indhold i en medlemsstats kompetente myndigheds tiltag eller mangel på tiltag i de tilfælde, der er specificeret i de juridisk bindende EU-retsakter, der er omhandlet i denne forordning. I en sådan situation bør en af de berørte tilsynsmyndigheder være berettiget til at indbringe spørgsmålet for myndigheden, der bør gribe ind i overensstemmelse med denne forordning. Myndigheden bør have beføjelser til at kræve, at de berørte kompetente myndigheder træffer specifikke foranstaltninger eller undlader at træffe foranstaltninger for at bilægge sagen for at sikre, at EU-retten overholdes med bindende virkninger for de berørte kompetente myndigheder. Overholder en kompetent myndighed ikke den bilæggelsesafgørelse, der er rettet til den, bør myndigheden have beføjelser til at vedtage afgørelser, som rettes direkte til finansielle institutioner på områder inden for EU-retten, som finder umiddelbar anvendelse på dem. Beføjelsen til at vedtage en sådan afgørelse bør kun finde anvendelse som en sidste udvej og i givet fald kun for at sikre korrekt og konsekvent anvendelse af EU-retten. I tilfælde, hvor den relevante EU-lovgivning tildeler medlemsstaternes kompetente myndigheder skønsbeføjelser, kan afgørelser truffet af myndigheden ikke træde i stedet for udøvelsen af dette skøn i overensstemmelse med EU-retten.
(32)
Krisen har vist, at det nuværende system med samarbejde mellem nationale myndigheder, hvis beføjelser er begrænset til de enkelte medlemsstater, er utilstrækkeligt for så vidt angår finansielle institutioner, der opererer på tværs af grænserne.
(33)
Ekspertgrupper, som medlemsstaterne har nedsat til at undersøge årsagerne til krisen og fremsætte forslag til forbedring af regulering af og tilsyn med den finansielle sektor, har bekræftet, at de nuværende ordninger ikke er et sundt grundlag for den fremtidige regulering af og tilsyn med finansielle institutioner, der opererer på tværs af Unionens grænser.
(34)
Som det anføres i de Larosière-rapporten, er der grundlæggende to alternativer: det første »chacun pour soi»,« bring din nabo til tiggerstaven«-løsninger eller det andet - et forbedret, pragmatisk, fornuftigt europæisk samarbejde til fordel for alle for at bevare en åben verdensøkonomi. Dette vil bringe ubestridelige økonomiske gevinster.
(35)
Tilsynskollegier spiller en vigtig rolle, når det drejer sig om at sikre et effektivt og konsekvent tilsyn med finansielle institutioner, der opererer på tværs af grænserne. Myndigheden bør bidrage til at fremme og overvåge tilsynskollegiernes effektive og konsekvente virkemåde og i den forbindelse være ledende i at sikre tilsynskollegiers sammenhængende og konsekvente virkemåde for grænseoverskridende finansielle institutioner i hele Unionen. Myndigheden bør derfor have ret til fuld deltagelse i tilsynskollegierne, når det drejer sig om at strømline deres virkemåde og processen for informationsudveksling og gøre kollegiernes anvendelse af EU-retten mere ensartet og konsekvent. Som det fremgår af de Larosière-rapporten, skal konkurrenceforvridning og tilsynsarbitrage, der skyldes forskellige former for tilsynspraksis, undgås, fordi de potentielt kan undergrave den finansielle stabilitet - blandt andet ved at tilskynde til at flytte finansielle aktiviteter til lande med mere lempeligt tilsyn. Tilsynssystemet skal kunne opfattes som retfærdigt og afbalanceret.
(36)
Konvergens i forbindelse med kriseforebyggelse, -styring og -løsning, herunder finansieringsmekanismer, er nødvendig for at sikre, at de offentlige myndigheder er i stand til at afvikle nødlidende finansielle institutioner, hvorved virkningerne af svigt for det finansielle system minimeres, og der trækkes mindre på skatteyderpenge til at redde forsikrings- og genforsikringsforetagender og på den offentlige sektors midler, hvorved skaderne på økonomien begrænses, og anvendelsen af nationale afviklingsforanstaltninger koordineres. I den forbindelse bør Kommissionen kunne anmode myndigheden om at bidrage til den bedømmelse, der er nævnt i artikel 242 i direktiv 2009/138/EF, navnlig i forhold til samarbejdet mellem tilsynsmyndighederne i tilsynskollegiet og disses funktionsdygtighed, tilsynspraksis i forbindelse med fastsættelse af kapitaltillæg, bedømmelse af fordelene ved at styrke koncerntilsyn og kapitalforvaltning inden for en koncern af forsikrings- eller genforsikringsselskaber, herunder mulige foranstaltninger til forbedring af god grænseoverskridende ledelse af forsikringskoncerner, navnlig hvad angår risikostyring og kapital, og at rapportere om nye tiltag og fremskridt vedrørende en række koordinerede nationale krisestyringsordninger, herunder nødvendigheden af et system af sammenhængende og troværdige finansieringsmekanismer med passende finansieringsinstrumenter.
(37)
I forbindelse med den igangværende revision af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/19/EF af 30. maj 1994 om indskudsgarantiordninger (35) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/9/EF af 3. marts 1997 om investorgarantiordninger (36) noteres det, at det er Kommissionens hensigt at lægge særlig vægt på behovet for at sikre yderligere harmonisering i hele Unionen. Det noteres også, at det i forsikringssektoren er Kommissionens hensigt at undersøge muligheden for at indføre EU-regler for beskyttelse af forsikringstagere i tilfælde af et nødlidende forsikringsselskab. ESA'erne bør spille en vigtig rolle på disse områder, og de bør tillægges passende beføjelser vedrørende det europæiske netværk af nationale forsikringsgarantiordninger.
(38)
I udøvelsen af tilsynsnetværkets aktiviteter kan det være hensigtsmæssigt at delegere opgaver og ansvar for at begrænse overlapningen af tilsynsopgaver, at fremme samarbejdet og derved strømline tilsynsprocessen og at mindske den byrde, der pålægges de finansielle institutioner. Denne forordning bør derfor udgøre et klart retsgrundlag for denne delegering. Medlemsstaterne bør under overholdelse af den generelle bestemmelse om, at delegering bør være tilladt, kunne indføre specifikke betingelser for delegering af ansvar, f.eks. vedrørende oplysninger og meddelelse om delegeringsordninger. Delegeringen af opgaver indebærer, at opgaverne udføres af myndigheden eller af en anden national tilsynsmyndighed end den ansvarlige myndighed, medens ansvaret for tilsynsafgørelserne forbliver hos den delegerende myndighed. Ved delegering af ansvar bør myndigheden eller en national tilsynsmyndighed, som får overdraget ansvaret, kunne træffe afgørelse i en tilsynssag på egne vegne i stedet for på vegne af den delegerende myndighed. Delegering bør ske ud fra princippet om, at tilsynskompetencen overdrages til en tilsynsmyndighed, som har de bedste forudsætninger for at træffe foranstaltninger inden for det pågældende område. En omfordeling af ansvar vil være hensigtsmæssig eksempelvis for at opnå stordriftsfordele eller af hensyn til dækningsområdet, sammenhængen i tilsynet med koncerner og for bedst muligt at udnytte den tekniske ekspertise blandt de nationale tilsynsmyndigheder. Afgørelser truffet af den, der får overdraget ansvaret, bør anerkendes af den delegerende myndighed og andre kompetente myndigheder som endelige, hvis disse afgørelser ligger inden for delegeringens rammer. Den relevante EU-lovgivning kan eventuelt indeholde nærmere bestemmelser om principperne for omfordelingen af ansvar efter aftale.
Myndigheden bør med alle egnede midler bidrage til at lette og overvåge indgåelsen af delegeringsaftaler mellem de nationale tilsynsmyndigheder. Den bør på forhånd underrettes om delegeringsaftaler, som forventes indgået, for om nødvendigt at kunne afgive udtalelse herom. Den bør centralisere offentliggørelsen af sådanne aftaler, således at der til fordel for alle involverede parter sikres rettidige, gennemsigtige og lettilgængelige oplysninger om aftalerne. Den bør fastlægge og udbrede bedste praksis med hensyn til delegering og delegeringsaftaler.
(39)
Myndigheden bør aktivt bidrage til at fremme tilsynskonvergensen i hele Unionen med det formål at skabe en fælles tilsynskultur.
(40)
Peerevalueringer er et effektivt middel til at fremme konsistensen i netværket af finanstilsyn. Myndigheden bør derfor udarbejde det metodologiske grundlag for disse evalueringer og gennemføre dem med regelmæssige mellemrum. Disse evalueringer bør ikke kun fokusere på konvergensen med hensyn til tilsynspraksis, men også på tilsynsmyndighedernes evne til at opnå tilsynsresultater af høj kvalitet samt på disse kompetente myndigheders uafhængighed. Resultatet af peerevalueringer bør offentliggøres efter samtykke fra den kompetente myndighed, der er genstand for peerevalueringen. God praksis bør også identificeres og offentliggøres.
(41)
Myndigheden bør aktivt bidrage til at forbedre koordineringen af Unionens tilsynsarbejde, navnlig med henblik på at sikre de finansielle markeders ordnede funktion og integritet og stabiliteten i det finansielle system i Unionen. Foruden myndighedens beføjelser til at handle i krisesituationer bør myndigheden derfor varetage den generelle koordinering inden for ESFS. En særlig vigtig del af myndighedens aktiviteter bør være at lette udvekslingen af alle relevante oplysninger mellem de kompetente myndigheder.
(42)
For at sikre finansiel stabilitet er det nødvendigt på et tidligt tidspunkt at afdække udviklingstendenser, potentielle risici og sårbarheder i forbindelse med tilsyn på mikroplan, på tværs af grænser og sektorer. Myndigheden bør overvåge og vurdere sådanne udviklinger på sit kompetenceområde og om nødvendigt underrette Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen de øvrige europæiske tilsynsmyndigheder og ESRB herom med regelmæssige mellemrum og ad hoc efter behov. Myndigheden bør også i samarbejde med ESRB indlede og koordinere stresstests på EU-plan for at vurdere de finansielle institutioners modstandsdygtighed over for ugunstige markedsudviklinger, og i denne forbindelse bør den sikre, at der på nationalt plan ved sådanne tests anvendes en metodologi, der er så konsekvent som muligt. Myndigheden bør med henblik på at varetage sine funktioner korrekt gennemføre økonomiske analyser af markederne og de potentielle markedsudviklingers indvirkning på dem.
(43)
I betragtning af globaliseringen af finansielle tjenesteydelser og den øgede betydning af internationale standarder bør myndigheden også fremme dialog og samarbejde med tilsynsmyndigheder uden for Unionen. Den bør tillægges beføjelse til at udvikle kontakter og indgå aftaler om administrative ordninger med tilsynsmyndighederne og forvaltninger i tredjelande og med internationale organisationer, samtidig med at medlemsstaternes og EU-institutionernes nuværende roller og respektive beføjelser respekteres fuldt ud. Lande, som har indgået aftaler med Unionen, der indebærer, at de har indført og anvender EU-retten, bør kunne deltage i myndighedens arbejde, og myndigheden bør kunne samarbejde med tredjelande, der anvender lovgivning, der er anerkendt som ækvivalent med Unionens.
(44)
Myndigheden bør inden for sit kompetenceområde fungere som et uafhængigt rådgivende organ for Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Med forbehold af de berørte kompetente myndigheders kompetence bør myndigheden kunne afgive udtalelse om tilsynsvurderinger af fusioner og erhvervelser i henhold til direktiv 92/49/EØF og direktiv 2002/83/EF og 2005/68/EF, ændret ved direktiv 2007/44/EF (37), i de tilfælde, hvor nævnte direktiv kræver høring mellem de kompetente myndigheder fra to eller flere medlemsstater.
(45)
For at kunne udføre sine pligter effektivt bør myndigheden bør have ret til at anmode om alle nødvendige oplysninger. For at undgå overlapning af de indberetningsforpligtelser, der er pålagt de finansielle institutioner, bør disse oplysninger almindeligvis gives af de nationale tilsynsmyndigheder, som er tættest på de finansielle markeder og institutioner, og bør tage hensyn til allerede eksisterende statistikker. Myndigheden bør imidlertid som en sidste udvej kunne rette en berettiget og behørigt begrundet anmodning om oplysninger direkte til en finansiel institution, såfremt en national kompetent myndighed ikke leverer eller kan levere sådanne oplysninger rettidigt. Medlemsstaternes myndigheder bør være forpligtet til at bistå myndigheden med at håndhæve sådanne direkte anmodninger. I den forbindelse er arbejdet med fælles indberetningsformater af afgørende betydning. Foranstaltningerne med henblik på indsamling af oplysninger bør ikke berøre de retlige rammer for det europæiske statistiske system og Det Europæiske System af Centralbanker på det statistiske område. Nærværende forordning berører derfor hverken Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 223/2009 af 11. marts 2009 om europæiske statistikker (38) eller Rådets forordning (EF) nr. 2533/98 af 23. november 1998 om Den Europæiske Centralbanks indsamling af statistisk information (39).
(46)
Det er af stor betydning, at der er et snævert samarbejde mellem myndigheden og ESRB, for at ESRB fungerer fuldt ud efter hensigten, og dets advarsler og henstillinger følges effektivt op. Myndigheden og ESRB bør dele relevante oplysninger indbyrdes. Der bør kun gives oplysninger om individuelle virksomheder efter begrundet anmodning. Når myndigheden modtager advarsler eller henstillinger fra ESRB rettet til myndigheden eller en national tilsynsmyndighed, bør myndigheden om nødvendigt sikre opfølgningen.
(47)
Myndigheden bør høre berørte parter angående reguleringsmæssige eller gennemførelsesmæssige tekniske standarder, retningslinjer og henstillinger og give dem en rimelig mulighed for at fremsætte bemærkninger til foreslåede foranstaltninger. Inden der vedtages udkast til reguleringsmæssige eller gennemførelsesmæssige tekniske standarder, retningslinjer og henstillinger, bør myndigheden gennemføre en konsekvensanalyse. Af effektivitetshensyn bør der til dette formål anvendes en interessentgruppe for forsikrings- og genforsikringsordninger og en interessentgruppe for arbejdsmarkedspensionsordninger, der ligeligt og respektivt bør repræsentere de relevante finansielle institutioner, der opererer i Unionen, der repræsenterer de forskellige forretningsmodeller og størrelser af finansielle institutioner og virksomheder, små og mellemstore virksomheder (SMV'er), fagforeninger, akademikere, forbrugere, andre private brugere af disse finansielle institutioner og repræsentanter for relevante faglige sammenslutninger. Disse interessentgrupper bør fungere som en grænseflade med andre brugergrupper inden for finansielle tjenesteydelser, som er fastsat af Kommissionen eller ved EU-lovgivning.
(48)
Medlemmer af interessentgrupperne, der repræsenterer nonprofitorganisationer eller akademikere, bør modtage passende kompensation for at gøre det muligt for personer, der hverken har tilstrækkelige finansielle midler eller er repræsentanter for erhvervslivet, at deltage fuldt ud i debatten om finansiel regulering.
(49)
Interessentgrupperne bør høres af myndigheden og bør kunne afgive udtalelser og yde rådgivning til myndigheden om spørgsmål vedrørende fakultativ anvendelse på institutioner omfattet af direktiv 2002/83/EF eller direktiv 2003/41/EF.
(50)
Medlemsstaterne har et centralt ansvar for at sikre en koordineret krisestyring og for at opretholde den finansielle stabilitet i krisesituationer, navnlig med henblik på at stabilisere og afvikle individuelle kriseramte finansielle institutioner. De afgørelser, som myndigheden træffer i krisesituationer eller ved bilæggelse af tvister, der berører en finansiel institutions stabilitet, bør ikke indvirke på medlemsstaternes finanspolitiske ansvar. Der bør indføres en mekanisme, hvorved medlemsstaterne kan påberåbe sig denne beskyttelse og i sidste instans indbringe sagen for Rådet med henblik på en afgørelse. Denne beskyttelsesmekanisme bør dog ikke misbruges, særlig i forbindelse med en af myndigheden truffet afgørelse, der ikke har en betydelig eller væsentlig budgetmæssig virkning, såsom formindskelse af indtægter i forbindelse med et midlertidigt forbud mod specifikke aktiviteter eller produkter i forbrugerbeskyttelsesøjemed. Rådet bør, når der træffes afgørelse efter beskyttelsesmekanismen, stemme efter princippet om, at hvert medlem har én stemme. Det er hensigtsmæssigt at tildele Rådet en rolle i denne sag i betragtning af medlemsstaternes ansvar i denne henseende. I betragtning af spørgsmålets følsomme karakter bør der sikres streng fortrolighed.
(51)
Myndigheden bør i sin beslutningstagning overholde EU-reglerne og de generelle principper for passende fremgangsmåde og gennemsigtighed. Retten for adressater for myndighedens afgørelser til at blive hørt bør overholdes fuldt ud. Myndighedens afgørelser bør udgøre en integreret del af EU-retten.
(52)
Et tilsynsråd, som er sammensat af lederne af de relevante kompetente myndigheder i hver medlemsstat, og som ledes af myndighedens formand, bør være myndighedens øverste beslutningsorgan. Repræsentanter for Kommissionen, ESRB, Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed) og Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed) bør deltage som observatører. Tilsynsrådets medlemmer bør handle uafhængigt og kun i Unionens interesse.
(53)
Som hovedregel bør tilsynsrådet træffe afgørelser med simpelt flertal i overensstemmelse med princippet om, at hvert medlem har én stemme. For afgørelser af generel art, herunder vedrørende reguleringsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder, retningslinjer og henstillinger i budgetspørgsmål samt for så vidt angår en medlemsstats anmodninger om at genoverveje en afgørelse truffet af myndigheden om midlertidigt at forbyde eller begrænse visse finansielle aktiviteter, er det imidlertid hensigtsmæssigt at anvende reglerne om afstemning ved kvalificeret flertal i artikel 16, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Union og i protokol (nr. 36) om overgangsbestemmelser knyttet til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Sager om bilæggelse af tvister mellem nationale tilsynsmyndigheder bør behandles af et snævert, objektivt panel bestående af medlemmer, der hverken er repræsentanter for de kompetente myndigheder, der er parter i tvisten, eller har nogen interesse i konflikten eller direkte forbindelser til de pågældende kompetente myndigheder. Panelet bør være sammensat på en passende afbalanceret måde. Panelets afgørelser bør godkendes af tilsynsrådet med simpelt flertal i overensstemmelse med princippet om, at hvert medlem har én stemme. Dog vil den afgørelse, som er foreslået af panelet, i forbindelse med afgørelser, der træffes af den konsoliderende tilsynsmyndighed, kunne forkastes af et antal medlemmer, der repræsenterer et blokerende mindretal, jf. artikel 16, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Union og artikel 3 i protokol (nr. 36) om overgangsbestemmelser.
(54)
Et styrelsesudvalg sammensat af myndighedens formand, af repræsentanter for de nationale tilsynsmyndigheder og for Kommissionen bør sikre, at myndigheden varetager sit kommissorium og udfører de opgaver, den har fået pålagt. Styrelsesudvalget bør tillægges de nødvendige beføjelser til bl.a. at foreslå det etårige og flerårige arbejdsprogram, at udøve visse budgetbeføjelser, at vedtage myndighedens plan for personalepolitikken, at vedtage særlige bestemmelser om retten til adgang til dokumenter og at fremsætte forslag til årsberetningen.
(55)
Myndigheden bør være repræsenteret ved en fuldtidsansat formand, der udpeges af tilsynsrådet på grundlag af sine kvalifikationer, sit kendskab til finansielle institutioner og markeder samt på grundlag af relevant erfaring med finansielt tilsyn og regulering efter en åben udvælgelsesprocedure, der tilrettelægges og forvaltes af tilsynsrådet med bistand fra Kommissionen. Med henblik på udvælgelsen af den første formand for myndigheden bør Kommissionen bl.a. opstille en liste over kandidater på grundlag af kvalifikationer, kendskab til finansielle institutioner og markeder samt relevant erfaring med finansielt tilsyn og regulering. Med henblik på de følgende udvælgelser bør muligheden for at få en liste udarbejdet af Kommissionen blive revurderet i en rapport, der skal udarbejdes i henhold til denne forordning. Før den udvalgte person påbegynder sit arbejde og indtil en måned efter tilsynsrådets udvælgelse af denne, bør Europa-Parlamentet være berettiget til, efter at have hørt den udvalgte person, at gøre indsigelse mod dennes udpegelse.
(56)
Myndighedens ledelse varetages af en administrerende direktør, der bør have ret til at deltage i tilsynsrådets og styrelsesudvalgets møder uden stemmeret.
(57)
For at sikre konsekvens i ESA'ernes tværsektorielle aktiviteter bør de foretage en nøje koordinering i et fælles udvalg og fastlægge fælles holdninger, hvor det er relevant. Det Fælles Udvalg bør koordinere ESA'ernes opgaver med hensyn til finansielle konglomerater og andre tværsektorielle emner. Hvor det er relevant, bør afgørelser, der også falder ind under kompetenceområdet for Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed) eller Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed), vedtages parallelt af de relevante europæiske tilsynsmyndigheder. Det Fælles Udvalg bør ledes af formændene for ESA'erne for en periode på 12 måneder på skift. Formanden for Det Fælles Udvalg bør være næstformand for ESRB. Det Fælles Udvalg bør have eget personale, der stilles til rådighed af ESA'erne, for at give mulighed for uformel udveksling af oplysninger og udvikling af en fælles tilsynskulturtilgang på tværs af ESA'erne.
(58)
Det er nødvendigt at sikre, at parter, der berøres af myndighedens afgørelser, kan gøre brug af de nødvendige retsmidler. For på de områder, hvor myndigheden har afgørelsesbeføjelser, at kunne beskytte parternes rettigheder effektivt og sikre hurtig sagsbehandling bør de berørte parter kunne indbringe en afgørelse for et klagenævn. Af hensyn til effektiviteten og konsekvensen bør klagenævnet være et fælles organ sammensat af ESA'erne, men bør handle uafhængigt af deres administrative strukturer og reguleringsstrukturer. Klagenævnets afgørelse bør kunne indbringes for Den Europæiske Unions Domstol.
(59)
For at garantere myndigheden fuld selvstændighed og uafhængighed bør myndigheden tildeles et selvstændigt budget med indtægter hovedsagelig fra obligatoriske bidrag fra de nationale tilsynsmyndigheder og fra Den Europæiske Unions almindelige budget. Unionens finansiering af myndigheden finder sted på grundlag af en aftale med budgetmyndigheden som fastlagt i punkt 47 i den interinstitutionelle aftale af 17. maj 2006 mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om budgetdisciplin og forsvarlig økonomisk forvaltning (40). Unionens budgetprocedure bør finde anvendelse. Revision af regnskaberne bør foretages af Revisionsretten. Det samlede budget er omfattet af dechargeproceduren.
(60)
Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1073/1999 af 25. maj 1999 om undersøgelser, der foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) (41), bør finde anvendelse på myndigheden. Myndigheden bør også tiltræde den interinstitutionelle aftale af 25. maj 1999 mellem Europa-Parlamentet, Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber om de interne undersøgelser, der foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) (42).
(61)
For at sikre åbne og gennemsigtige ansættelsesvilkår og ligebehandling af personalet bør tjenestemandsvedtægten og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne (43) finde anvendelse på myndighedens personale.
(62)
Det er af stor betydning, at forretningshemmeligheder og andre fortrolige oplysninger beskyttes. De oplysninger, der stilles til rådighed for myndigheden og udveksles inden for netværket, bør være omfattet af strenge og effektive fortrolighedsbestemmelser.
(63)
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (44) og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18. december 2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger (45), finder fuldt ud anvendelse på behandlingen af personoplysninger i forbindelse med denne forordning.
(64)
For at sikre åbenhed omkring myndighedens virksomhed bør Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (46) finde anvendelse på myndigheden.
(65)
Det bør være tilladt tredjelande at deltage i myndighedens arbejde i overensstemmelse med de aftaler, som vil blive indgået af Unionen.
(66)
Målene for denne forordning, nemlig at forbedre det indre markeds funktion gennem et højt, effektivt og konsekvent regulerings- og tilsynsniveau, at beskytte forsikringstagere, medlemmer af pensionsordninger og andre begunstigede, at beskytte de finansielle markeders integritet, effektivitet og ordnede funktion, at opretholde det finansielle systems stabilitet og styrke den internationale koordinering af tilsyn, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af handlingens omfang bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. samme artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.
(67)
Myndigheden bør overtage alle nuværende opgaver og beføjelser, som er tillagt Det Europæiske Tilsynsudvalg for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger. Kommissionens afgørelse 2009/79/EF bør derfor ophæves på datoen for oprettelsen af myndigheden, og Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 716/2009/EF af 16. september 2009 om oprettelse af et fællesskabsprogram til støtte for særlige aktiviteter i forbindelse med finansielle tjenesteydelser, regnskabsaflæggelse og revision (47) bør derfor ændres i overensstemmelse hermed. I betragtning af Det Europæiske Tilsynsudvalg for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordningers allerede eksisterende strukturer og operationer er det vigtigt at sikre et meget snævert samarbejde mellem Det Europæiske Tilsynsudvalg for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger og Kommissionen ved udformningen af passende overgangsordninger for at sikre, at den periode, hvor Kommissionen er ansvarlig for den administrative etablering og den indledende administrative drift af myndigheden, bliver så kort som muligt.
(68)
Det er hensigtsmæssigt at fastsætte et tidspunkt for anvendelsen af denne forordning for at sikre, at myndigheden er tilstrækkeligt forberedt til at påbegynde sine aktiviteter, og at overgangen fra Det Europæiske Tilsynsudvalg for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger sker så smidigt som muligt. Myndigheden bør finansieres på passende vis. I det mindste i begyndelsen bør den finansieres 40 % med EU-midler og 60 % med bidrag fra medlemsstaterne i overensstemmelse med stemmevægtningen i artikel 3, stk. 3, i protokol (nr. 36) om overgangsbestemmelser.
(69)
Med henblik på at gøre det muligt at oprette myndigheden pr. 1. januar 2011 bør denne forordning træde i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
OPRETTELSE OG JURIDISK STATUS
Artikel 1
Oprettelse og indsatsområde
1. Ved denne forordning oprettes en europæisk tilsynsmyndighed (Den Europæiske Tilsynsmyndighed for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger) (i det følgende benævnt »myndigheden«).
2. Myndigheden handler inden for de beføjelser, som den får tildelt med nærværende forordning og inden for rammerne af direktiv 2009/138/EF med undtagelse af afsnit IV deri, af direktiv 2002/92/EF, 2003/41/EF, 2002/87/EF, 64/225/EØF, 73/239/EØF, 73/240/EØF, 76/580/EØF, 78/473/EØF, 84/641/EØF, 87/344/EØF, 88/357/EØF, 92/49/EØF, 98/78/EF, 2001/17/EF, 2002/83/EF, 2005/68/EF og, i det omfang disse retsakter finder anvendelse på forsikringsselskaber, genforsikringsselskaber, arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser og forsikringsformidlere, inden for rammerne af de relevante dele af direktiv 2005/60/EF og 2002/65/EF, herunder alle de direktiver, forordninger og afgørelser, der er baseret på disse retsakter, og eventuelle yderligere juridisk bindende EU-retsakter, hvorved myndigheden tillægges opgaver.
3. Myndigheden handler også på forsikringsselskabers, genforsikringsselskabers, finansielle konglomeraters, arbejdsmarkedsrelaterede pensionskassers og forsikringsformidleres aktivitetsområder i forbindelse med spørgsmål, der ikke er direkte omfattet af de i stk. 2 nævnte retsakter, herunder i forbindelse med spørgsmål om selskabsstyring, revision og regnskabsaflæggelse, såfremt en sådan indsats fra myndighedens side er nødvendig for at sikre en effektiv og konsekvent anvendelse af disse retsakter.
4. Med hensyn til arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser foregriber myndighedens foranstaltninger dog ikke den nationale social- og arbejdsmarkedslovgivning.
5. Bestemmelserne i denne forordning berører ikke Kommissionens beføjelser til at sikre efterlevelse af EU-retten, navnlig i henhold til artikel 258 i TEUF.
6. Formålet med myndigheden er at beskytte offentlige interesser ved at bidrage til det finansielle systems stabilitet og effektivitet på kort, mellemlang og lang sigt af hensyn til Unionens økonomi, dens borgere og virksomheder. Myndigheden bidrager til:
a)
at forbedre den måde, det indre marked fungerer på, bl.a. gennem et fornuftigt, effektivt og konsekvent niveau for regulering og tilsyn
b)
at sikre de finansielle markeders integritet, gennemsigtighed, effektivitet og ordnede funktion
c)
at styrke den internationale tilsynskoordinering
d)
at undgå tilsynsarbitrage og fremme ensartede konkurrencevilkår
e)
at sikre, at der føres tilstrækkeligt tilsyn med risici forbundet med aktiviteter i relation til forsikring, genforsikring og arbejdsmarkedsrelaterede pensioner, og at disse reguleres i tilstrækkeligt omfang, og
f)
at øge forbrugerbeskyttelsen.
Med henblik herpå bidrager myndigheden til at sikre en konsekvent og effektiv anvendelse af de i stk. 2 nævnte retsakter, at fremme tilsynskonvergens, at afgive udtalelser til Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen og at foretage økonomiske markedsanalyser for at fremme opfyldelsen af myndighedens målsætninger.
Ved udførelsen af de opgaver, der er henlagt til myndigheden ved denne forordning, er den særlig opmærksom på enhver potentiel systemisk risiko, der udgøres af finansielle institutioner, hvis svigt kan forringe det finansielle systems eller realøkonomiens virkemåde.
Myndigheden skal handle uafhængigt og objektivt og udelukkende i Unionens interesse i forbindelse med varetagelsen af sine opgaver.
Artikel 2
Europæisk finanstilsynssystem
1. Myndigheden er en del af et europæisk finanstilsynssystem (ESFS). Hovedformålet med ESFS er at sikre, at de bestemmelser, der gælder for den finansielle sektor, gennemføres i tilstrækkelig grad for at bibeholde den finansielle stabilitet og sikre tillid til det finansielle system som en helhed og en tilstrækkelig beskyttelse af brugerne af de finansielle tjenesteydelser.
2. ESFS består af følgende:
a)
Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici (ESRB), som skal varetage de i forordning (EU) nr. 1092/2010 og i nærværende forordning fastsatte opgaver
b)
myndigheden
c)
Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed), oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1093/2010 (48)
d)
Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed), oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1095/2010 (49)
e)
Det Fælles Udvalg af Europæiske Tilsynsmyndigheder (»Det Fælles Udvalg«), som skal varetage de i artikel 54-57 i denne forordning, i forordning (EU) nr. 1093/2010 og i forordning (EU) nr. 1095/2010 fastsatte opgaver
f)
de kompetente eller tilsynsførende myndigheder i medlemsstaterne som fastlagt i de EU-retsakter, der er omhandlet i nærværende forordnings artikel 1, stk. 2, forordning (EU) nr. 1093/2010 og forordning (EU) nr. 1095/2010.
3. Myndigheden skal indgå i et regelmæssigt og tæt samarbejde med ESRB samt med Den Europæiskе Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed) og Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed) gennem Det Fælles Udvalg, sikre tværsektoriel sammenhæng i arbejdet og nå frem til fælles holdninger til tilsyn med finansielle konglomerater og andre tværsektorielle spørgsmål.
4. I overensstemmelse med princippet om loyalt samarbejde i artikel 4, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Union skal parterne i ESFS samarbejde i tillid og fuld gensidig respekt, navnlig for at sikre, at informationsstrømmene imellem dem er hensigtsmæssige og pålidelige.
5. De tilsynsmyndigheder, der er parter i ESFS, er forpligtet til at føre tilsyn med finansielle institutioner, der opererer i Unionen, i overensstemmelse med de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter.
Artikel 3
Myndighedernes ansvar
De i artikel 2, stk. 2, litra a)-d), nævnte myndigheder står til ansvar over for Europa-Parlamentet og Rådet.
Artikel 4
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
1)
»finansielle institutioner«: selskaber, enheder samt fysiske og juridiske personer, der er omfattet af en eller flere af de lovgivningsmæssige retsakter, der er nævnt i artikel 1, stk. 2. I forbindelse med direktiv 2005/60/EF forstås ved »finansielle institutioner« kun forsikringsselskaber og forsikringsformidlere som defineret i det pågældende direktiv
2)
»kompetente myndigheder«:
i)
tilsynsmyndigheder som defineret i direktiv 2009/138/EF og kompetente myndigheder som defineret i direktiv 2003/41/EF og 2002/92/EF
ii)
i forbindelse med direktiv 2002/65/EF og 2005/60/EF, de myndigheder, der har ansvaret for at sikre, at finansieringsinstitutter som defineret i nr. 1) overholder kravene i disse direktiver.
Artikel 5
Juridisk status
1. Myndigheden er et EU-organ med status som juridisk person.
2. Myndigheden har i hver medlemsstat den videstgående rets- og handleevne, som den pågældende stats lovgivning tillægger juridiske personer. Den kan i særdeleshed erhverve og afhænde fast ejendom og løsøre og optræde som part i retssager.
3. Myndigheden repræsenteres af sin formand.
Artikel 6
Sammensætning
Myndigheden består af:
1)
et tilsynsråd, der varetager de i artikel 43 nævnte opgaver
2)
et styrelsesudvalg, der varetager de i artikel 47 nævnte opgaver
3)
en formand, der varetager de i artikel 48 nævnte opgaver
4)
en administrerende direktør, der varetager de i artikel 53 nævnte opgaver
5)
et klagenævn, der varetager de i artikel 60 nævnte opgaver.
Artikel 7
Hjemsted
Myndigheden har hjemsted i Frankfurt am Main.
KAPITEL II
MYNDIGHEDENS OPGAVER OG BEFØJELSER
Artikel 8
Myndighedens opgaver og beføjelser
1. Myndigheden har følgende opgaver:
a)
at bidrage til fastlæggelsen af fælles standarder og praksis af høj kvalitet for regulering og tilsynsførelse, navnlig ved at afgive udtalelser til EU-institutionerne og udarbejde retningslinjer, henstillinger og udkast til reguleringsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder på grundlag af de i artikel 1, stk. 2, nævnte lovgivningsmæssige retsakter
b)
at bidrage til den konsekvente anvendelse af juridisk bindende EU-retsakter, bl.a. ved at bidrage til en fælles tilsynskultur, sikre konsekvent og effektiv anvendelse af de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter, undgå tilsynsarbitrage, mægle i og bilægge tvister mellem kompetente myndigheder, sikre effektivt og konsekvent tilsyn med finansielle institutioner og sikre tilsynskollegiers konsekvente funktion og gribe ind i bl.a. krisesituationer
c)
at fremme og lette delegeringen af opgaver og ansvarsområder blandt kompetente myndigheder
d)
at arbejde tæt sammen med ESRB, navnlig ved at give ESRB de nødvendige oplysninger til udførelsen af dets opgaver og sikre behørig opfølgning af ESRB's advarsler og henstillinger
e)
at tilrettelægge og gennemføre peerevalueringsanalyser af kompetente myndigheder, herunder retningslinjer og henstillinger og fastlægge bedste praksis for at styrke konsekvensen i tilsynsresultaterne
f)
at overvåge og vurdere markedsudviklingen på sit kompetenceområde
g)
at foretage en økonomisk markedsanalyse med henblik på varetagelsen af sine opgaver
h)
at fremme beskyttelse af forsikringstagere, medlemmer af pensionsordninger og begunstigede
i)
at bidrage til, at tilsynskollegierne fungerer konsekvent samt til overvågningen, vurderingen og målingen af systemiske risici, udviklingen og koordineringen af genopretnings- og afviklingsplaner, idet alle forsikringstagere, begunstigede og i hele Unionen sikres et højt beskyttelsesniveau i henhold til artikel 21-26
j)
at udføre andre specifikke opgaver som fastsat i denne forordning eller i andre lovgivningsmæssige retsakter
k)
at offentliggøre og regelmæssigt ajourføre oplysninger på sin hjemmeside i relation til sit aktivitetsområde, navnlig inden for sit kompetenceområde, om registrerede finansielle institutioner, for at sikre offentligheden let adgang til oplysninger
l)
i nødvendigt omfang at overtage alle eksisterende og igangværende opgaver fra Det Europæiske Tilsynsudvalg for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger (CEIOPS).
2. Med henblik på udførelsen af opgaverne i stk. 1 har myndigheden de i denne forordning fastsatte beføjelser, herunder navnlig til:
a)
at udarbejde udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder i de specifikke tilfælde, der er omhandlet i artikel 10
b)
at udarbejde udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder i de specifikke tilfælde, der er omhandlet i artikel 15
c)
at udstede retningslinjer og henstillinger, jf. artikel 16
d)
at udstede henstillinger i specifikke tilfælde, jf. artikel 17, stk. 3
e)
at træffe individuelle afgørelser rettet til de kompetente myndigheder i specifikke tilfælde, jf. artikel 18, stk. 3, og artikel 19, stk. 3
f)
i tilfælde vedrørende EU-ret, der finder umiddelbar anvendelse, at træffe individuelle afgørelser rettet til finansielle institutioner i de specifikke tilfælde, der er omhandlet i artikel 17, stk. 6, artikel 18, stk. 4, og artikel 19, stk. 4
g)
at afgive udtalelser til Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen, jf. artikel 34
h)
at indsamle nødvendige oplysninger vedrørende finansielle institutioner som fastsat i artikel 35
i)
at udvikle fælles metoder til vurdering af produktegenskabernes og distributionsprocessernes betydning for institutionernes finansielle stilling og for forbrugerbeskyttelsen
j)
at oprette en centralt tilgængelig database over registrerede finansielle institutioner på dens kompetenceområde og, hvis det foreskrives i de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter.
Artikel 9
Opgaver i forbindelse med forbrugerbeskyttelse og finansielle aktiviteter
1. Myndigheden indtager en ledende rolle med hensyn til at fremme gennemsigtighed, enkelhed og retfærdighed på markedet for finansielle produkter eller tjenesteydelser på det indre marked, herunder ved:
a)
at indsamle, analysere og rapportere om forbrugertendenser
b)
at revidere og koordinere finansielle færdigheder og uddannelsesinitiativer fra de kompetente myndigheder
c)
at udvikle uddannelsesstandarder for erhvervet og
d)
at bidrage til udviklingen af fælles regler om videregivelse af oplysninger.
2. Myndigheden overvåger nye og eksisterende finansielle aktiviteter og kan vedtage retningslinjer og henstillinger med henblik på at fremme markedernes sikkerhed og soliditet og konvergens med hensyn til reguleringspraksis.
3. Myndigheden kan også udstede advarsler i tilfælde, hvor finansielle aktiviteter udgør en alvorlig trussel mod målsætningerne i artikel 1, stk. 6.
4. Myndigheden etablerer som en integreret del af myndigheden et udvalg om finansiel innovation, der samler alle relevante kompetente nationale tilsynsmyndigheder med henblik på at opnå en koordineret tilgang til den reguleringsmæssige og tilsynsmæssige behandling af nye eller innovative finansielle aktiviteter og yde rådgivning, som myndigheden kan fremlægge for Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen.
5. Myndigheden kan midlertidigt forbyde eller begrænse visse typer af finansielle aktiviteter, der truer de finansielle markeders ordnede funktion og integritet eller stabiliteten i hele eller dele af det finansielle system i Unionen i de tilfælde og i henhold til de betingelser, der er omhandlet i de i artikel 1, stk. 2, nævnte lovgivningsmæssige retsakter, eller, hvis det er påkrævet i tilfælde af en krisesituation, i henhold til og i overensstemmelse med betingelserne i artikel 18.
Myndigheden tager den i første afsnit omhandlede afgørelse op til fornyet behandling med passende mellemrum og mindst hver tredje måned. Såfremt afgørelsen ikke forlænges efter en periode på tre måneder, udløber den automatisk.
En medlemsstat kan anmode myndigheden om at genoverveje sin afgørelse. I så fald afgør myndigheden i henhold til proceduren i artikel 44, stk. 1, andet afsnit, om den fastholder sin afgørelse.
Myndigheden kan også vurdere behovet for at forbyde eller begrænse visse typer finansiel aktivitet og, hvor der er et sådant behov, underrette Kommissionen med henblik på at lette vedtagelsen af et eventuelt forbud eller en eventuel begrænsning.
Artikel 10
Reguleringsmæssige tekniske standarder
1. Når Europa-Parlamentet og Rådet delegerer beføjelser til Kommissionen til at vedtage reguleringsmæssige tekniske standarder ved hjælp af delegerede retsakter i henhold til artikel 290 i TEUF for at sikre konsekvent harmonisering på de områder, der specifikt er fastsat i de i artikel 1, stk. 2, nævnte lovgivningsmæssige retsakter, kan myndigheden udarbejde udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder. Myndigheden forelægger sine udkast til standarder for Kommissionen med henblik på godkendelse.
Reguleringsmæssige tekniske standarder er tekniske og repræsenterer ikke strategiske beslutninger eller politiske valg, og deres indhold er begrænset af de lovgivningsmæssige retsakter, som de er baseret på.
Inden myndigheden forelægger dem for Kommissionen, gennemfører den åbne offentlige høringer om udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder og foretager en analyse af de potentielle omkostninger og fordele herved, medmindre sådanne høringer og analyser ikke står i forhold til omfanget og virkningen af de pågældende udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder eller til sagens særligt hastende karakter. Myndigheden anmoder også om en udtalelse fra de i artikel 37 omhandlede relevante interessentgrupper.
Når myndigheden fremlægger et udkast til reguleringsmæssig teknisk standard, skal Kommissionen straks fremsende det til Europa-Parlamentet og Rådet.
Senest tre måneder efter modtagelsen af et udkast til reguleringsmæssig teknisk standard træffer Kommissionen afgørelse om, hvorvidt den godkender det. Kommissionen kan godkende udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder delvis eller med ændringer, hvis det er i Unionens interesse.
Hvis Kommissionen har til hensigt ikke at godkende et udkast til en reguleringsmæssig teknisk standard eller kun at godkende det delvis eller med ændringer, sender den udkastet til reguleringsmæssig teknisk standard tilbage til myndigheden med en forklaring på, hvorfor den ikke har til hensigt at godkende det, eller med en forklaring på sine ændringer. Inden for en periode på seks uger kan myndigheden ændre udkastet til reguleringsmæssig teknisk standard på grundlag af Kommissionens forslag til ændringer og igen forelægge det for Kommissionen i form af en formel udtalelse. Myndigheden sender en kopi af sin formelle udtalelse til Europa-Parlamentet og Rådet.
Hvis myndigheden ved udløbet af denne periode på seks uger ikke har forelagt et ændret udkast til reguleringsmæssig teknisk standard eller har forelagt et udkast til reguleringsmæssig teknisk standard, som ikke er ændret på en måde, der er i overensstemmelse med Kommissionens forslag til ændringer, kan Kommissionen vedtage udkastet til reguleringsmæssig teknisk standard med de ændringer, den anser for relevante, eller afvise den.
Kommissionen må ikke ændre indholdet af et udkast til reguleringsmæssig teknisk standard, som myndigheden har udarbejdet, uden forudgående koordinering med myndigheden, jf. denne artikel.
2. Har myndigheden ikke forelagt et udkast til en reguleringsmæssig teknisk standard inden for den tidsfrist, der er fastsat i de i artikel 1, stk. 2, nævnte lovgivningsmæssige retsakter, kan Kommissionen anmode om et sådant udkast inden for en ny tidsfrist.
3. Kun hvis myndigheden ikke forelægger Kommissionen et udkast til reguleringsmæssig teknisk standard inden for tidsfristerne i overensstemmelse med stk. 2, kan Kommissionen vedtage en reguleringsmæssig teknisk standard i form af en delegeret retsakt uden et udkast fra myndigheden.
Kommissionen gennemfører åbne offentlige høringer om udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder og foretager en analyse af de potentielle omkostninger og fordele herved, medmindre sådanne høringer og analyser ikke står i forhold til omfanget og virkningen af de pågældende udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder eller til sagens særligt hastende karakter. Kommissionen anmoder også om en udtalelse eller rådgivning fra de i artikel 37 omhandlede relevante interessentgrupper.
Kommissionen fremsender straks udkastet til reguleringsmæssig teknisk standard til Europa-Parlamentet og Rådet.
Kommissionen sender sit udkast til reguleringsmæssig teknisk standard til myndigheden. Inden for en periode på seks uger kan myndigheden ændre udkastet til reguleringsmæssig teknisk standard og fremlægge det for Kommissionen i form af en formel udtalelse. Myndigheden sender en kopi af sin formelle udtalelse til Europa-Parlamentet og Rådet.
Hvis myndigheden ved udløbet af den periode på seks uger, der er omhandlet i fjerde afsnit, ikke har forelagt et ændret udkast til reguleringsmæssig teknisk standard, kan Kommissionen vedtage den reguleringsmæssige tekniske standard.
Hvis myndigheden har fremlagt et ændret udkast til reguleringsmæssig teknisk standard inden for perioden på seks uger, kan Kommissionen ændre udkastet til reguleringsmæssig teknisk standard på grundlag af myndighedens foreslåede ændringer eller vedtage den reguleringsmæssige tekniske standard med de ændringer, den anser for relevante. Kommissionen ændrer ikke indholdet af udkastet til reguleringsmæssig teknisk standard, som myndigheden har udarbejdet, uden forudgående koordinering med myndigheden, jf. denne artikel.
4. Reguleringsmæssige tekniske standarder vedtages gennem forordninger eller afgørelser. De offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende og træder i kraft på den dato, der er anført deri.
Artikel 11
Udøvelse af delegationen
1. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i artikel 10 omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder for en periode på fire år fra den 16. december 2010. Kommissionen aflægger rapport vedrørende de delegerede beføjelser senest seks måneder inden udløbet af perioden på fire år. Delegationen af beføjelser forlænges automatisk i perioder af en tilsvarende varighed, medmindre Europa-Parlamentet eller Rådet tilbagekalder den i overensstemmelse med artikel 14.
2. Så snart Kommissionen vedtager en reguleringsmæssig teknisk standard, giver den samtidig Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom.
3. Beføjelsen til at vedtage reguleringsmæssige tekniske standarder tillægges Kommissionen på de i artikel 12-14 anførte betingelser.
Artikel 12
Tilbagekaldelse af delegationen
1. Den i artikel 10 omhandlede delegation af beføjelser kan tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet.
2. Den institution, der har indledt en intern procedure for at afgøre, om delegationen af beføjelser skal tilbagekaldes, bestræber sig på at give den anden institution og Kommissionen meddelelse herom i rimelig tid, inden den endelige afgørelse træffes, med angivelse af, hvilke delegerede beføjelser der vil kunne tilbagekaldes.
3. Afgørelsen om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er nævnt i afgørelsen, til ophør. Den får virkning straks eller på et senere tidspunkt, hvis dette er angivet i afgørelsen. Afgørelsen er uden virkning for gyldigheden af de reguleringsmæssige tekniske standarder, der allerede er i kraft. Den offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 13
Indsigelse mod reguleringsmæssige tekniske standarder
1. Europa-Parlamentet eller Rådet kan gøre indsigelse mod en reguleringsmæssig teknisk standard inden for tre måneder fra datoen for Kommissionens underretning om den vedtagne reguleringsmæssige tekniske standard. Denne frist kan forlænges med tre måneder på initiativ af Europa-Parlamentet eller Rådet.
Hvis Kommissionen vedtager en reguleringsmæssig teknisk standard, som er identisk med det af myndigheden forelagte udkast til reguleringsmæssig teknisk standard, er fristen for indsigelse fra Europa-Parlamentets og Rådets side på en måned fra datoen for Kommissionens underretning. På Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ kan denne periode forlænges med en måned.
2. Hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse mod den reguleringsmæssige tekniske standard ved udløbet af den i stk. 1 nævnte periode, offentliggøres den i Den Europæiske Unions Tidende og træder i kraft på den dato, der er anført i den. Den reguleringsmæssige tekniske standard kan offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende og træde i kraft inden fristens udløb, hvis både Europa-Parlamentet og Rådet har meddelt Kommissionen, at de ikke agter at gøre indsigelse.
3. Gør enten Europa-Parlamentet eller Rådet indsigelse mod en reguleringsmæssig teknisk standard inden udløbet af fristen, jf. stk. 1, træder den ikke i kraft. Den institution, der gør indsigelse, angiver i overensstemmelse med artikel 296 i TEUF grundene til indsigelsen mod den reguleringsmæssige tekniske standard.
Artikel 14
Manglende godkendelse eller ændring af udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder
1. Hvis Kommissionen ikke godkender et udkast til reguleringsmæssig teknisk standard eller ændrer det i henhold til artikel 10, skal Kommissionen underrette myndigheden, Europa-Parlamentet og Rådet og angive begrundelsen herfor.
2. Europa-Parlamentet eller Rådet kan, når det er relevant, indkalde den ansvarlige kommissær sammen med myndighedens formand inden for en måned efter den i stk. 1 omhandlede underretning til et ad hoc-møde i Europa-Parlamentets kompetente udvalg eller i Rådet, så de kan fremlægge og redegøre for uoverensstemmelserne.
Artikel 15
Gennemførelsesmæssige tekniske standarder
1. Myndigheden kan udarbejde gennemførelsesmæssige tekniske standarder ved hjælp af gennemførelsesretsakter i henhold til artikel 291 i TEUF på de områder, der specifikt er fastsat i de i artikel 1, stk. 2, nævnte lovgivningsmæssige retsakter. Gennemførelsesmæssige tekniske standarder er tekniske og indebærer ikke strategiske beslutninger eller politiske valg, og deres indhold er at fastlægge betingelserne for anvendelse af disse retsakter. Myndigheden forelægger Kommissionen sine udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med henblik på godkendelse.
Inden myndigheden forelægger udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen, gennemfører den åbne offentlige høringer og foretager en analyse af de potentielle omkostninger og fordele herved, medmindre sådanne høringer og analyser ikke står i forhold til omfanget og virkningen af de pågældende udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder eller til sagens særligt hastende karakter. Myndigheden anmoder også om en udtalelse fra de i artikel 37 omhandlede relevante interessentgrupper.
Når myndigheden fremlægger et udkast til gennemførelsesmæssig teknisk standard, fremsender Kommissionen det straks til Europa-Parlamentet og Rådet.
Senest tre måneder efter modtagelsen af et udkast til gennemførelsesmæssig teknisk standard træffer Kommissionen afgørelse om, hvorvidt den godkender det. Kommissionen kan forlænge denne frist med en måned. Kommissionen kan godkende udkastene til gennemførelsesmæssige tekniske standarder delvis eller med ændringer, hvis det er i Unionens interesse.
Hvis Kommissionen har til hensigt ikke at godkende udkastet til gennemførelsesmæssig teknisk standard eller har til hensigt kun at godkende det delvis eller med ændringer, sender den det tilbage til myndigheden med en forklaring på, hvorfor den ikke har til hensigt at godkende det, eller med en forklaring på sine ændringer. Inden for en periode på seks uger kan myndigheden ændre udkastet til gennemførelsesmæssig teknisk standard på grundlag af Kommissionens forslag til ændringer og igen forelægge det for Kommissionen i form af en formel udtalelse. Myndigheden sender en kopi af sin formelle udtalelse til Europa-Parlamentet og Rådet.
Hvis myndigheden ved udløbet af den i femte afsnit omhandlede periode på seks uger ikke har forelagt et ændret udkast til gennemførelsesmæssig teknisk standard eller har forelagt et udkast til gennemførelsesmæssig teknisk standard, som ikke er ændret på en måde, der er i overensstemmelse med Kommissionens forslag til ændringer, kan Kommissionen vedtage den gennemførelsesmæssige tekniske standard med de ændringer, den anser for relevante, eller afvise den.
Kommissionen ændrer ikke indholdet af et udkast til gennemførelsesmæssig teknisk standard, som myndigheden har udarbejdet, uden forudgående koordinering med myndigheden, jf. denne artikel.
2. Har myndigheden ikke forelagt et udkast til en gennemførelsesmæssig teknisk standard inden for den tidsfrist, der er fastsat i de i artikel 1, stk. 2, nævnte lovgivningsmæssige retsakter, kan Kommissionen anmode om et sådant udkast inden for en ny tidsfrist.
3. Kun hvis myndigheden ikke forelægger Kommissionen et udkast til gennemførelsesmæssig teknisk standard inden for tidsfristerne i overensstemmelse med stk. 2 kan Kommissionen vedtage en gennemførelsesmæssig teknisk standard i form af en gennemførelsesretsakt uden et udkast fra myndigheden.
Kommissionen gennemfører åbne offentlige høringer om udkastene til gennemførelsesmæssige tekniske standarder og foretager en analyse af de potentielle omkostninger og fordele herved, medmindre sådanne høringer og analyser ikke står i forhold til omfanget og virkningen af de pågældende udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder eller til sagens særlige hastende karakter. Myndigheden anmoder også om en udtalelse eller rådgivning fra de i artikel 37 omhandlede relevante interessentgrupper.
Kommissionen fremsender straks udkastet til gennemførelsesmæssig teknisk standard til Europa-Parlamentet og Rådet.
Kommissionen sender udkastet til gennemførelsesmæssig teknisk standard til myndigheden. Inden for en periode på seks uger kan myndigheden ændre udkastet til gennemførelsesmæssig teknisk standard og fremlægge det for Kommissionen i form af en formel udtalelse. Myndigheden sender en kopi af sin formelle udtalelse til Europa-Parlamentet og Rådet.
Hvis myndigheden ved udløbet af den i fjerde afsnit omhandlede periode på seks uger ikke har forelagt et ændret udkast til gennemførelsesmæssig teknisk standard, kan Kommissionen vedtage den gennemførelsesmæssige tekniske standard.
Hvis myndigheden har fremlagt et ændret udkast til gennemførelsesmæssig teknisk standard inden for denne periode på seks uger, kan Kommissionen ændre udkastet til gennemførelsesmæssig teknisk standard på grundlag af myndighedens foreslåede ændringer eller vedtage den gennemførelsesmæssige tekniske standard med de ændringer, den anser for relevante.
Kommissionen ændrer ikke indholdet af de udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder, som myndigheden har udarbejdet, uden forudgående koordinering med myndigheden, jf. denne artikel.
4. De gennemførelsesmæssige tekniske standarder vedtages gennem forordninger eller afgørelser. De offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende og træder i kraft på den dato, der er anført deri.
Artikel 16
Retningslinjer og henstillinger
1. Myndigheden udsteder retningslinjer og henstillinger rettet til kompetente myndigheder eller finansielle institutioner med henblik på at fastlægge en konsekvent og effektiv tilsynspraksis i ESFS og sikre en fælles, ensartet og konsekvent anvendelse af EU-retten.
2. Myndigheden gennemfører om nødvendigt åbne offentlige høringer om retningslinjer og henstillinger og foretager en analyse af de potentielle omkostninger og fordele herved. Disse høringer og analyser skal stå i forhold til omfanget, arten og virkningen af retningslinjerne eller henstillingerne. Myndigheden anmoder, når det er relevant, også om en udtalelse eller rådgivning fra de i artikel 37 omhandlede relevante interessentgrupper.
3. De kompetente myndigheder og finansielle institutioner bestræber sig bedst muligt på at efterleve disse retningslinjer og henstillinger.
Senest to måneder efter udstedelsen af en retningslinje eller henstilling bekræfter hver enkelt kompetent myndighed, om den efterlever eller agter at efterleve denne retningslinje eller henstilling. Hvis en kompetent myndighed ikke efterlever eller ikke agter at efterleve den, underretter den myndigheden og angiver sin begrundelse herfor.
Myndigheden offentliggør det faktum, at en kompetent myndighed ikke efterlever eller ikke agter at efterleve denne retningslinje eller henstilling. Myndigheden kan også i hvert enkelt tilfælde beslutte, om den vil offentliggøre begrundelserne fra den kompetente myndighed for ikke at efterleve den retningslinje eller henstilling. Den kompetente myndighed modtager forudgående meddelelse om en sådan offentliggørelse.
Hvis det kræves i henhold til retningslinjen eller henstillingen, rapporterer alle finansielle institutioner på en klar og detaljeret måde, om de efterlever retningslinjen eller henstillingen.
4. Myndigheden underretter i den i artikel 43, stk. 5, omhandlede rapport Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om de retningslinjer og henstillinger, der er blevet udstedt, idet den oplyser, hvilken kompetent myndighed der ikke har efterlevet dem, og redegør for, hvordan myndigheden agter at sikre, at den berørte kompetente myndighed følger dens henstillinger og retningslinjer i fremtiden.
Artikel 17
Overtrædelse af EU-retten
1. Har en kompetent myndighed ikke anvendt de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter eller har den anvendt dem på en måde, som synes at være i strid med EU-retten, herunder de reguleringsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder, der er fastsat i overensstemmelse med artikel 10-15, navnlig ved ikke at påse, at en finansiel institution opfylder kravene i disse retsakter, anvender myndigheden de i nærværende artikels stk. 2, 3 og 6 fastsatte beføjelser.
2. Myndigheden kan efter anmodning fra en eller flere kompetente myndigheder, Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen eller interessentgrupperne eller på eget initiativ og efter at have underrettet den berørte kompetente myndighed foretage en undersøgelse af den påståede overtrædelse eller manglende anvendelse af EU-retten.
Den kompetente myndighed giver hurtigst muligt myndigheden alle de oplysninger, myndigheden anser for nødvendige med henblik på undersøgelsen, uden at dette berører de i artikel 35 fastsatte beføjelser.
3. Myndigheden kan senest to måneder efter indledningen af undersøgelsen rette en henstilling til den berørte kompetente myndighed om de skridt, der er nødvendige for at efterleve EU-retten.
Den kompetente myndighed underretter senest ti arbejdsdage efter modtagelsen af henstillingen myndigheden om de skridt, den har taget eller agter at tage for at sikre efterlevelse af EU-retten.
4. Har den kompetente myndighed ikke bragt sine forhold i overensstemmelse med EU-retten senest en måned efter modtagelsen af myndighedens henstilling, kan Kommissionen efter at være blevet underrettet af myndigheden eller på eget initiativ afgive en formel udtalelse, hvorved den kræver, at den kompetente myndighed tager de nødvendige skridt til at efterleve EU-retten. Kommissionen tager i sin formelle udtalelse hensyn til myndighedens henstilling.
Kommissionen afgiver en sådan formel udtalelse senest tre måneder efter vedtagelsen af henstillingen. Kommissionen kan forlænge denne frist med en måned.
Myndigheden og de kompetente myndigheder giver Kommissionen alle nødvendige oplysninger.
5. Den kompetente myndighed underretter senest ti arbejdsdage efter modtagelsen af den i stk. 4 omhandlede formelle udtalelse Kommissionen og myndigheden om de skridt, den har taget eller agter at tage for at efterkomme denne formelle udtalelse.
6. Efterkommer en kompetent myndighed ikke den i stk. 4 omhandlede formelle udtalelse inden for den heri fastsatte frist, og er det nødvendigt at afhjælpe en sådan misligholdelse rettidigt for at opretholde eller genoprette neutrale konkurrencevilkår på markedet eller sikre det finansielle systems ordnede funktion og integritet, kan myndigheden, hvis de relevante krav i de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter finder umiddelbar anvendelse på finansielle institutioner, vedtage en individuel afgørelse rettet til en finansiel institution, hvorved den kræver, at denne tager de nødvendige skridt til at opfylde sine forpligtelser i henhold til EU-retten, herunder til at ophøre med en given praksis, uden at dette i øvrigt indskrænker Kommissionens beføjelser i henhold til artikel 258 i TEUF.
Myndighedens afgørelse skal være i overensstemmelse med Kommissionens formelle udtalelse i medfør af stk. 4.
7. Afgørelser, der vedtages i medfør af stk. 6, har forrang for tidligere afgørelser, som de kompetente myndigheder har vedtaget i samme sag.
Når der iværksættes tiltag vedrørende spørgsmål, der er genstand for en formel udtalelse i medfør af stk. 4 eller en afgørelse i medfør af stk. 6, skal de kompetente myndigheder efterkomme denne formelle udtalelse eller afgørelse afhængigt af tilfældet.
8. Myndigheden anfører i den i artikel 43, stk. 5, omhandlede beretning, hvilke kompetente myndigheder og finansielle institutioner der ikke har efterlevet de i nærværende artikels stk. 4 og 6 omhandlede formelle udtalelser eller afgørelser.
Artikel 18
Tiltag i krisesituationer
1. I tilfælde af ugunstige udviklinger, der kan bringe de finansielle markeders ordnede funktion og integritet eller stabiliteten af hele eller en del af det finansielle system i Unionen i alvorlig fare, fremmer myndigheden aktivt, og koordinerer, når det findes nødvendigt, enhver foranstaltning, der træffes af de relevante kompetente nationale tilsynsmyndigheder.
For at kunne spille denne fremmende og koordinerende rolle skal myndigheden fuldt ud holdes underrettet om enhver relevant udvikling og af de relevante kompetente nationale tilsynsmyndigheder indbydes til at deltage som observatør i alle relevante møder.
2. Rådet kan i samråd med Kommissionen og ESRB samt, hvis det er hensigtsmæssigt, ESA'erne vedtage en afgørelse rettet til myndigheden, hvori det fastslås, at der foreligger en krisesituation som omhandlet i denne forordning, på baggrund af en anmodning fra myndigheden, Kommissionen eller ESRB. Rådet tager denne afgørelse op til fornyet behandling med passende mellemrum og mindst en gang om måneden. Såfremt afgørelsen ikke forlænges ved afslutningen af en periode på en måned, udløber den automatisk. Rådet kan til enhver tid erklære krisesituationen for ophørt.
Når ESRB eller myndigheden skønner, at en krisesituation kan opstå, udsteder de en fortrolig henstilling til Rådet og foretager en vurdering af situationen. Rådet vurderer derefter, om der er behov for at indkalde til et møde. I denne proces sikres det, at der tages behørige fortrolighedshensyn.
Hvis Rådet fastslår, at der foreligger en krisesituation, underretter den omgående og på behørig vis Europa-Parlamentet og Kommissionen herom.
3. Hvis Rådet har vedtaget en afgørelse i medfør af stk. 2 og i ekstraordinære tilfælde, hvor det er nødvendigt med koordinerede tiltag fra de nationale myndigheders side som reaktion på ugunstige udviklinger, der kan bringe de finansielle markeders ordnede funktion og integritet eller stabiliteten af hele eller en del af det finansielle system i Unionen i alvorlig fare, kan myndigheden vedtage individuelle afgørelser, hvorved den kræver, at de kompetente myndigheder tager de nødvendige skridt i overensstemmelse med den i artikel 1, stk. 2, nævnte lovgivning for at imødegå sådanne udviklinger, ved at påse, at finansielle institutioner og kompetente myndigheder opfylder kravene i denne lovgivning.
4. Efterlever en kompetent myndighed ikke den afgørelse fra myndigheden, der omhandlet i stk. 3, inden for den i den pågældende afgørelse fastsatte frist, kan myndigheden, hvis de relevante krav i de i artikel 1, stk. 2, nævnte lovgivningsmæssige retsakter, herunder i reguleringsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder vedtaget i overensstemmelse med disse retsakter, finder umiddelbar anvendelse på finansielle institutioner, vedtage en individuel afgørelse rettet til en finansiel institution, hvorved den kræver, at denne tager de nødvendige skridt til at opfylde sine forpligtelser i henhold til denne lovgivning, herunder til at ophøre med en given praksis, uden at dette i øvrigt indskrænker Kommissionens beføjelser i henhold til artikel 258 i TEUF. Dette gælder kun i situationer, hvor en kompetent myndighed ikke anvender de i artikel 1, stk. 2, nævnte lovgivningsmæssige retsakter, herunder reguleringsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder vedtaget i overensstemmelse med disse retsakter, eller anvender dem på en måde, der synes at være et åbenlyst brud på disse retsakter, og hvor det er nødvendigt at handle omgående for at genoprette de finansielle markeders ordnede funktion og integritet eller stabiliteten af hele eller en del af det finansielle system i Unionen.
5. Afgørelser, der vedtages i medfør af stk. 4, har forrang for tidligere afgørelser, som de kompetente myndigheder har vedtaget i samme sag.
Tiltag, der iværksættes af de kompetente myndigheder, vedrørende forhold, der er genstand for en afgørelse i medfør af stk. 3 eller 4, skal være forenelige med en sådan afgørelse.
Artikel 19
Bilæggelse af tvister mellem kompetente myndigheder i grænseoverskridende situationer
1. Er en kompetent myndighed uenig i en anden medlemsstats kompetente myndigheds tiltag eller mangel på tiltag - med hensyn til fremgangsmåde eller indhold - i tilfælde, der er specificeret i de retsakter, der er omhandlet i artikel 1, stk. 2, kan myndigheden efter anmodning fra en eller flere af de berørte kompetente myndigheder bistå disse myndigheder med at nå til enighed i overensstemmelse med proceduren i nærværende artikels stk. 2-4, uden at dette i øvrigt indskrænker de beføjelser, der er fastlagt i artikel 17.
I tilfælde, der er specificeret i den i artikel 1, stk. 2, omhandlede lovgivning, og hvor der på grundlag af objektive kriterier kan konstateres uenighed mellem kompetente myndigheder i forskellige medlemsstater, kan myndigheden på eget initiativ bistå disse myndigheder med at nå til enighed i overensstemmelse med proceduren i nærværende artikels stk. 2-4.
2. Myndigheden fastsætter en frist for indgåelse af forlig mellem de kompetente myndigheder under hensyntagen til eventuelle relevante frister i de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter samt til sagens kompleksitet og hastende karakter. På det stadium virker myndigheden som mægler.
3. Hvis de berørte kompetente myndigheder ikke når til enighed under forligsfasen, jf. stk. 2, kan myndigheden i overensstemmelse med proceduren i artikel 44, stk. 1, tredje og fjerde afsnit, med bindende virkning for de pågældende kompetente myndigheder vedtage en afgørelse, hvorved den pålægger dem at tage eller undlade at tage specifikke skridt til at bilægge sagen for at sikre overholdelse af EU-retten.
4. Efterlever en kompetent myndighed ikke myndighedens afgørelse, idet den ikke påser, at en finansiel institution overholder krav, der finder umiddelbar anvendelse på den i medfør af de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter, kan myndigheden vedtage en individuel afgørelse rettet til en finansiel institution, hvorved den pålægger denne at tage de nødvendige skridt til at opfylde sine forpligtelser i henhold til EU-retten, herunder til at ophøre med en given praksis, uden at dette i øvrigt indskrænker Kommissionens beføjelser i henhold til artikel 258 i TEUF.
5. Afgørelser, der vedtages i medfør af stk. 4, har forrang for tidligere afgørelser, som de kompetente myndigheder har vedtaget vedrørende samme sagsforhold. Tiltag, der iværksættes af de kompetente myndigheder vedrørende forhold, der er genstand for en afgørelse i medfør af stk. 3 eller 4, skal være forenelige med disse afgørelser.
6. Myndighedens formand giver i den i artikel 50, stk. 2, omhandlede rapport oplysning om tvister mellem kompetente myndigheder og deres karakter og type, indgåede aftaler samt de afgørelser, der er vedtaget til bilæggelse af sådanne tvister.
Artikel 20
Bilæggelse af tværsektorielle tvister mellem kompetente myndigheder
Det Fælles Udvalg bilægger i henhold til proceduren i artikel 19 og artikel 56 de tværsektorielle tvister, der måtte opstå mellem kompetente myndigheder som fastsat i artikel 4, nr. 2, i henholdsvis denne forordning, forordning (EU) nr. 1093/2010 og forordning (EU) nr. 1095/2010.
Artikel 21
Tilsynskollegier
1. Myndigheden bidrager til at fremme og overvåge de i direktiv 2009/138/EF omhandlede tilsynskollegiers effektive og konsekvente virkemåde og fremme en sammenhængende anvendelse af EU-retten i disse tilsynskollegier. Med det formål at skabe konvergens med hensyn til bedste tilsynspraksis skal myndighedens personale kunne deltage i tilsynskollegiernes aktiviteter, bl.a. undersøgelser på stedet foretaget af to eller flere kompetente myndigheder i fællesskab.
2. Myndigheden skal være ledende i at sikre tilsynskollegiers sammenhængende og konsekvente virkemåde for grænseoverskridende institutioner i hele Unionen under hensyn til den systemiske risiko, som de i artikel 23 omhandlede finansielle institutioner udgør.
Ved anvendelse af dette stykke og denne artikels stk. 1 anses myndigheden for at være en »kompetent myndighed« i henhold til den relevante lovgivning.
Myndigheden kan:
a)
indsamle og udveksle al relevant information i samarbejde med de kompetente myndigheder for at lette kollegiets arbejde og oprette og forvalte et centralt system til at gøre sådan information tilgængelig for de kompetente myndigheder i kollegiet
b)
indlede og koordinere stresstests på EU-plan i overensstemmelse med artikel 32 for at vurdere finansielle institutioners modstandsdygtighed, navnlig den systemiske risiko, som de i artikel 23 nævnte finansielle institutioner udgør, over for ugunstige markedsudviklinger, og evaluere potentialet for, at den systemiske risiko øges i stresssituationer, og sikre, at der anvendes en konsekvent metode på nationalt niveau for sådanne tests, og, hvor det er hensigtsmæssigt, at rette en henstilling til den kompetente myndighed for at korrigere forhold identificeret i stresstesten
c)
fremme effektive tilsynsaktiviteter, herunder evaluering af risici, som finansielle institutioner er eller kan blive udsat for som fastlagt under tilsynsprocessen eller i stresssituationer
d)
i overensstemmelse med de i denne forordning omhandlede opgaver og beføjelser tilse de opgaver, de kompetente myndigheder udfører, og
e)
anmode et kollegium om yderligere overvejelser i tilfælde, hvor det mener, at afgørelsen vil føre til en ukorrekt anvendelse af EU-retten eller ikke vil bidrage til målet om konvergens med hensyn til tilsynspraksis. Den kan også anmode koncerntilsynsmyndigheden om at planlægge et møde i kollegiet eller tilføje et punkt på dagsordenen for et møde.
3. Myndigheden kan udarbejde udkast til reguleringsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder for at sikre ensartede betingelser for anvendelse med hensyn til bestemmelserne vedrørende tilsynskollegiernes operationelle funktion og udstede retningslinjer og henstillinger i henhold til artikel 16 for at fremme konvergens med hensyn til tilsynsfunktioner og den bedste praksis, som tilsynskollegierne har vedtaget.
4. Myndigheden har en retligt bindende mæglerrolle med henblik på at bilægge tvister mellem kompetente myndigheder i overensstemmelse med proceduren i artikel 19. Myndigheden kan træffe tilsynsafgørelser, der finder umiddelbar anvendelse på den berørte institution i overensstemmelse med artikel 19.
Artikel 22
Almindelige bestemmelser
1. Myndigheden skal behørigt overveje systemiske risici som defineret i forordning (EU) nr. 1092/2010. Den skal behandle enhver risiko for forstyrrelse af de finansielle tjenester, der:
a)
skyldes en svækkelse af hele eller dele af det finansielle system og
b)
kan have alvorlige negative følger for det indre marked og realøkonomien.
Myndigheden skal, hvor det er hensigtsmæssigt, overveje overvågning og vurdering af systemiske risici som udarbejdet af ESRB og myndigheden og reagere på advarsler og henstillinger fra ESRB i overensstemmelse med artikel 17 i forordning (EU) nr. 1092/2010.
2. Myndigheden udarbejder i samarbejde med ESRB og i overensstemmelse med artikel 23, stk. 1, en fælles tilgang til identifikation og måling af systemisk betydning, herunder kvantitative og kvalitative indikatorer, hvis det er hensigtsmæssigt.
Disse indikatorer vil være et vigtigt element i fastlæggelsen af passende tilsynshandlinger. Myndigheden skal overvåge, i hvor høj grad de trufne afgørelser er konvergente, med henblik på at fremme en fælles tilgang.
3. Myndigheden udarbejder, når det er nødvendigt, supplerende retningslinjer og henstillinger til de finansielle institutioner for at tage hensyn til den systemiske risiko, de udgør, jf. dog de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter.
Myndigheden skal sikre, at den systemiske risiko, som finansielle institutioner udgør, tages i betragtning, når der udarbejdes udkast til reguleringsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder på de områder, der er fastlagt i de i artikel 1, stk. 2, omhandlede lovgivningsmæssige retsakter.
4. Myndigheden kan efter anmodning fra en eller flere kompetente myndigheder, Europa-Parlamentet, Rådet eller Kommissionen eller på eget initiativ foretage en undersøgelse af en bestemt type finansiel institution eller produkttype eller adfærd for at vurdere potentielle trusler mod det finansielle systems stabilitet og fremsætte passende henstillinger vedrørende foranstaltninger til de berørte kompetente myndigheder.
Med henblik herpå kan myndigheden bruge de beføjelser, den tillægges i henhold til denne forordning, herunder artikel 35.
5. Det Fælles Udvalg sikrer overordnet tværsektoriel koordination af de aktiviteter, der udføres i overensstemmelse med denne artikel.
Artikel 23
Identifikation og måling af systemiske risici
1. Myndigheden skal i samråd med ESRB udarbejde kriterier for identifikation og måling af systemiske risici og en passende ordning for stresstest, der omfatter en evaluering af potentialet for, at den systemiske risiko, som finansielle institutioner kan udgøre, stiger i stresssituationer.
Myndigheden skal udarbejde en passende ordning for stresstest, som kan bidrage til at identificere de finansielle institutioner, der måtte udgøre en systemisk risiko. Tilsynet med disse institutioner skal styrkes, og om nødvendigt skal genopretnings- og afviklingsplanerne i artikel 25 finde anvendelse.
2. Myndigheden skal fuldt ud tage hensyn til de relevante internationale strategier, når den udarbejder kriterierne for identifikation og måling af systemisk risiko, som forsikrings-, genforsikrings- og arbejdsmarkedspensionsinstitutioner kan udgøre, herunder dem, der er fastlagt af Rådet for Finansiel Stabilitet, Den Internationale Valutafond (IMF), Den Internationale Forsikringstilsynsorganisation (ISIA) og Den Internationale Betalingsbank (BIS).
Artikel 24
Permanent kapacitet til at reagere på systemiske risici
1. Myndigheden skal sikre, at den har specialiseret og konstant kapacitet til at reagere effektivt på fremkomsten af systemiske risici som omhandlet i artikel 22 og 23, navnlig i forbindelse med institutioner, der udgør en systemisk risiko.
2. Myndigheden skal udføre de opgaver, der er pålagt den i denne forordning, og den lovgivning, der er omhandlet i artikel 1, stk. 2, og bidrage til at sikre en sammenhængende og koordineret krisestyring og afviklingsordning i Unionen.
Artikel 25
Genopretnings- og afviklingsplaner
1. Myndigheden skal bidrage til og aktivt deltage i udarbejdelsen og koordineringen af effektive og konsekvente genopretnings- og afviklingsplaner, procedurer for krisesituationer og forebyggende foranstaltninger til at minimere de systemiske virkninger af et eventuelt svigt.
2. Myndigheden kan identificere den bedste praksis, der sigter mod at lette afviklingen af nødlidende institutioner og navnlig grænseoverskridende koncerner, på måder, der undgår afsmittende virkninger og sikrer, at passende redskaber, herunder tilstrækkelige ressourcer, er til rådighed, og gør det muligt at afvikle institutionen eller koncernen på en velordnet, omkostningseffektiv og rettidig måde.
3. Myndigheden kan udarbejde reguleringsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder som fastlagt i de i artikel 1, stk. 2, omhandlede lovgivningsmæssige retsakter i overensstemmelse med proceduren i artikel 10-15.
Artikel 26
Udvikling af et europæisk netværk af nationale forsikringsgarantiordninger
Myndigheden kan bidrage til vurderingen af behovet for et europæisk netværk af nationale forsikringsgarantiordninger, som finansieres passende og harmoniseres tilstrækkeligt.
Artikel 27
Kriseforebyggelse, -styring og -løsning
Myndigheden kan af Kommissionen blive anmodet om at bidrage til den vurdering, der er omhandlet i artikel 242 i direktiv 2009/138/EF, navnlig i forhold til samarbejdet mellem tilsynsmyndighederne i tilsynskollegier og disses funktionsdygtighed, tilsynspraksis i forbindelse med fastsættelse af kapitaltillæg, vurderingen af fordelene ved at styrke koncerntilsyn og kapitalforvaltning inden for en koncern af forsikrings- eller genforsikringsselskaber, herunder mulige foranstaltninger til forbedring af god grænseoverskridende ledelse af forsikringskoncerner, navnlig hvad angår risikostyring og kapitalforvaltning, og kan rapportere om nye tiltag og fremskridt vedrørende:
a)
en harmoniseret ramme for tidlig indgriben
b)
fremgangsmåder inden for centraliseret risikostyring i koncerner og koncerninterne modellers funktionsdygtighed, herunder gennemførelse af stresstest
c)
koncerninterne transaktioner og risikokoncentrationer
d)
egenskaber ved diversifikations- og koncentrationseffekter set over tid
e)
en harmoniseret ramme for aktivers overførbarhed, insolvens- og likvidationsprocedurer, hvilket overflødiggør de relevante nationale selskabsretlige forhindringer for aktivers overførbarhed
f)
et ensartet beskyttelsesniveau for forsikringstagere og begunstigede i virksomheder inden for samme koncern, navnlig i krisesituationer
g)
en harmoniseret og passende finansieret fælles EU-løsning for forsikringsgarantiordninger.
For så vidt angår litra f) kan myndigheden også rapportere om nye tiltag og fremskridt vedrørende en række koordinerede nationale krisestyringsordninger, herunder nødvendigheden af et system af sammenhængende og troværdige finansieringsmekanismer med passende finansieringsinstrumenter.
Revisionen af denne forordning som omhandlet i artikel 81 skal navnlig omfatte muligheden for at styrke den rolle, som myndigheden spiller inden for rammerne af kriseforebyggelse, -styring og -løsning.
Artikel 28
Delegering af opgaver og ansvarsområder
1. De kompetente myndigheder kan, med samtykke fra den myndighed, der får overdraget ansvar, delegere opgaver og ansvarsområder til myndigheden eller andre kompetente myndigheder, med forbehold af betingelserne i denne artikel. Medlemsstaterne kan fastsætte specifikke ordninger vedrørende delegering af ansvarsområder, som skal overholdes, inden deres kompetente myndigheder indgår sådanne delegeringsaftaler, og de kan begrænse omfanget af delegeringen til det, der er nødvendigt for et effektivt tilsyn med grænseoverskridende finansielle institutioner eller koncerner.
2. Myndigheden stimulerer og letter delegeringen af opgaver og ansvarsområder mellem kompetente myndigheder ved at udpege de opgaver og ansvarsområder, der kan delegeres eller varetages i fællesskab, og ved at fremme bedste praksis.
3. Delegering af ansvarsområder medfører en omfordeling af de kompetencer, der er fastlagt i de i artikel 1, stk. 2, omhandlede retsakter. Den lov, der gælder for den myndighed, der får overdraget ansvaret, finder anvendelse på proceduren, håndhævelsen, den administrative kontrol og domstolskontrollen i forbindelse med de delegerede ansvarsområder.
4. De kompetente myndigheder underretter myndigheden om de delegeringsaftaler, de agter at indgå. De lader aftalerne få virkning tidligst en måned efter at have underrettet myndigheden.
Myndigheden kan afgive udtalelse om den påtænkte aftale senest en måned efter at være blevet underrettet.
Myndigheden offentliggør på passende måde enhver delegeringsaftale, der indgås af de kompetente myndigheder, for at sikre, at alle berørte parter underrettes behørigt.
Artikel 29
Fælles tilsynskultur
1. Myndigheden spiller en aktiv rolle i udviklingen af en fælles EU-tilsynskultur og en konsekvent tilsynspraksis samt i fastlæggelsen af ensartede procedurer og sammenhængende fremgangsmåder i hele Unionen. Myndigheden sørger i den forbindelse som minimum for:
a)
at afgive udtalelser til kompetente myndigheder
b)
at fremme effektiv bilateral og multilateral informationsudveksling mellem kompetente myndigheder under fuld overholdelse af de gældende fortroligheds- og databeskyttelsesbestemmelser i den relevante EU-lovgivning
c)
at bidrage til udarbejdelsen af ensartede tilsynsstandarder af høj kvalitet, herunder rapporteringsstandarder og internationale regnskabsstandarder i overensstemmelse med artikel 1, stk. 3
d)
at vurdere anvendelsen af de relevante reguleringsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder, der vedtages af Kommissionen, og af retningslinjer og henstillinger udstedt af myndigheden og eventuelt foreslå ændringer hertil, og
e)
at etablere sektorielle og tværsektorielle uddannelsesprogrammer, fremme udvekslingen af personale og tilskynde de kompetente myndigheder til at intensivere anvendelsen af udstationeringsordninger og andre værktøjer.
2. Myndigheden kan, når det er hensigtsmæssigt, udvikle nye praktiske instrumenter og konvergensværktøjer for at fremme fælles fremgangsmåder og praksis på tilsynsområdet.
Artikel 30
Peerevaluering af kompetente myndigheder
1. Myndigheden tilrettelægger og gennemfører regelmæssigt peerevalueringer af nogle eller alle af de kompetente myndigheders aktiviteter for yderligere at styrke konsekvensen i tilsynsresultaterne. Med henblik herpå udvikler myndigheden metoder, der gør det muligt at foretage en objektiv vurdering og sammenligning mellem de peerevaluerede myndigheder. Ved gennemførelsen af peerevalueringer tages der hensyn til eksisterende oplysninger og evalueringer, der allerede er gennemført i forbindelse med den pågældende kompetente myndighed.
2. En peerevaluering omfatter, men er ikke begrænset til, en vurdering af:
a)
hvorvidt den kompetente myndigheds ressourcer og organisatoriske ordninger er hensigtsmæssige, særlig med hensyn til en effektiv anvendelse af de i artikel 10-15 nævnte reguleringsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder og de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter og til kapaciteten til at reagere på markedsudviklingen
b)
hvilket konvergensniveau der er opnået i anvendelsen af EU-retten og med hensyn til tilsynspraksis, herunder reguleringsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder, retningslinjer og henstillinger vedtaget i henhold til artikel 10-16, og i hvilket omfang den pågældende tilsynspraksis opfylder målene i EU-retten
c)
bedste praksis udviklet af visse kompetente myndigheder, som måske med fordel kan anvendes af andre kompetente myndigheder
d)
den effektivitet og omfanget af den konvergens, der er opnået med hensyn til håndhævelsen af de bestemmelser, der er vedtaget i forbindelse med gennemførelsen af EU-retten, herunder de administrative foranstaltninger og sanktioner, som de ansvarlige personer pålægges, i tilfælde hvor disse bestemmelser ikke er overholdt.
3. På grundlag af en peerevaluering kan myndigheden udstede retningslinjer og henstillinger i henhold til artikel 16. I overensstemmelse med artikel 16, stk. 3, skal de kompetente myndigheder bestræbe sig på at følge disse retningslinjer og henstillinger. Myndigheden tager hensyn til resultatet af peerevalueringen i forbindelse med udarbejdelsen af udkast til reguleringsmæssige eller gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-15.
4. Myndigheden offentliggør den bedste praksis, der afdækkes i disse peerevalueringer. Derudover kan alle andre resultater fra peerevalueringer offentliggøres med forbehold af tilsagn fra den kompetente myndighed, der er genstand for peerevalueringen.
Artikel 31
Koordineringsfunktion
Myndigheden varetager den generelle koordinering mellem de kompetente myndigheder, navnlig i situationer, hvor ugunstige udviklinger kan føre til, at de finansielle markeders ordnede funktion og integritet eller stabiliteten i det finansielle system i Unionen bringes i fare.
Myndigheden fremmer en koordineret reaktion fra Unionen, bl.a. ved:
a)
at lette udvekslingen af oplysninger mellem de kompetente myndigheder
b)
når det er muligt og hensigtsmæssigt, at fastlægge omfanget og verificere pålideligheden af de oplysninger, der bør stilles til rådighed for alle berørte kompetente myndigheder
c)
at foretage ikke-bindende mægling på foranledning af kompetente myndigheder eller på eget initiativ, jf. dog artikel 19
d)
at underrette ESRB om eventuelle potentielle krisesituationer hurtigst muligt
e)
at træffe alle passende foranstaltninger med henblik på at lette koordineringen af tiltag, der gennemføres af de relevante kompetente myndigheder, i tilfælde af en udvikling, der kan bringe de finansielle markeders funktion i fare
f)
at samle oplysninger centralt, der er modtaget fra kompetente myndigheder i overensstemmelse med artikel 21 og 35 som følge af de reguleringsmæssige rapporteringsforpligtelser for finansielle institutioner, der opererer i mere end en medlemsstat. Myndigheden videregiver disse oplysninger til de andre berørte kompetente myndigheder.
Artikel 32
Vurdering af markedsudviklingen
1. Myndigheden overvåger og vurderer markedsudviklingen på sit kompetenceområde og underretter om nødvendigt Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed) og Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed), ESRB samt Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om de relevante tendenser inden for mikrotilsyn, potentielle risici og sårbarheder. Myndigheden medtager i sine vurderinger en økonomisk analyse af de markeder, som finansielle institutioner opererer på, samt en vurdering af de potentielle markedsudviklingers indvirkning på sådanne institutioner.
2. I den forbindelse iværksætter og koordinerer myndigheden i samarbejde med ESRB vurderinger på EU-plan af de finansielle institutioners modstandsdygtighed over for ugunstige markedsudviklinger. Med henblik herpå udvikler den til brug for de kompetente myndigheder:
a)
fælles metoder til vurdering af økonomiske scenariers virkninger for en institutions finansielle stilling
b)
fælles tilgange til oplysning om resultaterne af disse vurderinger af finansielle institutioners modstandsdygtighed
c)
fælles metoder til vurdering af særlige produkters eller distributionsprocessers virkninger for en institutions finansielle stilling og for forsikringstagere, medlemmer af pensionsordninger og begunstigede samt forbrugeroplysning.
3. Mindst en gang om året og om nødvendigt hyppigere leverer myndigheden vurderinger af tendenser, potentielle risici og sårbarheder inden for sit kompetenceområde til Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen og ESRB, uden at dette i øvrigt berører ESRB's opgaver i henhold til forordning (EU) nr. 1092/2010.
Som led i disse vurderinger klassificerer myndigheden de vigtigste risici og sårbarheder og anbefaler om nødvendigt forebyggende og afhjælpende tiltag.
4. Myndigheden sikrer en passende dækning af tværsektorielle udviklinger, risici og sårbarheder, idet den arbejder tæt sammen med Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed) og Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed) gennem Det Fælles Udvalg.
Artikel 33
Internationale forbindelser
1. Myndigheden kan, uden at dette berører medlemsstaternes og EU-institutionernes respektive kompetenceområder, udvikle kontakter og indgå aftaler om administrative ordninger med tilsynsmyndigheder, internationale organisationer og forvaltninger i tredjelande. Disse ordninger skaber ikke retlige forpligtelser for Unionen og dens medlemsstater og forhindrer heller ikke medlemsstaterne og deres kompetente myndigheder i at indgå bilaterale eller multilaterale aftaler med disse tredjelande.
2. Myndigheden medvirker ved udarbejdelsen af afgørelser om ækvivalens vedrørende tilsynsordninger i tredjelande i overensstemmelse med de i artikel 1, stk. 2, omhandlede retsakter.
3. Myndigheden giver i den rapport, der er omhandlet i artikel 43, stk. 5, oplysning om de aftaler om administrative ordninger, der er blevet indgået med internationale organisationer eller forvaltninger i tredjelande, samt om bistand ydet ved udarbejdelsen af afgørelser om ækvivalens.
Artikel 34
Andre opgaver
1. Myndigheden kan efter anmodning fra Europa-Parlamentet, Rådet eller Kommissionen eller på eget initiativ afgive udtalelser til Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om alle emner inden for sit kompetenceområde.
2. Med hensyn til tilsynsmæssige vurderinger af fusioner og erhvervelser, der falder ind under anvendelsesområdet for direktiv 92/49/EØF og direktiv 2002/83/EF og 2005/68/EF, ændret ved direktiv 2007/44/EF, og som i henhold til disse direktiver kræver høring mellem kompetente myndigheder fra to eller flere medlemsstater, kan myndigheden efter anmodning fra en af de berørte kompetente myndigheder afgive og offentliggøre en udtalelse vedrørende en tilsynsmæssig vurdering, dog ikke i forbindelse med kriterierne i artikel 15b, stk. 1, litra e), i direktiv 92/49/EØF, artikel 15b, stk. 1, litra e), i direktiv 2002/83/EF og artikel 19a, stk. 1, litra e), i direktiv 2005/68/EF. Udtalelsen skal afgives hurtigt og under alle omstændigheder inden udgangen af vurderingsperioden i overensstemmelse med direktiv 92/49/EØF og direktiv 2002/83/EF og 2005/68/EF, ændret ved direktiv 2007/44/EF. Artikel 35 finder anvendelse på de områder, som myndigheden kan afgive udtalelse om.
Artikel 35
Indsamling af oplysninger
1. Efter anmodning fra myndigheden giver de kompetente myndigheder i medlemsstaterne myndigheden alle de oplysninger, der er nødvendige for udførelsen af de opgaver, der er tillagt den ved denne forordning, under forudsætning af at de har lovlig adgang til de relevante oplysninger, og at anmodningen om oplysninger er nødvendig i forhold til arten af den pågældende opgave.
2. Myndigheden kan også anmode om at få leveret oplysninger med regelmæssige mellemrum og i nærmere angivne formater. Sådanne anmodninger fremsættes, hvis det er muligt, med anvendelse af fælles indberetningsformater.
3. Efter en behørigt begrundet anmodning fra en kompetent myndighed i en medlemsstat kan myndigheden stille alle oplysninger til rådighed, som er nødvendige for, at den kompetente myndighed kan udføre sine opgaver, under overholdelse af såvel tavshedspligtreglerne i den sektorspecifikke lovgivning og i artikel 70.
4. Før myndigheden anmoder om oplysninger i henhold til denne artikel og for at undgå overlapning af indberetningsforpligtelserne, skal den tage hensyn til alle relevante eksisterende statistikker, der udarbejdes og formidles af Det Europæiske Statistiske System og Det Europæiske System af Centralbanker.
5. Hvis oplysningerne ikke er til rådighed eller ikke stilles til rådighed rettidigt af de kompetente myndigheder, kan myndigheden rette en berettiget og behørigt begrundet anmodning til andre tilsynsmyndigheder, til det ministerium, der har ansvaret for finans, hvis det har tilsynsoplysninger til sin rådighed, til den nationale centralbank eller til det statistiske kontor i den pågældende medlemsstat.
6. Hvis oplysningerne ikke er til rådighed eller ikke stilles til rådighed rettidigt i henhold til stk. 1 eller 5, kan myndigheden rette en berettiget og behørigt begrundet anmodning direkte til de relevante finansielle institutioner. I den begrundede anmodning forklares det, hvorfor oplysningerne om de respektive individuelle finansielle institutioner er nødvendige.
Myndigheden underretter de pågældende kompetente myndigheder om anmodninger i henhold til nærværende stykke og stk. 5.
Efter anmodning fra myndigheden bistår de kompetente myndigheder myndigheden med at indsamle oplysningerne.
7. Myndigheden må kun anvende fortrolige oplysninger, som den har indhentet i medfør af denne artikel, til brug for udførelsen af de opgaver, der er tillagt den ved denne forordning.
Artikel 36
Forholdet til ESRB
1. Myndigheden samarbejder tæt og regelmæssigt med ESRB.
2. Myndigheden giver ESRB de regelmæssige, rettidige oplysninger, som er nødvendige for udførelsen af ESRB's opgaver. Data, der er nødvendige for udførelsen af ESRB's opgaver, og som ikke er i summarisk eller sammenfattet form, leveres hurtigst muligt til ESRB efter begrundet anmodning, jf. artikel 15 i forordning (EU) nr. 1092/2010. Myndigheden fastlægger i samarbejde med ESRB passende interne procedurer for videregivelse af fortrolige oplysninger, navnlig oplysninger vedrørende individuelle finansielle institutioner.
3. Myndigheden sikrer i overensstemmelse med stk. 4 og 5 passende opfølgning af ESRB's advarsler og henstillinger, jf. artikel 16 i forordning (EU) nr. 1092/2010.
4. Når myndigheden modtager en advarsel eller henstilling fra ESRB rettet til myndigheden, indkalder myndigheden hurtigst muligt til møde i tilsynsrådet og vurderer, hvilke følger advarslen eller henstillingen har for udførelsen af dens opgaver.
Myndigheden tager via den relevante beslutningsprocedure stilling til alle foranstaltninger, der skal træffes i overensstemmelse med de beføjelser, der er tillagt den ved denne forordning, med henblik på at imødegå de problemer, der påpeges i advarslerne eller henstillingerne.
Hvis myndigheden ikke følger op på en henstilling, begrunder den dette over for ESRB og Rådet.
5. Når myndigheden modtager en advarsel eller henstilling fra ESRB rettet til en kompetent national tilsynsmyndighed, anvender den, når det er relevant, de beføjelser, der er tillagt den ved denne forordning, for at sikre rettidig opfølgning.
Agter adressaten ikke at følge ESRB's henstilling, underretter den tilsynsrådet og drøfter med dette sine grunde til ikke at handle.
Den kompetente myndighed tager behørigt hensyn til tilsynsrådets synspunkter, når den underretter Rådet og ESRB i overensstemmelse med artikel 17 i forordning (EU) nr. 1092/2010.
6. Ved udførelsen af opgaverne i denne forordning tager myndigheden bedst muligt hensyn til ESRB's advarsler og henstillinger.
Artikel 37
Interessentgruppe for forsikrings- og genforsikringsordninger og interessentgruppe for arbejdsmarkedspensionsordninger
1. Der nedsættes en interessentgruppe for forsikrings- og genforsikringsordninger og en interessentgruppe for arbejdsmarkedspensionsordninger (i det følgende samlet benævnt »interessentgrupperne«) for at fremme høring af interessenter på områder af relevans for myndighedens opgaver. Interessentgrupperne høres om foranstaltninger truffet i overensstemmelse med artikel 10-15 vedrørende reguleringsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder og, i det omfang de ikke vedrører individuelle finansielle institutioner, artikel 16 vedrørende retningslinjer og henstillinger. Hvis der skal træffes omgående foranstaltninger, og det ikke er muligt at foretage høring, informeres interessentgrupperne hurtigst muligt.
Interessentgrupperne holder møde mindst fire gange om året. De kan i fællesskab drøfte områder af fælles interesse og orienterer hinanden om de andre emner, der bliver drøftet.
Et medlem af en interessentgruppe kan også være medlem af den anden interessentgruppe.
2. Interessentgruppen for forsikrings- og genforsikringsordninger består af 30 medlemmer, ligeligt fordelt på forsikrings- og genforsikringsselskaber og forsikringsformidlere, der opererer i Unionen, og repræsentanter for disses ansatte, samt forbrugere og brugere af ydelser fra forsikrings- og genforsikringsordninger, repræsentanter for små og mellemstore virksomheder (SMV'er) og repræsentanter for relevante faglige sammenslutninger. Mindst fem af medlemmerne skal være uafhængige anerkendte akademikere. Ti af medlemmerne repræsenterer forsikringsselskaber, genforsikringsselskaber eller forsikringsformidlere, og tre af disse repræsenterer kooperative og gensidige forsikringsselskaber eller genforsikringsselskaber.
3. Interessentgruppen for arbejdsmarkedspensionsordninger består af 30 medlemmer, ligeligt fordelt på arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser, der opererer i Unionen, repræsentanter for disses ansatte, repræsentanter for begunstigede, repræsentanter for SMV'er og repræsentanter for relevante faglige sammenslutninger. Mindst fem af medlemmerne skal være uafhængige anerkendte akademikere. Ti af medlemmerne repræsenterer arbejdsmarkedsrelaterede pensionskasser.
4. Medlemmerne af interessentgrupperne udpeges af tilsynsrådet efter forslag fra de relevante interessenter. I forbindelse med sin afgørelse sikrer tilsynsrådet så vidt muligt en passende geografisk og kønsmæssig balance og en repræsentation af interessenter, der dækker hele Unionen.
5. Myndigheden tilvejebringer al nødvendig information med forbehold af den i artikel 70 omhandlede tavshedspligt og sikrer den nødvendige sekretariatsbistand til interessentgrupperne. Der skal ydes tilstrækkelig godtgørelse til medlemmer af interessentgrupper, der repræsenterer ikke-udbyttegivende organisationer bortset fra repræsentanter for erhvervet. Interessentgrupperne kan nedsætte arbejdsgrupper om tekniske spørgsmål. Medlemmerne af interessentgrupperne har en mandatperiode på to et halvt år, hvorefter en ny udvælgelsesprocedure finder sted.
Medlemmerne af interessentgrupperne kan sidde i to på hinanden følgende mandatperioder.
6. Interessentgrupperne kan afgive udtalelser og yde rådgivning til myndigheden om alle emner vedrørende myndighedens opgaver, med særlig vægt på opgaverne fastlagt i artikel 10-16 og artikel 29, 30 og 32.
7. Interessentgrupperne vedtager selv deres forretningsorden med et flertal på to tredjedele af deres respektive medlemmer.
8. Myndigheden offentliggør interessentgruppernes udtalelser og rådgivning samt resultaterne af deres høringer.
Artikel 38
Beskyttelsesforanstaltninger
1. Myndigheden sikrer, at afgørelser vedtaget i henhold til artikel 18 eller 19 ikke på nogen måde indvirker på medlemsstaternes finanspolitiske ansvar.
2. Finder en medlemsstat, at en afgørelse vedtaget i henhold til artikel 19, stk. 3, indvirker på dens finanspolitiske ansvar, kan den senest to uger efter, at den kompetente myndighed er blevet underrettet om myndighedens afgørelse, meddele myndigheden og Kommissionen, at den kompetente myndighed ikke gennemfører afgørelsen.
I sin meddelelse gør medlemsstaten klart og specifikt rede for, hvorfor og på hvilken måde afgørelsen indvirker på dens finanspolitiske ansvar.
I tilfælde af en sådan meddelelse suspenderes myndighedens afgørelse.
Senest en måned efter meddelelsen fra medlemsstaten oplyser myndigheden medlemsstaten, om den fastholder sin afgørelse, eller om den ændrer den eller trækker den tilbage. Fastholdes eller ændres afgørelsen, skal myndigheden afgive en erklæring om, at det finanspolitiske ansvar ikke er berørt.
Fastholder myndigheden sin afgørelse, træffer Rådet med et flertal af de afgivne stemmer på en af sine samlinger senest to måneder efter, at myndigheden har underrettet medlemsstaten som omhandlet i fjerde afsnit, afgørelse om, hvorvidt myndighedens afgørelse fastholdes.
Træffer Rådet efter at have behandlet spørgsmålet ikke afgørelse om fastholdelse af myndighedens afgørelse i overensstemmelse med femte afsnit, bortfalder myndighedens afgørelse.
3. Finder en medlemsstat, at en afgørelse vedtaget i henhold til artikel 18, stk. 3, indvirker på dens finanspolitiske ansvar, kan den senest tre arbejdsdage efter, at den kompetente myndighed er blevet underrettet om myndighedens afgørelse, meddele myndigheden, Kommissionen og Rådet, at den kompetente myndighed ikke gennemfører afgørelsen.
I sin meddelelse gør medlemsstaten klart og specifikt rede for, hvorfor og på hvilken måde afgørelsen indvirker på dens finanspolitiske ansvar.
I tilfælde af en sådan meddelelse suspenderes myndighedens afgørelse.
Rådet indkalder inden for en frist på ti arbejdsdage til en samling og træffer med simpelt flertal af sine medlemmer afgørelse om, hvorvidt myndighedens afgørelse trækkes tilbage.
Træffer Rådet efter at have behandlet spørgsmålet ikke afgørelse om tilbagetrækning af myndighedens afgørelse i overensstemmelse med fjerde afsnit, ophører suspensionen af myndighedens afgørelse.
4. Har Rådet truffet en afgørelse i henhold til stk. 3 om ikke at trække en afgørelse truffet af myndigheden i forbindelse med artikel 18, stk. 3, tilbage, og finder den berørte medlemsstat fortsat, at myndighedens afgørelse indvirker på dens finanspolitiske ansvar, kan medlemsstaten underrette Kommissionen og myndigheden og anmode Rådet om at tage sagen op til fornyet behandling. Den berørte medlemsstat skal give en klar begrundelse for, hvorfor den ikke er enig i Rådets afgørelse.
Rådet stadfæster inden for en frist på fire uger efter den i første afsnit nævnte underretning sin oprindelige afgørelse eller træffer en ny afgørelse i henhold til stk. 3.
Rådet kan forlænge fristen på fire uger med yderligere fire uger, hvis særlige omstændigheder i sagen kræver det.
5. Ethvert misbrug af denne artikel, særlig i forbindelse med en af myndigheden vedtaget afgørelse, der ikke har en betydelig eller væsentlig budgetmæssig virkning, er uforeneligt med det indre marked og er forbudt.
Artikel 39
Beslutningsprocedurer
1. Inden myndigheden vedtager de i denne forordning omhandlede afgørelser, underretter den enhver navngiven adressat om, at den agter at træffe en sådan afgørelse, og fastsætter under fuld hensyntagen til, hvor meget sagen haster, dens kompleksitet og potentielle konsekvenser, en frist, inden for hvilken adressaten kan tilkendegive sine synspunkter. Det samme gælder for de i artikel 17, stk. 3, nævnte henstillinger.
2. Myndighedens afgørelser skal begrundes.
3. Adressaterne for myndighedens afgørelser underrettes om retsmidlerne i henhold til denne forordning.
4. Har myndigheden vedtaget en afgørelse i henhold til artikel 18, stk. 3 eller 4, tager den afgørelsen op til fornyet overvejelse med passende mellemrum.
5. Afgørelser, der vedtages af myndigheden i henhold til artikel 17, 18 eller 19, offentliggøres med angivelse af den berørte kompetente myndighed eller den berørte finansielle institution og hovedindholdet af afgørelsen, medmindre en sådan offentliggørelse strider mod finansielle institutioners legitime interesse i at beskytte deres forretningshemmeligheder eller kan bringe de finansielle markeders ordnede funktion og integritet eller stabiliteten af hele eller en del af det finansielle system i Unionen i fare.
KAPITEL III
ORGANISATION
AFDELING 1
Tilsynsrådet
Artikel 40
Sammensætning
1. Tilsynsrådet er sammensat af:
a)
formanden, der ikke har stemmeret
b)
lederne af de nationale offentlige myndigheder, der er ansvarlige for tilsynet med finansielle institutioner i hver af medlemsstaterne, og som skal mødes personligt mindst to gange årligt
c)
en repræsentant for Kommissionen, som ikke har stemmeret
d)
en repræsentant for ESRB, som ikke har stemmeret
e)
en repræsentant for hver af de andre to europæiske tilsynsmyndigheder, som ikke har stemmeret.
2. Tilsynsrådet indkalder til møde med interessentgrupperne regelmæssigt og mindst to gange årligt.
3. Hver enkelt kompetent myndighed er ansvarlig for udpegningen af en suppleant på højt niveau i samme myndighed, der kan træde i stedet for det i stk. 1, litra b), omhandlede medlem, såfremt denne person er forhindret i at deltage i et møde.
4. I medlemsstater, hvor mere end én myndighed er ansvarlig for tilsynet i medfør af denne forordning, skal disse myndigheder indgå aftale om en fælles repræsentant. Når et spørgsmål, der skal drøftes af tilsynsrådet, ikke henhører under den nationale myndighed, der er repræsenteret af det medlem, der er omhandlet i stk. 1, litra b), kan dette medlem dog lade sig ledsage af en repræsentant fra den relevante nationale myndighed, som ikke får stemmeret.
5. Tilsynsrådet kan beslutte at lade observatører deltage.
Den administrerende direktør kan deltage i tilsynsrådets møder uden stemmeret.
Artikel 41
Interne udvalg og paneler
1. Tilsynsrådet kan nedsætte interne udvalg eller paneler til specifikke opgaver, der er tildelt tilsynsrådet, og delegere visse klart definerede opgaver og afgørelser til disse interne udvalg eller paneler, styrelsesudvalget eller formanden.
2. Med henblik på artikel 19 indkalder tilsynsrådet for at lette en upartisk bilæggelse af tvisten et uafhængigt panel bestående af formanden og to medlemmer af tilsynsrådet, som ikke er repræsentanter for de kompetente myndigheder, der er part i tvisten, og som hverken har nogen interesse i konflikten eller nogen direkte forbindelse med de berørte kompetente myndigheder.
3. Med forbehold af artikel 19, stk. 2, foreslår panelet en afgørelse til endelig vedtagelse i tilsynsrådet i overensstemmelse med proceduren i artikel 44, stk. 1, tredje afsnit.
4. Tilsynsrådet vedtager forretningsordenen for det i stk. 2 omhandlede panel.
Artikel 42
Uafhængighed
Ved udførelsen af de opgaver, der er tillagt tilsynsrådet ved denne forordning, handler formanden og de stemmeberettigede medlemmer af tilsynsrådet uafhængigt og objektivt udelukkende i Unionens interesse som helhed og må ikke søge eller modtage instrukser fra EU-institutioner eller -organer, medlemsstaters regeringer eller noget andet offentligt eller privat organ.
Hverken medlemsstaterne, EU-institutionerne og -organerne eller ethvert andet offentligt eller privat organ må søge at påvirke medlemmerne af tilsynsrådet i udøvelsen af deres opgaver.
Artikel 43
Opgaver
1. Tilsynsrådet fastsætter retningslinjer for myndighedens arbejde og er ansvarligt for at vedtage de i kapitel II omhandlede afgørelser.
2. Tilsynsrådet vedtager de udtalelser, henstillinger og afgørelser og yder den rådgivning, der er omhandlet i kapitel II.
3. Tilsynsrådet udpeger formanden.
4. Hvert år inden den 30. september vedtager tilsynsrådet efter forslag fra styrelsesudvalget myndighedens arbejdsprogram for det følgende år og fremsender det til Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen til orientering.
Arbejdsprogrammet vedtages med forbehold af den årlige budgetprocedure og offentliggøres.
5. Tilsynsrådet vedtager efter forslag fra styrelsesudvalget årsberetningen om myndighedens virksomhed, herunder formandens udførelse af sine opgaver, på grundlag af det i artikel 53, stk. 7, omhandlede udkast til årsberetning og fremsender den hvert år senest den 15. juni til Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen, Revisionsretten og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg. Beretningen offentliggøres.
6. Tilsynsrådet vedtager myndighedens flerårige arbejdsprogram og fremsender det til Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen til orientering.
Det flerårige arbejdsprogram vedtages med forbehold af den årlige budgetprocedure og offentliggøres.
7. Tilsynsrådet vedtager budgettet i overensstemmelse med artikel 63.
8. Tilsynsrådet udøver disciplinærmyndighed over formanden og den administrerende direktør og kan afsætte dem fra embedet i overensstemmelse med henholdsvis artikel 48, stk. 5, og artikel 51, stk. 5.
Artikel 44
Beslutningstagning
1. Tilsynsrådets afgørelser træffes med simpelt flertal af dets medlemmer. Hvert medlem har én stemme.
I forbindelse med de i artikel 10-16 omhandlede retsakter, og foranstaltninger og afgørelser, der vedtages i medfør af artikel 9, stk. 5, tredje afsnit, og kapitel VI, træffer tilsynsrådet som en undtagelse fra første afsnit i nærværende stykke afgørelser med kvalificeret flertal af sine medlemmer, jf. artikel 16, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Union og artikel 3 i protokol (nr. 36) om overgangsbestemmelser.
I forbindelse med afgørelser i medfør af artikel 19, stk. 3, for så vidt angår afgørelser, der vedtages af koncerntilsynsmyndigheden, anses den afgørelse, som er foreslået af panelet, for at være vedtaget, hvis den godkendes med simpelt flertal, medmindre den forkastes af et antal medlemmer, der repræsenterer et blokerende mindretal, jf. artikel 16, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Union og artikel 3 i protokol (nr. 36) om overgangsbestemmelser.
I forbindelse med alle andre afgørelser i medfør af artikel 19, stk. 3, vedtages den afgørelse, som er foreslået af panelet, med simpelt flertal af medlemmerne af tilsynsrådet. Hvert medlem har én stemme.
2. Der indkaldes til møde i tilsynsrådet af formanden på dennes eget initiativ eller efter anmodning fra en tredjedel af dets medlemmer, og møderne ledes af formanden.
3. Tilsynsrådet vedtager og offentliggør sin forretningsorden.
4. I forretningsordenen fastsættes de nærmere afstemningsregler samt i givet fald også reglerne for, hvornår tilsynsrådet er beslutningsdygtigt. Ikke-stemmeberettigede medlemmer og observatører med undtagelse af formanden og den administrerende direktør deltager ikke i drøftelser i tilsynsrådet vedrørende individuelle finansielle institutioner, medmindre andet er fastsat i artikel 75, stk. 3, eller i de i artikel 1, stk. 2, nævnte retsakter.
AFDELING 2
Styrelsesudvalget
Artikel 45
Sammensætning
1. Styrelsesudvalget er sammensat af formanden og yderligere seks medlemmer af tilsynsrådet, som vælges af og blandt de stemmeberettigede medlemmer af tilsynsrådet.
Hvert medlem af styrelsesudvalget, bortset fra formanden, har en suppleant, som kan træde i stedet for den pågældende, hvis denne er forhindret i at deltage.
De medlemmer, som tilsynsrådet har valgt, har en mandatperiode på to et halvt år. Denne periode kan forlænges én gang. Sammensætningen af styrelsesudvalget skal være afbalanceret og forholdsmæssigt afpasset og afspejle Unionen som helhed. Mandaterne skal overlappe hinanden, og der skal anvendes en passende rotationsordning.
2. Styrelsesudvalget vedtager sine afgørelser med et flertal af de tilstedeværende medlemmer. Hvert medlem har én stemme.
Den administrerende direktør og en repræsentant for Kommissionen deltager i styrelsesudvalgets møder uden stemmeret.
Repræsentanten for Kommissionen har ret til at stemme i de spørgsmål, der er omhandlet i artikel 63.
Styrelsesudvalget vedtager og offentliggør sin forretningsorden.
3. Styrelsesudvalget indkaldes til møde på initiativ af formanden eller på anmodning fra mindst en tredjedel af dens medlemmer, og møderne ledes af formanden.
Styrelsesudvalget afholder møder forud for hvert møde i tilsynsrådet og så ofte, som styrelsesudvalget anser det for nødvendigt. Der afholdes møder mindst fem gange om året.
4. Medlemmerne af styrelsesudvalget kan, såfremt forretningsordenen tillader det, bistås af rådgivere eller eksperter. Medlemmer uden stemmeret, bortset fra den administrerende direktør, er ikke til stede under styrelsesudvalgets drøftelser vedrørende individuelle finansielle institutioner.
Artikel 46
Uafhængighed
Medlemmerne af styrelsesudvalget handler uafhængigt og objektivt alene i Unionens interesse som helhed og må ikke søge eller modtage instrukser fra EU-institutioner eller -organer, medlemsstaters regeringer eller noget andet offentligt eller privat organ.
Hverken medlemsstaterne, EU-institutionerne og -organerne eller ethvert andet offentligt eller privat organ må søge at påvirke medlemmerne af styrelsesudvalget i udførelsen af deres opgaver.
Artikel 47
Opgaver
1. Styrelsesudvalget sikrer, at myndigheden varetager sit kommissorium og udfører de pålagte opgaver i overensstemmelse med denne forordning.
2. Styrelsesudvalget fremsætter forslag til et etårigt og et flerårigt arbejdsprogram, som vedtages af tilsynsrådet.
3. Styrelsesudvalget udøver sine budgetbeføjelser efter artikel 63 og 64.
4. Styrelsesudvalget vedtager myndighedens plan for personalepolitikken og i overensstemmelse med artikel 68, stk. 2, de nødvendige gennemførelsesbestemmelser for vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (i det følgende benævnt »vedtægten for tjenestemænd«).
5. Styrelsesudvalget vedtager de særlige bestemmelser om aktindsigt i myndighedens dokumenter i overensstemmelse med artikel 72.
6. Styrelsesudvalget foreslår på grundlag af det i artikel 53, stk. 7, omhandlede udkast til årsberetning en årsberetning om myndighedens virksomhed, herunder formandens opgaver, til tilsynsrådet til godkendelse.
7. Styrelsesudvalget vedtager og offentliggør sin forretningsorden.
8. Styrelsesudvalget udpeger og afsætter medlemmerne af klagenævnet i overensstemmelse med artikel 58, stk. 3 og 5.
AFDELING 3
Formanden
Artikel 48
Udpegelse og opgaver
1. Myndigheden repræsenteres af en formand, som er en fuldtidsansat, uafhængig fagkyndig.
Formanden er ansvarlig for at forberede tilsynsrådets arbejde og leder møderne i tilsynsrådet og styrelsesudvalget.
2. Formanden udpeges af tilsynsrådet på grundlag af sine kvalifikationer, sit kendskab til finansielle institutioner og markeder samt på grundlag af relevant erfaring med finansielt tilsyn og regulering efter en åben udvælgelsesprocedure.
Før kandidaten påbegynder sit arbejde og indtil en måned efter tilsynsrådets udvælgelse, kan Europa-Parlamentet efter at have hørt den kandidat, tilsynsrådet har udvalgt, gøre indsigelse mod udpegelsen af den udvalgte person.
Tilsynsrådet vælger også fra sin midte en suppleant, som kan varetage formandens opgaver i dennes fravær. Denne suppleant må ikke vælges blandt medlemmerne af styrelsesudvalget.
3. Formanden har en mandatperiode på fem år, som kan forlænges én gang.
4. I de sidste ni måneder inden udgangen af formandens femårige mandatperiode foretager tilsynsrådet en evaluering af:
a)
de resultater, der er opnået i den første mandatperiode, og den måde, de er opnået på
b)
myndighedens opgaver og behov i de kommende år.
Tilsynsrådet kan under hensyntagen til evalueringen forlænge formandens mandatperiode én gang, forudsat at forlængelsen bekræftes af Europa-Parlamentet.
5. Formanden kan kun afsættes af Europa-Parlamentet efter afgørelse vedtaget af tilsynsrådet.
Formanden hindrer ikke tilsynsrådet i at drøfte spørgsmål vedrørende formanden, navnlig ikke dennes afsættelse, og deltager ikke i drøftelser vedrørende sådanne spørgsmål.
Artikel 49
Uafhængighed
Formanden handler uden at søge eller modtage instrukser fra EU-institutioner eller -organer, medlemsstaters regeringer eller noget andet offentligt eller privat organ, medmindre andet følger af den rolle, som tilsynsrådet spiller i forhold til formandens opgaver.
Hverken medlemsstaterne, EU-institutionerne og -organerne eller ethvert andet offentligt eller privat organ må søge at påvirke formanden i udøvelsen af dennes opgaver.
Formanden skal i overensstemmelse med tjenestemandsvedtægten som omhandlet i artikel 68 efter embedsperiodens ophør udvise hæderlighed og tilbageholdenhed med hensyn til at påtage sig visse hverv eller at acceptere visse fordele.
Artikel 50
Rapport
1. Europa-Parlamentet og Rådet kan opfordre formanden eller dennes suppleant til, under fuld hensyntagen til deres uafhængighed, at afgive en erklæring. Formanden afgiver en erklæring over for Europa-Parlamentet og besvarer ethvert spørgsmål fra dets medlemmer, når som helst der anmodes herom.
2. Formanden aflægger en skriftlig rapport om myndighedens vigtigste aktiviteter til Europa-Parlamentet, når det anmoder herom og mindst 15 dage før afgivelsen af den i stk. 1 omhandlede erklæring.
3. Rapporten skal ud over oplysningerne omhandlet i artikel 11-18 og artikel 20 og 33 indeholde alle relevante oplysninger, som Europa-Parlamentet anmoder om på ad hoc-basis.
AFDELING 4
Den administrerende direktør
Artikel 51
Udpegelse
1. Myndigheden ledes af en administrerende direktør, som er en fuldtidsansat uafhængig fagkyndig.
2. Den administrerende direktør udpeges af tilsynsrådet, efter at være blevet bekræftet af Europa-Parlamentet, på grundlag af sine kvalifikationer, færdigheder, sit kendskab til finansielle institutioner og markeder samt relevant erfaring med finansielt tilsyn og regulering og ledelseserfaring efter en åben udvælgelsesprocedure.
3. Den administrerende direktør har en mandatperiode på fem år, som kan forlænges én gang.
4. I de sidste ni måneder inden udgangen af den administrerende direktørs mandatperiode evaluerer tilsynsrådet især:
a)
de resultater, der er opnået i den første mandatperiode, og den måde, de er opnået på
b)
myndighedens opgaver og behov i de kommende år.
Tilsynsrådet kan under hensyntagen til evalueringen, jf. første afsnit, forlænge den administrative direktørs mandatperiode én gang.
5. Den administrerende direktør kan kun afsættes efter afgørelse vedtaget af tilsynsrådet.
Artikel 52
Uafhængighed
Den administrerende direktør handler uden at søge eller modtage instrukser fra EU-institutioner eller -organer, fra medlemsstaternes regeringer eller fra noget andet offentligt eller privat organ, medmindre andet følger af den rolle, som henholdsvis styrelsesudvalget og tilsynsrådet spiller i forhold til den administrerende direktørs opgaver.
Hverken medlemsstaterne, EU-institutionerne og -organerne eller ethvert andet offentligt eller privat organ må søge at påvirke den administrerende direktør i udøvelsen af dennes opgaver.
Den administrerende direktør skal i overensstemmelse med vedtægten for tjenestemænd som omhandlet i artikel 68 efter embedsperiodens ophør udvise hæderlighed og tilbageholdenhed med hensyn til at påtage sig visse hverv eller at acceptere visse fordele.
Artikel 53
Opgaver
1. Den administrerende direktør er ansvarlig for myndighedens ledelse og forbereder styrelsesudvalgets arbejde.
2. Den administrerende direktør er ansvarlig for gennemførelsen af myndighedens årlige arbejdsprogram efter vejledning fra tilsynsrådet og under styrelsesudvalgets kontrol.
3. Den administrerende direktør træffer de nødvendige foranstaltninger, især fastsættelse af interne administrative instrukser og offentliggørelse af meddelelser, for at sikre, at myndigheden fungerer i overensstemmelse med denne forordning.
4. Den administrerende direktør udarbejder et flerårigt arbejdsprogram, jf. artikel 47, stk. 2.
5. Hvert år senest den 30. juni udarbejder den administrerende direktør et arbejdsprogram for det følgende år, jf. artikel 47, stk. 2.
6. Den administrerende direktør udarbejder et foreløbigt budgetforslag for myndigheden i henhold til artikel 63 og gennemfører myndighedens budget i henhold til artikel 64.
7. Hvert år udarbejder den administrerende direktør et udkast til årsberetning med en særskilt afdeling om myndighedens regulerings- og tilsynsvirksomhed og en afdeling om finansielle og administrative anliggender.
8. Den administrerende direktør udøver over for myndighedens personale de beføjelser, der er fastlagt i artikel 68, og varetager personalespørgsmål.
KAPITEL IV
FÆLLES ORGANER FOR DE EUROPÆISKE TILSYNSMYNDIGHEDER
AFDELING 1
Det Fælles Udvalg af Europæiske Tilsynsmyndigheder
Artikel 54
Nedsættelse
1. Hermed nedsættes Det Fælles Udvalg af Europæiske Tilsynsmyndigheder.
2. Det Fælles Udvalg fungerer som et forum, hvor myndigheden indgår i et regelmæssigt og tæt samarbejde og sikrer tværsektoriel sammenhæng med Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed) og Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed), navnlig hvad angår:
-
finansielle konglomerater
-
regnskabsføring og revision
-
mikrotilsynsanalyser af tværsektorielle udviklinger, risici og sårbarheder med henblik på finansiel stabilitet
-
produkter for private investorer
-
foranstaltninger til bekæmpelse af hvidvaskning af penge og
-
udveksling af oplysninger med ESRB og udvikling af forbindelserne mellem ESRB og ESA'erne.
3. Det Fælles Udvalg får eget personale, der stilles til rådighed af ESA'erne, og som fungerer som sekretariat. Myndigheden bidrager med tilstrækkelige ressourcer til administrative, infrastrukturelle og driftsmæssige udgifter.
4. Hvis en finansiel institution omfatter forskellige sektorer, skal Det Fælles Udvalg bilægge eventuelle tvister i overensstemmelse med artikel 56.
Artikel 55
Sammensætning
1. Det Fælles Udvalg er sammensat af formændene for ESA'erne og, hvis det er relevant, af formanden for et i henhold til artikel 57 nedsat underudvalg.
2. Den administrerende direktør, en repræsentant for Kommissionen og ESRB indbydes til at deltage i møderne i Det Fælles Udvalg samt ethvert af de i artikel 57 omhandlede underudvalg som observatører.
3. Formanden for Det Fælles Udvalg udpeges én gang om året efter tur blandt formændene for ESA'erne. Formanden for Det Fælles Udvalg er næstformand for ESRB.
4. Det Fælles Udvalg vedtager og offentliggør sin forretningsorden. Forretningsordenen kan indeholde nærmere bestemmelser om yderligere deltagere i Det Fælles Udvalgs møder.
Det Fælles Udvalg mødes mindst én gang hver anden måned.
Artikel 56
Fælles holdninger og fælles forskrifter
Myndigheden skal, hvis det er relevant, inden for rammerne af sine opgaver i kapitel II, og navnlig for så vidt angår gennemførelsen af direktiv 2002/87/EF, sammen med Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed) og med Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed), alt efter hvad der er relevant, nå frem til fælles holdninger.
Forskrifter i henhold til denne forordnings artikel 10-15, 17, 18 eller 19 vedrørende anvendelsen af direktiv 2002/87/EF og af eventuelle andre EU-retsakter, der er omhandlet i artikel 1, stk. 2, som også falder ind under kompetenceområdet for Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed) eller Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed), vedtages parallelt af myndigheden, Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed) og Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed), alt efter hvad der er relevant.
Artikel 57
Underudvalg
1. Med henblik på artikel 56 nedsættes der under Det Fælles Udvalg et underudvalg for finansielle konglomerater.
2. Underudvalget er sammensat af de personer, der er nævnt i artikel 55, stk. 1, og en repræsentant på højt niveau for personalet i den relevante kompetente myndighed fra hver medlemsstat.
3. Underudvalget vælger en formand fra sin midte, som også er medlem af Det Fælles Udvalg.
4. Det Fælles Udvalg kan nedsætte yderligere underudvalg.
AFDELING 2
Klagenævn
Artikel 58
Sammensætning og funktion
1. Klagenævnet er et fælles organ for ESA'erne.
2. Klagenævnet er sammensat af seks ordinære medlemmer og seks suppleanter, som er personer med godt omdømme og med dokumenteret relevant viden og erhvervsmæssig erfaring, herunder på tilsynsområdet, på et tilstrækkelig højt niveau inden for bankvæsen, forsikring, arbejdsmarkedspensioner, værdipapirmarkeder eller andre finansielle tjenesteydelser, men omfatter ikke nuværende personale hos de kompetente myndigheder eller andre nationale institutioner eller EU-institutioner, som er involveret i myndighedens aktiviteter. Klagenævnet skal have tilstrækkelig juridisk ekspertise til at kunne yde juridisk ekspertrådgivning om lovligheden af myndighedens udøvelse af sine beføjelser.
Klagenævnet udpeger sin formand.
3. To medlemmer af klagenævnet og to suppleanter udpeges af myndighedens styrelsesudvalg ud fra en liste, som Kommissionen har opstillet, efter en offentlig indkaldelse af interessetilkendegivelser, offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende, og efter høring af tilsynsrådet.
De øvrige medlemmer udpeges i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 1093/2010 og forordning (EU) nr. 1095/2010.
4. Klagenævnets medlemmer har en mandatperiode på fem år. Denne periode kan forlænges én gang.
5. Et medlem af klagenævnet, som er udpeget af myndighedens styrelsesudvalg, afsættes ikke i den pågældendes mandatperiode, medmindre medlemmet er fundet skyldig i en alvorlig forseelse og styrelsesudvalget efter høring af tilsynsrådet træffer afgørelse herom.
6. Klagenævnets afgørelser træffes med et flertal på mindst fire ud af de seks medlemmer. Hvis den påklagede afgørelse henhører under anvendelsesområdet for denne forordning, skal dette flertal omfatte mindst et af de to medlemmer af klagenævnet, der er udpeget af myndigheden.
7. Klagenævnet indkaldes af formanden efter behov.
8. ESA'erne yder passende drifts- og sekretariatsbistand til klagenævnet gennem Det Fælles Udvalg.
Artikel 59
Uafhængighed og upartiskhed
1. Klagenævnets medlemmer træffer afgørelse i fuld uafhængighed. De er ikke bundet af nogen form for instrukser. De udøver ikke andre funktioner i forbindelse med myndigheden, styrelsesudvalget eller tilsynsrådet.
2. Medlemmerne af klagenævnet deltager ikke i behandlingen af nogen klage, i relation til hvilken de har en personlig interesse, eller hvis de tidligere har været involveret som repræsentanter for en af sagens parter, eller hvis de har været med til at træffe den afgørelse, som klagen vedrører.
3. Hvis et medlem af klagenævnet af en af de i stk. 1 og 2 nævnte eller af andre grunde mener, at et af de øvrige medlemmer ikke bør deltage i behandlingen af en klage, underretter den pågældende klagenævnet herom.
4. Enhver part i en klagesag kan gøre indsigelse mod et medlem af klagenævnets deltagelse med henvisning til en hvilken som helst af de i stk. 1 og 2 omhandlede grunde, eller hvis medlemmet mistænkes for partiskhed.
Ingen indsigelse kan gøres med henvisning til medlemmernes nationalitet, og en indsigelse kan ikke antages til behandling, hvis parten i en klagesag efter at have fået kendskab til et forhold, der kan begrunde en indsigelse, har taget andre processuelle skridt end at gøre indsigelse mod sammensætningen af klagenævnet.
5. Klagenævnet træffer uden deltagelse af det berørte medlem afgørelse om, hvordan det skal forholde sig i de i stk. 1 og 2 omhandlede tilfælde.
Med henblik på denne afgørelse erstattes det pågældende medlem i klagenævnet af den pågældendes suppleant. Er suppleanten selv i en lignende situation udpeger formanden en anden blandt suppleanterne.
6. Medlemmerne af klagenævnet forpligter sig til at handle uafhængigt og ud fra almene samfundshensyn.
De afgiver med henblik herpå en erklæring om hverv og en erklæring om interesser, hvori de enten anfører, at de ikke har nogen interesser, der berører deres uafhængighed, eller at de har visse direkte eller indirekte interesser, der kan anses for at berøre deres uafhængighed.
Disse erklæringer, der skal være skriftlige, afgives og offentliggøres hvert år.
KAPITEL V
RETSMIDLER
Artikel 60
Klager
1. Enhver fysisk eller juridisk person, herunder kompetente myndigheder, kan påklage en i artikel 17, 18 og 19 omhandlet afgørelse truffet af myndigheden eller enhver anden afgørelse, som myndigheden har truffet i overensstemmelse med de EU-retsakter, der er omhandlet i artikel 1, stk. 2, som er rettet til den pågældende, eller en afgørelse som, skønt den er i form af en afgørelse rettet til en anden person, berører den pågældende umiddelbart og individuelt.
2. Klagen tillige med en begrundelse indgives skriftligt til myndigheden senest to måneder efter den dato, hvor afgørelsen blev meddelt den pågældende, eller i mangel af sådan meddelelse, senest to måneder efter dagen for offentliggørelsen af myndighedens afgørelse.
Klagenævnet træffer afgørelse i klagesagen senest to måneder efter klagens indgivelse.
3. En klage indgivet i henhold til stk. 1 har ikke opsættende virkning.
Klagenævnet kan dog, hvis det finder det berettiget, suspendere anvendelsen af den påklagede afgørelse.
4. Hvis klagen kan antages til behandling, undersøger klagenævnet, om den er velbegrundet. Klagenævnet opfordrer klagesagens parter til at fremsætte deres bemærkninger til klagenævnets egne meddelelser eller andre parters indlæg i klagesagen inden for nærmere fastsatte tidsfrister. Parterne i klagesager har ret til at fremlægge deres synspunkter mundtligt.
5. Klagenævnet kan enten stadfæste myndighedens kompetente organs afgørelse eller hjemvise sagen til myndighedens kompetente organ. Dette organ er bundet af klagenævnets afgørelse og skal vedtage en ændret afgørelse om den pågældende sag.
6. Klagenævnet vedtager og offentliggør sin forretningsorden.
7. Afgørelser truffet af klagenævnet begrundes og offentliggøres af myndigheden.
Artikel 61
Indbringelse af sager for Den Europæiske Unions Domstol
1. Der kan anlægges sag ved Den Europæiske Unions Domstol i overensstemmelse med artikel 263 i TEUF for at gøre indsigelse mod en afgørelse truffet af klagenævnet eller, såfremt der ikke har været adgang til at indbringe sagen for klagenævnet, mod en afgørelse truffet af myndigheden.
2. Medlemsstaterne og EU-institutionerne samt enhver fysisk eller juridisk person kan anlægge sag ved Den Europæiske Unions Domstol vedrørende myndighedens afgørelser i overensstemmelse med artikel 263 i TEUF.
3. Hvis myndigheden har pligt til at handle og undlader at træffe en afgørelse, kan der anlægges passivitetssøgsmål ved Den Europæiske Unions Domstol i overensstemmelse med artikel 265 i TEUF.
4. Myndigheden træffer de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme den afgørelse, der træffes af Den Europæiske Unions Domstol.
KAPITEL VI
FINANSIELLE BESTEMMELSER
Artikel 62
Myndighedens budget
1. Myndigheden er et organ i henhold til artikel 185 i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (50) (i det følgende benævnt »finansforordningen«), og dens indtægter udgøres navnlig af enhver kombination af følgende:
a)
obligatoriske bidrag fra de nationale offentlige myndigheder, der er ansvarlige for tilsynet med finansielle institutioner, som fordeles i overensstemmelse med den stemmevægtning, der er omhandlet i artikel 3, stk. 3, i protokol (nr. 36) om overgangsbestemmelser. For så vidt angår nærværende artikel finder artikel 3, stk. 3, i protokol (nr. 36) om overgangsbestemmelser fortsat anvendelse efter den 31. oktober 2014, der er fastsat som frist heri
b)
et tilskud fra Unionen opført på Den Europæiske Unions almindelige budget (sektionen vedrørende Kommissionen)
c)
eventuelle gebyrer til myndigheden i de tilfælde, der er nærmere omhandlet i de relevante EU-retlige instrumenter.
2. Myndighedens udgifter omfatter i det mindste udgifter til personale, løn, administration og infrastruktur, faglig uddannelse og driftsudgifter.
3. Indtægter og udgifter skal balancere.
4. Der udarbejdes overslag over alle myndighedens indtægter og udgifter for hvert regnskabsår, der svarer til kalenderåret, og de opføres i myndighedens budget.
Artikel 63
Opstilling af budgettet
1. Den administrerende direktør udarbejder senest den 15. februar hvert år et udkast til overslag over indtægter og udgifter for det kommende regnskabsår og sender dette til styrelsesudvalget og tilsynsrådet sammen med en stillingsfortegnelse. Tilsynsrådet udarbejder hvert år på grundlag af udkastet til overslag, der er udarbejdet af den administrerende direktør og godkendt af styrelsesudvalget et overslag over myndighedens indtægter og udgifter for det kommende regnskabsår. Tilsynsrådet fremsender dette overslag tillige med et udkast til stillingsfortegnelse til Kommissionen senest den 31. marts. Inden overslaget vedtages, godkender styrelsesudvalget det udkast, som den administrerende direktør har udarbejdet.
2. Kommissionen videresender dette overslag til Europa-Parlamentet og Rådet (i det følgende samlet benævnt »budgetmyndigheden«) sammen med forslaget til Den Europæiske Unions budget.
3. På grundlag af overslaget opfører Kommissionen i forslaget til Den Europæiske Unions budget de overslag, den finder nødvendige vedrørende stillingsfortegnelsen og størrelsen af det tilskud, der skal konteres Den Europæiske Unions almindelige budget i overensstemmelse med artikel 313 og 314 i TEUF.
4. Budgetmyndigheden vedtager myndighedens stillingsfortegnelse. Budgetmyndigheden godkender bevillingerne til tilskuddet til myndigheden.
5. Tilsynsrådet vedtager myndighedens budget. Det bliver endeligt, når Den Europæiske Unions almindelige budget er endeligt vedtaget. Om nødvendigt tilpasses det i overensstemmelse hermed.
6. Styrelsesudvalget underretter straks budgetmyndigheden, hvis den agter at gennemføre et projekt, der kan få betydelige finansielle virkninger for finansieringen af dens budget, navnlig ethvert projekt vedrørende fast ejendom som f.eks. leje eller køb af bygninger. Den underretter Kommissionen herom. Hvis en af budgetmyndighedens parter agter at afgive en udtalelse, meddeler den senest to uger efter datoen for underretningen om projektet myndigheden, at den har til hensigt at afgive en sådan udtalelse. Hvis budgetmyndigheden ikke reagerer på styrelsesudvalgets underretning, kan myndigheden gå videre med den planlagte transaktion.
7. I det første år af myndighedens drift, dvs. indtil den 31. december 2011, finder Unionens finansiering af myndigheden sted på grundlag af en aftale med budgetmyndigheden som fastlagt i punkt 47 i den interinstitutionelle aftale om budgetdisciplin og forsvarlig økonomisk forvaltning.
Artikel 64
Gennemførelse af og kontrol med budgettet
1. Den administrerende direktør varetager opgaverne som anvisningsberettiget og gennemfører myndighedens budget.
2. Senest den 1. marts efter det afsluttede regnskabsår sender myndighedens regnskabsfører det foreløbige regnskab ledsaget af beretningen om den budgetmæssige og økonomiske forvaltning i regnskabsåret til Kommissionens regnskabsfører og Revisionsretten. Myndighedens regnskabsfører sender desuden beretningen om den budgetmæssige og økonomiske forvaltning til tilsynsrådets medlemmer, Europa-Parlamentet og Rådet senest den 31. marts det følgende år.
Kommissionens regnskabsfører konsoliderer derefter de foreløbige regnskaber for institutionerne og de decentraliserede organer i overensstemmelse med artikel 128 i finansforordningen.
3. Efter at have modtaget Revisionsrettens bemærkninger om myndighedens foreløbige regnskab i overensstemmelse med finansforordningens artikel 129 udarbejder den administrerende direktør på eget ansvar myndighedens endelige regnskab og sender det til styrelsesudvalget til udtalelse.
4. Styrelsesudvalget afgiver udtalelse om myndighedens endelige regnskab.
5. Senest den 1. juli efter det afsluttede regnskabsår fremsender den administrerende direktør det endelige regnskab ledsaget af styrelsesudvalgets udtalelse til tilsynsrådets medlemmer, Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen og Revisionsretten.
6. Det endelige regnskab offentliggøres.
7. Senest den 30. september sender den administrerende direktør sit svar på Revisionsrettens bemærkninger. Den administrerende direktør sender desuden en kopi af dette svar til styrelsesudvalget og Kommissionen.
8. På anmodning af Europa-Parlamentet forelægger den administrerende direktør i overensstemmelse med finansforordningens artikel 146, stk. 3, alle de oplysninger for Europa-Parlamentet, der er nødvendige for, at dechargeproceduren vedrørende det pågældende regnskabsår kan forløbe tilfredsstillende.
9. Efter henstilling fra Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal, meddeler Europa-Parlamentet senest den 15. maj i år n + 2 myndigheden decharge for gennemførelsen af budgettet, der omfatter indtægter fra Den Europæiske Unions almindelige budget og kompetente myndigheder, for regnskabsåret n.
Artikel 65
Finansielle bestemmelser
De finansielle bestemmelser for myndigheden vedtages af styrelsesudvalget efter høring af Kommissionen. Disse bestemmelser må kun afvige fra Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2343/2002 af 19. november 2002 om rammefinansforordning for de organer, der er omhandlet i artikel 185 i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (51), hvis specifikke operationelle behov i forbindelse med myndighedens virksomhed gør det nødvendigt, og kun med Kommissionens forudgående samtykke.
Artikel 66
Forholdsregler mod svig
1. Med henblik på bekæmpelse af svig, korruption og andre ulovlige handlinger finder forordning (EF) nr. 1073/1999 ubegrænset anvendelse på myndigheden.
2. Myndigheden tiltræder den interinstitutionelle aftale om de interne undersøgelser, der foretages af OLAF, og vedtager omgående de nødvendige bestemmelser, som gælder for alle myndighedens ansatte.
3. Det fastsættes udtrykkeligt i finansieringsafgørelserne og de dertil knyttede aftaler og gennemførelsesinstrumenter, at Revisionsretten og OLAF om nødvendigt kan foretage kontrol på stedet hos modtagerne af midler udbetalt af myndigheden og hos det personale, der er ansvarligt for tildelingen af disse midler.
KAPITEL VII
GENERELLE BESTEMMELSER
Artikel 67
Privilegier og immuniteter
Protokol (nr. 7) vedrørende Den Europæiske Unions privilegier og immuniteter, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til TEUF, gælder for myndigheden og dens personale.
Artikel 68
Personale
1. Vedtægten for tjenestemænd, ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte og de regler, som EU-institutionerne sammen har vedtaget om anvendelsen af dem, finder anvendelse på myndighedens personale, herunder den administrerende direktør og formanden.
2. Styrelsesudvalget vedtager efter aftale med Kommissionen de nødvendige gennemførelsesbestemmelser under iagttagelse af artikel 110 i vedtægten for tjenestemænd.
3. Myndigheden udøver over for personalet de beføjelser, som er overdraget ansættelsesmyndigheden i henhold til vedtægten for tjenestemænd og den myndighed, der i henhold til ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte har kompetence til at indgå ansættelseskontrakter.
4. Styrelsesudvalget vedtager bestemmelser, der gør det muligt at ansætte nationale eksperter, som medlemsstaterne udsender til myndigheden.
Artikel 69
Myndighedens ansvar
1. Hvad angår ansvar uden for kontraktforhold, erstatter myndigheden i overensstemmelse med de almindelige retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer, skader forvoldt af myndigheden eller af dens ansatte under udøvelsen af deres hverv. Den Europæiske Unions Domstol har kompetence til at afgøre enhver tvist vedrørende erstatning for sådanne skader.
2. De ansattes personlige økonomiske og disciplinære ansvar over for myndigheden bestemmes efter de for myndighedens ansatte gældende relevante regler.
Artikel 70
Tavshedspligt
1. Medlemmerne af tilsynsrådet og styrelsesudvalget, den administrerende direktør og medlemmer af myndighedens personale, herunder midlertidigt udstationerede tjenestemænd fra medlemsstaterne og alle andre personer, der løser opgaver for myndigheden på kontraktbasis, er omfattet af bestemmelserne i artikel 339 i TEUF og de relevante bestemmelser i EU-lovgivningen om tavshedspligt, selv efter at deres hverv er ophørt.
Tjenestemandsvedtægtens artikel 16 finder anvendelse på dem.
I medfør af tjenestemandsvedtægten er personalet efter fratræden fortsat forpligtet til at udvise hæderlighed og tilbageholdenhed med hensyn til overtagelse af visse hverv eller opnåelse af visse fordele.
Hverken medlemsstaterne, EU-institutionerne og -organerne eller ethvert andet offentligt eller privat organ må søge at påvirke myndighedens personale i udførelsen af deres opgaver.
2. Uden at det berører tilfælde, der er omfattet af straffelovgivningen, må fortrolige oplysninger, der modtages af de i stk. 1 omhandlede personer i forbindelse med udøvelsen af deres hverv, ikke videregives til andre personer eller myndigheder, undtagen i summarisk eller sammenfattet form, således at individuelle finansielle institutioner ikke kan identificeres.
Endvidere hindrer den i stk. 1 og i nærværende stykkes første afsnit omhandlede tavshedspligt ikke myndigheden og de nationale tilsynsmyndigheder i at anvende oplysningerne til at håndhæve de i artikel 1, stk. 2, omhandlede retsakter, navnlig i retlige procedurer med henblik på vedtagelse af afgørelser.
3. Stk. 1 og 2 hindrer ikke myndigheden i at udveksle oplysninger med nationale tilsynsmyndigheder i overensstemmelse med denne forordning og anden EU-lovgivning vedrørende finansielle institutioner.
Disse oplysninger er undergivet den i stk. 1 og 2 omhandlede tavshedspligt. Myndigheden fastsætter i sin forretningsorden de konkrete procedurer for gennemførelsen af de i stk. 1 og 2 omhandlede regler om fortrolig behandling af oplysninger.
4. Myndigheden anvender Kommissions afgørelse 2001/844/EF, EKSF, Euratom af 29. november 2001 om ændring af dens forretningsorden (52).
Artikel 71
Databeskyttelse
Denne forordning berører ikke medlemsstaternes forpligtelser i forbindelse med behandling af personoplysninger i henhold til direktiv 95/46/EF eller myndighedens forpligtelser i forbindelse med behandling af personoplysninger i henhold til forordning (EF) nr. 45/2001, når den varetager sine opgaver.
Artikel 72
Aktindsigt
1. Forordning (EF) nr. 1049/2001 finder anvendelse på dokumenter, der er i myndighedens besiddelse.
2. Styrelsesudvalget vedtager senest den 31. maj 2011 nærmere bestemmelser vedrørende anvendelsen af forordning (EF) nr. 1049/2001.
3. De afgørelser, myndigheden træffer i henhold til artikel 8 i forordning (EF) nr. 1049/2001, kan indklages for Ombudsmanden eller indbringes for Den Europæiske Unions Domstol efter påklage til klagenævnet, på de betingelser, som er fastsat i henholdsvis artikel 228 og 263 i TEUF.
Artikel 73
Sprogordning
1. Rådets forordning nr. 1 om den ordning, der skal gælde for Det Europæiske Økonomiske Fællesskab på det sproglige område (53) finder anvendelse på myndigheden.
2. Styrelsesudvalget træffer afgørelse om myndighedens interne sprogordning.
3. Oversættelser, der er nødvendige for myndighedens virksomhed, foretages af Oversættelsescentret for Den Europæiske Unions Organer.
Artikel 74
Hjemstedsaftale
De nødvendige dispositioner for at tilvejebringe lokaler til myndigheden i den medlemsstat, hvor myndigheden har sit hjemsted, og de faciliteter, som nævnte medlemsstat skal stille til rådighed, samt de særlige regler, der skal gælde i nævnte medlemsstat for den administrerende direktør, medlemmerne af styrelsesudvalget, myndighedens personale og deres familiemedlemmer, fastlægges i en hjemstedsaftale, som efter godkendelse i styrelsesudvalget indgås mellem myndigheden og nævnte medlemsstat.
Nævnte medlemsstat sikrer de bedst mulige vilkår for, at myndigheden kan fungere efter hensigten, herunder tilbud om skoleundervisning på flere sprog med et europæisk indhold og hensigtsmæssige transportforbindelser.
Artikel 75
Tredjelandes deltagelse
1. Tredjelande som har indgået aftaler med Unionen, der indebærer, at de har indført og anvender EU-retten inden for myndighedens kompetenceområder, jf. artikel 1, stk. 2, kan deltage i myndighedens arbejde.
2. Myndigheden kan samarbejde med de i stk. 1 omhandlede lande, der anvender lovgivning, der anerkendes som ækvivalent inden for de af myndighedens kompetenceområder, der omhandlet i artikel 1, stk. 2, i henhold til internationale aftaler, der er indgået af Unionen i overensstemmelse med artikel 216 i TEUF.
3. I medfør af de relevante bestemmelser i de i stk. 1 og 2 omhandlede aftaler fastsættes ordninger for arten og omfanget og de proceduremæssige aspekter af de i stk. 1 omhandlede landes deltagelse i myndighedens arbejde, herunder bestemmelser om finansielle bidrag og personale. De kan omhandle repræsentation, som observatør, i tilsynsrådet, men skal sikre, at disse lande ikke deltager i drøftelser vedrørende individuelle finansielle institutioner, medmindre det er af direkte interesse.
KAPITEL VIII
OVERGANGSBESTEMMELSER OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 76
Forberedende foranstaltninger
1. Efter denne forordnings ikrafttræden og inden oprettelsen af myndigheden arbejder CEIOPS tæt sammen med Kommissionen om at forberede erstatningen af CEIOPS med myndigheden.
2. Når myndigheden er oprettet, har Kommissionen ansvaret for den administrative oprettelse og den indledende administrative drift af myndigheden, indtil myndigheden har udnævnt en administrerende direktør.
Med henblik herpå og indtil den administrerende direktør tiltræder sin stilling efter at være blevet udpeget af tilsynsrådet i overensstemmelse med artikel 51, kan Kommissionen midlertidigt udpege en tjenestemand, der skal fungere som administrerende direktør. Denne periode må ikke være længere end det tidsrum, der er nødvendigt for at udpege en administrerende direktør for myndigheden.
Den midlertidige administrerende direktør kan anvise alle betalinger, som er omfattet af bevillingerne i myndighedens budget, når styrelsesudvalget har godkendt dem, og kan indgå kontrakter, herunder ansættelseskontrakter, når myndighedens stillingsfortegnelse er vedtaget.
3. Stk. 1 og 2 finder anvendelse, uden at det berører tilsynsrådets og styrelsesudvalgets beføjelser.
4. Myndigheden anses for at være den juridiske efterfølger for CEIOPS. Senest på datoen for oprettelse af myndigheden overføres alle CEIOPS' aktiver og passiver og alle dets uafsluttede operationer automatisk til myndigheden. CEIOPS udarbejder en erklæring, som viser den afsluttende situation med hensyn til aktiver og passiver på datoen for denne overførsel. Denne erklæring revideres og godkendes af CEIOPS og af Kommissionen.
Artikel 77
Overgangsbestemmelser vedrørende personale
1. Uanset artikel 68 opfyldes alle ansættelseskontrakter og udstationeringsaftaler indgået af CEIOPS eller dets sekretariat, som var i kraft den 1. januar 2011, indtil de udløber. De må ikke forlænges.
2. Alle medlemmer af personalet med en ansættelseskontrakt som omhandlet i stk. 1 tilbydes mulighed for at ansøge om en kontrakt som midlertidigt ansat i henhold til artikel 2, litra a), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte på de forskellige trin ifølge myndighedens stillingsfortegnelse.
Med henblik på at kontrollere kvalifikationer, indsats og integritet hos dem, der skal ansættes, afholder den myndighed, der er beføjet til at indgå ansættelseskontrakter, efter denne forordnings ikrafttræden en intern udvælgelsesprocedure for de medlemmer af personalet, der har indgået kontrakter med CEIOPS eller dets sekretariat. Den interne udvælgelsesprocedure tager fuldt ud hensyn til de kvalifikationer og erfaringer, som de enkelte har udvist i udførelsen af deres funktioner forud for ansættelsen.
3. Afhængig af arten af de funktioner, der udføres, og deres niveau tilbydes godkendte ansøgere kontrakter som midlertidigt ansat for en periode svarende til mindst den resterende tid i henhold til den forudgående ansættelseskontrakt.
4. Den relevante nationale lovgivning om arbejdskontrakter og andre relevante instrumenter finder fortsat anvendelse for personalemedlemmer med forudgående ansættelseskontrakter, som vælger ikke at ansøge om en kontrakt som midlertidigt ansat, eller som ikke tilbydes en kontrakt som midlertidigt ansat i henhold til stk. 2.
Artikel 78
Nationale bestemmelser
Medlemsstaterne træffer alle passende foranstaltninger for at sikre, at denne forordning anvendes effektivt.
Artikel 79
Ændringer
Afgørelse nr. 716/2009/EF ændres hermed, idet CEIOPS udgår af den liste over modtagere, som findes i del B i bilaget til nævnte afgørelse.
Artikel 80
Ophævelse
Kommissionens afgørelse 2009/79/EF om oprettelse af CEIOPS ophæves hermed med virkning fra den 1. januar 2011.
Artikel 81
Revisionsklausul
1. Senest den 2. januar 2014 og derefter hvert tredje år offentliggør Kommissionen en generel rapport om de erfaringer, der er indhøstet fra myndighedens virksomhed og de i denne forordning fastsatte procedurer. I rapporten foretages der bl.a. en evaluering af:
a)
i hvilket omfang de kompetente myndigheder har opnået konvergens med hensyn til tilsynspraksis
i)
harmoniseringen af de kompetente myndigheders funktionelle uafhængighed og af standarder svarende til selskabsstyring
ii)
myndighedens upartiskhed, objektivitet og selvstændighed
b)
tilsynskollegiernes virkemåde
c)
hvilke fremskridt der er gjort i retning af harmonisering inden for kriseforebyggelse, -styring og -løsning, herunder EU-finansieringsmekanismer
d)
myndighedens rolle i forbindelse med systemiske risici
e)
anvendelsen af beskyttelsesklausulen i artikel 38
f)
anvendelsen af den retligt bindende mæglerrolle i artikel 19.
2. I den rapport, der er omhandlet i stk. 1, undersøges også, hvorvidt:
a)
det er hensigtsmæssigt at fortsætte med separat tilsyn med bankvæsen, forsikringer, arbejdsmarkedspensioner, værdipapirer og finansielle markeder
b)
det er hensigtsmæssigt at foretage virksomhedstilsyn og føre tilsyn med forretningspraksis hver for sig, eller om begge opgaver skal påhvile den samme tilsynsmyndighed
c)
det er hensigtsmæssigt at forenkle og styrke ESFS's struktur for at øge sammenhængen mellem makro- og mikroniveau og mellem ESA'erne
d)
ESFS's udvikling er i overensstemmelse med den globale udvikling
e)
der er tilstrækkelig alsidighed og kompetence i ESFS
f)
ansvarligheden og gennemsigtigheden i forbindelse med krav om offentliggørelse er tilstrækkelig
g)
myndigheden har tilstrækkelige midler til at kunne varetage sine opgaver
h)
det er hensigtsmæssigt at opretholde myndighedens hjemsted eller at flytte ESA'erne til et fælles hjemsted for at øge koordineringen mellem dem.
3. Med hensyn til spørgsmålet om direkte tilsyn med paneuropæiske institutioner eller infrastrukturer og under hensyntagen til markedsudviklingen aflægger Kommissionen en årsberetning om, hvorvidt det er hensigtsmæssigt at tildele myndigheden flere tilsynsopgaver på dette område.
4. Rapporten og eventuelle dertil knyttede forslag fremsendes til Europa-Parlamentet og Rådet.
Artikel 82
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2011 med undtagelse af artikel 76 og artikel 77, stk. 1 og 2, der anvendes fra ikrafttrædelsesdatoen.
Myndigheden oprettes den 1. januar 2011.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Strasbourg, den 24. november 2010.
32010R1094
L 331/48
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
24.11.2010.
UREDBA (EU) br. 1094/2010 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 24. studenoga 2010.
o osnivanju Europskog nadzornog tijela (Europsko nadzorno tijelo za osiguranje i strukovno mirovinsko osiguranje), o izmjeni Odluke br. 716/2009/EZ i o stavljanju izvan snage Odluke Komisije 2009/79/EZ
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 114.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
uzimajući u obzir mišljenje Europske središnje banke (1),
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (2),
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (3),
budući da
(1)
Financijska kriza 2007. i 2008. otkrila je znatne nedostatke u financijskom nadzoru, kako u posebnim slučajevima tako i u odnosu na financijski sustav u cjelini. Nadzorni modeli na nacionalnoj razini zaostali su za financijskom globalizacijom te integriranom i međusobno povezanom realnošću europskih financijskih tržišta na kojima mnoge financijske institucije posluju na prekograničnoj osnovi. Kriza je otkrila nedostatke u području suradnje, usklađivanja, dosljedne primjene prava Unije i povjerenja između nacionalnih nadzornih tijela.
(2)
Prije i za vrijeme financijske krize, Europski je parlament pozvao na inicijativu prema integriranijem europskom nadzoru kako bi se uistinu osigurala jednaka pravila igre za sve sudionike na razini Unije i odrazila pojačana integracija financijskih tržišta u Uniji (u svojim rezolucijama od 13. travnja 2000. o Komunikaciji Komisije o provedbi okvira za financijska tržišta: Plan djelovanja (4), od 21. studenoga 2002. o pravilima bonitetnog nadzora u Europskoj uniji (5), od 11. srpnja 2007. o politici financijskih usluga (2005. - 2010.) - Bijela knjiga (6), od 23. rujna 2008. s preporukama Komisiji o hedge fondovima i vlastitom kapitalu (7) i od 9. listopada 2008. s preporukama Komisiji o nastavnom postupanju Lamfalussyjeva postupka: buduća struktura nadzora (8) te u svojim stajalištima od 22. travnja 2009. o izmijeni prijedloga Direktive Europskog parlamenta i Vijeća o osnivanju i provedbi djelatnosti osiguranja i reosiguranja (Solventnost II) (9) te od 23. travnja 2009. o prijedlogu Uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o agencijama za procjenu kreditnog rejtinga (10)).
(3)
U studenome 2008. Komisija je zadužila skupinu na visokoj razini pod predsjedanjem Jacquesa de Larosièrea da izradi preporuke o tome kako ojačati europske nadzorne mehanizme s ciljem bolje zaštite građana i ponovne uspostave povjerenja u financijski sustav. U svom završnom izvješću („izvješće de Larosière”), predstavljenom 25. veljače 2009., skupina na visokoj razini preporučila je jačanje nadzornog okvira kako bi se smanjio rizik i ozbiljnost budućih financijskih kriza. Preporučila je reforme strukture nadzora financijskog sektora Unije. Skupina je također zaključila da bi trebalo uspostaviti Europski sustav financijskih nadzornih tijela, koji bi obuhvatio tri Europska nadzorna tijela, jedno za sektor bankarstva, jedno za sektor vrijednosnih papira i jedno za sektor osiguranja i strukovnog mirovinskog osiguranja te je preporučila osnivanje Europskog vijeća za sistemske rizike. U izvješću su predstavljene reforme, za koje su stručnjaci smatrali da su potrebne i na kojima odmah treba započeti djelovanje.
(4)
Komisija je u svojoj Komunikaciji od 4. ožujka 2009. pod naslovom „Poticanje europskog oporavka” predložila nacrt zakonodavstva za uspostavu Europskog sustava financijskog nadzora i Europskog odbora za sistemski rizik. U svojoj Komunikaciji od 27. svibnja 2009. pod naslovom „Europski financijski nadzor” dala je više pojedinosti o mogućoj strukturi takvog novog nadzornog okvira koji odražava glavnu ideju izvješća de Larosière.
(5)
Europsko vijeće je u svojim zaključcima od 19. lipnja 2009. potvrdilo da bi trebalo uspostaviti Europski sustav financijskih supervizora koji bi obuhvatio tri nova Europska nadzorna tijela. Sustav bi trebao biti usmjeren prema poboljšanju kvalitete i dosljednosti nacionalnog nadzora, jačanju nadzora prekograničnih skupina te uspostavi jedinstvenih europskih propisa za sve financijske institucije na unutarnjem tržištu. Ono je naglasilo da bi Europska nadzorna tijela također trebala imati nadzorne ovlasti u odnosu na agencije za kreditni rejting i pozvalo je Komisiju da o tome pripremi konkretne prijedloge, kako bi Europski sustav financijskih nadzornih tijela imao jaku ulogu u kriznim situacijama, naglasivši da odluke koje donesu Europska nadzorna tijela ne bi trebale utjecati na fiskalne odgovornosti država članica.
(6)
Financijska i gospodarska kriza stvorila je stvarne i ozbiljne rizike za stabilnost financijskog sustava i funkcioniranje unutarnjeg tržišta. Ponovna uspostava i održavanje stabilnog i pouzdanog financijskog sustava apsolutni je preduvjet za očuvanje povjerenja i koherentnosti na unutarnjem tržištu, čime se čuvaju i poboljšavaju uvjeti za uspostavu potpuno integriranog i funkcionirajućeg unutarnjeg tržišta u području financijskih usluga. Dodatno, dublja i integriranija financijska tržišta nude bolje mogućnosti za financiranje i diversifikaciju rizika te tako pomažu jačanje sposobnosti gospodarstva za apsorpciju šokova.
(7)
Unija je dosegla granice onoga što se može postići sadašnjim statusom Odbora europskih nadzornih tijela. Unija ne može ostati u situaciji u kojoj ne postoji mehanizam koji bi osigurao da nacionalna nadzorna tijela donesu najbolje moguće nadzorne odluke za prekogranične financijske institucije; u kojoj nema dovoljno suradnje i razmjene informacija između nacionalnih nadzornih tijela; u kojoj zajedničko djelovanje nacionalnih nadležnih tijela zahtijeva složene mehanizme zbog složenih regulatornih i nadzornih zahtjeva; u kojoj su nacionalna rješenja najčešće jedina izvediva mogućnost prilikom odgovora na probleme na razini Unije; i u kojoj postoje različita tumačenja istog pravnog teksta. Za prevladavanje tih nedostataka i osiguranje sustava koji je u skladu s ciljem stabilnog i jedinstvenog financijskog tržišta Unije za financijske usluge, povezujući nacionalna nadzorna tijela unutar snažne mreže Unije, trebalo bi osmisliti Europski sustav financijskog nadzora (dalje u tekstu „ESFS”)
(8)
ESFS bi trebala biti integrirana mreža nacionalnih nadzornih tijela i nadzornih tijela Unije, u kojoj svakodnevni nadzor ostaje na nacionalnoj razini. Trebala bi se postići veća usklađenost i koherentna primjena pravila za financijske institucije i tržišta diljem Unije. Pored Europskog nadzornog tijela (Europsko nadzorno tijelo za osiguranje i strukovno mirovinsko osiguranje) (dalje u tekstu „Nadzorno tijelo”) trebalo bi osnovati Europsko nadzorno tijelo (Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo) i Europsko nadzorno tijelo (Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala) kao i Zajednički odbor Europskih nadzornih tijela (dalje u tekstu „Zajednički odbor”). Europski odbor za sistemske rizike (dalje u tekstu „ESRB”) trebao bi činiti dio ESFS-a u svrhe zadaća utvrđenih u ovoj Uredbi i Uredbi (EU) br. 1092/2010 Europskog parlamenta i Vijeća (11)
(9)
Europska nadzorna tijela (dalje u tekstu zajednički „ESA”) trebala bi zamijeniti Odbor europskih nadzornih tijela za bankarstvo koji je osnovan Odlukom Komisije 2009/78/EZ (12), Odbor europskih nadzornih tijela za osiguranje i strukovno mirovinsko osiguranje koji je osnovan Odlukom Komisije 2009/79/EZ (13) i Odbor europskih regulatora za vrijednosnice koji je osnovan Odlukom Komisije 2009/77/EZ (14) te bi trebala preuzeti sve zadaće i nadležnosti ovih odbora, uključujući nastavak tekućeg posla na projektima, prema potrebi. Opseg djelovanja svakog Europskog nadzornog tijela trebao bi biti jasno utvrđen. ESA bi trebala biti odgovorna Europskom parlamentu i Vijeću. Kad se ta odgovornost odnosi na međusektorska pitanja, usklađena preko Zajedničkog odbora, ESA bi trebala biti odgovorna za takvo usklađivanje preko Zajedničkog odbora.
(10)
Nadzorno bi tijelo trebalo djelovati s ciljem poboljšanja funkcioniranja unutarnjeg tržišta, posebno pružanjem visoke, učinkovite i dosljedne razine uređenja i nadzora, vodeći računa o raznovrsnim interesima svih država članica i različitoj prirodi financijskih institucija. Nadzorno bi tijelo trebalo zaštititi javne vrijednosti poput stabilnosti financijskog sustava, transparentnosti tržišta i financijskih proizvoda te zaštite osiguranika, sudionika sustava mirovinskog osiguranja i korisnika. Nadzorno bi tijelo također trebalo spriječiti regulatornu arbitražu, jamčiti jednaka pravila igre za sve te ojačati međunarodnu usklađenost nadzora u korist gospodarstva u cjelini, uključujući financijske institucije te druge zainteresirane strane, potrošače i zaposlenike. Njegove zadaće također bi trebale uključivati promicanje konvergencije u području nadzora i davanje savjeta institucijama Unije u području osiguranja, reosiguranja i uređenja i nadzora strukovnog mirovinskog osiguranja i s tim povezanih pitanja korporativnog upravljanja, revizije i financijskog izvještavanja. Nadzornom bi tijelu također trebalo povjeriti određene nadležnosti za postojeće i nove financijske aktivnosti.
(11)
Nadzorno bi tijelo također trebalo moći privremeno zabraniti ili ograničiti određene financijske aktivnosti koje ugrožavaju uredno funkcioniranje i cjelovitost financijskih tržišta ili stabilnost cjelokupnog ili dijela financijskog sustava u Uniji, u navedenim slučajevima i pod uvjetima utvrđenim u zakonodavnim aktima navedenim u ovoj Uredbi. Ako je nužna takva privremena zabrana u slučajevima izvanrednog stanja, Nadzorno bi tijelo trebalo učiniti navedeno u skladu i pod uvjetima utvrđenim u ovoj Uredbi. U slučajevima, kad privremena zabrana ili ograničenje određenih financijskih aktivnosti ima međusektorski učinak, sektorsko bi zakonodavstvo trebalo predvidjeti da se Nadzorno tijelo, prema potrebi, savjetuje i usklađuje svoje djelovanje putem Zajedničkog odbora s Europskim nadzornim tijelom (Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo) i Europskim nadzornim tijelom (Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala).
(12)
Nadzorno bi tijelo trebalo posvetiti dužnu pažnju učinku svojih aktivnosti na konkurentnost i inovativnost u okviru unutarnjeg tržišta, na globalnu konkurentnost Unije, financijsku uključenost i novu strategiju Unije za zapošljavanje i rast.
(13)
Kako bi ispunilo svoje ciljeve, Nadzorno bi tijelo trebalo imati pravnu osobnost kao i administrativnu i financijsku samostalnost.
(14)
Na temelju rada međunarodnih tijela, trebalo bi definirati sistemski rizik kao rizik od poremećaja u financijskom sustavu, koji može uzrokovati ozbiljne negativne posljedice za unutarnje tržište i realno gospodarstvo. Sve vrste financijskih posrednika, tržišta i infrastrukture mogu potencijalno biti sistemski važne do određene mjere.
(15)
Prekogranični rizik uključuje sve rizike uzrokovane gospodarskim neravnotežama ili financijskim neuspjesima u svim ili dijelovima koji mogu uzrokovati ozbiljne negativne posljedice za transakcije između gospodarskih subjekata dvije ili više država članica, za funkcioniranje unutarnjeg tržišta ili za javne financije u Uniji ili bilo kojoj njenoj državi članici.
(16)
Sud Europske unije je u svojoj presudi od 2. svibnja 2006. u predmetu C-217/04 (Ujedinjena Kraljevina Velike Britanije i Sjeverne Irske protiv Europskog parlamenta i Vijeća Europske unije) ustanovio da „ništa u tekstu članka 95. EZ (sada članak 114. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU)) ne podrazumijeva da adresati mjera koje je donio zakonodavac Zajednice na temelju te odredbe, mogu biti samo pojedine države članice. Zakonodavac može smatrati potrebnim predvidjeti osnivanje tijela Zajednice odgovornog za doprinošenje provedbi procesa usklađivanja u situacijama kada se, radi olakšavanja jedinstvene provedbe i primjene zakona koji se temelje na toj odredbi, čini primjerenim usvajati neobvezujuće potporne i okvirne mjere” (15). Svrha zadaća Nadzornog tijela - pomaganje nadležnim nacionalnim nadzornim tijelima u dosljednom tumačenju i primjeni propisa Unije i doprinošenje financijskoj stabilnosti koja je potrebna za financijsku integraciju - usko su povezani s ciljevima pravne stečevine Unije u pogledu unutarnjeg tržišta financijskih usluga. Stoga bi se trebalo osnovati Nadzorno tijelo na temelju članka 114. UFEU-a.
(17)
Sljedeći zakonodavni akti propisuju zadaće nadležnih tijela država članica, uključujući njihovu međusobnu suradnju i suradnju s Komisijom: Direktiva 2009/138/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 25. studenoga 2009. o osnivanju i obavljanju djelatnosti osiguranja i reosiguranja (Solventnost II) (16) s izuzetkom njene glave IV., Direktiva 2002/92/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 9. prosinca 2002. o posredovanju u osiguranju (17), Direktiva 2003/41/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 3. lipnja 2003. o djelatnostima i nadzoru institucija za mirovinsko osiguranje (18), Direktiva 2002/87/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2002. o dodatnom nadzoru kreditnih institucija, društava za osiguranje i investicijskih društava u financijskom konglomeratu (19), Direktiva Vijeća 64/225 EEZ od 25. veljače 1964. o ukidanju ograničenja slobode poslovnog nastana i slobode pružanja usluga u području reosiguranja i retrocesije (20), Direktiva Vijeća 73/239/EEZ od 24. srpnja 1973. o usklađivanju zakona i drugih propisa o pokretanju i obavljanju poslova direktnog osiguranja osim životnog osiguranja (21), Direktiva Vijeća 73/240/EEZ od 24. srpnja 1973. o okidanju ograničenja slobode poslovnog nastana u području direktnog osiguranja osim životnog osiguranja (22), Direktiva Vijeća 76/580/EEZ od 29. lipnja 1976. o izmjeni Direktive 73/239/EEZ o usklađivanju zakona i drugih propisa o pokretanju i obavljanju poslova direktnog osiguranja osim životnog osiguranja (23), Direktiva Vijeća 78/473/EEZ od 30. svibnja 1978. o usklađivanju zakona i drugih propisa o suosiguranju na području Zajednice (24), Direktiva Vijeća 84/641/EEZ od 10. prosinca 1984. o izmjeni, posebno u vezi pomoći turistima, Prve direktive Vijeća 73/239/EEZ o usklađivanju zakona i drugih propisa o pokretanju i obavljanju poslova direktnog osiguranja osim životnog osiguranja (25), Direktiva Vijeća 87/344/EEZ od 22. lipnja 1987. o usklađivanju zakona i drugih propisa o osiguranju pravnih troškova (26), Direktiva Vijeća 88/357/EEZ od 22. lipnja 1988. o usklađivanju zakona i drugih propisa o direktnom osiguranju osim životnog osiguranja i utvrđivanju odredbi koje će olakšati učinkovito korištenje slobode pružanja usluga (27), Direktiva Vijeća 92/49/EEZ od 18. lipnja 1992. o usklađivanju zakona i drugih propisa o direktnom osiguranju osim životnog osiguranja (treća direktiva o neživotnom osiguranju) (28), Direktiva 98/78/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. listopada 1998. o dodatnom nadzoru društava za osiguranje u grupi osiguravatelja (29), Direktiva 2001/17/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 19. ožujka 2001. o reorganizaciji i likvidaciji društava za osiguranje (30), Direktiva 2002/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 5. studenoga 2002. o životnom osiguranju (31) i Direktiva 2005/68/EZ Europskog parlamenta i Vijeća 2005/68/EZ od 16. studenoga 2005. o reosiguranju (32). Međutim, u vezi ustanova za dodjelu strukovnih mirovina, djelovanje Nadzornog tijela ne bi trebalo dovesti u pitanje nacionalno socijalno i radno pravo.
(18)
Postojeće zakonodavstvo Unije koje uređuje područje obuhvaćeno ovom Uredbom, također uključuje odgovarajuće dijelove Direktive 2005/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 26. listopada 2005. o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca i financiranja terorizma (33), i Direktive 2002/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. rujna 2002. o oglašavanju na daljinu financijskih usluga za potrošače (34).
(19)
Poželjno je da Nadzorno tijelo doprinese procjeni potrebe za europskom mrežom nacionalnih sustava jamstava u osiguranju koja je na odgovarajući način financirana i u dovoljnoj mjeri usklađena.
(20)
U skladu s Izjavom (br. 39) o članku 290. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU), priloženom Završnom aktu Međuvladine konferencije koja je usvojila Ugovor iz Lisabona, priprema regulatornih tehničkih standarda zahtijeva pomoć tehničkog stručnog znanja u obliku specifičnom za područje financijskih usluga. Potrebno je omogućiti Nadzornom tijelu pružanje također i takvog stručnog znanja obzirom na standarde ili dijelove standarda koji se ne temelje na nacrtu tehničkih standarda pripremljenih od strane samog Nadzornog tijela.
(21)
Postoji potreba za uvođenjem učinkovitog instrumenta za uspostavu usklađenih regulatornih tehničkih standarda u području financijskih usluga kako bi se, također i preko jedinstvenih propisa, osigurala jedinstvena pravila igre za sve i odgovarajuća zaštita osiguranika, sudionika sustava mirovinskog osiguranja i korisnika diljem Unije. Kao tijelo s visoko specijaliziranim stručnim znanjem, učinkovito je i prikladno u području utvrđenom pravom Unije, povjeriti Nadzornom tijelu pripremu nacrta regulatornih tehničkih standarda, koji ne uključuju izbore politika.
(22)
Komisija bi trebala odobriti navedene nacrte regulatornih tehničkih standarda putem delegiranih akata na temelju članka 290. UFEU-a, kako bi im dala pravno obvezujući učinak. Oni bi trebali podlijegati izmjenama samo u vrlo ograničenim i iznimnim okolnostima, budući da je Nadzorno tijelo činilac koji je u bliskoj suradnji s financijskim tržištima i ima najbolja saznanja o njihovom svakodnevnom funkcioniranju. Nacrt regulatornih tehničkih standarda podlijegao bi izmjenama u slučaju da je nespojiv s pravom Unije, da ne poštuje načelo proporcionalnosti ili da je u suprotnosti s temeljnim načelima unutarnjeg tržišta za financijske usluge, u skladu s pravnom stečevinom Unije u području financijskih usluga. Komisija ne bi trebala promijeniti sadržaj nacrta regulatornih tehničkih standarda koje je pripremilo Nadzorno tijelo bez prethodne koordinacije s Nadzornim tijelom. Kako bi se osigurao nesmetan i žuran postupak donošenja ovih standarda, odluka Komisije kojom se odobrava nacrt regulatornih tehničkih standarda trebala bi podlijegati vremenskom roku.
(23)
S obzirom na tehničko stručno znanje Nadzornog tijela u područjima u kojima bi trebalo razvijati regulatorne tehničke standarde, trebala bi se primiti na znanje iskazana namjera Komisije da se, u pravilu, oslanja na nacrt regulatornih tehničkih standarda dostavljenih od strane Nadzornog tijela radi donošenja odgovarajućih delegiranih akata. Međutim, u slučajevima kad Nadzorno tijelo ne dostavi nacrt regulatornih tehničkih standarda unutar vremenskog roka utvrđenog odgovarajućim zakonodavnim aktom, treba se osigurati da se rezultat izvršavanja delegiranih ovlasti uistinu ostvaruje i održava učinkovitost procesa odlučivanja. Komisija bi stoga, u takvim slučajevima, trebala biti ovlaštena donositi regulatorne tehničke standarde ako izostane nacrt Nadzornog tijela.
(24)
Komisija bi također trebala biti ovlaštena za usvajanje provedbenih tehničkih standarda primjenom provedbenih akata na temelju članka 291. UFEU-a.
(25)
U područjima koja nisu obuhvaćena regulatornim ili provedbenim tehničkim standardima, Nadzorno tijelo bi trebalo imati ovlasti za izdavanje smjernica i preporuka o primjeni prava Unije. Kako bi se osigurala transparentnost i jačanje poštovanja ovih smjernica i preporuka od strane nacionalnih nadzornih tijela, Nadzorno bi tijelo trebalo moći objaviti razloge nepoštovanja navedenih smjernica i preporuka od strane nadzornih tijela.
(26)
Osiguranje ispravne i cjelovite primjene prava Unije osnovni je preduvjet za integritet, transparentnost, učinkovitost i uredno funkcioniranje financijskih tržišta, stabilnost financijskog sustava i za neutralne uvjete natjecanja za financijske institucije u Uniji. Stoga bi trebalo uspostaviti mehanizam, kojim bi se Nadzorno tijelo suočilo sa slučajevima neprimjene ili nepravilne primjene prava Unije, što dovodi do njegovog kršenja. Taj bi se mehanizam trebao primijeniti na područja za koja pravo Unije utvrđuje jasne i bezuvjetne obveze.
(27)
Kako bi se omogućio razmjeran odgovor na slučajeve nepravilne ili nedovoljne primjene prava Unije, trebao bi se primjenjivati mehanizam u tri faze. Najprije bi Nadzorno tijelo trebalo biti ovlašteno za istraživanje navodne nepravilne ili nedovoljne primjene obveza iz prava Unije od strane nacionalnih nadležnih tijela u njihovoj nadzornoj praksi, što je zaključeno preporukom. Kao drugo, kad nadležno nacionalno tijelo ne poštuje preporuku, Komisija bi trebala biti ovlaštena izdati formalno mišljenje, vodeći računa o preporuci Nadzornog tijela, kojom se od nadležnog tijela traži poduzimanje djelovanja potrebnih za usklađenost s pravom Unije.
(28)
Kao treće, kako bi se prevladale iznimne situacije dugotrajnog nedjelovanja dotičnog nadležnog tijela, Nadzorno bi tijelo trebalo biti ovlašteno da, kao krajnje sredstvo, donosi odluke upućene pojedinim financijskim institucijama. Ove ovlasti trebale bi biti ograničene na iznimne okolnosti u kojima nadležno tijelo ne postupa u skladu s njemu upućenim formalnim mišljenjem, a u kojem se izravno primjenjuje pravo Unije na financijske institucije na temelju postojećih ili budućih propisa Unije.
(29)
Ozbiljne prijetnje za uredno funkcioniranje i integritet financijskih tržišta ili za stabilnost financijskog sustava u Uniji zahtijevaju brz i usklađen odgovor na razini Unije. Nadzorno bi tijelo stoga trebalo moći zahtijevati od nacionalnih nadzornih tijela da poduzmu posebne mjere kako bi otklonila izvanredno stanje. Vijeću bi trebalo dati ovlaštenje za određivanje postojanja izvanrednog stanja, slijedom zahtjeva bilo koje ESA-e, Komisije ili ESRB-a.
(30)
Nadzorno bi tijelo također trebalo imati mogućnost zatražiti nacionalna nadzorna tijela da poduzmu posebna djelovanja kako bi se otklonilo izvanredno stanje. Djelovanje koje u vezi s tim poduzme Nadzorno tijelo, ne bi trebalo dovesti u pitanje ovlasti Komisije, da na temelju članka 258. UFEU-a pokrene postupak zbog povrede protiv države članice tog nadzornog tijela radi njegovog propusta da poduzme takvo djelovanje i ne bi trebalo dovesti u pitanje pravo Komisije, da u takvim okolnostima zahtijeva privremene mjere u skladu s poslovnikom Suda Europske unije. Nadalje, ne bi trebalo dovesti u pitanje odgovornost koju bi država članica mogla snositi, u skladu sa sudskom praksom Suda Europske unije, ako njena nadzorna tijela ne poduzmu djelovanja koje zahtijeva Nadzorno tijelo.
(31)
Kako bi se osigurao učinkovit i djelotvoran nadzor te na uravnotežen način uzela u obzir stajališta nadležnih tijela u različitim državama članicama, Nadzorno bi tijelo trebalo moći riješiti neslaganja u prekograničnim situacijama između navedenih nadležnih tijela s obvezujućim učinkom, uključujući i ona unutar kolegija nadzornih tijela. Trebalo bi se predvidjeti faza mirenja tijekom koje nadležna tijela mogu postići dogovor. Nadležnost Nadzornog tijela trebalo bi obuhvatiti neslaganja u pogledu postupka ili sadržaja djelovanja ili nedjelovanja nadležnog tijela države članice u slučajevima koji su navedeni u pravno obvezujućim aktima Unije iz ove Uredbe. U toj situaciji, jedno od uključenih nadzornih tijela trebalo bi biti ovlašteno uputiti pitanje Nadzornom tijelu koje bi trebalo postupiti u skladu s ovom Uredbom. Nadzorno bi tijelo trebalo biti ovlašteno zatražiti od dotičnih nadležnih tijela poduzimanje posebnog djelovanja ili suzdržavanje od djelovanja kako bi se riješilo pitanje, u svrhu osiguranja usklađenosti s pravom Unije s obvezujućim učinkom za dotična nadležna tijela. Ako nadležno tijelo ne poštuje odluku o rješenju spora koja mu je upućena, Nadzorno bi tijelo trebalo biti ovlašteno za donošenje odluka koje su izravno upućene financijskoj instituciji u području prava Unije koje se izravno primjenjuje na njih. Ovlasti za donošenje takvih odluka trebale bi se primjenjivati samo kao krajnje sredstvo te samo kako bi se osigurala pravilna i dosljedna primjena prava Unije. U slučajevima kad relevantno zakonodavstvo Unije dodjeljuje diskreciju nadležnim tijelima država članica, odluke koje donosi Nadzorno tijelo ne mogu zamijeniti ostvarivanja te diskrecije u skladu s pravom Unije.
(32)
Kriza je pokazala da je sadašnji sustav suradnje između nacionalnih nadležnih tijela čije su ovlasti ograničene na pojedine države članice nedostatan što se tiče financijskih institucija koje posluju prekogranično.
(33)
Skupine stručnjaka koje su osnovale države članice kako bi ispitale uzroke krize i dale prijedloge za poboljšanje uređenja i nadzora financijskog sektora, potvrdile su da sadašnji postupci nisu pouzdana osnova za buduće uređenje i nadzor prekograničnih financijskih institucija u Uniji.
(34)
Kako se navodi u izvješću de Larosière, „[i] u suštini, imamo dvije mogućnosti: prva je rješenje ‚chacun pour soi’, odnosno osiromašivanje susjeda ili druga koja je pojačana, pragmatična i razumna europska suradnja u korist svih kako bi se očuvalo otvoreno svjetsko gospodarstvo. To će donijeti nesumnjive ekonomske dobitke”.
(35)
Kolegiji nadzornih tijela imaju važnu ulogu u učinkovitom, djelotvornom i dosljednom nadzoru financijskih institucija koje posluju prekogranično. Nadzorno bi tijelo trebalo doprinijeti promicanju i praćenju učinkovitog, djelotvornog i dosljednog funkcioniranja kolegija nadzornih tijela i, u tom pogledu, imati vodeću ulogu u osiguranju dosljednog i usklađenog funkcioniranja kolegija nadzornih tijela za prekogranične financijske institucije diljem Unije. Stoga Nadzorno bi tijelo trebalo imati potpuno pravo sudjelovanja na kolegijima nadzornih tijela s ciljem racionalizacije funkcioniranja i procesa razmjene informacija na kolegijima nadzornih tijela te poticanja konvergencije i dosljednosti na svim kolegijima prilikom primjene prava Unije. Kako se navodi u izvješću de Larosière „potrebno je izbjegavati poremećaje u tržišnom natjecanju i regulatorne arbitraže koje proizlaze iz različitih nadzornih praksi, jer imaju potencijal potkopati financijsku stabilnost - između ostalog, potičući prelazak financijske aktivnosti u države s blažim nadzorom. Nadzorni sustav trebao bi biti percipiran kao pravedan i uravnotežen.”.
(36)
Konvergencija je u područjima sprečavanja, upravljanja i rješavanja krize, uključujući mehanizme financiranja, potrebna kako bi se osiguralo da javna tijela mogu riješiti nelikvidne financijske institucije uz minimalan učinak stečajeva na financijski sustav, oslanjanje na sredstva poreznih obveznika za saniranje društava za osiguranje ili reosiguranje i korištenje sredstava javnog sektora, ograničavanje štete za gospodarstvo i usklađivanje primjene nacionalnih mjera za rješavanje. U tom smislu, Komisija bi trebala moći zatražiti od Nadzornog tijela da doprinese procjeni iz članka 242. Direktive 2009/138/EZ, posebno u pogledu suradnje nadzornih tijela u okviru kolegija nadzornih tijela i njegovog funkcioniranja; nadzornih praksi koje se odnose na određivanje kapitalnih dodataka; procjene koristi od pojačanoga grupnog nadzora i upravljanja kapitalom u grupi društava za osiguranje ili reosiguranje, uključujući moguće mjere za poboljšanje pouzdanog prekograničnog upravljanja grupa osiguravatelja, posebno koji se odnose na rizike i imovinu; i izvještavanje o bilo kojim novim kretanjima i napretku koji se odnose na niz usklađenih nacionalnih mjera za upravljanje krizom, uključujući postojanje potrebe za sustavom usklađenih i vjerodostojnih mehanizama financiranja, s odgovarajućim instrumentima financiranja.
(37)
U sadašnjem preispitivanju Direktive 94/19/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 1994. o sustavima depozitnih jamstava (35) i Direktive 97/9/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 3. ožujka 1997. o sustavima za zaštitu ulagača (36), konstatirana je namjera Komisije da posveti posebnu pozornost potrebi osiguranja daljnjeg usklađivanja u cijeloj Uniji. U sektoru osiguranja, također je konstatirana namjera Komisije da ispita mogućnost uvođenja propisa Unije za zaštitu osiguranika u slučaju nelikvidnosti društva za osiguranje. ESA bi trebala imati važnu ulogu u tim područjima i trebala bi joj biti dodijeljena odgovarajuća ovlaštenja u vezi europske mreže nacionalnih sustava jamstava u osiguranju.
(38)
Delegiranje zadaća i odgovornosti može biti koristan instrument za funkcioniranje mreže nadzornih tijela kako bi se smanjilo udvostručavanje nadzornih zadaća, potakla suradnja i time racionalizirao postupak nadzora te smanjio teret nametnut financijskim institucijama. Stoga bi ova Uredba trebala osigurati jasnu pravnu osnovu za takvo delegiranje. Poštujući opće pravilo da bi delegiranje trebalo biti dozvoljeno, države bi članice također trebale uvesti posebne uvjete za delegiranje odgovornosti, na primjer, u vezi informacija i obavijesti o modalitetima delegiranja. Delegiranje zadaća znači, da zadaće obavlja Nadzorno tijelo ili nacionalno nadzorno tijelo koje nije odgovorno nadležno tijelo, dok odgovornost za odluke o nadzoru ostaje na delegirajućem tijelu. Delegiranjem odgovornosti, Nadzorno tijelo ili nacionalno nadzorno tijelo (delegat) trebalo bi imati mogućnost odlučiti o određenom pitanju u vezi nadzora umjesto delegirajućeg tijela. Delegiranja bi trebala biti uređena po načelu dodjele odgovornosti za nadzor nadzornom tijelu koje je na najboljem mjestu za poduzimanje mjera na tom području. Preraspodjela odgovornosti bi bila primjerena, na primjer, zbog ekonomija razmjera ili opsega, usklađenosti pri grupnom nadzoru i optimalne upotrebe tehničkog stručnog znanja među nacionalnim nadzornim tijelima. Delegirajuće tijelo i druga nadležna tijela, trebala bi priznati odluke delegata kao odlučujuće, ako su te odluke unutar djelokruga delegiranja. Relevantno bi zakonodavstvo Unije moglo dalje odrediti načela za preraspodjelu odgovornosti na temelju sporazuma.ndatului delegării. Legislația relevantă a Uniunii ar putea oferi mai multe precizări cu privire la principiile realocării responsabilităților printr-un acord.
Nadzorno bi tijelo svim odgovarajućim sredstvima trebalo omogućiti i pratiti sporazume o delegiranju između nacionalnih nadzornih tijela. Ono bi trebalo biti unaprijed obaviješteno o predviđenim sporazumima o delegiranju kako bi, prema potrebi, moglo dati mišljenje. Nadzorno bi tijelo trebalo centralizirati objavljivanje takvih sporazuma, kako bi se osigurao pravovremen, transparentan i jednostavan pristup informacijama o sporazumima za sve zainteresirane strane. Ono bi trebalo utvrditi i dostaviti najbolje prakse koje se odnose na delegiranje i sporazume o delegiranju.
(39)
Nadzorno bi tijelo trebalo aktivno podupirati konvergenciju nadzora diljem Unije s ciljem uspostave zajedničke kulture nadzora.
(40)
Stručna preispitivanja su učinkovito i djelotvorno sredstvo za poticanje usklađenosti u mreži financijskih nadzornih tijela. Stoga bi Nadzorno tijelo trebalo razviti metodološki okvir za takva preispitivanja i redovito ih provoditi. Preispitivanja se ne bi trebala usredotočiti samo na konvergenciju nadzornih praksi već i na sposobnost nadzornih tijela da prilikom nadzora ostvare visokokvalitetne rezultate kao i na neovisnost tih nadležnih tijela. Rezultat stručnog preispitivanja bi trebao biti javno objavljen, uz suglasnost nadležnog tijela koji podliježe pregledu. Također bi trebalo utvrditi i objaviti najbolje prakse.
(41)
Nadzorno bi tijelo trebalo aktivno promicati usklađen odgovor Unije u vezi s nadzorom, posebno kako bi se osiguralo uredno funkcioniranje i cjelovitost financijskih tržišta te stabilnost financijskog sustava u Uniji. Uz ovlaštenja za djelovanje u kriznim situacijama, Nadzornom bi tijelu stoga trebalo povjeriti opću funkciju koordinacije u okviru ESFS-a. Postupci Nadzornog tijela trebali bi biti posebno usredotočeni na nesmetan tijek svih relevantnih informacija između nadležnih tijela.
(42)
Kako bi se zaštitila financijska stabilnost potrebno je u ranoj fazi utvrditi trendove, moguće rizike i osjetljivosti na mikrobonitetnoj razini u prekograničnom i međusektorskom kontekstu. Nadzorno bi tijelo trebalo pratiti i procijeniti takva kretanja u okviru svoje nadležnosti i, prema potrebi, obavijestiti Europski parlament, Vijeće, Komisiju, druga europska nadzorna tijela i ESRB, na redovitoj i, prema potrebi, ad hoc osnovi. Nadzorno bi tijelo također trebalo u suradnji s ESRB-om pokrenuti i koordinirati testiranja otpornosti na stres na razini Unije kako bi se ocijenila otpornost financijskih institucija na nepovoljna tržišna kretanja te osigurati da se na nacionalnoj razini na takva testiranja primjenjuje što je moguće dosljednija metodologija. Radi ispravnog obavljanja svojih poslova, Nadzorno bi tijelo trebalo provesti ekonomske analize tržišta i učinke mogućih tržišnih kretanja.
(43)
S obzirom na globalizaciju financijskih usluga i povećani značaj međunarodnih standarda, Nadzorno bi tijelo trebalo poticati dijalog i suradnju s nadzornim tijelima izvan Unije. Trebalo bi biti ovlašteno za uspostavu kontakata i zaključivanje administrativnih dogovora s nadzornim tijelima i upravama trećih zemalja i s međunarodnim organizacijama, uz potpuno poštovanje postojećih uloga i nadležnosti država članica i institucija Unije. Sudjelovanje u radu Nadzornog tijela trebalo bi biti otvoreno zemljama koje su zaključile sporazume s Unijom, čime su usvojile i primjenjuju pravo Unije, a Nadzorno bi tijelo trebalo imati mogućnost surađivati s trećim zemljama koje primjenjuju zakonodavstvo koje je priznato kao ekvivalentno zakonodavstvu Unije.
(44)
Nadzorno bi tijelo trebalo služiti kao neovisno savjetodavno tijelo Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije u području svoje nadležnosti. Ne dovodeći u pitanje nadležnosti dotičnih nadležnih tijela, Nadzorno bi tijelo trebalo imati mogućnost dostaviti svoje mišljenje o bonitetnoj procjeni spajanja i preuzimanja na temelju Direktive 92/49/EEZ i direktiva 2002/83/EZ i 2005/68/EZ, kako su izmijenjene Direktivom 2007/44/EZ (37), u onim slučajevima u kojima navedena Direktiva zahtijeva savjetovanje između nadležnih tijela iz dvije ili više država članica.
(45)
Za učinkovito obavljanje svojih zadaća Nadzorno bi tijelo trebalo imati pravo zatražiti sve potrebne informacije. Kako bi se izbjeglo udvostručavanje obveza izvještavanja za financijske institucije, ove informacije bi uobičajeno trebala dostavljati nacionalna nadzorna tijela koja su najbliža financijskim tržištima i institucijama, a trebalo bi voditi računa o već postojećim statističkim podacima. Međutim, kao krajnje sredstvo, Nadzorno bi tijelo trebalo imati mogućnost uputiti propisno opravdan i obrazložen zahtjev za informacijama izravno financijskoj instituciji, u slučaju kad nacionalno nadležno tijelo ne dostavlja ili ne može pravovremeno dostaviti takve informacije. Nadležna bi tijela država članica trebala biti obvezna pomoći Nadzornom tijelu prilikom izvršavanja takvih izravnih zahtjeva. U tom kontekstu, ključan je rad na zajedničkim obrascima izvještavanja. Mjere za prikupljanje informacija ne smiju dovesti u pitanje pravni okvir Europskog statističkog sustava i Europskog sustava središnjih banaka u tom području. Stoga ova Uredba ne bi trebala dovesti u pitanje ni Uredbu (EZ) br. 223/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. ožujka 2009. o europskoj statistici (38) kao ni Uredbu Vijeća (EZ) br. 2533/98 od 23. studenoga 1998. o prikupljanju statističkih podataka od strane Europske središnje banke (39).
(46)
Bliska suradnja između Nadzornog tijela i ESRB-a nužna je za postizanje potpune učinkovitosti funkcioniranja ESRB-a te nastavno postupanje vezano uz njegova upozorenja i preporuke. Nadzorno tijelo i ESRB trebali bi dijeliti sve relevantne informacije. Podatke koji se odnose na pojedina društva trebalo bi dostavljati samo na temelju obrazloženog zahtjeva. Po primitku upozorenja ili preporuke koju je ESRB uputio Nadzornom tijelu ili nacionalnom nadzornom tijelu, Nadzorno bi tijelo trebalo osigurati nastavno postupanje, prema potrebi.
(47)
Nadzorno bi se tijelo trebalo posavjetovati sa zainteresiranim stranama o regulatornim ili provedbenim tehničkim standardima, smjernicama i preporukama te im dati razumnu mogućnost da dostave primjedbe o predloženim mjerama. Prije donošenja nacrta regulatornih ili provedbenih tehničkih standarda, smjernica i preporuka, Nadzorno bi tijelo trebalo provesti studiju učinka. Zbog učinkovitosti, za tu namjenu trebalo bi koristiti interesnu skupinu za osiguranje i reosiguranje i interesnu skupinu za strukovno mirovinsko osiguranje koje bi, u uravnoteženim omjerima i na odgovarajući način, trebale predstavljati mjerodavne financijske institucije koje djeluju u Uniji, koje predstavljaju različite poslovne modele i različite veličine financijskih institucija i poduzeća, malih i srednjih poduzeća (MSP-i), sindikata, znanstvenika, potrošača, drugih privatnih korisnika ovih financijskih institucija i predstavnike relevantnih profesionalnih udruga. Ove interesne skupine trebale bi raditi kao veza s drugim korisničkim skupinama u području financijskih usluga koje je uspostavila Komisija ili su uspostavljene zakonodavstvom Unije.
(48)
Članovi interesnih skupina koji predstavljaju neprofitne organizacije ili znanstvenike, trebali bi primati odgovarajuću naknadu kako bi se omogućilo osobama koje ne raspolažu velikim financijskim sredstvima niti su predstavnici sektora da u potpunosti sudjeluju u raspravama o financijskim propisima.
(49
Nadzorno tijelo trebalo bi se posavjetovati s interesnim skupinama koje bi trebale moći dostaviti mišljenja i savjete Nadzornom tijelu o pitanjima koja se odnose na neobveznu primjenu za institucije koje su obuhvaćene Direktivom 2002/83/EZ ili Direktivom 2003/41/EZ.
(50)
Države članice imaju ključnu odgovornost za osiguranje usklađenog upravljanja krizom i za očuvanje financijske stabilnosti u kriznim situacijama, posebno u vezi sa stabiliziranjem i rješavanjem pojedinih nelikvidnih financijskih institucija. Odluke Nadzornog tijela u kriznim situacijama ili situacijama rješavanja spora koje utječu na stabilnost financijske institucije ne bi trebale utjecati na fiskalnu odgovornost država članica. Trebalo bi uspostaviti mehanizam kojim bi se države članice mogle pozvati na ovu zaštitnu odredbu i u konačnoj instanci obratiti se Vijeću zbog donošenja odluke. Međutim, ovaj se zaštitni mehanizam ne smije zloupotrijebiti, posebno u odnosu na odluke koje donese Nadzorno tijelo koje nemaju značajan ili konkretan fiskalni utjecaj, kao što je to smanjenje prihoda koje je povezano s privremenom zabranom posebnih djelatnosti ili proizvoda radi zaštite potrošača. Prilikom donošenja odluke na temelju zaštitnog mehanizma, Vijeće bi trebalo glasati u skladu s načelom prema kome svaki član ima jedan glas. Primjereno je Vijeću dodijeliti ulogu u ovom pitanju, s obzirom na posebne odgovornosti država članica s tim u vezi. S obzirom na osjetljivost pitanja, trebalo bi osigurati mjere stroge povjerljivosti.
(51)
U postupcima odlučivanja Nadzorno bi tijelo trebalo biti obvezano pravilima i općim načelima Unije o prikladnom postupku i transparentnosti. Trebalo bi u potpunosti poštovati pravo primatelja odluka nadzornog tijela da budu saslušani. Akti Nadzornog tijela trebali bi biti sastavni dio prava Unije.
(52)
Odbor nadzornika, sastavljen od rukovoditelja relevantnih nadležnih tijela svake države članice, kojim predsjedava predsjednik Nadzornog tijela, trebao bi biti glavno tijelo odlučivanja Nadzornog tijela. Predstavnici Komisije, ESRB-a, Europskog nadzornog tijela (Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo) i Europskog nadzornog tijela (Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala) bi trebali sudjelovati kao promatrači. Članovi odbora nadzornika bi trebali djelovati neovisno i samo u interesu Unije.
(53)
U pravilu, Odbor nadzornika trebao bi donositi odluke običnom većinom, u skladu s načelom prema kojem svaki član ima jedan glas. Međutim, za akte opće naravi, uključujući one koji se odnose na regulatorne i provedbene tehničke standarde, smjernice i preporuke, za proračunska pitanja kao i u vezi zahtjeva država članica za ponovnim razmatranjem odluke Nadzornog tijela o privremenoj zabrani ili ograničenju određene financijske aktivnosti, primjereno je primijeniti pravila o glasovanju kvalificiranom većinom, kako je utvrđeno u članku 16. stavku 4. Ugovora o Europski uniji i Protokolu (br. 36) o prijelaznim odredbama priloženih Ugovoru o Europski uniji i Ugovoru o funkcioniranju Europske unije. Slučajeve koji se odnose na rješavanje sporova između nacionalnih nadzornih tijela trebalo bi ispitati uže, objektivno radno tijelo, sastavljeno od članova koji nisu ni predstavnici nadležnih tijela koje su strane u sporu niti imaju bilo kakav interes u sukobu ili izravne veze s dotičnim nadležnim tijelima. Sastav radnog tijela trebao bi biti uravnotežen na odgovarajući način. Odluku koju donese radno tijelo trebao bi odobriti Odbor nadzornika običnom većinom u skladu s načelom prema kojem svaki član ima jedan glas. Međutim, u odnosu na odluke koje donese konsolidacijsko nadzorno tijelo, odluke koje predloži radno tijelo, mogli bi odbaciti članovi koji predstavljaju blokirajuću manjinu glasova kako je određeno u članku 16. stavku 4. Ugovora o Europskoj uniji i članku 3. Protokola (br. 36) o prijelaznim odredbama.
(54)
Upravljački odbor sastavljen od predsjednika Nadzornog tijela, predstavnika nacionalnih nadzornih tijela i Komisije trebao bi osigurati da Nadzorno tijelo obavlja svoju misiju i izvršava zadaće koje su joj dodijeljene. Upravljačkom odboru trebalo bi povjeriti potrebna ovlaštenja, između ostalog, za predlaganje godišnjeg i višegodišnjeg programa rada, ostvarivanje određenih proračunskih ovlaštenja, donošenje plana kadrovske politike Nadzornog tijela, donošenja posebnih odredbi o pravu pristupa dokumentima i prijedloga godišnjeg izvješća.
(55)
Nadzorno tijelo trebao bi zastupati predsjednik s punim radnim vremenom, kojeg imenuje Odbor nadzornika na temelju postignuća, vještina i poznavanja financijskih institucija i tržišta te iskustva važnog za financijski nadzor i uređenje, nakon otvorenog postupka odabira, kojeg uz pomoć Komisije, organizira i provodi Odbor nadzornika. Za imenovanje prvog predsjednika Nadzornog tijela Komisija bi trebala, između ostalog, sastaviti uži izbor kandidata na temelju postignuća, vještina, poznavanja financijskih institucija i tržišta te iskustva važnog za financijski nadzor i uređenje. Za naknadna imenovanja, u izvješću koje je potrebno uspostaviti u skladu s ovom Uredbom, trebalo bi preispitati mogućnost da Komisija sastavlja uži izbor. Prije nego što odabrana osoba preuzme svoje dužnosti a najkasnije mjesec dana nakon što ju je odabrao Odbor nadzornika, Europski parlament trebao bi imati pravo, nakon što je saslušao odabranu osobu, suprotstaviti se njenom imenovanju.
(56)
Upravljanje Nadzornim tijelom trebalo bi povjeriti izvršnom direktoru koji bi trebao imati pravo sudjelovati na sastancima Odbora nadzornika i upravljačkog odbora, bez prava glasa.
(57)
Kako bi se osigurala međusektorska usklađenost u aktivnostima ESA-e, one bi se trebale blisko uskladiti preko Zajedničkog odbora i, kada je to potrebno, postići zajednička stajališta. Zajednički bi odbor trebao usklađivati funkcije ESA-e u vezi s financijskim konglomeratima i drugim međusektorskim pitanjima. Prema potrebi, dotična nadležna bi Europska nadzorna tijela trebala usporedno donijeti akte koji spadaju u područje nadležnosti Europskog nadzornog tijela (Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo) ili Europskog nadzornog tijela (Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala). Zajedničkim bi odborom trebao predsjedati predsjednik svih ESA-a tijekom 12-mjesečnog mandata na temelju rotacije. Predsjednik Zajedničkog odbora trebao bi biti potpredsjednik ESRB-a. Zajednički odbor trebao bi imati odgovarajuće osoblje koje osiguravaju ESA-u, kako bi se omogućila neformalna razmjena informacija te razvoj zajedničke kulture na području nadzora u ESA-i.
(58)
Potrebno je osigurati da se stranke na koje utječe odluka koju usvoji Nadzorno tijelo, mogu poslužiti potrebnim pravnim lijekovima. Za učinkovitu zaštitu prava stranaka i zbog uštede postupanja, u slučaju kad Nadzorno tijelo ima ovlaštenja za donošenje odluka, strankama bi trebalo dati pravo da ulože žalbu Žalbenom vijeću. Zbog učinkovitosti i dosljednosti, Žalbeno vijeće trebalo biti zajedničko tijelo ESA-e, neovisno od njihovih administrativnih i regulatornih struktura. Protiv odluka Žalbenog vijeća može se uložiti žalba Sudu Europske unije.
(59)
Kako bi mu se zajamčila potpuna samostalnost i neovisnost, Nadzornom tijelu trebalo bi odobriti samostalni proračun s prihodima uglavnom iz obveznih doprinosa nacionalnih nadzornih tijela i iz općeg proračuna Europske unije. Financiranje Nadzornog tijela od strane Unije podliježe sporazumu iz točke 47. Međuinstitucionalnog sporazuma od 17. svibnja 2006. između Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije o proračunskoj disciplini i pouzdanom financijskom upravljanju (40). Trebalo bi primjenjivati proračunski postupak Unije. Reviziju računa trebao bi provesti Revizorski sud. Cjelokupan postupak podliježe postupku razrješenja.
(60)
Na Nadzorno tijelo se primjenjuje Uredba (EZ) br. 1073/1999 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. svibnja 1999. o istragama koje vodi Europski ured za borbu protiv prijevara (OLAF) (41) Nadzorno bi tijelo također trebalo pristupiti Međuinstitucionalnom sporazumu od 25. svibnja 1999. između Europskog parlamenta, Vijeća Europske unije i Komisije Europskih zajednica o unutarnjim istragama Europskog ureda za borbu protiv prijevara (OLAF) (42).
(61)
Kako bi se osigurali otvoreni i transparentni uvjeti zapošljavanja i jednako postupanje prema zaposlenicima, na osoblje bi se Nadzornog tijela trebao primjenjivati Pravilnik o osoblju za dužnosnike i uvjeti zaposlenja ostalih službenika Europskih zajednica (43).
(62)
Nužno je zaštiti poslovne tajne i druge povjerljive informacije. Povjerljivost informacija koje su dostupne Nadzornom tijelu i razmjena unutar mreže trebale bi podlijegati strogim i učinkovitim pravilima povjerljivosti.
(63)
Za obradu osobnih podataka, za potrebe ove Uredbe, u cijelosti se primjenjuje Direktiva 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom protoku takvih podataka (44) te Uredba (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom protoku takvih podataka (45)
(64)
Kako bi se osiguralo transparentno djelovanje Nadzornog tijela, na Nadzorno bi se tijelo trebala primjenjivati Uredba (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (46).
(65)
Trebalo bi omogućiti trećim zemljama sudjelovanje u radu Nadzornog tijela u skladu s odgovarajućim sporazumima koje zaključi Unija.
(66)
Budući da ciljeve ove Uredbe, naime poboljšanje funkcioniranja unutarnjeg tržišta osiguranjem visoke, učinkovite i usklađene razine bonitetnog uređenja i nadzora, zaštitu osiguranika, sudionika sustava mirovinskog osiguranja i drugih korisnika, zaštitu cjelovitosti, učinkovitosti i urednog funkcioniranja financijskih tržišta, održavanje stabilnosti financijskog sustava i jačanje međunarodne nadzorne suradnje, države članice ne mogu dostatno ostvariti, nego se oni zbog razmjera djelovanja, mogu na bolji način ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti određenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti određenim u tom članku, ova Uredba ne prelazi okvire potrebne za ostvarivanje tih ciljeva.
(67)
Nadzorno bi tijelo trebalo preuzeti sve sadašnje zadaće i ovlaštenja Odbora europskih nadzornih tijela za osiguranje i strukovno mirovinsko osiguranje, stoga bi trebalo staviti izvan snage Odluku Komisije 2009/79/EZ na dan osnivanja Nadzornog tijela i u skladu s tim izmijeniti Odluku br. 716/2009/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. rujna 2009. o uspostavi programa Zajednice za podupiranje posebnih aktivnosti u području financijskih usluga, financijskog izvještavanja i revizije (47) S obzirom na postojeće strukture i poslove Odbora europskih nadzornih tijela za osiguranje i strukovno mirovinsko osiguranje, važno je osigurati vrlo blisku suradnju između Odbora europskih nadzornih tijela za osiguranje i strukovno mirovinsko osiguranje i Komisije prilikom uspostave odgovarajućih prijelaznih mehanizama kako bi se osiguralo da razdoblje tijekom kojeg je Komisija odgovorna za administrativnu uspostavu i početno administrativno djelovanje Nadzornog tijela bude što kraće.
(68)
Primjereno je odrediti vremenski rok za primjenu ove Uredbe kako bi se osigurala odgovarajuća priprema Nadzornog tijela za početak djelovanja i nesmetan prijelaz s Odbora europskih nadzornih tijela za osiguranje i strukovno mirovinsko osiguranje. Nadzorno bi se tijelo trebalo financirati na odgovarajući način. Njega bi barem na početku trebalo financirati s 40 % sredstava Unije, a 60 % preko doprinosa država članica u skladu s ponderiranjem glasova iz članka 3. stavka 3. Protokola (br. 36) o prijelaznim odredbama.
(69)
Kako bi se omogućilo osnivanje Nadzornog tijela 1. siječnja 2011., ova bi Uredba trebala stupiti na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije,
DONIJELI SU OVU UREDBU:
POGLAVLJE I.
OSNIVANJE I PRAVNI STATUS
Članak 1.
Osnivanje i područje djelovanja
1. Ovom se Uredbom osniva Europsko nadzorno tijelo (Europsko nadzorno tijelo za osiguranje i strukovno mirovinsko osiguranje (dalje u tekstu Nadzorno tijelo).
2. Nadzorno tijelo djeluje u okviru ovlaštenja dodijeljenih ovom Uredbom te unutar područja primjene Direktive 2009/138/EZ s iznimkom glave IV. navedene Direktive, direktiva 2002/92/EZ, 2003/41/EZ, 2002/87/EZ, 64/225/EEZ, 73/239/EEZ, 73/240/EEZ, 76/580/EEZ, 78/473/EEZ, 84/641/EEZ, 87/344/EEZ, 88/357/EEZ, 92/49/EEZ, 98/78/EZ, 2001/17/EZ, 2002/83/EZ i 2005/68/EZ i, u mjeri u kojoj se ovi akti primjenjuju na društva za osiguranje, društva za reosiguranje, institucije za strukovno mirovinsko osiguranje, posrednike u osiguranju, u okviru relevantnih dijelova Direktive 2005/60/EZ i Direktive 2002/65/EZ, uključujući sve direktive, uredbe i odluke koje se temelje na navedenim aktima, te u okviru bilo kojeg daljnjeg pravno obvezujućeg akta Unije kojim se Nadzornom tijelu dodjeljuju zadaće.
3. Nadzorno tijelo također djeluje u području aktivnosti društava za osiguranje, društava za reosiguranje, financijskih konglomerata, institucija za strukovno mirovinsko osiguranje i posrednika u osiguranju, u vezi s pitanjima koja nisu izravno obuhvaćena aktima iz stavka 2., uključujući pitanja korporativnog upravljanja, revizije i financijskog izvještavanja, pod uvjetom da su takve mjere Nadzornog tijela nužne za osiguranje učinkovite i dosljedne primjene navedenih akata.
4. U odnosu na institucije za strukovno mirovinsko osiguranje, Nadzorno tijelo djeluje ne dovodeći u pitanje nacionalno socijalno i radno pravo.
5. Odredbe ove Uredbe ne dovode u pitanje ovlaštenja Komisije, posebno na temelju članka 258. UFEU-a, da osigura usklađenost s pravom Unije.
6. Cilj Nadzornog tijela je zaštititi javne interese dajući doprinos kratkoročnoj, srednjoročnoj i dugoročnoj stabilnosti i učinkovitosti financijskog sustava za gospodarstvo Unije, njene državljane i poduzeća. Nadzorno tijelo doprinosi:
(a)
poboljšanju funkcioniranja unutarnjeg tržišta, što posebno uključuje pouzdanu, učinkovitu i dosljednu razinu uređenja i nadzora;
(b)
osiguranju cjelovitosti, transparentnosti, učinkovitosti i urednom funkcioniranju financijskih tržišta;
(c)
jačanju međunarodne usklađenosti nadzora;
(d)
sprečavanju regulatorne arbitraže i promicanju jednakih uvjeta tržišnog natjecanja;
(e)
osiguranju, da se preuzimanje rizika u vezi s osiguranjem, reosiguranjem i strukovnim mirovinskim osiguranjem uređuje i nadzire na odgovarajući način; te
(f)
poboljšanju zaštite potrošača.
U tu svrhu Nadzorno tijelo doprinosi osiguranju dosljedne, učinkovite i djelotvorne primjene akata iz stavka 2., promiče nadzornu konvergenciju, daje mišljenja Europskom parlamentu, Vijeću i Komisiji, te provodi ekonomske analize tržišta kako bi se promicalo postizanje ciljeva Nadzornog tijela.
Prilikom izvršavanja zadaća koje su mu dodijeljene ovom Uredbom, Nadzorno tijelo posvećuje posebnu pažnju svakom mogućem sistemskom riziku koji predstavljaju financijske institucije, čija propast može narušiti djelovanje financijskog sustava ili realnoga gospodarstva.
Pri obavljanju svojih zadaća Nadzorno tijelo djeluje neovisno i objektivno te isključivo u interesu Unije.
Članak 2.
Europski sustav financijskog nadzora
1. Nadzorno tijelo čini dio Europskog sustava financijskog nadzora (ESFS). Glavni cilj ESFS-a je osiguranje odgovarajuće provedbe pravila primjenjivih na financijski sektor kako bi se očuvala financijska stabilnost i osiguralo povjerenje u financijski sustav u cjelini, a korisnicima financijskih usluga osigurala dovoljna zaštita.
2. ESFS sastoji se od:
(a)
Europskog odbora za sistemske rizike (ESRB), za potrebe zadaća kako je utvrđeno Uredbom (EU) br. 1092/2010 i ovom Uredbom;
(b)
Nadzornog tijela;
(c)
Europskog nadzornog tijela (Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo), osnovanog Uredbom (EU) br. 1093/2010 Europskog parlamenta i Vijeća (48);
(d)
Europskog nadzornog tijela (Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala), osnovanog Uredbom (EU) br. 1095/2010 Europskog parlamenta i Vijeća (49);
(e)
Zajedničkog odbora Europskih nadzornih tijela (dalje u tekstu Zajednički odbor) za potrebe obavljanja zadaća iz članaka 54. do 57. ove Uredbe, Uredbe (EU) br. 1093/2010 i Uredbe (EU) br. 1095/2010;
(f)
nadležnih ili nadzornih tijela država članica, kako su utvrđena u aktima Unije iz članka 1. stavka 2. ove Uredbe, Uredbe (EU) br. 1093/2010 i Uredbe (EU) br. 1095/2010.
3. Nadzorno tijelo putem Zajedničkog odbora redovito i blisko surađuje s ESRB-om kao i s Europskim nadzornim tijelom (Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo) i Europskim nadzornim tijelom (Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala), osiguranjem međusektorske usklađenosti rada i postizanjem zajedničkih stajališta u području nadzora financijskih konglomerata i u pogledu drugih međusektorskih pitanja.
4. U skladu s načelom lojalne suradnje na temelju članka 4. stavka 3. Ugovora o Europskoj uniji, partneri ESFS-a surađuju s povjerenjem i s potpunim uzajamnim poštovanjem, posebno prilikom osiguranja toka odgovarajućih i pouzdanih informacija među njima.
5. Ova nadzorna tijela koja su partneri ESFS-a imaju obvezu nadzirati financijske institucije, koje djeluju u Uniji, u skladu s aktima iz članka 1. stavka 2.
Članak 3.
Odgovornost nadležnih tijela
Nadležna tijela iz članka 2. stavka 2. točaka (a) do (d) odgovorna su Europskom parlamentu i Vijeću.
Članak 4.
Značenje pojmova
Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
1.
„financijske institucije” znači društva, subjekti i fizičke i pravne osobe koje podliježu bilo kojem od zakonodavnih akata iz članka 1. stavka 2. U odnosu na Direktivu 2005/60/EZ „financijske institucije” znači samo društva za osiguranje i posrednike u osiguranju, kako je utvrđeno u navedenoj Direktivi;
2.
„nadležna tijela” znači:
i.
nadzorna tijela, kako su utvrđena u Direktivi 2009/138/EZ, i nadležna tijela, kako su utvrđena u direktivama 2003/41/EZ i 2002/92/EZ;
ii.
u odnosu na direktive 2002/65/EZ i 2005/60/EZ nadležna tijela za osiguranje poštovanja zahtjeva iz navedenih direktiva od strane financijskih institucija, kako je to utvrđeno u točki 1.
Članak 5.
Pravni status
1. Nadzorno tijelo je tijelo Unije s pravnom osobnošću.
2. Nadzorno tijelo u svakoj državi članici ima najširu pravnu i poslovnu sposobnost koja se priznaje pravnim osobama na temelju nacionalnog prava. Ona može, posebno, stjecati ili prodavati pokretnu i nepokretnu imovinu te biti stranka u sudskom postupku.
3. Nadzorno tijelo zastupa predsjednik.
Članak 6.
Sastav
Nadzorno tijelo se sastoji od:
1.
Odbora nadzornika, koji izvršava zadaće iz članka 43.;
2.
upravljačkog odbora, koji izvršava zadaće iz članka 47.;
3.
predsjednika, koji izvršava zadaće iz članka 48.;
4.
izvršnog direktora, koji izvršava zadaće iz članka 53.;
5.
Žalbenog vijeća koje izvršava zadaće iz članka 60.
Članak 7.
Sjedište
Sjedište Nadzornog tijela je u Frankfurtu na Majni.
POGLAVLJE II.
ZADAĆE I OVLASTI NADZORNOG TIJELA
Članak 8.
Zadaće i ovlasti Nadzornog tijela
1. Nadzorno tijelo ima sljedeće zadaće:
(a)
doprinositi uspostavi visokokvalitetnih zajedničkih regulatornih i nadzornih standarda i praksi, posebno davanjem mišljenja institucijama Unije te razvojem smjernica, preporuka i nacrta regulatornih i provedbenih tehničkih standarda koji se temelje na zakonodavnim aktima iz članka 1. stavka 2.;
(b)
doprinositi dosljednoj primjeni pravno obvezujućih akata Unije, posebno doprinoseći zajedničkoj nadzornoj kulturi, osiguranjem dosljedne, učinkovite i djelotvorne primjene akata iz članka 1. stavka 2., sprečavanjem regulatorne arbitraže, posredovanjem i rješavanjem sporova između nadležnih tijela, osiguranjem učinkovitog i dosljednog nadzora financijskih institucija, osiguranjem usklađenog funkcioniranja kolegija nadzornih tijela i donošenjem mjera, između ostalog, u kriznim situacijama;
(c)
poticati i omogućavati delegiranje zadaća i odgovornosti između nadležnih tijela;
(d)
blisko surađivati s ESRB-om, posebno pružanjem informacija ESRB-u koje su potrebne za obavljanje njegovih zadaća te osiguranjem primjerenog nastavnog postupanja upozorenja i preporuka ESRB-a;
(e)
organizirati i provoditi analize stručnog pregleda nadležnih tijela, uključujući izdavanje smjernica i preporuka te utvrđivanje najboljih praksi, kako bi se ojačala dosljednost u rezultatima nadzora;
(f)
u okviru svoje nadležnosti, pratiti i procjenjivati tržišna kretanja;
(g)
provoditi ekonomske analize tržišta radi obavješćivanja o ispunjavanju funkcija Nadzornog tijela;
(h)
podupirati zaštitu osiguranika, sudionika i korisnika sustava mirovinskog osiguranja;
(i)
doprinositi dosljednom i usklađenom djelovanju kolegija nadzornih tijela, praćenju, procjenjivanju i mjerenju sistemskog rizika, razvoju i usklađivanju planova oporavka i rješavanja, osiguranjem visoke razine zaštite osiguranicima, korisnicima u cijeloj Uniji, u skladu s člancima 21. do 26.;
(j)
ispunjavati sve ostale posebne zadaće predviđene ovom Uredbom ili drugih zakonodavnim aktima;
(k)
na svojoj internetskoj stranici objavljivati i redovito ažurirati informacije u vezi s područjem svojega djelovanja, posebno, u okviru svojih nadležnosti, o registriranim financijskim institucijama, kako bi osiguralo da su informacije lako dostupne javnosti;
(l)
od Odbora europskih nadzornih tijela za osiguranje i strukovno mirovinsko osiguranje (CEIOPS) prema potrebi preuzimati sve postojeće i tekuće zadaće.
2. Radi ostvarivanja svojih zadaća iz stavka 1., Nadzorno tijelo ima ovlasti, predviđene ovom Uredbom, posebno za:
(a)
razvoj nacrta regulatornih tehničkih standarda u posebnim slučajevima iz članka 10.;
(b)
razvoj nacrta provedbenih tehničkih standarda u posebnim slučajevima iz članka 15.;
(c)
izdavanje smjernica i preporuka, kako je utvrđeno u članku 16.;
(d)
izdavanje preporuka u posebnim slučajevima iz članka 17. stavka 3.;
(e)
donošenje pojedinih odluka upućenih nadležnim tijelima u posebnim slučajevima iz članka 18. stavka 3. i članka 19. stavka 3.;
(f)
u slučajevima koji se odnose na izravno primjenjivo pravo Unije, donošenje pojedinih odluka koje su upućene financijskim institucijama u posebnim slučajevima iz članka 17. stavka 6., iz članka 18. stavka 4. i iz članka 19. stavka 4.;
(g)
izdavanje mišljenja za Europski parlament, Vijeće ili Komisiju, kako je predviđeno člankom 34.;
(h)
prikupljanje potrebnih informacija o financijskim institucijama, kako je predviđeno člankom 35.;
(i)
razvijanje zajedničkih metodologija za ocjenu učinka karakteristika proizvoda i postupaka distribucije na financijsko stanje institucija i zaštitu potrošača;
(j)
osiguranje središnje pristupačne baze podataka o registriranim financijskim institucijama u području svoje nadležnosti, u slučajevima kada je tako navedeno u aktima iz članka 1. stavka 2.
Članak 9.
Zadaće povezane sa zaštitom potrošača i financijskim aktivnostima
1. Nadzorno tijelo preuzima vodeću ulogu u promicanju transparentnosti, jednostavnosti i pravednosti na tržištu za financijske proizvode ili usluge namijenjene potrošačima na cijelom unutarnjem tržištu, uključujući:
(a)
prikupljanje, analiziranje i izvješćivanje o potrošačkim trendovima;
(b)
preispitivanje i usklađivanje financijskog opismenjavanja i obrazovne inicijative nadležnih tijela;
(c)
razvoj standarda osposobljavanja za sektor; i
(d)
doprinos razvoju zajedničkih pravila o objavljivanju.
2. Nadzorno tijelo prati nove i postojeće financijske aktivnosti i može usvajati smjernice i preporuke s ciljem promicanja sigurnosti i pouzdanosti tržišta te konvergencije regulatornih praksi.
3. Nadzorno tijelo također može izdati upozorenja u slučaju da financijske aktivnosti predstavljaju ozbiljnu prijetnju za ciljeve utvrđene u članku 1. stavku 6.
4. Nadzorno tijelo osniva, kao sastavni dio Nadzornog tijela, Odbor za financijske inovacije koji povezuje sva odgovarajuća nadležna nacionalna nadzorna tijela u svrhu postizanja usklađenog pristupa regulatornom i nadzornom postupanju s novim ili inovativnim financijskim aktivnostima i davanja savjeta Nadzornom tijelu, koji se podnose Europskom parlamentu, Vijeću i Komisiji.
5. Nadzorno tijelo može privremeno zabraniti ili ograničiti određene financijske aktivnosti koje ugrožavaju uredno funkcioniranje i cjelovitost financijskih tržišta ili stabilnost cijelog ili dijela financijskog sustava u Uniji, u slučajevima i pod uvjetima i u uvjetima utvrđenima u zakonodavnim aktima iz članka 1. stavka 2. ili, ako je potrebno, u slučaju krizne situacije u skladu i na temelju uvjeta utvrđenih člankom 18.
Nadzorno tijelo preispituje odluke iz prvog podstavka u odgovarajućim vremenskim razmacima, a najmanje svaka tri mjeseca. Ako se odluka ne obnovi nakon tromjesečnog razdoblja, ona automatski istječe.
Država članica može zatražiti od Nadzornog tijela preispitivanje svoje odluke. U tom slučaju Nadzorno tijelo, u skladu s postupkom određenim u članku 44. stavku 1., drugom podstavku, donosi odluku o zadržavanju svoje odluke.
Nadzorno tijelo može također ocijeniti potrebu za zabranom ili ograničenjem određenih vrsta financijskih aktivnosti i, kad postoji takva potreba, obavješćuje Komisiju, kako bi se olakšalo usvajanje bilo koje takve zabrane ili ograničenja.
Članak 10.
Regulatorni tehnički standardi
1. Kad Europski parlament i Vijeće delegiraju Komisiji ovlaštenja za usvajanje regulatornih tehničkih standarda putem delegiranih akata na temelju članka 290. UFEU-a kako bi se osiguralo dosljedno usklađivanje u područjima koja su izričito navedena u zakonodavnim aktima iz članka 1. stavka 2., Nadzorno tijelo može razviti nacrt regulatornih tehničkih standarda. Nadzorno tijelo dostavlja svoj nacrt standarda Komisiji na prihvaćanje.
Regulatorni tehnički standardi su tehnički standardi, ne podrazumijevaju strateške ili političke odluke, a njihov sadržaj je ograničen zakonodavnim aktima na kojima se temelje.
Prije nego što ih podnese Komisiji, Nadzorno tijelo provodi otvorena javna savjetovanja o nacrtu regulatornih tehničkih standarda i analizira moguće povezane troškove i koristi, osim ako su takva savjetovanja i analize nerazmjerni u odnosu na opseg i učinak dotičnog nacrta regulatornih tehničkih standarda ili s obzirom na posebnu žurnost predmeta. Nadzorno tijelo također traži mišljenje odgovarajuće interesne skupine iz članka 37.
Kad Nadzorno tijelo podnosi nacrt regulatornog tehničkog standarda, Komisija ga odmah prosljeđuje Europskom parlamentu i Vijeću.
U roku od tri mjeseca od primitka nacrta regulatornog tehničkog standarda, Komisija donosi odluku o njegovom prihvaćanju. Komisija može prihvatiti nacrt regulatornih tehničkih standarda i samo djelomično, ili uz izmjene, kad to zahtijevaju interesi Unije.
U slučaju kad Komisija ne namjerava prihvatiti nacrt regulatornog tehničkog standarda ili ga namjerava prihvatiti samo djelomično ili s izmjenama, dužna je vratiti nacrt regulatornog tehničkog standarda Nadzornom tijelu, uz obrazloženje neprihvaćanja ili, ovisno o slučaju, objašnjenje razloga za izmjene. Nadzorno tijelo može izmijeniti nacrt regulatornog tehničkog standarda u roku od šest tjedana na temelju predloženih izmjena Komisije i ponovno ga podnijeti Komisiji u obliku formalnog mišljenja. Nadzorno tijelo šalje kopiju formalnog mišljenja Europskom parlamentu i Vijeću.
Ako po isteku toga šestotjednog razdoblja Nadzorno tijelo ne podnese izmijenjeni nacrt regulatornog tehničkog standarda ili podnese nacrt regulatornog tehničkog standarda koji nije izmijenjen na način koji je u skladu s predloženim izmjenama, Komisija može usvojiti regulatorni tehnički standard s izmjenama za koje smatra relevantnim ili ga može odbiti.
Komisija ne smije mijenjati sadržaj nacrta regulatornog tehničkog standarda koji je pripremilo Nadzorno tijelo, bez prethodne koordinacije s Nadzornim tijelom, kako je određeno u ovom članku.
2. Kad Nadzorno tijelo nije podnijelo nacrt regulatornog tehničkog standarda u roku utvrđenom u zakonodavnim aktima iz članka 1. stavka 2., Komisija može zatražiti takav nacrt u novom vremenskom roku.
3. Samo u slučaju kad Nadzorno tijelo ne podnese nacrt regulatornog tehničkog standarda Komisiji unutar rokova u skladu sa stavkom 2., Komisija može donijeti regulatorni tehnički standard putem delegiranog akta bez nacrta Nadzornog tijela.
Komisija provodi otvorena javna savjetovanja o nacrtu regulatornih tehničkih standarda i analizira moguće povezane troškove i koristi, osim ako su takva savjetovanja i analize nerazmjerni u odnosu na opseg i učinak dotičnog nacrta regulatornih tehničkih standarda i s obzirom na posebnu žurnost predmeta. Komisija također traži mišljenje odgovarajuće interesne skupine iz članka 37.
Komisija odmah prosljeđuje nacrt regulatornog tehničkog standarda Europskom parlamentu i Vijeću.
Komisija šalje nacrt regulatornog tehničkog standarda Nadzornom tijelu. Nadzorno tijelo može izmijeniti nacrt regulatornog tehničkog standarda u roku od šest tjedana i podnijeti ga Komisiji u obliku formalnog mišljenja. Nadzorno tijelo šalje kopiju formalnog mišljenja Europskom parlamentu i Vijeću.
Ako po isteku toga šestotjednog razdoblja iz četvrtog podstavka, Nadzorno tijelo ne podnese izmijenjeni nacrt regulatornog tehničkog standarda, Komisija može usvojiti regulatorni tehnički standard.
Ako je Nadzorno tijelo podnijelo izmijenjeni nacrt regulatornog tehničkog standarda u roku od šest tjedana, Komisija može izmijeniti nacrt regulatornog tehničkog standarda na temelju predloženih izmjena Nadzornog tijela, ili donijeti regulatorni tehnički standard s izmjenama za koje smatra relevantnim. Komisija ne smije mijenjati sadržaj nacrta regulatornog tehničkog standarda koji je pripremilo Nadzorno tijelo, bez prethodne koordinacije s Nadzornim tijelom, kako je određeno u ovom članku.
4. Regulatorni tehnički standardi donose se putem uredaba ili odluka. Oni se objavljuju u Službenom listu Europske Unije, a stupaju na snagu na dan koji je u njima naveden.
Članak 11.
Izvršavanje delegiranja
1. Ovlaštenje za donošenje regulatornih tehničkih standarda iz članka 10. dodjeljuje se Komisiji na razdoblje od četiri godine od 16. prosinca 2010. Komisija sastavlja izvješće u vezi s delegiranim ovlaštenjem najkasnije šest mjeseci prije isteka četverogodišnjeg razdoblja. Delegiranje ovlasti automatski se produžuje na razdoblja jednakog trajanja, osim ako Europski parlament ili Vijeće opozovu ovlaštenje u skladu s člankom 14.
2. Čim Komisija usvoji regulatorni tehnički standard, o tome istodobno obavješćuje Europski parlament i Vijeće.
3. Ovlaštenje za usvajanje regulatornih tehničkih standarda dodjeljuje se Komisiji ovisno o uvjetima utvrđenima u člancima 12. do 14.
Članak 12.
Opoziv delegiranja
1. Europski parlament ili Vijeće mogu u bilo kojem trenutku opozvati delegiranje ovlasti iz članka 10.
2. Institucija koja je počela unutarnji postupak u svrhu razmatranja moguće odluke o opozivu delegiranja ovlaštenja, nastoji o tome obavijestiti drugu instituciju i Komisiju, u razumnom roku prije donošenja konačne odluke, navodeći delegiranu ovlast koja bi mogla podlijegati opozivu.
3. Odlukom o opozivu okončava se delegiranje ovlasti navedeno u toj odluci. Ona stupa na snagu bez odgode ili kasnijeg dana koji je naveden u njoj. Odluka ne utječe na valjanost regulatornih tehničkih standarda koji su već na snazi. Ona se objavljuje u Službenom listu Europske unije.
Članak 13.
Prigovori na regulatorne tehničke standarde
1. Europski parlament ili Vijeće mogu staviti prigovor na regulatorni tehnički standard u roku od tri mjeseca od dana obavijesti o regulatornom tehničkom standardu koji je usvojila Komisija. Na inicijativu Europskog parlamenta ili Vijeća ovo se razdoblje produžuje za tri mjeseca.
Kad Komisija donosi regulatorni tehnički standard koji je jednak nacrtu regulatornog tehničkog standarda koji je podnijelo Nadzorno tijelo, razdoblje tijekom kojega Europski parlament i Vijeće mogu staviti prigovor iznosi mjesec dana od dana obavijesti. Na inicijativu Europskog parlamenta ili Vijeća ovo se razdoblje produžuje za jedan mjesec.
2. Ako po isteku razdoblja iz stavka 1. ni Europski parlament niti Vijeće ne stave prigovor na regulatorni tehnički standard, on se objavljuje u Službenom listu Europske unije i stupa na snagu na dan koji je u njemu naveden. Regulatorni tehnički standard može se objaviti u Službenom listu Europske unije i stupiti na snagu prije isteka navedenog razdoblja ako su i Europski parlament i Vijeće obavijestili Komisiju o svojoj namjeri da neće staviti prigovor.
3. Ako Europski parlament ili Vijeće stave prigovor na tehnički standard u roku iz stavka 1., akt ne stupa na snagu. Institucija koja stavi prigovor u skladu s člankom 296. UFEU-a navodi razloge zbog kojih stavlja prigovor.
Članak 14.
Neprihvaćanje ili izmjena nacrta regulatornih tehničkih standarda
1. Ako Komisija ne prihvati nacrt regulatornog tehničkog standarda ili ga izmijeni u skladu s člankom 10., Komisija o tome obavješćuje Nadzorno tijelo, Europski parlament i Vijeće te navodi razloge za navedeno.
2. Kada je to potrebno, Europski parlament ili Vijeće mogu pozvati odgovornog povjerenika, zajedno s predsjedavajućim Nadzornog tijela, u roku od mjesec dana od obavijesti iz stavka 1., na ad hoc sastanak nadležnog odbora Europskog parlamenta ili Vijeća kako bi predstavili ili objasnili razlike stajališta.
Članak 15.
Provedbeni tehnički standardi
1. Nadzorno tijelo može razviti provedbene tehničke standarde putem provedbenih akata na temelju članka 291. UFEU-a u područjima koja su posebno navedena u zakonodavnim aktima iz članka 1. stavka 2. Provedbeni tehnički standardi su tehnički standardi, koji ne podrazumijevaju strateške ili političke odluke, a njihov sadržaj je određivanje uvjeta za primjenu navedenih akata. Nadzorno tijelo podnosi nacrt provedbenih tehničkih standarda Komisiji na prihvaćanje.
Prije nego što podnese nacrt provedbenih tehničkih standarda Komisiji, Nadzorno tijelo provodi otvorena javna savjetovanja i analizira moguće tim povezane troškove i koristi, osim ako su takva savjetovanja i analize nerazmjerni u odnosu na opseg i učinak dotičnog nacrta provedbenog tehničkog standarda ili s obzirom na posebnu žurnost predmeta. Nadzorno tijelo također traži mišljenje odgovarajuće interesne skupine iz članka 37.
Kad Nadzorno tijelo podnosi nacrt provedbenog tehničkog standarda, Komisija ga odmah prosljeđuje Europskom parlamentu i Vijeću.
U roku od tri mjeseca od primitka nacrta provedbenog tehničkog standarda Komisija donosi odluku o njegovom prihvaćanju. Komisija može produžiti to razdoblje za jedan mjesec. Komisija može prihvatiti nacrt provedbenih tehničkih standarda i samo djelomično, ili uz izmjene, kad to zahtijevaju interesi Unije.
U slučaju kad Komisija ne namjerava prihvatiti nacrt provedbenog tehničkog standarda ili ga namjerava prihvatiti samo djelomično ili s izmjenama, šalje ga nazad Nadzornom tijelu, uz obrazloženje neprihvaćanja ili, ovisno o slučaju, objašnjenje razloga za izmjene. Nadzorno tijelo može izmijeniti nacrt provedbenog tehničkog standarda u roku od šest tjedana na temelju predloženih izmjena Komisije i ponovno ga podnijeti Komisiji u obliku formalnog mišljenja. Nadzorno tijelo šalje kopiju svoga formalnog mišljenja Europskom parlamentu i Vijeću.
Ako po isteku tog šestotjednog razdoblja iz petog podstavka, Nadzorno tijelo ne podnese izmijenjeni nacrt provedbenog tehničkog standarda ili podnese nacrt provedbenog tehničkog standarda koji nije izmijenjen na način koji je u skladu s predloženim izmjenama, Komisija može usvojiti provedbeni tehnički standard s izmjenama koje smatra relevantnim ili ga može odbiti.
Komisija ne mijenja sadržaj nacrta provedbenog tehničkog standarda koji je pripremilo Nadzorno tijelo bez prethodne koordinacije s Nadzornim tijelom, kako je određeno u ovom članku.
2. U slučajevima kad Nadzorno tijelo ne podnese nacrt provedbenog tehničkog standarda u vremenskom roku utvrđenom u zakonodavnim aktima iz članka 1. stavka 2., Komisija može zatražiti takav nacrt u novom roku.
3. Samo u slučaju kad Nadzorno tijelo nije podnijelo nacrt provedbenog tehničkog standarda Komisiji unutar roka u skladu sa stavkom 2., Komisija može donijeti provedbeni tehnički standard putem provedbenog akta bez nacrta Nadzornog tijela.
Komisija provodi otvorena javna savjetovanja o nacrtu provedbenih tehničkih standarda i analizira moguće povezane troškove i koristi, osim ako su takva savjetovanja i analize nerazmjerni u odnosu na opseg i učinak dotičnog nacrta provedbenih tehničkih standarda ili s obzirom na posebnu žurnost predmeta. Komisija također traži mišljenje odgovarajuće interesne skupine iz članka 37.
Komisija odmah prosljeđuje nacrt provedbenog tehničkog standarda Europskom parlamentu i Vijeću.
Komisija šalje nacrt provedbenog tehničkog standarda Nadzornom tijelu. Nadzorno tijelo može izmijeniti nacrt provedbenog tehničkog standarda u roku od šest tjedana i podnijeti ga Komisiji u obliku formalnog mišljenja. Nadzorno tijelo dostavlja kopiju formalnog mišljenja Europskom parlamentu i Vijeću.
Ako po isteku šestotjednog razdoblja iz četvrtog podstavka, Nadzorno tijelo ne podnese izmijenjeni nacrt provedbenog tehničkog standarda, Komisija može usvojiti provedbeni tehnički standard.
Ako je Nadzorno tijelo podnijelo izmijenjeni nacrt provedbenog tehničkog standarda u roku od šest tjedana, Komisija može izmijeniti nacrt provedbenog tehničkog standarda na temelju predloženih izmjena Nadzornog tijela ili usvojiti provedbeni tehnički standard s izmjenama koje smatra relevantnim.
Komisija ne mijenja sadržaj nacrta provedbenog tehničkog standarda koji je pripremilo Nadzorno tijelo, bez prethodne koordinacije s Nadzornim tijelom, kako je određeno u ovom članku.
4. Provedbeni tehnički standardi donose se putem uredaba ili odluka. Oni se objavljuju u Službenom listu Europske Unije, a stupaju na snagu na dan koji je u njima naveden.
Članak 16.
Smjernice i preporuke
1. S ciljem uspostave dosljednih, učinkovitih i djelotvornih nadzornih praksi u okviru ESFS-a, te osiguranja zajedničke, jedinstvene i dosljedne primjene prava Unije, Nadzorno tijelo izdaje smjernice i preporuke upućene nadležnim tijelima ili financijskim institucijama.
2. Nadzorno tijelo, ako je potrebno, provodi otvorena javna savjetovanja o smjernicama i preporukama i analizira moguće povezane troškove i koristi. Takva savjetovanja i analize razmjerni su obzirom na opseg, narav i učinak smjernica ili preporuka. Nadzorno tijelo također, ako je potrebno, traži mišljenje ili savjete odgovarajuće interesne skupine iz članka 37.
3. Nadležna tijela i financijske institucije ulažu sve napore kako bi poštovali navedene smjernice i preporuke.
Svako nadležno tijelo u roku od dva mjeseca od izdavanja smjernice ili preporuke, potvrđuje poštovanje ili namjeru o poštovanju navedene smjernice ili preporuke. U slučaju da ih nadležno tijelo ne poštuje ili ih ne namjerava poštovati, ono o tome obavješćuje Nadzorno tijelo, navodeći svoje razloge.
Nadzorno tijelo objavljuje činjenicu da nadležno tijelo ne poštuje ili da ne namjerava poštovati tu smjernicu ili preporuku. Nadzorno tijelo također može donijeti odluku, na pojedinačnoj osnovi, o objavljivanju razloga koje je dostavilo nadležno tijelo u vezi s nepoštovanjem te smjernice ili preporuke. Nadležno tijelo takvoj objavi prima prethodnu obavijest.
Ako to zahtijeva smjernica ili preporuka, financijske institucije jasno i na podroban način izvješćuju o poštovanju navedene smjernice ili preporuke.
4. U izvješću iz članka 43. stavka 5. Nadzorno tijelo obavješćuje Europski parlament, Vijeće i Komisiju o izdanim smjernicama i preporukama, navodeći nadležno tijelo koje im nije udovoljilo i izloživši ukratko kako Nadzorno tijelo namjerava osigurati poštovanje preporuka i smjernica od strane dotičnog nadležnog tijela ubuduće.
Članak 17.
Kršenje prava Unije
1. U slučaju da nadležno tijelo nije primijenilo akte iz članka 1. stavka 2. ili ih je primijenilo na način koji predstavlja kršenje prava Unije, uključujući regulatorne tehničke standarde i provedbene tehničke standarde utvrđene u skladu s člancima 10. do 15., posebno ako nije osiguralo da neka od financijskih institucija ispunjava zahtjeve utvrđene u navedenim aktima, Nadzorno tijelo postupa u skladu s ovlaštenjima iz stavaka 2., 3. i 6. ovog članka.
2. Nadzorno tijelo može istražiti navodno kršenje ili neprimjenu prava Unije, na zahtjev jednog ili više nadležnih tijela, Europskog parlamenta, Vijeća, Komisije ili odgovarajuće interesne skupine ili na vlastitu inicijativu, a nakon što je obavijestila dotično nadležno tijelo.
Ne dovodeći u pitanje ovlaštenja utvrđena člankom 35., nadležno tijelo, bez odlaganja, dostavlja Nadzornom tijelu sve informacije koje smatra neophodnim za njenu istragu.
3. Nadzorno tijelo može, najkasnije u roku od dva mjeseca od početka svoje istrage, uputiti preporuku dotičnom nadležnom tijelu, navodeći mjere koje su potrebne za usklađivanje s pravom Unije.
U roku od deset radnih dana od primitka preporuke, nadležno tijelo obavješćuje Nadzorno tijelo o koracima koje je poduzelo ili koje namjerava poduzeti kako bi osiguralo usklađenost s pravom Unije.
4. U slučaju da nadležno tijelo nije postupilo u skladu s pravom Unije u roku od mjesec dana od primitka preporuke Agencije, Komisija može, nakon što ju je obavijestilo Nadzorno tijelo ili na vlastitu inicijativu, izdati formalno mišljenje kojim od nadležnog tijela traži poduzimanje potrebnih mjera radi usklađivanja s pravom Unije. Formalno mišljenje Komisije vodi računa o preporuci Nadzornog tijela.
Komisija izdaje takvo formalno mišljenje najkasnije u roku od tri mjeseca nakon donošenja preporuke. Komisija može produžiti ovo razdoblje za mjesec dana.
Nadzorno tijelo i nadležno tijelo dostavljaju Komisiji sve potrebne informacije.
5. U roku od deset radnih dana od primitka formalnog mišljenja iz stavka 4., nadležno tijelo obavješćuje Komisiju i Nadzorno tijelo o koracima koje je poduzelo ili namjerava poduzeti kako bi osiguralo poštovanje formalnog mišljenja.
6. Ne dovodeći u pitanje ovlasti Komisije na temelju članka 258. UFEU-a, u slučaju kad nadležno tijelo ne poštuje formalno mišljenje iz stavka 4. u roku određenom u navedenom stavku i kad je takvo nepoštovanje potrebno pravovremeno otkloniti radi održavanja i ponovne uspostave neutralnih uvjeta tržišnog natjecanja ili osiguranja urednog funkcioniranja i cjelovitosti financijskog sustava, u slučaju kad su relevantni zahtjevi akata iz članka 1. stavka 2. izravno primjenljivi na financijske institucije, Nadzorno tijelo može donijeti pojedinačne odluke upućene financijskoj instituciji, kojima zahtijeva potrebno djelovanje za poštovanje svojih obveza na temelju prava Unije, uključujući prekid bilo koje prakse.
Odluka Nadzornog tijela u skladu je s formalnim mišljenjem koje je na temelju stavka 4. izdala Komisija.
7. Odluke donesene na temelju stavka 6. imaju prednost pred bilo kojom odlukom koje je prethodno donijelo nadležno tijelo o istom pitanju.
Prilikom poduzimanja djelovanja u vezi s pitanjima koja podliježu formalnom mišljenju na temelju stavka 4. ili odluci na temelju stavka 6., nadležna tijela poštuju formalno mišljenje ili odluku, ovisno o slučaju.
8. U izvješću iz članka 43. stavka 5. Nadzorno tijelo navodi nadležna tijela i financijske institucije koji nisu postupili u skladu s formalnim mišljenjima ili odlukama iz stavaka 4. i 6. ovog članka.
Članak 18.
Djelovanje u hitnim situacijama
1. U slučaju nepovoljnih kretanja koja mogu ozbiljno ugroziti pravilno funkcioniranje i cjelovitost financijskih tržišta ili stabilnost cjelokupnog ili dijela financijskog sustava u Uniji, Nadzorno tijelo aktivno omogućuje i, ako se smatra potrebnim, koordinira sva djelovanja od strane odgovarajućih nacionalnih nadležnih nadzornih tijela.
Kako bi moglo obavljati tu ulogu omogućavanja i koordinacije, Nadzorno je tijelo u potpunosti obaviješteno o svim odgovarajućim kretanjima i pozvano od strane relevantnih nacionalnih nadležnih nadzornih tijela na sudjelovanje kao promatrač na svim relevantnim susretima.
2. Vijeće, u savjetovanju s Komisijom i ESRB-om te, kada je to potrebno, s ESA-om, i na zahtjev Nadzornog tijela, Komisije ili ESRB-a, može donijeti odluku upućenu Nadzornom tijelu, u kojoj određuje postojanje krizne situacije za potrebe ove Uredbe. Vijeće preispituje tu odluku u odgovarajućim vremenskim razmacima, a najmanje jednom mjesečno. Ako se odluka ne obnovi na završetku jednomjesečnog razdoblja, ona automatski istječe. Vijeće može u svakom trenutku objaviti prestanak krizne situacije.
Ako ESRB ili Nadzorno tijelo smatraju da može doći do krizne situacije, izdaju povjerljivu preporuku upućenu Vijeću, te mu dostavljaju procjenu situacije. Vijeće zatim procjenjuje potrebu za sazivanjem sastanka. U tom postupku jamči se dužna pažnja u vezi povjerljivosti.
Ako Vijeće odredi postojanje krizne situacije, ono pravovremeno obavješćuje Europski parlament i Komisiju.
3. U slučaju kad je Vijeće donijelo odluku na temelju stavka 2., a u iznimnim okolnostima kad je potrebno usklađeno djelovanje nacionalnih nadležnih tijela kako bi se odgovorilo na nepovoljna kretanja koja mogu ugroziti uredno funkcioniranje i cjelovitost financijskih tržišta ili stabilnost cjelokupnog ili dijela financijskog sustava u Uniji, Nadzorno tijelo može donijeti pojedinačne odluke kojima od nadležnih tijela traži poduzimanje potrebnih mjera u skladu sa zakonodavstvom iz članka 1. stavka 2. radi rješavanja bilo kojih takvih kretanja osiguravanjem ispunjavanja zahtjeva utvrđenih u navedenom zakonodavstvu od strane financijskih institucija i nadležnih tijela.
4. Ne dovodeći u pitanje ovlasti Komisije na temelju članka 258. UFEU-a, u slučaju kad nadležno tijelo ne poštuje odluku Nadzornog tijela iz stavka 3. u roku određenom u toj odluci, Nadzorno tijelo može, u slučaju kad su odgovarajući zahtjevi utvrđeni u zakonodavnim aktima iz članka 1. stavka 2. uključujući regulatorne tehničke standarde i provedbene tehničke standarde koji su doneseni u skladu s tim aktima, izravno primjenjivi na financijske institucije, donijeti pojedinačnu odluku upućenu financijskoj instituciji, kojom traži potrebno djelovanje za poštovanje obveza u skladu s tim zakonodavstvom, uključujući prekid bilo koje prakse. Ovo se primjenjuje samo u situacijama u kojima nadležno tijelo ne primjenjuje zakonodavne akte iz članka 1. stavka 2., uključujući regulatorne tehničke standarde i provedbene tehničke standarde koji su doneseni u skladu s tim aktima, ili ih primjenjuje na način koji se čini očitim kršenjem tih akata i kad je potrebno hitno otklanjanje kako bi se ponovno uspostavilo uredno funkcioniranje i cjelovitost financijskih tržišta ili stabilnost cjelokupnog ili dijela financijskog sustava u Uniji.
5. Odluke donesene na temelju stavka 4., imaju prednost pred bilo kojom odlukom koju je prethodno donijelo nadležno tijelo o istom pitanju.
Svako djelovanje nadležnog tijela u vezi s pitanjima koja podliježu odluci u skladu sa stavkom 3. ili 4. u skladu je s tim odlukama.
Članak 19.
Rješavanje nesuglasica između nadležnih tijela u prekograničnim situacijama
1. Ne dovodeći u pitanje ovlasti utvrđene u članku 17., u slučaju kad se nadležno tijelo ne slaže s postupkom ili sadržajem djelovanja ili nepostupanjem nadležnog tijela druge države članice, u slučajevima određenim u aktima iz članka 1. stavka 2., Nadzorno tijelo, na zahtjev jednog ili više dotičnih nadležnih tijela, može pomoći tijelima u postizanju dogovora u skladu s postupkom iz stavaka 2. do 4. ovog članka.
U slučajevima određenim u zakonodavstvu iz članka 1. stavka 2., i kad se na temelju objektivnih kriterija može odrediti neslaganje između nadležnih tijela različitih država članica, Nadzorno tijelo može, na vlastitu inicijativu, pomoći tijelima u postizanju dogovora u skladu s postupkom iz stavaka 2. do 4.
2. Nadzorno tijelo određuje vremenski rok za mirenje između nadležnih tijela, vodeći računa o svim odgovarajućim rokovima, utvrđenim u aktima iz članka 1. stavka 2. te složenosti i hitnosti pitanja. U toj fazi Nadzorno tijelo djeluje kao posrednik.
3. Ako dotična nadležna tijela ne postignu dogovor u fazi mirenja iz stavka 2. Nadzorno tijelo može, u skladu s postupkom iz trećeg i četvrtoga podstavka članka 44. stavka 1. donijeti odluku u kojoj od njih traži poduzimanje posebnog djelovanja ili suzdržavanje od djelovanja kako bi se riješilo pitanje, uz obvezujući učinak za dotična nadležna tijela, kako bi se osigurala usklađenost s pravom Unije.
4. Ne dovodeći u pitanje ovlasti Komisije na temelju članka 258. UFEU-a, kad nadležna tijela ne poštuju odluku Nadzornog tijela i time ne osiguraju da financijska institucija ispunjava zahtjeve koji se na nju izravno primjenjuju na temelju akata iz članka 1. stavka 2. Nadzorno tijelo može donijeti pojedinačnu odluku upućenu financijskoj instituciji kojom traži potrebno djelovanje za poštivanje obveza na temelju prava Unije, uključujući prekid bilo koje prakse.
5. Odluke donesene na temelju stavka 4., imaju prednost pred bilo kojom odlukom koju je prethodno donijelo nadležno tijelo o istom pitanju. Svako djelovanje koje nadležna tijela donesu u vezi s činjenicama koje podliježu odluci u skladu sa stavkom 3. ili 4. usklađene su s tim odlukama.
6. U izvješću iz članka 50. stavka 2., predsjednik Nadzornog tijela navodi prirodu i vrstu neslaganja između nadležnih tijela, postignute dogovore i odluke donesene za rješavanje takvih neslaganja.
Članak 20.
Rješavanje međusektorskih neslaganja između nadležnih tijela
Zajednički odbor, u skladu s postupkom utvrđenim u članku 19. i članku 56., rješava međusektorska neslaganja koje mogu nastati između nadležnih tijela kako je to utvrđeno člankom 4. točkom 2. ove Uredbe, Uredbe (EU) br. 1093/2010, odnosno Uredbe (EU) br. 1095/2010.
Članak 21.
Kolegij nadzornih tijela
1. Nadzorno tijelo doprinosi promicanju i praćenju učinkovitog, djelotvornog i usklađenog funkcioniranja kolegija nadzornih tijela iz Direktive 2009/138/EZ, te podupire koherentnost primjene prava Unije kolegija nadzornih tijela. Radi približavanja najbolje nadzorne prakse, zaposlenici Nadzornog tijela mogu sudjelovati u aktivnostima kolegija nadzornih tijela, uključujući ispitivanja na licu mjesta koja zajednički provode dva ili više nadležnih tijela.
2. Nadzorno tijelo ima vodeću ulogu u osiguranju dosljednog i koherentnog funkcioniranja kolegija nadzornih tijela za prekogranične institucije u Uniji, vodeći računa o sistemskom riziku koji predstavljaju financijske institucije iz članka 23.
Za potrebe ovog stavka i stavka 1. ovog članka, Nadzorno se tijelo smatra „nadležnim tijelom” u smislu odgovarajućeg zakonodavstva.
Nadzorno tijelo može:
(a)
prikupljati i dijeliti sve relevantne informacije u suradnji s nadležnim tijelima za omogućavanje rada kolegija i uspostaviti i upravljati središnjim sustavom, kako bi se nadležnim tijelima i kolegiju omogućio pristup navedenim informacijama;
(b)
pokrenuti i usklađivati testiranja otpornosti na stres na razini Unije u skladu s člankom 32. kako bi se ocijenila otpornost financijskih institucija, posebno sistemski rizik koji predstavljaju financijske institucije iz članka 23., na nepovoljna tržišna kretanja i procijenila mogućnost za povećanje sistemskog rizika u situacijama stresa, osiguravši primjenu dosljedne metodologije na nacionalnoj razini prilikom takvih testova i, kada je to potrebno, uputila preporuka nadležnom tijelu za ispravljanje problema utvrđenih prilikom testiranja otpornosti na stres;
(c)
promicati djelotvorne i učinkovite nadzorne aktivnosti, uključujući procjenu rizika kojim bi financijske institucije mogle biti izložene, kako je to određeno na temelju postupka nadzornog pregleda ili u stresnim situacijama;
(d)
nadzirati, u skladu sa zadaćama i ovlastima određenih ovom Uredbom, zadaće koje obavljaju nadležna tijela; i
(e)
zahtijevati daljnja vijećanja kolegija u slučaju kada smatra da bi odluka mogla rezultirati nepravilnom primjenom prava Unije ili ne bi doprinosila objektivnoj konvergenciji nadzornih praksi. Ona može također zahtijevati od nadzornika skupine zakazivanje sastanka kolegija ili dodavanje točke dnevnog reda sastanka.
3. Nadzorno tijelo može razviti nacrt regulatornih i provedbenih tehničkih standarda kako bi osigurala jednake uvjete primjene u odnosu na odredbe koje se odnose na operativno funkcioniranje kolegija nadzornih tijela te izdati smjernice i preporuke donesene u skladu s člankom 16. radi promicanja konvergencije u nadzornom funkcioniranju i najboljih praksi koje usvoje kolegiji nadzornih tijela.
4. Nadzorno tijelo ima pravno obvezujuću ulogu posredovanja u rješavanju sporova između nadležnih tijela u skladu s postupkom iz članka 19. Nadzorno tijelo može donijeti nadzorne odluke koje su izravno primjenjive na dotične institucije u skladu s člankom 19.
Članak 22.
Opće odredbe
1. Nadzorno tijelo na odgovarajući način razmatra sistemski rizik kako je određeno Uredbom (EU) br. 1092/2010. Ono se suočava sa svakim rizikom poremećaja financijskih usluga koji:
(a)
je uzrokovan slabljenjem cjelokupnog ili dijelova financijskog sustava; i
(b)
potencijalno može proizvesti ozbiljne negativne posljedice za unutarnje tržište i realno gospodarstvo.
Nadzorno tijelo, ako je potrebno, razmatra praćenje i ocjenu sistemskog rizika, kako je razvio ESRB i samo Nadzorno tijelo, te u skladu s člankom 17. Uredbe (EU) br. 1092/2010 odgovara na upozorenja i preporuke ESRB-a.
2. Nadzorno tijelo u suradnji s ESRB-om i u skladu s člankom 23. stavkom 1. razvija zajednički pristup utvrđivanju i mjerenju sistemske važnosti, uključujući kvantitativne i kvalitativne pokazatelje, prema potrebi.
Ovi su pokazatelji presudni element prilikom utvrđivanja odgovarajućih nadzornih djelovanja. Nadzorno tijelo nadzire stupanj konvergencije prilikom utvrđivanja s ciljem promicanja zajedničkog pristupa.
3. Ne dovodeći u pitanje akte iz članka 1. stavka 2. Nadzorno tijelo, prema potrebi, sastavlja dodatne smjernice i preporuke za financijske institucije kako bi povele računa o sistemskom riziku koji predstavljaju.
Nadzorno tijelo osigurava uzimanje u obzir sistemskog rizika koji predstavljaju financijske institucije prilikom razrade nacrta regulatornih i provedbenih tehničkih standarda u područjima utvrđenim u zakonodavnim aktima iz članka 1. stavka 2.
4. Na zahtjev jednog ili više nadležnih tijela, Europskog parlamenta, Vijeća ili Komisije ili na vlastitu inicijativu, Nadzorno tijelo može provesti istragu u vezi s posebnom vrstom financijske institucije ili vrstom proizvoda ili načinom postupanja, kako bi procijenilo moguće prijetnje za stabilnost financijskog sustava i dalo odgovarajuće preporuke za djelovanje dotičnim nadležnim tijelima.
U tu svrhu, Nadzorno tijelo može koristiti ovlasti dodijeljene u skladu s ovom Uredbom, uključujući članak 35.
5. Zajednički odbor osigurava opću i međusektorsku koordinaciju aktivnosti koje se obavljaju u skladu ovim člankom.
Članak 23.
Identifikacija i mjerenje sistemskog rizika
1. Nadzorno tijelo u savjetovanju s ESRB-om razrađuje kriterije za identifikaciju i mjerenje sistemskog rizika te odgovarajući sustav testiranja otpornosti na stres koji uključuje procjenu mogućnosti povećanog sistemskog rizika koji mogu predstavljati financijske institucije u situacijama stresa.
Nadzorno tijelo razvija odgovarajući sustav testiranja otpornosti na stres kako bi pomogla u identificiranju onih financijskih institucija koje mogu predstavljati sistemski rizik. Te institucije podliježu pojačanom nadzoru i, kada je to potrebno, postupcima oporavka i rješavanja iz članka 25.
2. Nadzorno tijelo u potpunosti vodi računa o relevantnim međunarodnim pristupima prilikom razvijanja kriterija za utvrđivanje i mjerenje sistemskih rizika, koje mogu predstavljati društva za osiguranje, društva za reosiguranje i institucije za strukovno mirovinsko osiguranje, uključujući one koje su osnovali Odbor za financijsku stabilnost, Međunarodni monetarni fond, Međunarodno udruženje osiguravateljnih nadzornih tijela i Banka za međunarodne namire.
Članak 24.
Trajna sposobnost odgovaranja na sistemske rizike
1. Nadzorno tijelo osigurava da ima specijaliziranu i stalnu sposobnost za učinkovito odgovaranje na pojavu sistemskih rizika iz članaka 22. i 23., posebno u vezi s institucijama koje predstavljaju sistemski rizik.
2. Nadzorno tijelo ispunjava zadaće koje su joj dodijeljene ovom Uredbom i zakonodavstvom iz članka 1. stavka 2. i doprinosi osiguranju koherentnog i usklađenog sustava za upravljanje i rješavanje kriza u Uniji.
Članak 25.
Postupci oporavka i rješavanja
1. Nadzorno tijelo doprinosi i aktivno sudjeluje u razradi i usklađivanju učinkovitih i dosljednih planova oporavka i rješavanja, postupaka u hitnim situacijama, i preventivnih mjera za smanjivanje sistemskog učinka bilo kakve nelikvidnosti.
2. Nadzorno tijelo može utvrditi najbolje prakse usmjerene prema olakšavanju rješavanja nelikvidnih institucija, a posebno, prekograničnih skupina, na način koji izbjegava zarazu, osiguravši da su na raspolaganju odgovarajući instrumenti, uključujući dovoljno sredstava i omogućavanjem da se institucija ili grupa riješe na uredan, ekonomičan i pravovremeni način.
3. Nadzorno tijelo može razraditi regulatorne i provedbene tehničke standarde, kao što je određeno u zakonodavnim aktima iz članka 1. stavka 2. u skladu s postupkom iz članaka 10. do 15.
Članak 26.
Razvoj europske mreže nacionalnih sustava jamstava u osiguranju
Nadzorno tijelo može doprinijeti procjeni potrebe za europskom mrežom nacionalnih sustava jamstava u osiguranju koja se na odgovarajući način financira i dovoljno je usklađena.
Članak 27.
Sprečavanje, upravljanje i rješavanje kriza
Komisija može zatražiti od Nadzornog tijela doprinos procjeni iz članka 242. Direktive 2009/138/EZ, posebno u pogledu suradnje između nadzornih tijela u okviru kolegija nadzornih tijela i funkcionalnosti kolegija nadzornih tijela; nadzorne prakse vezano uz određivanje kapitalnih dodataka; procjene koristi pojačanog nadzora grupe i upravljanja kapitalom u grupi društava za osiguranje ili reosiguranje, uključujući moguće mjere za poboljšanje pouzdanog prekograničnog upravljanja osiguravateljskih grupacija, posebno u vezi s upravljanjem rizicima i imovinom; i može izvijestiti o bilo kojim novim kretanjima i napretku koji se odnose na:
(a)
usklađeni okvir za rane intervencije;
(b)
prakse prilikom centraliziranog upravljanju rizikom u grupi, i funkcioniranje unutarnjih modela grupe, uključujući testiranje otpornosti na stres;
(c)
transakcije unutar grupe i koncentracije rizika;
(d)
ponašanje učinaka diverzifikacije i koncentracije tijekom vremena;
(e)
usklađeni okvir za prenosivost imovine, postupke insolventnosti i likvidacije koji otklanja prepreke za prenosivost imovine iz relevantnog nacionalnog korporativnog prava ili prava trgovačkih društava;
(f)
jednaku razinu zaštite osiguranicima i korisnicima društava iz iste grupe, posebno u kriznim situacijama;
(g)
usklađeno i na odgovarajući način financirano rješenje na razini Unije za sustav jamstava u osiguranju.
Uzimajući u obzir točku (f), Nadzorno tijelo može također izvijestiti o bilo kojim novim razvojima i napretku o nizu usklađenih nacionalnih mehanizama za upravljanje krizom, uključujući potrebu ili drugi razlog, za sustavom usklađenih i vjerodostojnih mehanizama financiranja s odgovarajućim financijskim instrumentima.
Preispitivanje ove Uredbe, koje je predviđeno u članku 81., posebno ispituje moguće poboljšanje uloge Nadzornog tijela u okviru sprečavanja, upravljanja i rješavanja krize.
Članak 28.
Delegiranje zadaća i odgovornosti
1. Nadležna tijela mogu, uz suglasnost delegata, delegirati zadaće i odgovornosti na Nadzorno tijelo ili druga nadležna tijela, pridržavajući se uvjeta iz ovog članka. Države članice mogu odrediti posebne postupke u pogledu prijenosa odgovornosti, koje je potrebno ispuniti prije nego što njihova nadležna tijela zaključe takve sporazume o delegiranju i mogu ograničiti opseg delegiranja na ono što je potrebno za učinkovit nadzor prekograničnih financijskih institucija ili grupa.
2. Nadzorno tijelo potiče i omogućava delegiranje zadaća i odgovornosti između nadležnih tijela utvrđujući one zadaće i odgovornosti koje se mogu delegirati ili zajednički izvršavati i promičući najbolje prakse.
3. Delegiranje odgovornosti dovodi do preraspodjela nadležnosti, utvrđenih u aktima iz članka 1. stavka 2. Postupak, izvršenje i administrativno i sudsko preispitivanje koji se odnose na delegirane odgovornosti uređuju se pravom tijela delegata.
4. Nadležna tijela obavješćuju Nadzorno tijelo o sporazumima o delegiranju koje namjeravaju sklopiti. Ona stavljaju sporazume na snagu najranije mjesec dana nakon što su obavijestili Nadzorno tijelo.
Nadzorno tijelo može dati mišljenje o planiranom sporazumu u roku od mjesec dana od primitka te informacije.
Nadzorno tijelo objavljuje, putem odgovarajućih sredstava, svaki sporazum o delegiranju koji zaključe nadležna tijela kako bi osigurala primjerenu obaviještenost svih dotičnih strana.
Članak 29.
Zajednička kultura na području nadzora
1. Nadzorno tijelo ima aktivnu ulogu u stvaranju zajedničke kulture Unije u području nadzora i dosljednih nadzornih praksi kao i u osiguranju ujednačenih postupaka i usklađenih pristupa u cijeloj Uniji. Nadzorno tijelo obavlja najmanje sljedeće aktivnosti:
(a)
pruža mišljenja nadležnim tijelima;
(b)
promiče učinkovitu bilateralnu i multilateralnu razmjenu informacija između nadležnih tijela, uz puno poštovanje važećih odredaba o povjerljivosti i zaštiti podataka predviđenih odgovarajućim zakonodavstvom Unije;
(c)
doprinosi razvoju visokokvalitetnih i jedinstvenih nadzornih standarda, uključujući standarde u vezi s izvješćivanjem i međunarodne računovodstvene standarde u skladu s člankom 1. stavkom 3.;
(d)
preispituje primjenu odgovarajućih regulatornih i provedbenih tehničkih standarda koje donosi Komisija te smjernice i preporuke koje izda Nadzorno tijelo te, prema potrebi, predlaže izmjene; i
(e)
uspostavlja sektorske i međusektorske programe osposobljavanja, omogućuje razmjene osoblja i potiče nadležna tijela na pojačano korištenje programa upućivanja zaposlenika i ostalih alata.
2. Nadzorno tijelo može, prema potrebi, razviti nove praktične instrumente i konvergencijske alate radi promicanja zajedničkih nadzornih pristupa i praksi.
Članak 30.
Stručna preispitivanja nadležnih tijela
1. Nadzorno tijelo periodično organizira i provodi stručna preispitivanja nekih ili svih aktivnosti nadležnih tijela kako bi dalje ojačala dosljednost rezultata nadzora. U tu svrhu, Nadzorno tijelo razvija metode kako bi omogućila objektivne procjene i usporedbe između preispitanih tijela. Prilikom provođenja stručnog preispitivanja, uzimaju se u obzir postojeće informacije i već izvršene procjene u vezi s dotičnim nadležnim tijelom.
2. Stručna preispitivanja, uključuju procjenu, ali se ne ograničavaju na:
(a)
primjerenost sredstava i upravljačke mehanizme nadležnog tijela, posebno obzirom na učinkovitu primjenu regulatornih tehničkih standarda i provedbenih tehničkih standarda iz članaka 10. do 15. te akata iz članka 1. stavka 2. i na sposobnost odgovora na tržišna kretanja;
(b)
stupanj postignute konvergencije u primjeni prava Unije i nadzornih praksi, uključujući regulatorne tehničke standarde i provedbene tehničke standarde, smjernice i preporuke, usvojene na temelju članaka 10. do 16., te mjere do koje nadzorna praksa ostvaruje ciljeve određene pravom Unije;
(c)
najbolje prakse koje razrade neka nadležna tijela čija bi primjena mogla biti od koristi drugim nadležnim tijelima;
(d)
učinkovitost i stupanj postignute konvergencije u izvršenju odredaba koje su usvojene u provedbi prava Unije, uključujući administrativne mjere i sankcije, uvedene protiv odgovornih osoba ako navedene odredbe nisu poštovane.
3. Na temelju stručnog preispitivanja, Nadzorno tijelo može izdati smjernice i preporuke u skladu s člankom 16. Nadležna tijela u skladu s člankom 16. stavkom 3. nastoje slijediti navedene smjernice i preporuke. Nadzorno tijelo, prilikom razrade nacrta regulatornih ili provedbenih tehničkih standarda u skladu s člancima 10. do 15., uzima u obzir rezultate stručnog pregleda.
4. Nadzorno tijelo dužno je učiniti javno dostupnim najbolje prakse utvrđene tijekom stručnih preispitivanja. Dodatno, svi ostali rezultati stručnog preispitivanja mogu se javno objaviti, što podliježe suglasnosti nadležnog tijela koje je predmet stručnog preispitivanja.
Članak 31.
Koordinacijska funkcija
Nadzorno tijelo ispunjava opću ulogu koordinacije nadležnih tijela, posebno u situacijama kad bi nepovoljna kretanja mogla ugroziti uredno funkcioniranje i cjelovitost financijskih tržišta ili stabilnost financijskog sustava u Uniji.
Nadzorno tijelo promiče usklađen odgovor Unije, između ostalog:
(a)
omogućavanjem razmjene informacija između nadležnih tijela;
(b)
određivanjem opsega i, kada je to moguće i primjereno, provjerom pouzdanosti informacija koje bi trebalo staviti na raspolaganje svim dotičnim nadležnim tijelima;
(c)
na dovodeći u pitanje članak 19. provedbom neobvezujućeg posredovanja na zahtjev nadležnih tijela ili na vlastitu inicijativu;
(d)
obavješćivanjem ESRB-a bez odgađanja o svakoj mogućoj kriznoj situaciji;
(e)
donošenjem svim odgovarajućih mjera u slučaju kretanja koja mogu ugroziti funkcioniranje financijskih tržišta, s ciljem omogućavanja usklađivanja djelovanja poduzetih od strane relevantnog nadležnog tijela;
(f)
centraliziranjem informacija primljenih u skladu s člancima 21. i 35. kao posljedice regulatornih obveza izvješćivanja o institucijama aktivnim u više od jedne države članice. Nadzorno tijelo dijeli te informacije s drugim dotičnim nadležnim tijelima.
Članak 32.
Procjena tržišnih kretanja
1. Nadzorno tijelo, u području svoje nadležnosti, prati i procjenjuje tržišna kretanja te, kada je to potrebno, obavješćuje Europsko nadzorno tijelo (Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo) i Europsko nadzorno tijelo (Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala), ESRB te Europski parlament, Vijeće i Komisiju o relevantnim mikrobonitetnim trendovima, mogućim rizicima i osjetljivostima. Nadzorno tijelo u svoje procjene uključuje ekonomsku analizu tržišta na kojima djeluju financijske institucije i procjenu učinka mogućih tržišnih kretanja na takve institucije.
2. Nadzorno tijelo, u suradnji s ESRB-om pokreće i koordinira na razini Unije procjene otpornosti financijskih institucija na nepovoljna tržišna kretanja. S tim ciljem, ona za korištenje od strane nadležnih tijela razvija sljedeće:
(a)
zajedničke metodologije za procjenu učinka ekonomskih scenarija na financijsko stanje institucija;
(b)
zajedničke pristupe komunikacije rezultata tih procjena o otpornosti financijskih institucija;
(c)
zajedničke metodologije za procjenu učinka posebnih proizvoda ili postupaka distribucije na financijski položaj institucije i na osiguranike, sudionike mirovinskog sustava, korisnike i informacije o klijentima.
3. Ne dovodeći u pitanje zadaće ESRB-a određene Uredbom (EU) br. 1092/2010, Nadzorno tijelo, najmanje jednom godišnje, a i češće ako je potrebno, daje procjene Europskom parlamentu, Vijeću, Komisiji i ESRB-u o trendovima, mogućim rizicima i osjetljivostima u području svoje nadležnosti.
Nadzorno tijelo u navedene procjene uključuje klasifikaciju glavnih rizika i osjetljivosti te, kada je potrebno, preporučuje preventivne ili popravne mjere.
4. Nadzorno tijelo osigurava primjereno obuhvaćanje međusektorskih razvoja, rizika i osjetljivosti, blisko surađujući s Europskim nadzornim tijelom (Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo) te Europskim nadzornim tijelom Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala) preko Zajedničkog odbora.
Članak 33.
Međunarodni odnosi
1. Ne dovodeći u pitanje odgovarajuće nadležnosti država članica i institucija Unije, Nadzorno tijelo može uspostavljati kontakte i zaključivati administrativne dogovore s nadzornim tijelima, međunarodnim organizacijama i upravama trećih zemalja. Ovi dogovori ne stvaraju pravne obveze u odnosu na Uniju i njene države članice, niti sprečavaju države članice i njihova nadležna tijela da zaključe bilateralne ili multilateralne dogovore s trećim zemljama.
2. Nadzorno tijelo pomaže u pripremi odluka o ekvivalentnosti koje se odnose na nadzorne režime u trećim zemljama u skladu s aktima iz članka 1. stavka 2.
3. U izvješću iz članka 43. stavka 5., Nadzorno tijelo navodi administrativne dogovore, usuglašene s međunarodnim organizacijama ili upravama u trećim zemljama i pruženu pomoć u pripremi odluka o ekvivalentnosti.
Članak 34.
Druge zadaće
1. Na zahtjev Europskog parlamenta, Vijeća ili Komisije ili na vlastitu inicijativu, Nadzorno tijelo može davati mišljenja Europskom parlamentu, Vijeću i Komisiji o svim pitanjima koja su povezana s njegovim područjem nadležnosti.
2. U vezi s bonitetnim procjenama spajanja i preuzimanja obuhvaćenih Direktivom 92/49/EEZ i direktivama 2002/83/EZ i 2005/68/EZ, kako su izmijenjene Direktivom 2007/44/EZ, a za koje se, u skladu s navedenim direktivama, zahtijeva savjetovanje između nadležnih tijela dvije ili više država članica, Nadzorno tijelo može, na zahtjev jednog od dotičnih nadležnih tijela, izdati i objaviti mišljenje o bonitetnoj procjeni, osim u vezi s kriterijima iz članka 15.b stavka 1. točke (e) Direktive 92/49/EEZ, članka 15.b stavka 1. točke (e) Direktive 2002/83/EZ i članka 19.a stavka 1. točke (e) Direktive 2005/68/EZ. Mišljenje se izdaje bez odlaganja, a u svakom slučaju prije završetka razdoblja procjene u skladu s Direktivom 92/49/EEZ i direktivama 2002/83/EZ i 2005/68/EZ, kako su izmijenjene Direktivom 2007/44/EZ. Članak 35. primjenjuje se u područjima, u vezi s kojima Nadzorno tijelo izdaje mišljenje.
Članak 35.
Prikupljanje informacija
1. Na zahtjev Nadzornog tijela, nadležna tijela država članica daju Nadzornom tijelu sve informacije potrebne za obavljanje zadaća koje su mu dodijeljene ovom Uredbom, pod uvjetom da imaju zakonski pristup relevantnim informacijama i da je zahtjev za informacijama potreban obzirom na prirodu predmetne dužnosti.
2. Nadzorno tijelo može također zahtijevati da mu se informacije pružaju u ponavljajućim vremenskim razmacima i na određenim obrascima. Kad je to moguće, ovi zahtjevi se podnose korištenjem zajedničkih obrazaca za izvješćivanje.
3. Na valjano utemeljen zahtjev nadležnog tijela države članice Nadzorno tijelo može dostaviti sve informacije potrebne kako bi se nadležnom tijelu omogućilo obavljanje njegovih zadaća, u skladu s obvezama čuvanja poslovne tajne, utvrđene u sektorskom zakonodavstvu i u članku 70.
4. Prije zahtjeva za informacijama u skladu s ovim člankom i kako bi se izbjeglo udvostručavanje obveza izvješćivanja Nadzorno tijelo uzima u obzir sve relevantne postojeće statističke podatke koje su izradili i objavili Europski statistički sustav i Europski sustav središnjih banaka.
5. Ako informacije nisu dostupne ili ih nadležna tijela nisu pravovremeno stavila na raspolaganje, Nadzorno tijelo može uputiti valjano utemeljen i obrazložen zahtjev drugim nadzornim tijelima, ministarstvu odgovornom za financije i ako raspolaže informacijama o bonitetu, nacionalnoj središnjoj banci ili uredu za statistiku dotične države članice.
6. Ako informacije nisu dostupne ili nisu pravovremeno stavljene na raspolaganje u skladu s stavkom 1. ili 5., Nadzorno tijelo može izravno uputiti valjano utemeljen i obrazložen zahtjev odgovarajućim financijskim institucijama. Obrazloženi zahtjev objašnjava zbog čega su potrebne informacije o odgovarajućim financijskim institucijama
Nadzorno tijelo obavješćuje mjerodavna nadležna tijela u skladu s ovim stavkom i stavkom 5.
Na zahtjev Nadzornog tijela, nadležna tijela pomažu Nadzornom tijelu u prikupljanju informacija.
7. Nadzorno tijelo može koristiti povjerljive informacije koje dobije u skladu s ovim člankom, isključivo radi obavljanja dužnosti koje su joj dodijeljene ovom Uredbom.
Članak 36.
Odnos s ESRB-om
1. Nadzorno tijelo blisko i redovito surađuje s ESRB-om.
2. Nadzorno tijelo dostavlja ESRB-u redovite i pravovremene informacije, potrebne za ostvarivanje njegovih zadaća. Svi podaci koji su potrebni za ostvarivanje zadaća, koji nisu u sažetom ili zbirnom obliku, dostavljaju se ESRB-u bez odgađanja, na osnovu obrazloženog zahtjeva, kako je to određeno u članku 15. Uredbe (EU) br. 1092/2010. Nadzorno tijelo, u suradnji s ESRB-om, ima uspostavljene interne postupke za prijenos povjerljivih informacija, posebno informacija koje se odnose na pojedine financijske institucije.
3. Nadzorno tijelo, u skladu sa stavcima 4. i 5., osigurava pravilno nastavno postupanje na upozorenja i preporuke ESRB-a iz članka 16. Uredbe (EU) br. 1092/2010.
4. Po primitku upozorenja ili preporuka ESRB-a upućenih Nadzornom tijelu, Nadzorno tijelo bez odgađanja saziva sastanak Odbora nadzornika i procjenjuje posljedice navedenih upozorenja ili preporuka za ispunjavanje svojih zadaća.
Prema relevantnom postupku odlučivanja, odlučuje o svim djelovanjima koje je potrebno poduzeti u skladu s ovlastima koja su joj dodijeljena ovom Uredbom, za suočavanje s pitanjima utvrđenima upozorenjima i preporukama.
Ako Nadzorno tijelo ne postupi po preporuci, obrazlaže ESRB-u i Vijeću razloge za nepostupanje.
5. Po primitku upozorenja ili preporuka ESRB-a, upućenih nadležnom nacionalnom nadzornom tijelu, Nadzorno tijelo, prema potrebi, koristi ovlasti dodijeljene ovom Uredbom kako bi osigurala pravovremeno nastavno postupanje.
Ako primatelj ne namjerava poštovati preporuku ESRB-a, on obavješćuje Odbor nadzornika i s njim raspravlja o razlozima svoga nepostupanja.
Nadležno tijelo uzima u obzir stajališta Odbora nadzornika, kad izvješćuje Vijeće i ESRB, u skladu s člankom 17. Uredbe (EU) br. 1092/2010.
6. Prilikom obavljanja svojih zadaća iz ove Uredbe Nadzorno tijelo u najvećoj mogućoj mjeri uzima u obzir upozorenja i preporuke ESRB-a.
Članak 37.
Interesna skupina za osiguranje i reosiguranje i interesna skupina za strukovno mirovinsko osiguranje
1. Kako bi se olakšala savjetovanja sa zainteresiranim stranama u područjima koja su bitna za zadaće Nadzornog tijela, ustanovljuje se interesna skupina za osiguranje i reosiguranje i interesna skupina za strukovno mirovinsko osiguranje (dalje u tekstu zajednički „interesne skupine”). Potrebno je zatražiti mišljenje interesnih skupina o djelovanjima poduzetim u skladu s člancima 10. do 15. o regulatornim tehničkim standardima i provedbenim tehničkim standardima i, u mjeri u kojoj se one ne odnose na pojedinačne financijske institucije, s člankom 16. o smjernicama i preporukama. Ako je djelovanja potrebno hitno poduzeti i savjetovanje postane nemoguće, čim prije se obavješćuju interesne skupine.
Interesne skupine sastaju se najmanje četiri puta godišnje. One mogu zajedno raspravljati o područjima od zajedničkog interesa i međusobno se obavješćuju o drugim pitanjima o kojima se raspravlja.
Članovi jedne interesne skupine mogu također biti članovi druge interesne skupine.
2. Interesna skupina za osiguranje i reosiguranje sastavljena je od 30 članova koji u uravnoteženim omjerima zastupaju društva za osiguranje i reosiguranje i posrednike u osiguranju koji djeluju u Uniji, predstavnike njihovih zaposlenika, kao i potrošače, korisnike usluga osiguranja i reosiguranja, predstavnike MSP-a i predstavnike relevantnih stručnih udruga. Najmanje pet članova skupine su neovisni vrhunski znanstvenici. Deset članova skupine zastupaju društva za osiguranje, društva za reosiguranje i posrednike u osiguranju, od kojih trojica zastupaju zadružne i uzajamne osiguravatelje i reosiguravatelje.
3. Interesna skupina za strukovno mirovinsko osiguranje sastavljena je od 30 članova koji u uravnoteženim omjerima zastupaju institucije za strukovno mirovinsko osiguranje koje djeluju u Uniji, predstavnike zaposlenika, predstavnike korisnika, predstavnike MSP-a i predstavnike odgovarajućih stručnih udruga. Najmanje pet članova skupine su neovisni vrhunski znanstvenici. Deset članova skupine zastupaju institucije za strukovno mirovinsko osiguranje.
4. Članove interesnih skupina, slijedom prijedloga odgovarajućih zainteresiranih strana, imenuje Odbor nadzornika. Odbor nadzornika pri odlučivanju, u najvećoj mogućoj mjeri, osigurava odgovarajuću zemljopisnu uravnoteženost i jednaku zastupljenost spolova i zastupljenost zainteresiranih strana iz cijele Unije.
5. Nadzorno tijelo pruža sve potrebne informacije, pridržavajući se obveze čuvanja poslovne tajne određene člankom 70. i osigurava odgovarajuću potporu tajništva interesnim skupinama. Za članove interesnih skupina koji zastupaju neprofitne organizacije, isključivši zastupnike sektora, osigurava se odgovarajuća naknada. Interesne skupine mogu osnovati radne skupine o tehničkim pitanjima. Mandat članova interesnih skupina traje dvije i pol godine, nakon čega se provodi novi izborni postupak.
Članovi interesnih skupina mogu biti imenovani na dva uzastopna mandata.
6. Interesne skupine mogu dostaviti mišljenja i savjete Nadzornom tijelu o pitanjima koja su povezana sa zadaćama Nadzornog tijela, s posebnim naglaskom na zadaćama određenih člancima 10. do 16., te člancima 29., 30. i 32.
7. Interesne skupine donose svoj poslovnik na temelju pristanka dvotrećinske većine svojih članova.
8. Nadzorno tijelo javno objavljuje mišljenja i savjete interesnih skupina kao i rezultate njihovog savjetovanja.
Članak 38.
Zaštitni mehanizmi
1. Nadzorno tijelo osigurava da niti jedna odluka donesena na temelju članaka 18. ili 19. ne narušava fiskalne odgovornosti država članica.
2. Ako država članica smatra da odluka donesena na temelju članka 19. stavka 3. narušava njene fiskalne odgovornosti, može obavijestiti Nadzorno tijelo i Komisiju u roku od 2 tjedna nakon obavijesti nadležnom tijelu o odluci Nadzornog tijela o neprovođenju odluke od strane nadležnog tijela.
Država članica u svojoj obavijesti jasno i točno objašnjava zbog čega i kako ta odluka narušava njene fiskalne odgovornosti.
U slučaju takve obavijesti, odluka se Nadzornog tijela suspendira.
U razdoblju od mjesec dana od obavijesti države članice, Nadzorno tijelo obavješćuje državu članicu o zadržavanju, izmjeni ili opozivu svoje odluke. Ako se odluka zadržava ili mijenja, nadzorno tijelo navodi da odluka ne utječe na fiskalne odgovornosti.
U slučaju kada Nadzorno tijelo zadržava svoju odluku, Vijeće donosi odluku o zadržavanju odluke Nadzornog tijela, većinom danih glasova, na jednom od svojih sastanaka, najkasnije u roku od dva mjeseca nakon što je Nadzorno tijelo obavijestilo državu članicu, kako je određeno u četvrtom podstavku.
U slučaju kad Vijeće, nakon što je razmotrilo pitanje, ne donese odluku o zadržavanju odluke Nadzornog tijela, u skladu s petim podstavkom, odluka se Nadzornog tijela ukida.
3. U slučaju kad država članica smatra da odluka koja je donesena na temelju članka 18. stavka 3., narušava njene fiskalne odgovornosti, ona može obavijestiti Nadzorno tijelo, Komisiju i Vijeće u roku od tri radna dana, nakon obavijesti nadležnom tijelu o odluci Nadzornog tijela, da nadležno tijelo neće provesti odluku.
Država članica u svojoj obavijesti jasno i točno objašnjava zbog čega i kako ta odluka narušava njene fiskalne odgovornosti.
U slučaju takve obavijesti, odluka se Nadzornog tijela suspendira.
U roku od deset radnih dana Vijeće saziva sastanak i donosi odluku običnom većinom svojih članova o opozivu odluke Nadzornog tijela.
U slučaju kad Vijeće, nakon što je razmotrilo pitanje, ne donese odluku o opozivu odluke Nadzornog tijela u skladu s četvrtim podstavkom, suspenzija odluke Nadzornog tijela ukida se.
4. U slučaju kad Vijeće u skladu sa stavkom 3. donese odluku da neće opozvati odluku Nadzornog tijela koja se odnosi na članak 18. stavak 3., a dotična država članica i dalje smatra da odluka Nadzornog tijela narušava njene fiskalne odgovornosti, država članica može o tome obavijestiti Komisiju i Nadzorno tijelo i zahtijevati od Vijeća ponovno ispitivanje pitanja. Dotična država članica jasno navodi razloge svog neslaganja s odlukom Vijeća.
Vijeće potvrđuje svoju izvornu odluku ili donosi novu odluku u skladu sa stavkom 3. u razdoblju od četiri tjedna nakon obavijesti iz prvog podstavka.
Vijeće može produžiti razdoblje od četiri tjedna za dodatna četiri tjedna ako tako zahtijevaju posebne okolnosti slučaja.
5. Svaka zloupotreba ovog članka, posebno u vezi s odlukom Nadzornog tijela koja nema značajan ili materijalan fiskalni utjecaj, zabranjuje se kao nespojiva s unutarnjim tržištem.
Članak 39.
Postupci odlučivanja
1. Prije donošenja odluka predviđenih u ovoj Uredbi, Nadzorno tijelo obavješćuje bilo kojeg imenovanog primatelja o svojoj namjeri donošenja odluke i određuje rok do kojeg primatelj može izložiti svoje mišljenje o tom pitanju, pri čemu se u potpunosti vodi računa o žurnosti, složenosti i mogućim posljedicama pitanja. Ovo se, s nužnim izmjenama, primjenjuje na preporuke iz članka 17. stavka 3.
2. U odlukama Nadzornog tijela navode se razlozi na kojima se one temelje.
3. Primatelji odluke Nadzornog tijela obavješćuju se o pravnim lijekovima dostupnim na temelju ove Uredbe.
4. Kad Nadzorno tijelo donese odluku na temelju članka 18. stavka 3. ili 4. ono tu odluku preispituje u odgovarajućim vremenskim razmacima.
5. Odluke koje donosi Nadzorno tijelo na temelju članaka 17., 18. ili 19., objavljuju se, a navode identitet nadležnog tijela ili dotične financijske institucije i glavni sadržaj odluke, osim ako je takva objava u sukobu sa zakonitim interesima financijskih institucija glede zaštite njihovih poslovnih tajni ili bi mogla ozbiljno ugroziti uredno funkcioniranje i cjelovitost financijskih tržišta ili stabilnost cjelokupnog ili dijela financijskog sustava Unije.
POGLAVLJE III.
ORGANIZACIJA
ODJELJAK 1.
Odbor nadzornika
Članak 40.
Sastav
1. Odbor nadzornika sastavljen je od:
(a)
predsjednika, bez prava glasa;
(b)
voditelja nacionalnog javnog tijela koje je nadležno za nadzor financijskih institucija u svakoj državi članici, koji osobno prisustvuje sastancima najmanje dva puta godišnje;
(c)
jednog predstavnika Komisije, bez prava glasa;
(d)
jednog predstavnika ESRB-a, bez prava glasa;
(e)
jednog predstavnika za svaku od dva druga Europska nadzorna tijela, bez prava glasa.
2. Odbor nadzornika redovito saziva sastanke s interesnima skupinama, najmanje dva puta godišnje.
3. Svako nadležno tijelo odgovorno je za imenovanje zamjenika na visokoj razini iz svojih redova, koji može zamijeniti člana Odbora nadzornika iz stavka 1. točke (b) ako je ta osoba spriječena prisustvovati.
4. U državama članicama u kojima je više od jednog tijela odgovorno za nadzor u skladu s ovom Uredbom, navedena nadležna tijela dogovaraju se o zajedničkom predstavniku. Međutim, kad točka predviđena za raspravu Odbora nadzornika nije u nadležnosti nacionalnog tijela koje je zastupano po članu iz stavka 1. točke (b) taj član može dovesti predstavnika iz relevantnog nacionalnog tijela, koji nema pravo glasa.
5. Odbor nadzornika može donijeti odluku o odobrenju pristupa promatračima.
Izvršni direktor može sudjelovati na sastancima Odbora nadzornika, bez prava glasa.
Članak41.
Interni odbori i radna tijela
1. Odbor nadzornika može osnovati interne odbore ili radna tijela za posebne zadaće, dodijeljene Odboru nadzornika i može osigurati delegiranje pojedinih, jasno određenih zadaća i odluka na interne odbore ili radna tijela, upravni odbor ili predsjednika.
2. Za potrebe članka 19., Odbor nadzornika saziva neovisno radno tijelo kako bi se olakšalo nepristrano rješavanje neslaganja, koje se sastoji od predsjednika i dva člana, koji nisu predstavnici nadležnih tijela u sporu i koji nemaju nikakav sukob interesa niti izravne veze s dotičnim nadležnim tijelom.
3. Pridržavajući se članka 19. stavka 2., radno tijelo predlaže odluku radi konačnog usvajanja od strane Odbora nadzornika u skladu s postupkom određenim trećim podstavkom članka 44. stavka 1.
4. Odbor nadzornika donosi poslovnik za radno tijelo iz stavka 2.
Članak 42.
Neovisnost
Predsjednik Odbora nadzornika i njegovi članovi s pravom glasa prilikom izvršavanja zadaća dodijeljenih ovom Uredbom, djeluju neovisno i objektivno, isključivo u interesu Unije u cjelini, i ne traže niti primaju naputke od institucija ili tijela Unije, bilo koje vlade države članice ili bilo kojih drugih javnih ili privatnih tijela.
Ni države članice, institucije ili tijela Unije niti bilo koje drugo javno ili privatno tijelo ne smiju nastojati utjecati na članove Odbora nadzornika prilikom obavljanja njihovih zadaća.
Članak 43.
Zadaće
1. Odbor nadzornika daje smjernice za rad Nadzornog tijela i nadležan je za donošenje odluka iz poglavlja II.
2. Odbor nadzornika donosi mišljenja, preporuke i odluke te izdaje mišljenja iz poglavlja II.
3. Odbor nadzornika imenuje predsjednika.
4. Odbor nadzornika donosi, do 30. rujna svake godine, na temelju prijedloga upravnog odbora, program rada Nadzornog odbora za sljedeću godinu i dostavlja ga na znanje Europskom parlamentu, Vijeću i Komisiji.
Program rada usvaja se ne dovodeći u pitanje godišnji proračunski postupak i objavljuje se.
5. Odbor nadzornika, na temelju prijedloga upravnog odbora usvaja godišnje izvješće o aktivnostima Nadzornog tijela, uključujući ostvarenje zadaća predsjednika, na temelju nacrta izvješća iz članka 53. stavka 7., te navedeno izvješće do 15. lipnja svake godine dostavlja Europskom parlamentu, Vijeću, Komisiji, Revizorskom sudu i Europskom gospodarskom i socijalnom odboru. Izvješće se objavljuje.
6. Odbor nadzornika donosi višegodišnji program rada Nadzornog tijela i dostavlja ga na znanje Europskom parlamentu, Vijeću i Komisiji.
Višegodišnji program rada donosi se ne dovodeći u pitanje godišnji proračunski postupak i objavljuje se.
7. Odbor nadzornika donosi proračun u skladu s člankom 63.
8. Odbor nadzornika provodi disciplinski nadzor nad predsjednikom i izvršnim direktorom i može ih razriješiti dužnosti u skladu s člankom 48. stavkom 5. ili člankom 51. stavkom 5.
Članak 44.
Odlučivanje
1. Odbor nadzornika donosi odluke običnom većinom svojih članova. Svaki član ima jedan glas.
Odstupajući od prvog podstavka ovog stavka, Odbor nadzornika u odnosu na akte navedene u člancima 10. do 16. te mjere i odluke donesene na temelju trećega podstavka članka 9. stavka 5. i poglavlja VI. donosi odluke kvalificiranom većinom svojih članova, kako je utvrđeno člankom 16. stavkom 4. Ugovora o Europskoj uniji i člankom 3. Protokola (br. 36) o prijelaznim odredbama.
U odnosu na odluke u skladu s člankom 19. stavkom 3., za odluke koje donosi nadzornik grupe, odluka koju predlaže radno tijelo smatra se prihvaćenom, ako ju odobri obična većina, osim ako ju odbace članovi koji predstavljaju blokirajuću manjinu glasova kako je utvrđeno člankom 16. stavkom 4. Ugovora o Europski uniji i člankom 3. Protokola (br. 36) o prijelaznim odredbama.
Za sve ostale odluke u skladu s člankom 19. stavkom 3., odluka koju predloži radno tijelo usvaja se običnom većinom članova Odbora nadzornika. Svaki član ima jedan glas.
2. Sastanke Odbora nadzornika saziva predsjednik na vlastitu inicijativu ili na zahtjev jedne trećine članova, a predsjeda im predsjednik.
3. Odbor nadzornika donosi i objavljuje svoj poslovnik.
4. U poslovniku se podrobno određuju postupci koji uređuju glasovanje, uključujući, kada je to potrebno, pravila koja uređuju kvorume. Članovi bez prava glasa i promatrači, uz iznimku predsjedavajućeg i izvršnog direktora, ne prisustvuju raspravama Odbora nadzornika o pojedinačnim financijskim institucijama, osim ako je drukčije predviđeno u članku 75. stavku 3. ili u aktima iz članka 1. stavka 2..
ODJELJAK 2.
Upravljački odbor
Članak 45.
Sastav
1. Upravljački odbor sastavljen je od predsjednika i šest drugih članova Odbora nadzornika, izabranih od strane i između članova Odbora nadzornika s pravom glasa.
Osim predsjednika, svaki član upravljačkog odbora ima zamjenika koji ga može zamijeniti ako je spriječen prisustvovati.
Mandat članova koje bira Odbor nadzornika, traje dvije i pol godine. Navedeni mandat može se jednom produžiti. Sastav upravljačkog odbora je uravnotežen i razmjeran, tako da odražava Uniju kao cjelinu. Mandati se preklapaju, a primjenjuje se odgovarajući sustav rotacije.
2. Odluke upravljačkog odbora donose se na temelju većine prisutnih članova. Svaki član ima jedan glas.
Izvršni direktor i predstavnik Komisije sudjeluju na sastancima upravljačkog odbora, bez prava glasa.
Predstavnik Komisije ima pravo glasa u pogledu pitanja iz članka 63.
Upravljački odbor donosi i objavljuje svoj poslovnik.
3. Sastanke upravljačkog odbora saziva predsjednik na vlastitu inicijativu ili na zahtjev najmanje jedne trećine članova, a predsjeda im predsjednik.
Upravljački odbor sastaje se prije svakog sastanka Odbora nadzornika i toliko često koliko upravljački odbor smatra potrebnim. Upravljački odbor sastaje se najmanje pet puta godišnje.
4. Članovima upravljačkog odbora, uz poštovanje odredbi poslovnika, mogu pomagati savjetnici ili stručnjaci. Članovi bez prava glasa, uz iznimku izvršnog direktora, ne prisustvuju raspravama upravljačkog odbora o pojedinim financijskim institucijama.
Članak 46.
Neovisnost
Članovi upravljačkog odbora postupaju neovisno i objektivno i isključivo u interesu Unije u cjelini, i ne traže niti primaju naputke od institucija ili tijela Unije, bilo koje vlade države članice ili bilo kojih drugih javnih ili privatnih tijela.
Ni države članice, institucije ili tijela Unije niti bilo koje drugo javno ili privatno tijelo ne smiju nastojati utjecati na članove upravljačkog odbora prilikom obavljanja njihovih zadaća.
Članak 47.
Zadaće
1. Upravljački odbor osigurava da Nadzorno tijelo izvršava svoju misiju i obavlja zadaće koje su mu dodijeljene u skladu s ovom Uredbom.
2. Upravljački odbor predlaže godišnji i višegodišnji program rada Odboru nadzornika na usvajanje.
3. Upravljački odbor izvršava svoje proračunske ovlasti u skladu s člancima 63. i 64.
4. Upravljački odbor donosi plan kadrovske politike Nadzornog tijela u skladu s člankom 68. stavkom 2., potrebne provedbene mjere za Pravilnik o osoblju za dužnosnike Europskih zajednica (dalje u tekstu: Pravilnik o osoblju).
5. Upravljački odbor donosi posebne odredbe o pravima pristupa dokumentima Nadzornog tijela, u skladu s člankom 72.
6. Upravljački odbor, na temelju nacrta izvješća iz članka 53. stavka 7., predlaže Odboru nadzornika za odobrenje godišnje izvješće o aktivnostima Nadzornog tijela, uključujući i o dužnostima predsjednika.
7. Upravljački odbor donosi i objavljuje svoj poslovnik.
8. Upravljački odbor imenuje i razrješuje članove Žalbenog vijeća u skladu s člankom 58. stavcima 3. i 5.
ODJELJAK 3.
Predsjednik
Članak 48.
Imenovanje i zadaće
1. Nadzorno tijelo zastupa predsjednik, koji je neovisan stručnjak zaposlen s punim radnim vremenom.
Predsjednik je odgovoran za pripremu rada Odbora nadzornika te predsjeda sastancima Odbora nadzornika i upravljačkog odbora.
2. Nakon otvorenog postupka odabira, predsjednika imenuje Odbor nadzornika na temelju postignuća, vještina, poznavanja financijskih institucija i tržišta te iskustva relevantnog za financijski nadzor i uređenje.
Prije preuzimanja svojih dužnosti, a u roku od jednog mjeseca nakon odabira od strane Odbora nadzornika, Europski parlament također može uložiti prigovor na imenovanje odabrane osobe, nakon saslušanja kandidata odabranog od strane Odbora nadzornika.
Odbor nadzornika također bira iz redova svojih članova zamjenika koji u odsutnosti predsjednika obavlja njegove funkcije. Zamjenik se ne bira iz redova članova upravljačkog odbora.
3. Mandat predsjednika je pet godina i može se produžiti jednom.
4. Tijekom devet mjeseci koji prethode isteku petogodišnjeg mandata predsjednika, Odbor nadzornika procjenjuje:
(a)
rezultate, ostvarene u prvom mandatu i način na koji su ostvareni;
(b)
dužnosti i zahtjeve Nadzornog tijela u sljedećim godinama.
Odbor nadzornika, vodeći računa o procjeni, može jednom produžiti mandat predsjedniku, što podliježe potvrdi Europskog parlamenta.
5. Predsjednika može smijeniti s dužnosti samo Europski parlament nakon odluke Odbora nadzornika.
Predsjednik ne sprečava Odbor nadzornika u raspravljanju o pitanjima koja se odnose na predsjednika, posebno o potrebi za njegovim razrješenjem te nije uključen u rasprave u vezi s takvim pitanjem.
Članak 49.
Neovisnost
Ne dovodeći u pitanje ulogu Odbora nadzornika u vezi sa zadaćama predsjednika, predsjednik ne traži niti prima naputke od institucija ili tijela Unije, bilo koje vlade države članice ili bilo kojih drugih javnih ili privatnih tijela.
Ni države članice, institucije ili tijela Unije, niti bilo koje drugo javno ili privatno tijelo ne smiju nastojati utjecati na predsjednika pri obavljanju njegovih zadaća.
U skladu s Pravilnikom o osoblju iz članka 68., predsjednik je nakon napuštanja službe i dalje u obvezi poštovanja dužnosti časnog i suzdržanog ponašanja u pogledu prihvaćanja određenih imenovanja ili prednosti.
Članak 50.
Izvještavanje
1. Europski parlament i Vijeće mogu pozvati predsjednika ili njegovog zamjenika da daju izjavu, uz puno poštovanje njegove neovisnosti. Predsjednik daje izjavu pred Europskim parlamentom i odgovara na sva pitanja njegovih članova kad god se to od njega zahtijeva.
2. Predsjednik pisanim putem izvješćuje Europski parlament o glavnim aktivnostima Nadzornog tijela, u slučaju kad se to od njega traži, a najmanje 15 dana prije davanja izjave iz stavka 1.
3. Osim informacija iz članaka 11. do 18. te iz članaka 20. i 33. izvješće također uključuje sve bitne informacije koje traži Europski parlament na ad hoc osnovi.
ODJELJAK 4.
Izvršni direktor
Članak 51.
Imenovanje
1. Nadzornim tijelom upravlja izvršni direktor, koji je neovisan stručnjak zaposlen s punim radnim vremenom.
2. Nakon otvorenog postupka odabira, izvršnog direktora imenuje Odbor nadzornika, nakon potvrde Europskog parlamenta, na temelju postignuća, vještina, poznavanja financijskih institucija i tržišta te iskustva relevantnog za financijski nadzor i uređenje i upravljačkog iskustva.
3. Mandat izvršnog direktora je pet godina i može se produžiti jednom.
4. Tijekom devet mjeseci koji prethode isteku mandata izvršnog direktora, Odbor nadzornika procjenjuje posebno:
(a)
rezultate, ostvarene u prvom mandatu i način na koji su ostvareni;
(b)
dužnosti i zahtjeve Nadzornog tijela u sljedećim godinama.
Odbor nadzornika, vodeći računa o procjenama iz prvog podstavka, može jednom produžiti mandat izvršnom direktoru.
5. Izvršni direktor može biti razriješen dužnosti samo odlukom Odbora nadzornika.
Članak 52.
Neovisnost
Ne dovodeći u pitanje odgovarajuće uloge upravljačkog odbora i Odbora nadzornika u vezi sa zadaćama izvršnog direktora, izvršni direktor ne traži niti prima naputke od institucija ili tijela Unije, bilo koje vlade države članice ili bilo kojih drugih javnih ili privatnih tijela.
Ni države članice, institucije ili tijela Unije, niti bilo koje drugo javno ili privatno tijelo ne smiju nastojati utjecati na izvršnog direktora pri obavljanju njegovih zadaća.
U skladu s Pravilnikom o osoblju iz članka 68., izvršni direktor je nakon napuštanja službe i dalje u obvezi poštovanja dužnosti časnog i suzdržanog ponašanja u pogledu prihvaćanja određenih imenovanja ili prednosti.
Članak 53.
Zadaće
1. Izvršni direktor nadležan je za upravljanje Nadzornim tijelom i priprema rad upravljačkog odbora.
2. Izvršni direktor odgovoran je za provedbu godišnjeg plana rada Nadzornog tijela pod vodstvom Odbora nadzornika i pod kontrolom upravljačkog odbora.
3. Izvršni direktor poduzima potrebne mjere, posebno donošenje unutarnjih administrativnih uputa i objavljivanje obavijesti za osiguranje funkcioniranja Nadzornog tijela u skladu s ovom Uredbom.
4. Izvršni direktor priprema višegodišnji program rada iz članka 47. stavka 2.
5. Izvršni direktor svake godine do 30. lipnja priprema program rada za sljedeću godinu u skladu s člankom 47. stavkom 2.
6. Izvršni direktor sastavlja prednacrt proračuna Nadzornog tijela na temelju članka 63. i izvršava proračun Nadzornog tijela na temelju članka 64.
7. Izvršni direktor svake godine priprema nacrt izvješća s odjeljkom o regulatornim i nadzornim aktivnostima Nadzornog tijela te odjeljkom o financijskim i upravnim pitanjima.
8. Izvršni direktor u vezi s osobljem Nadzornog tijela, izvršava ovlasti utvrđene u članku 68. i upravlja kadrovskim pitanjima.
POGLAVLJE IV.
ZAJEDNIČKA TIJELA EUROPSKIH NADZORNIH TIJELA
ODJELJAK 1.
Zajednički odbor Europskih nadzornih tijela
Članak 54.
Osnivanje
1. Ovime se osniva Zajednički odbor Europskih nadzornih tijela.
2. Zajednički odbor služi kao forum, u kojem Nadzorno tijelo redovito i blisko surađuje te osigurava međusektorsku usklađenost s Europskim nadzornim tijelom (Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo) i Europskim nadzornim tijekom (Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala), posebno u vezi s:
-
financijskim konglomeratima,
-
računovodstvom i revizijom,
-
mikrobonitetnim analizama međusektorskih razvoja, rizika i osjetljivosti za financijsku stabilnost,
-
investicijskim proizvodima za male ulagače,
-
mjerama za borbu protiv pranja novca, i
-
razmjenom informacija s ESRB-om i razvijanjem odnosa između ESRB-a i ESA-e.
3. Zajednički odbor ima zasebno osoblje koje osiguravaju ESA-i, koje obavlja zadaće tajništva. Nadzorno tijelo doprinosi odgovarajućim sredstvima upravnim, infrastrukturnim i operativnim izdacima.
4. U slučaju kad financijska institucija obavlja višesektorsku aktivnost, Zajednički odbor rješava nesuglasice u skladu s članom 56.
Članak 55.
Sastav
1. Zajednički odbor sastavljen je od predsjednika ESA-e i, prema potrebi, predsjednika bilo kojeg pododbora osnovanog na temelju članka 57.
2. Izvršni direktor, predstavnik Komisije i ESRB-a pozivaju se na sastanke Zajedničkog odbora i svih pododbora iz članka 57. kao promatrači.
3. Predsjednik Zajedničkog odbora imenuje se prema načelu godišnje rotacije iz redova predsjednika ESA-e. Predsjednik Zajedničkog odbora je potpredsjednik ESRB-a.
4. Zajednički odbor donosi i objavljuje svoj poslovnik. U poslovniku se mogu odrediti daljnji sudionici sastanaka Zajedničkog odbora.
Zajednički odbor sastaje se najmanje jednom svaka dva mjeseca.
Članak 56.
Zajednička stajališta i zajednički akti
Nadzorno tijelo u okviru svojih zadaća iz poglavlja II., a posebno u pogledu provedbe Direktive 2002/87/EZ, prema potrebi, postiže zajednička stajališta s Europskim nadzornim tijelom (Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo) i Europskim nadzornim tijelom (Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala), ovisno o slučaju.
Nadzorno tijelo usporedno s Europskim nadzornim tijelom (Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo) i Europskim nadzornim tijelom (Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala), ovisno o slučaju, donosi dokumente iz članaka 10. do 15., 17., 18. ili 19. ove Uredbe u vezi s primjenom Direktive 2002/87/EZ i bilo kojih drugih akata Unije iz članka 1. stavka 2., koji također pripadaju u područje nadležnosti Europskog nadzornog tijela (Europsko nadzorno tijelo za bankarstvo) ili Europskog nadzornog tijela (Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržišta kapitala).
Članak 57.
Pododbori
1. Za potrebe članka 56. u okviru Zajedničkog odbora osniva se pododbor za financijske konglomerate.
2. Ovaj pododbor sastavljen je od pojedinaca navedenih u članku 55. stavku 1. i jednog predstavnika na visokoj razini koji je imenovan iz redova postojećeg osoblja relevantnog nadležnog tijela iz svake države članice.
3. Pododbor bira predsjednika iz redova svojih članova koji je također član Zajedničkog odbora.
4. Zajednički odbor može osnovati dodatne pododbore.
ODJELJAK 2.
Žalbeno vijeće
Članak 58.
Sastav i djelovanje
1. Žalbeno vijeće je zajedničko tijelo ESA-e.
2. Žalbeno vijeće sastavljeno je od šest članova i šest zamjenika, koji su osobe velikog ugleda s dokazanim relevantnim znanjem i stručnim iskustvom, uključujući nadzorno iskustvo do dovoljno visoke razine u području bankarstva, osiguranja, strukovnog mirovinskog osiguranja, tržišta vrijednosnih papira ili drugih financijskih usluga, isključivši postojeće osoblje nadležnih tijela ili drugih nacionalnih institucija ili institucija Unije uključenih u aktivnosti Nadzornog tijela. Žalbeno vijeće ima dostatnu pravnu stručnost za davanje pravnih mišljenja o zakonitosti izvršavanja ovlasti Nadzornog tijela.
Žalbeno vijeće imenuje svoga predsjednika.
3. Upravni odbor Nadzornog tijela imenuje dva člana Žalbenog vijeća i dva zamjenika s popisa kandidata u užem izboru koje je nakon javnog poziva za iskazom interesa, objavljenom u Službenom listu Europske unije predložila Komisija, i nakon savjetovanja s Odborom nadzornika.
Ostali članovi imenuju se u skladu s Uredbom (EU) br. 1093/2010 i Uredbom (EU) br. 1095/2010.
4. Mandat članova Žalbenog vijeća je pet godina. Mandat se može jednom produžiti.
5. Član Žalbenog vijeća kojeg je imenovao upravni odbor Nadzornog tijela ne može biti razriješen dužnosti za trajanja mandata, osim ako je dokazan krivim za ozbiljan propust i upravni odbor donese odluku u tom smislu, nakon savjetovanja s Odborom nadzornika.
6. Odluke Žalbenog vijeća donose se na temelju većine od najmanje četiri od šest članova. Kad odluka koja je predmet žalbe spada u područje primjene ove Uredbe, odlučujuća većina uključuje najmanje jednog od dva člana Žalbenog vijeća koje je imenovalo Nadzorno tijelo.
7. Predsjednik saziva Žalbeno vijeće prema potrebi.
8. ESA-e osiguravaju odgovarajuću operativnu i administrativnu potporu Žalbenom vijeću preko Zajedničkog odbora.
Članak 59.
Neovisnost i nepristranost
1. Članovi Žalbenog vijeća su neovisni prilikom donošenja odluka. Nisu vezani nikakvim uputama. Ne obavljaju druge aktivnosti u vezi s Nadzornim tijelom, njegovim upravljačkim odborom ili njegovim Odborom nadzornika.
2. Članovi Žalbenog vijeća ne sudjeluju u žalbenim postupcima u kojima imaju bilo kakav osobni interes, ako su prethodno bili uključeni kao zastupnici jedne od stranka u postupku ili ako su sudjelovali u odluci koja je predmet žalbe.
3. Ako, zbog jednog od razloga iz stavaka 1. i 2. ili zbog bilo kojeg drugog razloga, član Žalbenog vijeća smatra da neki drugi član ne bi smio sudjelovati u bilo kojem žalbenom postupku, on o tome obavješćuje Žalbeno vijeće.
4. Svaka stranka žalbenog postupka može staviti prigovor na sudjelovanje nekog od članova Žalbenog vijeća na temelju razloga iz stavaka 1. i 2. ili zbog sumnje na pristranost.
Ni jedan se prigovor ne može temeljiti na državljanstvu članova, niti je dopušteno ako je stranka u žalbenom postupku, iako upoznata s razlogom stavljanja prigovora, unatoč tome poduzela postupovnu mjeru osim prigovora na sastav Žalbenog vijeća.
5. Žalbeno vijeće odlučuje o djelovanju koje treba poduzeti u slučajevima određenim u stavcima 1. i 2., bez sudjelovanja dotičnog člana.
Za potrebe donošenja odluke, dotičnog člana u Žalbenom vijeću mijenja njegov zamjenik. U slučaju kad je zamjenik u sličnoj situaciji, predsjednik imenuje zamjenu između raspoloživih zamjenika.
6. Članovi Žalbenog vijeća obvezuju se da će djelovati neovisno i u javnom interesu.
S tim ciljem, daju izjavu o preuzetim obvezama i izjavu o interesima u kojoj se navodi ili nepostojanje bilo kakvih interesa koji bi mogli štetno utjecati na njihovu neovisnost ili bilo koji izravni ili neizravni interesi za koje bi se moglo smatrati da štetno utječu na njihovu neovisnost.
Ove izjave se svake godine objavljuju u pisanom obliku.
POGLAVLJE V.
PRAVNI LIJEKOVI
Članak 60.
Žalbe
1. Bilo koja fizička ili pravna osoba, uključujući nadležna tijela, može uložiti žalbu protiv odluke Nadzornog tijela iz članaka 17., 18. i 19. ili bilo koje druge odluke koju donese Nadzorno tijelo u skladu s aktima Unije iz članka 1. stavka 2. koja je upućena toj osobi ili protiv odluke koja se, iako je u obliku odluke upućene drugoj osobi, izravno i pojedinačno odnosi na tu osobu.
2. Žalba se, zajedno s navođenjem osnova, podnosi pisanim putem Nadzornom tijelu u roku od dva mjeseca od dana obavijesti o odluci dotičnoj osobi ili, u nedostatku obavijesti, od dana kad je Nadzorno tijelo objavilo svoju odluku.
Žalbeno vijeće odlučuje o žalbi u roku od dva mjeseca nakon podnošenja žalbe.
3. Žalba koja je podnesena u skladu sa stavkom 1., nema odgodni učinak.
Međutim, ako smatra da okolnosti to zahtijevaju, Žalbeno vijeće može suspendirati primjenu osporavane odluke.
4. Ako je žalba dopuštena, Žalbeno vijeće ispituje je li osnovana. Žalbeno vijeće poziva stranke u žalbenom postupku da, unutar utvrđenih rokova, podnesu opažanja o svojim vlastitim obavijestima ili priopćenjima drugih stranaka u žalbenom postupku. Stranke u žalbenom postupku imaju pravo na usmene izjave.
5. Žalbeno vijeće može potvrditi odluku koju donese nadležno tijelo Nadzornog tijela, ili upućuje predmet nadležnom tijelu Nadzornom tijelu. To je tijelo vezano odlukom Žalbenog vijeća i to tijelo donosi izmijenjenu odluku u vezi s dotičnim predmetom.
6. Žalbeno vijeće donosi i objavljuje svoj poslovnik.
7. Nadzorno tijelo obrazlaže i objavljuje odluke koje donese Žalbeno vijeće.
Članak 61.
Postupci pred Sudom Europske unije
1. U skladu s člankom 263. UFEU-a, pred Sudom Europske unije mogu se pokrenuti postupci kojima se osporava odluka donesena od strane Žalbenog vijeća ili Nadzornog tijela, u slučaju kad ne postoji pravo žalbe pred Žalbenim vijećem.
2. Države članice i institucije Unije kao i svaka fizička ili pravna osoba mogu u skladu s člankom 263. UFEU-a pokrenuti postupak pred Sudom Europske unije protiv odluka Nadzornog tijela.
3. U slučaju kad Nadzorno tijelo ima obvezu postupiti, a ne donese nikakvu odluku, postupak za propušteno djelovanje može se pokrenuti pred Sudom Europske unije, u skladu s člankom 265. UFEU-a.
4. Od Nadzornog tijela se traži poduzimanje potrebnih mjera kako bi postupilo u skladu s presudom Suda Europske unije.
POGLAVLJE VI.
FINANCIJSKE ODREDBE
Članak 62.
Proračun Agencije
1. Prihodi Nadzornog tijela, europskog tijela u skladu s člankom 185. Uredbe Vijeća (EZ, Euratom) br. 1605/2002 od 25. lipnja 2002. o Financijskoj uredbi koja se primjenjuje na opći proračun Europskih zajednica (50) (dalje u tekstu: „Financijska uredba”), sastoje se posebno od bilo koje kombinacije sljedećeg:
(a)
obveznih doprinosa nacionalnih javnih tijela, nadležnih za nadzor financijskih institucija koji se uplaćuju u skladu s formulom koja se temelji na ponderiranju glasova iz članka 3. stavka 3. Protokola (br. 36) o prijelaznim odredbama. Za potrebe ovog članka, članak 3. stavak 3. Protokola (br. 36) o prijelaznim odredbama nastavlja se primjenjivati nakon roka utvrđenog u njemu, odnosno 31. listopada 2014.;
(b)
subvencija Unije iz općeg proračuna Europske unije (odjeljak o Komisiji);
(c)
naknada plaćenih Nadzornom tijelu, u slučajevima navedenim u relevantnim instrumentima prava Unije.
2. Rashodi Nadzornog tijela uključuju, najmanje, naknadu zaposlenima, administrativne troškove, troškove infrastrukture, troškove stručnog osposobljavanja i troškove poslovanja.
3. Prihodi i rashodi su uravnoteženi.
4. Za svaku financijsku godinu, koja odgovara kalendarskoj godini, pripremaju se procjene svih prihoda i rashoda Nadzornog tijela koji se iskazuju u proračunu Nadzornog tijela.
Članak 63.
Donošenje proračuna
1. Do 15. veljače svake godine, izvršni direktor izrađuje nacrt računa procjene prihoda i rashoda za sljedeću financijsku godinu i upućuje ga upravljačkom odboru i Odboru nadzornika, zajedno s planom radnih mjesta. Svake godine, Odbor nadzornika na temelju navedenog nacrta računa kojeg je izradio izvršni direktor, a odobrio upravljački odbor, izrađuje račun procjene prihoda i rashoda Nadzornog tijela za sljedeću financijsku godinu. Odbor nadzornika taj račun procjene, zajedno s prijedlogom plana radnih mjesta dostavlja Komisiji do 31. ožujka. Prije usvajanja računa procjene, upravljački odbor odobrava nacrt kojeg je pripremio izvršni direktor.
2. Komisija dostavlja račun procjene Europskom parlamentu i Vijeću (dalje u tekstu zajedno: proračunsko tijelo) zajedno s nacrtom proračuna Europske unije.
3. Komisija na temelju navedenog računa procjene unosi u nacrt proračuna Europske unije procjene koje smatra potrebnima u vezi s planom radnih mjesta i iznos subvencije za koji će se teretiti opći proračun Europske unije u skladu s člancima 313. i 314. UFEU-a.
4. Proračunsko tijelo donosi plan radnih mjesta za Nadzorno tijelo. Proračunsko tijelo odobrava proračunska sredstva subvencije za Nadzorno tijelo.
5. Proračun Nadzornog tijela donosi Odbor nadzornika. On postaje konačan nakon konačnog usvajanja općeg proračuna Europske unije. Prema potrebi, proračun se usklađuje na odgovarajući način.
6. Upravljački odbor obavješćuje proračunsko tijelo, bez odgađanja, o svojoj namjeri da provede bilo koji projekt koji bi mogao imati znatne financijske implikacije za financiranje proračuna, posebno bilo koji projekt u vezi s nekretninama, kao što je najam ili kupnja zgrada. Upravljački odbor o tome obavješćuje Komisiju. Kad jedna od podružnica proračunskog tijela namjerava izdati mišljenje, ona, u roku od dva tjedna od primitka informacija o projektu, obavješćuje Nadzorno tijelo. U slučaju izostanku odgovora Nadzorno tijelo može nastaviti s planiranim postupkom.
7. U prvoj godini rada Nadzornog tijela, koja završava 31. prosinca 2011., financiranje Nadzornog tijela od strane Unije podliježe suglasnosti proračunskog tijela, kako je predviđeno točkom 47. Međuinstitucionalnog sporazuma o proračunskoj disciplini i zdravom financijskom upravljanju.
Članak 64.
Izvršavanje i nadzor proračuna
1. Izvršni direktor djeluje kao dužnosnik za odobravanje i izvršava proračun Nadzornog tijela.
2. Računovodstveni službenik Nadzornog tijela do 1. ožujka, nakon završetka svake financijske godine, šalje računovodstvenom službeniku Komisije i Revizorskom sudu privremeni financijski izvještaj, popraćen izvješćem o proračunskom i financijskom upravljanju tijekom financijske godine. Računovodstveni službenik Nadzornog tijela također šalje izvješće o proračunskom i financijskom upravljanju članovima Odbora nadzornika, Europskom parlamentu i Vijeću do 31. ožujka sljedeće godine.
Računovodstveni službenik Komisije zatim konsolidira privremene financijske izvještaje institucija i decentraliziranih tijela u skladu s člankom 128. Financijske uredbe.
3. Nakon što primi opažanja Revizorskog suda o privremenim financijskim izvještajima Nadzornog tijela u skladu s člankom 129. Financijske uredbe, izvršni direktor, pod vlastitom odgovornošću, priprema završne financijske izvještaje Nadzornog tijela i dostavlja ih upravnom odboru radi dobivanja njegovog mišljenja.
4. Upravni odbor daje mišljenje o završnim financijskim izvještajima Nadzornog tijela.
5. Izvršni direktor dostavlja te završne financijske izvještaje zajedno s mišljenjem upravnog odbora do 1. srpnja nakon završetka financijske godine, članovima Odbora nadzornika, Europskom parlamentu, Vijeću, Komisiji i Revizorskom sudu.
6. Završni financijski izvještaji se objavljuju.
7. Izvršni direktor do 30. rujna podnosi Revizorskom sudu odgovor na njegova opažanja. Presliku toga odgovora dostavlja također upravnom odboru i Komisiji.
8. Izvršni direktor podnosi Europskom parlamentu na njegov zahtjev i u skladu s člankom 146. stavkom 3. Financijske uredbe sve podatke potrebne za neometanu primjenu postupka davanja razrješnica za pojedinu financijsku godinu.
9. Europski parlament, na preporuku Vijeća koje odlučuje kvalificiranom većinom, do 15. svibnja godine n+2 daje razrješnicu Nadzornom tijelu za izvršenje proračuna, uključujući prihode iz općeg proračuna Europske unije, a nadležnim tijelima za financijsku godinu n.
Članak 65.
Financijska pravila
Financijska pravila koja se primjenjuju na Nadzorno tijelo, donosi upravni odbor nakon savjetovanja s Komisijom. Ova pravila, ne smiju odstupati od Uredbe Komisije (EZ, Euratom) br. 2343/2002 od 19. studenoga 2002. o okvirnoj Financijskoj uredbi za tijela iz članka 185. Uredbe Vijeća (EZ, Euratom) br. 1605/2002 o Financijskoj uredbi koja se primjenjuje na opći proračun Europskih zajednica (51), osim ako to zahtijevaju posebne potrebe poslovanja za funkcioniranje Nadzornog tijela i samo uz prethodnu suglasnost Komisije.
Članak 66.
Mjere za borbu protiv prijevara
1. S ciljem suzbijanja prijevara, korupcije i bilo koje druge nezakonite aktivnosti, na Nadzorno tijelo se bez ikakvog ograničenja primjenjuje Uredba (EZ) br. 1073/1999.
2. Nadzorno tijelo pristupa Međuinstitucionalnom sporazumu o internim istragama OLAF-a i odmah donosi odgovarajuće odredbe za sve zaposlenike Nadzornog tijela.
3. Odluke o financiranju te sporazumi i provedbeni instrumenti koji iz njih proizlaze izričito određuju da Revizorski sud i OLAF mogu, u slučaju potrebe, provesti provjere na licu mjesta korisnika novčanih sredstava koja je isplatilo Nadzorno tijelo kao i osoblja odgovornog za njihovu dodjelu.
POGLAVLJE VII.
OPĆE ODREDBE
Članak 67.
Povlastice i imuniteti
Protokol (br. 7) o povlasticama i imunitetima Europske unije koji je priložen Ugovoru o Europskoj uniji i UFEU-u, primjenjuje se na Nadzorno tijelo i njegovo osoblje.
Članak 68.
Osoblje
1. Na osoblje Nadzornog tijela, uključujući njegovog izvršnog direktora i predsjednika, primjenjuje se Pravilnik o osoblju za dužnosnike i uvjeti zaposlenja ostalih službenika i pravila koja su zajednički donijele institucije Unije s ciljem njihove primjene.
2. Upravni odbor u suglasnosti s Komisijom donosi sve potrebne provedbene mjere u skladu s pravilima predviđenim u članku 110. Pravilnika o osoblju.
3. U odnosu na svoje osoblje, Nadzorno tijelo izvršava ovlasti koje su Pravilnikom o osoblju dodijeljene tijelu za imenovanje i koje su Uvjetima zapošljavanja ostalih službenika dodijeljene tijelu koje je ovlašteno za zaključivanje ugovora.
4. Upravni odbor može donijeti odredbe na temelju kojih se nacionalnim stručnjacima iz država članica omogućuje upućivanje u Nadzorno tijelo.
Članak 69.
Odgovornost Nadzornog tijela
1. U slučaju izvanugovorne odgovornosti, Nadzorno tijelo, u skladu s općim načelima koja su zajednička zakonodavstvima država članica, naknađuje svaku štetu koju je samo prouzročilo ili njeno osoblje prilikom obavljanja svojih zadaća. Sud Europske unije je nadležan za sve sporove u vezi s rješavanjem takve štete.
2. Osobna financijska i disciplinska odgovornost osoblja Nadzornog tijela prema Nadzornom tijelu uređena je relevantnim odredbama koje se primjenjuju na osoblje Nadzornog tijela.
Članak 70.
Obveza čuvanja poslovne tajne
1. Članovi Odbora nadzornika i upravnog odbora, izvršni direktor i zaposlenici Nadzornog tijela, uključujući dužnosnike koje su države članice privremeno dodijelile i sve ostale osobe koje obavljaju zadaće za Nadzorno tijelo na ugovornoj osnovi, podliježu zahtjevima čuvanja poslovne tajne u skladu s člankom 339. UFEU-a i odgovarajućim odredbama zakonodavstva Unije, čak i nakon prestanka njihovih dužnosti.
Na njih se primjenjuje članak 16. Pravilnika o osoblju.
U skladu s Pravilnikom o osoblju, osoblje je po napuštanju službe i dalje u obvezi poštovanja dužnosti časnog i suzdržanog ponašanja u pogledu prihvaćanja određenih imenovanja ili povlastica.
Ni države članice, institucije ili tijela Unije, niti bilo koje drugo javno ili privatno tijelo ne smiju nastojati utjecati na članove osoblja pri obavljanju njegovih zadaća.
2. Ne dovodeći u pitanje slučajeve obuhvaćene kaznenim pravom, nikakve povjerljive informacije koje prime osobe iz stavka 1. tijekom obavljanja svojih dužnosti, ne smiju se otkriti ni jednoj osobi niti bilo kojem tijelu, osim u sažetom i zbirnom obliku tako da se pojedina financijska institucija ne može prepoznati.
Nadalje obveza iz stavka 1. i prvog podstavka ovog stavka ne sprečava Nadzorno tijelo i nacionalna nadzorna tijela u korištenju informacija za provedbu akata iz članka 1. stavka 2. i posebno u pravnim postupcima za donošenje odluka.
3. Stavci 1. i 2. ne sprečavaju Nadzorno tijelo u razmjeni informacija s nadležnim tijelima u skladu s ovom Uredbom i drugim zakonodavstvom Unije koje se primjenjuje na financijske institucije.
Navedene informacije podliježu uvjetima čuvanja poslovne tajne iz stavaka 1. i 2. U svom internom poslovniku Nadzorno tijelo propisuje praktične postupke za provođenje pravila o povjerljivosti iz stavaka 1. i 2.
4. Nadzorno tijelo primjenjuje Odluku Komisije 2001/844/EZ, EZUČ, Euratom od 29. studenoga 2001. o izmjeni njezina unutarnjeg Poslovnika (52).
Članak 71.
Zaštita podataka
Ova Uredba ne dovodi u pitanje obveze država članica u vezi s obradom osobnih podataka na temelju Direktive 95/46/EZ ili obveze Nadzornog tijela u vezi s obradom osobnih podataka na temelju Uredbe (EZ) br. 45/2001 prilikom ispunjavanja svojih odgovornosti.
Članak 72.
Pristup dokumentima
1. Na dokumente koje vodi Nadzorno tijelo, primjenjuje se Uredba (EZ) br. 1049/2001.
2. Upravni odbor do 31. svibnja 2011. donosi praktične mjere za primjenu Uredbe (EZ) br. 1049/2001.
3. Odluke koje donese Nadzorno tijelo u skladu s člankom 8. Uredbe (EZ) br. 1049/2001, mogu biti predmetom pritužbe upućene Europskom ombudsmanu ili postupka pred Sudom Europske unije, nakon žalbe upućene Žalbenom vijeću, ovisno o slučaju, u skladu s uvjetima iz članaka 228. i 263. UFEU-a.
Članak 73.
Uređivanje pitanja jezika
1. Na Nadzorno se tijelo primjenjuje Uredba Vijeća br. 1. o određivanju jezika koji će se koristiti u Europskoj ekonomskoj zajednici (53).
2. Upravni odbor odlučuje o unutarnjem uređivanju pitanja jezika za Nadzorno tijelo.
3. Prevoditeljske usluge koje se traže za funkcioniranje Nadzornog tijela, osigurava Centar za prevođenje za tijela Europske unije.
Članak 74.
Sporazum o sjedištu
Potrebni dogovori u vezi smještaja koji treba osigurati za Nadzorno tijelo u državi članici u kojoj se nalazi njeno sjedište, a opremu treba staviti na raspolaganje ta država članica, kao i posebna pravila koja se primjenjuju u toj državi članici na izvršnog direktora, članove upravljačkog odbora, osoblje Nadzornog tijela i članove njihovih obitelji utvrđuju se u sporazumu o sjedištu između Nadzornog tijela i te države članice koji se zaključuje nakon dobivanja suglasnosti upravljačkog odbora.
Navedena država članica pruža najbolje moguće uvjete kako bi osigurala pravilno funkcioniranje Nadzornog tijela, uključujući višejezično, europski orijentirano školovanje i odgovarajuću prometnu povezanost.
Članak 75.
Sudjelovanje trećih zemalja
1. Sudjelovanje u radu Nadzornog tijela otvoreno je za treće zemlje koje su zaključile sporazume s Unijom, koje su donijele i primjenjuju pravo Unije u područjima nadležnosti Nadzornog tijela, kako je navedeno u članku 1. stavku 2.
2. Nadzorno tijelo može surađivati sa zemljama iz stavka 1. koje primjenjuju zakonodavstvo koje je priznato kao istovjetno, u područjima nadležnosti Nadzornog tijela, iz članka 1. stavka 2., kako je predviđeno međunarodnim sporazumima koje je zaključila Unija u skladu s člankom 216. UFEU-a.
U skladu s relevantnim odredbama sporazuma iz stavaka 1. i 2. zaključuju se dogovori u kojima se navode posebno, priroda, opseg i proceduralni aspekti uključivanja zemalja iz stavka 1. u rad Nadzornog tijela, uključujući odredbe koje se odnose na financijske doprinose i osoblje. Oni mogu predvidjeti zastupanje u Odboru nadzornika u ulozi promatrača, ali osiguravaju da ove zemlje ne sudjeluju u bilo kakvim raspravama u vezi s pojedinom financijskom institucijom, osim kad postoji izravan interes.
POGLAVLJE VIII.
PRIJELAZNE I ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 76.
Pripremne radnje
1. Nakon stupanja na snagu ove Uredbe, a prije osnivanja Nadzornog tijela, CEIOPS djeluje u uskoj suradnji s Komisijom kako bi se pripremila zamjena CEIOPS-a Nadzornim tijelom.
2. Nakon što je Nadzorno tijelo osnovano, Komisija je odgovorna za administrativnu uspostavu i početno administrativno poslovanje Nadzornog tijela, dok Nadzorno tijelo ne imenuje izvršnog direktora.
Za tu namjenu, dok izvršni direktor ne stupi na dužnosti nakon što ga je imenovao Odbor nadzornika u skladu s člankom 51., Komisija može privremeno dodijeliti jednog dužnosnika kako bi ispunjavao funkcije izvršnog direktora. Ovo razdoblje može se ograničiti na vrijeme koje je potrebno za imenovanje izvršnog direktora Nadzornog tijela.
Privremeni izvršni direktor može odobriti sva plaćanja obuhvaćena odobrenim sredstvima koja su predviđena u proračunu Nadzornog tijela, nakon što ih je odobrio upravni odbor i može zaključivati ugovore, uključujući ugovore sa zaposlenicima nakon donošenja plana radnih mjesta Nadzornog tijela.
3. Stavci 1. i 2. ne dovode u pitanje ovlasti Odbora supervizora i upravnog odbora.
4. Nadzorno tijelo je pravni slijednik CEIOPS-a. Do dana osnivanja Nadzornog tijela, sva imovina i obveze CEIOPS-a i sve njegove aktivnosti koje su u tijeku, automatski se prenose na Nadzorno tijelo. CEIOPS sastavlja izvještaj u kojem prikazuje svoje zaključno stanje imovine i obveza na dan prijenosa. Navedeni izvještaj revidiraju i odobravaju CEIOPS i Komisija.
Članak 77.
Prijelazne odredbe o osoblju
1. Odstupajući od članka 68. svi ugovori o radu i ugovori o privremenom premještaju zaposlenika koje je zaključio CEIOPS ili njegovo tajništvo, a koji su na snazi 1. siječnja 2011., biti će prihvaćeni do datuma njihovog isteka. Oni se ne mogu produžiti.
2. Svim ugovornim zaposlenicima iz stavka 1., ponudit će se mogućnost zaključivanja ugovora za privremene djelatnike iz članka 2(a) Uvjeta zaposlenja drugih službenika za različite razrede, kako je predviđeno u planu radnih mjesta Nadzornog tijela.
Prilikom stupanja na snagu ove Uredbe, tijelo ovlašteno za zaključivanje ugovora dužno je provesti unutarnji postupak odabira koji je ograničen na osoblje koje ima ugovore s CEIOPS-om ili njegovim tajništvom, kako bi se provjerila sposobnost, učinkovitost i integritet osoba koje će se zaposliti. Pri unutarnjem postupku odabira u cijelosti se uzimaju u obzir vještine i iskustvo pokazano tijekom rada pojedinaca prije zaposlenja.
3. Ovisno o vrsti i razini dužnosti koje je potrebno obavljati, uspješnim kandidatima nude se ugovori za privremene djelatnike čije trajanje odgovara najmanje razdoblju koje je preostalo na temelju prethodnog ugovora.
4. Relevantno nacionalno pravo koje se odnosi na ugovore o radu i ostali odgovarajući instrumenti i dalje će vrijediti za zaposlenike koji imaju prethodne ugovore koji odluče da se neće prijaviti za ugovore za privremene službenike ili kojima nisu ponuđeni ugovori za privremene službenike u skladu sa stavkom 2.
Članak 78.
Nacionalne odredbe
Države članice donose odredbe koje su primjerene za osiguranje učinkovite primjene ove Uredbe.
Članak 79.
Izmjene
Ovim se mijenja Odluka br. 716/2009/EZ utoliko što se CEIOPS uklanja s popisa korisnika iz odjeljka B Priloga navedenoj Odluci.
Članak 80.
Stavljanje izvan snage
Ovim se stavlja izvan snage Odluka Komisije 2009/79/EZ o osnivanju CEIOPS-a s učinkom od 1. siječnja 2011.
Članak 81.
Preispitivanje
1. Do 2. siječnja 2014. i svake tri godine nakon toga, Komisija objavljuje opće izvješće o iskustvu stečenom na temelju djelovanja Nadzornog tijela i postupcima utvrđenim ovom Uredbom. U tom izvješću, između ostalog, procjenjuje se:
(a)
konvergencija koju su postigla nadležna tijela u nadzornim praksama,
i.
konvergencija u funkcionalnoj neovisnosti nadležnih tijela i u standardima koji su jednaki korporativnom upravljanju;
ii.
nepristranost, objektivnost i samostalnost Nadzornog tijela;
(b)
funkcioniranje kolegija nadzornih tijela;
(c)
napredak ostvaren prema konvergenciji u području sprečavanja krize, upravljanja i rješavanja, uključujući mehanizme financiranja Unije;
(d)
uloga Nadzornog tijela u pogledu sistemskog rizika;
(e)
primjena zaštitne odredbe utvrđene u članku 38.;
(f)
primjena obvezujuće posredničke uloge, utvrđene u članku 19.
2. Izvješće iz stavka 1. također ispituje je li:
(a)
primjereno nastaviti odvojeni nadzor bankarstva, osiguranja, strukovnog mirovinskog osiguranja i tržišta vrijednosnih papira i financijskih tržišta;
(b)
primjereno poduzeti bonitetni nadzor i nadzirati poslovanje odvojeno ili od strane istog supervizora;
(c)
primjereno pojednostavniti ili osnažiti strukturu ESFS-a kako bi se ojačala povezanost između makro i mikro razina i između ESA-a;
(d)
razvoj ESFS-a usklađen s globalnim razvojem;
(e)
unutar ESFS-a dovoljno raznovrsnosti i izvrsnosti;
(f)
odgovornost i transparentnost u vezi sa zahtjevima objavljivanja primjerni;
(g)
sredstva Nadzornog tijela dostatna za izvršavanje njenih zadaća;
(h)
primjerno zadržati sjedište Nadzornog tijela ili je primjereno ujediniti ESA-e u jedno sjedište kako bi se poboljšala njihova međusobna usklađenost.
3. U vezi s pitanjem izravnog nadzora institucija ili infrastruktura koje su paneuropskog dosega, vodeći pritom računa o tržišnim kretanjima, Komisija priprema godišnje izvješće o primjerenosti povjeravanja daljnje odgovornosti Nadzornom tijelu za nadzor u tom području.
4. Izvješće i svi priloženi prijedlozi, prema potrebi, dostavljaju se Europskom parlamentu i Vijeću.
Članak 82.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Primjenjuje se od 1. siječnja 2011., uz izuzetak članka 76. i članka 77. stavaka 1. i 2. koji se primjenjuju od dana njezinog stupanja na snagu.
Nadzorno tijelo osniva se 1. siječnja 2011.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 24. studenoga 2010.