EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2010/13/EU
af 10. marts 2010
om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne om udbud af audiovisuelle medietjenester (direktiv om audiovisuelle medietjenester)
(kodificeret udgave)
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 53, stk. 1, og artikel 62,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter den almindelige lovgivningsprocedure (1), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 89/552/EØF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne om udbud af audiovisuelle medietjenester (direktiv om audiovisuelle medietjenester) (2) er blevet ændret væsentligt ved flere lejligheder (3). Direktivet bør af klarheds- og rationaliseringshensyn kodificeres.
(2)
Audiovisuelle medietjenester, som stilles til rådighed på tværs af landegrænserne ved hjælp af forskellige teknologier, udgør et middel til at fremme virkeliggørelsen af Unionens mål. Visse foranstaltninger er nødvendige for at muliggøre og sikre overgangen fra de nationale markeder til et fælles marked for produktion og distribution af udsendelser, og for at sikre loyale konkurrencevilkår uden at gribe ind i de offentlige interesser, der varetages af de audiovisuelle medietjenester.
(3)
Europarådet har vedtaget den europæiske konvention om grænseoverskridende fjernsyn.
(4)
I lyset af den nye teknologi til transmission af audiovisuelle medietjenester bør et tilpasset regelsæt, vedrørende udøvelse af tv-spredningsvirksomhed, tage hensyn til, hvordan strukturforandringer, spredning af informations- og kommunikationsteknologi (»ikt«) og teknologiske udviklinger påvirker forretningsmodellerne, ikke mindst finansieringen af kommerciel tv-spredning, og bør sikre optimale konkurrencevilkår og retssikkerhed for europæiske virksomheder og tjenester på områderne informationsteknologi og medier samt respekt for kulturel og sproglig mangfoldighed.
(5)
Audiovisuelle medietjenester er i lige så høj grad kulturelle tjenester som økonomiske tjenester. Deres stadig større samfundsmæssige, demokratiske - især til sikring af informationsfrihed, meningsmangfoldighed og mediepluralisme - uddannelsesmæssige og kulturelle betydning gør en specifik regulering af disse tjenester berettiget.
(6)
Efter artikel 167, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde skal Unionen tage hensyn til de kulturelle aspekter i sin indsats i henhold til andre bestemmelser i nævnte traktat, navnlig med henblik på at respektere og fremme sine kulturers mangfoldighed.
(7)
I sine beslutninger af 1. december 2005 (4) og 4. april 2006 (5) om Doha-runden og om WTO's ministerkonferencer påpegede Europa-Parlamentet, at grundlæggende offentlige tjenester som audiovisuelle tjenester undtages fra liberaliseringen inden for rammerne af forhandlingerne i den almindelige overenskomst om handel og tjenesteydelser (GATS). I sin holdning af 27. april 2006 (6) støttede Europa-Parlamentet UNESCO's konvention om beskyttelse og fremme af de kulturelle udtryksformers mangfoldighed, hvori det hedder, at »kulturelle aktiviteter, varer og tjenesteydelser, som er bærere af identiteter, værdier og betydning, har to sider, en økonomisk og en kulturel, og derfor ikke må behandles som værende udelukkende af kommerciel værdi«. Rådets afgørelse 2006/515/EF af 18. maj 2006 om indgåelse af konventionen om beskyttelse og fremme af de kulturelle udtryksformers mangfoldighed (7) godkendte UNESCO-konventionen på Fællesskabets vegne. Konventionen trådte i kraft den 18. marts 2007. Dette direktiv respekterer konventionens principper.
(8)
Det er af afgørende betydning, at medlemsstaterne påser, at der ikke finder handlinger sted, som kan skade den frie udveksling og handel med tv-udsendelser, eller som kan fremme dannelsen af dominerende stillinger, der kan medføre begrænsninger for fjernsynsinformationens pluralisme og frihed og for informationssystemet som helhed.
(9)
Nærværende direktiv indskrænker ikke nugældende eller fremtidige EU-retsakter om harmonisering, der særlig har til formål at sikre overholdelsen af ufravigelige bestemmelser om forbrugerbeskyttelse, loyale handelstransaktioner og konkurrence.
(10)
Både de traditionelle audiovisuelle medietjenester - som fjernsyn - og de nye on-demand audiovisuelle medietjenester rummer et stort potentiale for jobskabelse i Unionen, særlig inden for små og mellemstore virksomheder, og stimulerer den økonomiske vækst og investeringerne. I betragtning af vigtigheden af fælles spilleregler og et reelt europæisk marked for audiovisuelle medietjenester bør grundprincipperne for det indre marked, såsom fri konkurrence og ligebehandling, overholdes med henblik på at sikre gennemsigtighed og forudsigelighed på markederne for audiovisuelle medietjenester og gøre det let at komme ind på markedet.
(11)
For at undgå konkurrenceforvridning, forbedre retssikkerheden, bidrage til gennemførelsen af det indre marked og lette etableringen af et fælles område for information er det nødvendigt mindst at indføre et sæt fælles grundregler for alle audiovisuelle medietjenester, såvel fjernsynsudsendelser (det vil sige lineære audiovisuelle medietjenester) som on-demand tjenester (det vil sige ikke-lineære audiovisuelle medietjenester).
(12)
Kommissionen udsendte den 15. december 2003 en meddelelse om den fremtidige europæiske lovgivningspolitik på det audiovisuelle område, hvori den lagde vægt på, at man på det område må værne om visse samfundsmæssige interesser som f.eks. kulturel mangfoldighed, retten til information, mediepluralisme, beskyttelse af mindreårige og forbrugerbeskyttelse og øge offentlighedens bevidsthed og mediekendskab nu og i fremtiden.
(13)
Resolutionen vedtaget af Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet den 25. januar 1999 om public service-radio- og -tv-virksomhed (8) bekræftede, at public service-radio- og -tv-foretagender ved varetagelsen af deres opgaver fortsat skal udnytte de teknologiske fremskridt. Sameksistens mellem private og offentlige udbydere af audiovisuelle medietjenester er et særligt kendetegn ved det europæiske audiovisuelle mediemarked.
(14)
Kommissionen har iværksat initiativet »i 2010 - Et europæisk informationssamfund« for at fremme vækst og beskæftigelse i informationssamfundet og mediebranchen. Dette er en helhedsstrategi, hvis formål er at tilskynde til produktion af europæisk indhold, udvikling af en digital økonomi og udbredelse af ikt i en situation med konvergens mellem informationssamfundets tjenester og medietjenester, netværk og apparater, ved at modernisere alle EU's politiske virkemidler og tage dem i brug: lovregulering, forskning og partnerskaber med erhvervslivet. Kommissionen har sat sig for at tilvejebringe sammenhængende rammevilkår på det indre marked for informationssamfundstjenester og medietjenester ved at modernisere de relevante retsregler for audiovisuelle tjenester. Målet med i 2010-initiativet vil i princippet opfyldes ved at lade virksomhederne vokse og kun indføre den regulering, der er nødvendig, samt ved at lade små nystartede virksomheder, der vil være fremtidens job- og værdiskabere, blomstre, udvikles og skabe beskæftigelse på et frit marked.
(15)
Den 4. september 2003 (9), 22. april 2004 (10) og 6. september 2005 (11) vedtog Europa-Parlamentet beslutninger, der støttede hovedprincippet om grundregler for alle audiovisuelle medietjenester og supplerende regler for fjernsynsudsendelser.
(16)
Dette direktiv styrker overholdelsen af de grundlæggende rettigheder og ligger helt på linje med principperne i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (12), særlig artikel 11. Således bør direktivet på ingen måde hindre medlemsstaterne i at anvende deres forfatningsregler om presse- og ytringsfrihed.
(17)
Dette direktiv bør ikke berøre medlemsstaternes forpligtelser i henhold til Rådets og Europa-Parlamentets direktiv 98/34/EF af 22. juni 1998 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester (13). Udkast til nationale foranstaltninger for on-demand audiovisuelle medietjenester, der er strengere eller mere detaljerede end dem, der er nødvendige for blot at gennemføre direktiv 2007/65/EF af 11. december 2007 om ændring af Rådets direktiv 89/552/EØF om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv-spredningsvirksomhed (14), bør derfor følge de proceduremæssige forpligtelser, der er indeholdt i artikel 8 i direktiv 98/34/EF.
(18)
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet) (15) berører ifølge dets artikel 1, stk. 3, ikke foranstaltninger, der er truffet på EU-plan eller nationalt plan for at forfølge mål af almen interesse, navnlig for så vidt angår regulering af indhold og politikken på det audiovisuelle område.
(19)
Dette direktiv berører ikke medlemsstaternes og disses myndigheders beføjelser vedrørende organisation - herunder koncessionsordninger, administrative tilladelser og beskatning - samt finansiering af udsendelserne og programindhold. En selvstændig kulturel udvikling i medlemsstaterne og bevarelsen af den kulturelle mangfoldighed i Unionen vil derfor blive opretholdt.
(20)
Bestemmelserne i dette direktiv bør ikke indebære, at medlemsstaterne skal indføre - eller tilskyndes til at indføre - nye systemer med tilladelser eller administrative godkendelser for audiovisuelle medietjenester.
(21)
Med henblik på dette direktiv bør definitionen af en audiovisuel medietjeneste kun dække audiovisuelle medietjenester, hvad enten de er fjernsynsudsendelser eller on-demandbaserede, der er massemedier, det vil sige som er bestemt for og vil kunne have en klar indvirkning på en betydelig del af offentligheden. Definitionen bør kun omfatte tjenester, der falder inden for definitionen af tjenesteydelser i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, og bør således omfatte enhver form for økonomisk virksomhed, herunder udøvet af public service-foretagender, men ikke virksomhed, der overvejende er af ikke-økonomisk art, og som ikke konkurrerer med tv-spredning, som f.eks. private websteder og tjenester, der består i at udbyde eller distribuere audiovisuelt indhold, skabt af private brugere til deling eller udveksling inden for interessegrupper.
(22)
Med henblik på dette direktiv bør definitionen af en audiovisuel medietjeneste dække massemedier, hvis funktion er at informere, underholde og oplyse offentligheden og bør omfatte audiovisuel kommerciel kommunikation, men bør udelukke enhver form for privat korrespondance, som f.eks. e-mails, der udsendes til et begrænset antal modtagere. Definitionen bør udelukke alle tjenester, hvis hovedformål ikke er distribution af audiovisuelt indhold, det vil sige hvis eventuelle audiovisuelle indhold blot er en biomstændighed ved tjenesten. Eksempler på dette kunne være websteder, der kun indeholder audiovisuelle elementer, der fungerer som støtte, f.eks. animerede grafiske elementer, korte reklamespots eller information om et produkt eller en ikke-audiovisuel tjeneste. Tilfældighedsspil med en indsats, som repræsenterer en pengeværdi, herunder lotterier, væddemål og andre former for spiltjenester, samt online-spil og søgemaskiner, men ikke tv-udsendelser om spil og tilfældighedsspil, bør derfor også udelukkes fra direktivets anvendelsesområde.
(23)
I dette direktiv bør udtrykket »audiovisuel« henvise til levende billeder med eller uden lyd, herunder således stumfilm, men ikke lydtransmission eller radiotjenester. Hovedformålet med en audiovisuel medietjeneste er at udbyde programmer, men definitionen af en sådan tjeneste bør også dække tekstbaseret indhold, der ledsager programmer, såsom undertekstningstjenester og elektroniske programoversigter. Selvstændige tekstbaserede tjenester bør ikke omfattes af dette direktiv, som ikke bør berøre medlemsstaternes frihed til at lovgive om sådanne tjenester på nationalt plan i overensstemmelse med traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
(24)
Det er kendetegnende for on-demand audiovisuelle tjenester, at de er »tv-lignende«, det vil sige at de konkurrerer om samme seere som fjernsynsudsendelser, og at deres art og måden, hvorpå man får adgang til dem, med rimelighed vil få brugeren til at forvente, at tjenesterne er reguleret ved dette direktiv. I lyset af dette og for at hindre skævheder med hensyn til fri bevægelighed og konkurrence bør begrebet »program« derfor fortolkes dynamisk under hensyn til udviklingen inden for tv-spredning.
(25)
Begrebet »redaktionelt ansvar« er afgørende for definitionen af medietjenesteudbyderens rolle og dermed for definitionen af audiovisuelle medietjenester. Medlemsstaterne kan specificere yderligere aspekter af definitionen »redaktionelt ansvar«, navnlig begrebet »effektiv kontrol«, når de vedtager gennemførelsesforanstaltninger til dette direktiv. Dette direktiv bør ikke berøre de fritagelser for ansvar, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EF af 8. juni 2000 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked (»direktivet om elektronisk handel«) (16).
(26)
Med henblik på dette direktiv bør definitionen af medietjenesteudbyder udelukke fysiske eller juridiske personer, der blot sender programmer, hvis redaktionelle ansvar påhviler tredjemænd.
(27)
Til fjernsynsudsendelser hører i øjeblikket navnlig analogt og digitalt tv, livestreaming, webcasting og near video-on-demand, mens video-on-demand for eksempel her er en on-demand audiovisuel tjeneste. For fjernsynsudsendelser eller fjernsynsprogrammer, der også tilbydes som on-demand audiovisuelle tjenester af den samme medietjenesteudbyder, bør direktivets krav generelt betragtes som opfyldt ved de krav, der gælder for fjernsynsudsendelser, det vil sige lineær udsendelse. Når forskellige former for tjenester tilbydes parallelt, selv om der er tale om klart separate tjenester, bør dette direktiv imidlertid finde anvendelse på hver af de berørte tjenester.
(28)
Direktivets anvendelsesområde bør ikke dække elektroniske udgaver af aviser og blade.
(29)
Alle de egenskaber ved en audiovisuel medietjeneste, som er angivet i definitionen og forklaret i betragtning 21 til 28, bør være til stede samtidigt.
(30)
I forbindelse med fjernsynsudsendelser bør begrebet »samtidig modtagelse« også dække omtrent samtidig modtagelse forårsaget af variationer i det korte tidsrum, der af tekniske årsager i forbindelse med transmissionsprocessen forløber mellem transmission og modtagelse af udsendelsen.
(31)
En bred definition af »audiovisuel kommerciel kommunikation« bør fastlægges ved dette direktiv, som imidlertid ikke bør omfatte public service-meddelelser og vederlagsfrie indslag til fordel for velgørenhed.
(32)
Med henblik på dette direktiv bør »europæiske programmer« i dette direktiv defineres på en sådan måde, at der ikke gribes ind i medlemsstaternes mulighed for at præcisere denne definition for så vidt angår de medietjenesteudbydere, som henhører under deres kompetence under overholdelse af EU-lovgivningen og under hensyn til dette direktivs mål.
(33)
Oprindelseslandsprincippet bør betragtes som kernen i dette direktiv, da det er uomgængeligt for etableringen af et indre marked. Princippet bør finde anvendelse på alle audiovisuelle medietjenester, således at medietjenesteudbyderne får den retssikkerhed at arbejde under, der er nødvendig som grundlag for nye forretningsmodeller, og udbygning af sådanne tjenester. Det er også en forudsætning for den frie udveksling af informationer og audiovisuelle programmer på det indre marked.
(34)
For at fremme en stærk, konkurrencedygtig og integreret europæisk audiovisuel industri og øge mediepluralismen i Unionen bør kun én medlemsstat have jurisdiktion over en audiovisuel medietjenesteudbyder, og informationspluralismen bør være et grundlæggende princip inden for Unionen.
(35)
Formålet med at fastsætte en række praktiske kriterier er ved hjælp af en udtømmende procedure at kunne bestemme, at kun én medlemsstat har jurisdiktion over en udbyder af medietjenester i forbindelse med tilvejebringelse af de tjenesteydelser, som direktivet vedrører. Under hensyn til Den Europæiske Unions Domstols retspraksis og for at undgå tilfælde, hvor der er et tomrum med hensyn til jurisdiktion, er det dog hensigtsmæssigt at lægge etableringskriteriet i den betydning, hvori det anvendes i artikel 49 til 55 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, til grund som det endelige kriterium for bestemmelsen af en medlemsstats jurisdiktion.
(36)
Forpligtelsen til at føre kontrol med overholdelse af den ved dette direktiv samordnede nationale lovgivning i den medlemsstat, hvorfra udsendelserne bringes, er efter EU-retten tilstrækkelig til at sikre fri udveksling af udsendelser uden fornyet kontrol på det samme grundlag i de enkelte modtagermedlemsstater. En modtagermedlemsstat kan dog undtagelsesvist og på særlige betingelser midlertidigt indstille retransmission af fjernsynsudsendelser.
(37)
Det bør kun være muligt at begrænse det frie udbud af on-demand audiovisuelle medietjenester i overensstemmelse med betingelser og procedurer, som svarer til dem, der allerede er fastlagt i artikel 3, stk. 4, 5 og 6, i direktiv 2000/31/EF.
(38)
Den teknologiske udvikling, især inden for digitale satellitprogrammer, betyder, at der bør anlægges subsidiære kriterier for at sikre, at reguleringen bliver hensigtsmæssig og gennemføres effektivt, og for at give aktørerne faktisk magt over indholdet af audiovisuelle tjenester.
(39)
Da dette direktiv vedrører tjenester, der udbydes til almenheden i Unionen, bør det kun finde anvendelse på audiovisuelle medietjenester, som kan modtages direkte eller indirekte af offentligheden i en eller flere medlemsstater med almindeligt forbrugerudstyr. Definitionen af, hvad der er almindeligt forbrugerudstyr, bør overlades til de kompetente nationale myndigheder.
(40)
Den frie etableringsret er fastslået som en grundlæggende ret i artikel 49 til 55 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Det betyder, at udbydere af medietjenester som hovedregel bør have ret til frit at vælge, i hvilken medlemsstat de vil etablere sig. Domstolen har desuden understreget, at traktaten ikke indeholder noget »forbud mod, at en virksomhed gør brug af retten til fri udveksling af tjenesteydelser i tilfælde, hvor den ikke udbyder tjenesteydelser i den medlemsstat, hvor den er etableret« (17).
(41)
Medlemsstaterne bør kunne anlægge mere detaljerede eller strengere regler over for medietjenesteudbydere under deres jurisdiktion på de områder, der samordnes i dette direktiv, men bør samtidig sikre, at disse regler er i overensstemmelse med de generelle principper i EU-retten. For at tage højde for situationer, hvor et tv-spredningsforetagende, der henhører under én medlemsstats jurisdiktion, leverer en fjernsynsudsendelse, som helt eller fortrinsvis er rettet mod en anden medlemsstats område, er et krav om, at medlemsstaterne samarbejder med hinanden, og i tilfælde af omgåelse ville en kodificering af Domstolens retspraksis (18) og i tilknytning hertil indførelse af en mere effektiv procedure være en passende løsning, der tager hensyn til medlemsstaternes interesser uden at skabe tvivl om, hvorvidt oprindelseslandsprincippet anvendes korrekt. Begrebet »bestemmelser vedrørende offentlighedens interesse« er udviklet af Domstolen i dens retspraksis vedrørende artikel 43 og 49 i EF-traktaten (nu artikel 49 og 56 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde) og omfatter bl.a. bestemmelser om forbrugerbeskyttelse, beskyttelse af mindreårige og kulturpolitik. Den medlemsstat, der anmoder om samarbejde, bør sikre, at de særlige nationale bestemmelser er objektivt nødvendige, at de anvendes på en ikke-diskriminerende måde og at de ikke er mere vidtgående end nødvendigt for at nå disse resultater.
(42)
Når en medlemsstat i hvert enkelt tilfælde vurderer, om en udsendelse fra en medietjenesteudbyder, der er etableret i en anden medlemsstat, helt eller fortrinsvis er rettet mod dens område, kan den henholde sig til indikatorer som tv-reklame- og/eller abonnementsindtægternes oprindelse, tjenestens hovedsprog eller forekomsten af programmer eller kommerciel kommunikation, som specifikt er rettet mod befolkningen i den medlemsstat, hvor de modtages.
(43)
I henhold til dette direktiv og uanset oprindelseslandsprincippet kan medlemsstaterne fortsat træffe foranstaltninger, som begrænser den frie tv-spredningsvirksomhed, men kun på de betingelser og efter den procedure, direktivet fastlægger. Ifølge Domstolens faste retspraksis skal enhver begrænsning i den frie udveksling af tjenesteydelser, som enhver anden afvigelse fra et grundlæggende princip i traktaten, fortolkes restriktivt (19).
(44)
I meddelelsen til Europa-Parlamentet og Rådet om bedre regulering for vækst og beskæftigelse i Den Europæiske Union understregede Kommissionen nødvendigheden af at foretage en omhyggelig analyse af, hvilken reguleringsmetode der er mest hensigtsmæssig, navnlig for at fastslå om lovgivning er at foretrække i en bestemt sektor for et bestemt problem, eller om man bør overveje alternative metoder, f.eks. samregulering eller selvregulering. Endvidere har erfaringer vist, at både samregulering og selvregulering, der gennemføres efter medlemsstaternes forskellige retstraditioner, kan spille en væsentlig rolle for realiseringen af en højere grad af forbrugerbeskyttelse. De foranstaltninger, der træffes for at gennemføre målsætninger af almen interesse inden for sektoren for nye audiovisuelle medietjenester, er mere effektive, hvis de bliver truffet med aktiv støtte fra tjenesteudbyderne selv. Selvregulering er således en slags frivilligt initiativ, som gør det muligt for de økonomiske operatører, arbejdsmarkedets parter, ngo’er eller foreninger selv at vedtage fælles retningslinjer.
Medlemsstaterne bør i overensstemmelse med deres forskellige retlige traditioner anerkende den rolle, som effektiv selvregulering kan spille som supplement til den gældende lovgivningsmekanisme og de gældende retlige og/eller administrative mekanismer, samt dens positive bidrag til opfyldelsen af målene i dette direktiv. Selvregulering kan være en supplerende metode til gennemførelse af visse af dette direktivs bestemmelser, men bør dog ikke erstatte den nationale lovgivers forpligtelser. Samregulering skaber i sin minimale form et »juridisk bånd« mellem selvregulering og de nationale lovgivende myndigheder i overensstemmelse med de retlige traditioner i medlemsstaterne. Samregulering bør tillade statslig indgriben, såfremt målene hermed ikke opfyldes. Uden at det berører medlemsstaternes formelle forpligtelser med hensyn til gennemførelse, tilskynder dette direktiv til anvendelse af samregulering og selvregulering. Dette bør hverken forpligte medlemsstaterne til at indføre ordninger for sam- og/eller selvregulering, eller afbryde eller true eksistensen af nuværende sam- eller selvreguleringsordninger, der allerede er indført i medlemsstaterne, og som fungerer effektivt.
(45)
Da de audiovisuelle medietjenester har nogle ganske særlige egenskaber, ikke mindst evnen til at påvirke meningsdannelsen, er det afgørende, at brugerne præcis ved, hvem der er ansvarlig for disse tjenesters indhold. Derfor er det vigtigt, at medlemsstaterne sørger for, at brugerne når som helst har let og direkte adgang til oplysninger om medietjenesteudbyderen. Hver medlemsstat må fastsætte de nærmere praktiske bestemmelser om, hvordan dette mål kan nås uden overtrædelse af andre relevante bestemmelser i EU-retten.
(46)
Retten for handicappede og ældre til at deltage og blive integreret i samfundslivet og det kulturelle liv i Unionen er uløseligt forbundet med tilgængelige audiovisuelle medietjenester. Midlerne for at opnå tilgængelighed bør omfatte, men ikke begrænses til, tegnsprog, undertekster, lydbeskrivelse og let forståelig menustyring.
(47)
»Mediekendskab« henviser til den viden, de færdigheder og den forståelse, der er nødvendig for at sætte forbrugerne i stand til at bruge medierne effektivt og sikkert. Personer med mediekendskab er i stand til at træffe kvalificerede valg, forstå arten af indhold og tjenester og drage fordel af hele det spektrum af muligheder, som de nye kommunikationsteknologier giver. De kan bedre beskytte sig selv og deres familier mod skadeligt eller krænkende materiale. Derfor bør mediekendskabet forbedres i alle sektorer af samfundet, og de fremskridt, der gøres, bør følges nøje. Europa-Parlamentets og Rådets henstilling af 20. december 2006 om beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed og om berigtigelsesretten i forbindelse med den europæiske industris konkurrenceevne inden for audiovisuelle tjenester og online-informationstjenester (20) indeholder allerede en række mulige foranstaltninger til fremme af mediekendskab såsom løbende uddannelse af lærere og undervisere, specifik undervisning i internettet for børn fra en tidlig alder omfattende lektioner med adgang for forældrene eller tilrettelæggelse af nationale oplysningskampagner for borgerne under anvendelse af alle kommunikationsmidler for at oplyse om, hvordan internettet anvendes ansvarligt.
(48)
Retten til tv-transmission af begivenheder, der er af stor interesse for offentligheden kan købes med eneret af tv-spredningsforetagender. Det er imidlertid vigtigt at fremme pluralismen gennem mangfoldighed inden for produktion og programsætning af nyheder overalt i Unionen og at respektere de principper, der er nedfældet i artikel 11 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
(49)
Det er af afgørende betydning, at medlemsstaterne er i stand til at træffe foranstaltninger til at beskytte retten til information og sikre borgerne bred adgang til tv-dækning af begivenheder af væsentlig samfundsmæssig interesse - nationale eller ikke-nationale - såsom De Olympiske Lege og Europa- og Verdensmesterskaberne i fodbold. Med henblik herpå har medlemsstaterne ret til i overensstemmelse med EU-retten at fastsætte nærmere bestemmelser for, hvorledes tv-spredningsforetagender under deres jurisdiktion kan udøve deres eneret til at dække sådanne begivenheder.
(50)
Det er nødvendigt at fastsætte EU-bestemmelser for at undgå eventuel retlig usikkerhed og fordrejning af markedsvilkårene og for at forlige fri bevægelighed for tv-tjenester med behovet for at forhindre eventuel omgåelse af nationale foranstaltninger, der er truffet for at beskytte legitime almene interesser.
(51)
Der bør fastlægges bestemmelser for, hvorledes tv-spredningsforetagender kan udøve deres eventuelle eneret til begivenheder, der anses for at være af væsentlig samfundsmæssig interesse i en anden medlemsstat end den, hvis jurisdiktion tv-spredningsforetagendet hører under. For at undgå erhvervelse af rettigheder i spekulationsøjemed med henblik på at omgå nationale foranstaltninger er det nødvendigt, at disse bestemmelser finder anvendelse på aftaler, der er indgået efter offentliggørelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/36/EF (21), og som vedrører begivenheder, der finder sted efter gennemførelsesdatoen. Når aftaler, der er indgået før offentliggørelsen af det nævnte direktiv, fornyes, betragtes de som nye aftaler.
(52)
Begivenheder af »væsentlig samfundsmæssig interesse« som defineret i dette direktiv bør opfylde visse kriterier, idet de skal være begivenheder i særklasse, som er af interesse for offentligheden i Unionen eller i en bestemt medlemsstat eller i en vigtig del af en bestemt medlemsstat, og tilrettelægges forud af en organisator, der juridisk har ret til at sælge de rettigheder, der er knyttet til disse begivenheder.
(53)
Ved »gratis fjernsyn« forstås i dette direktiv en tv-udsendelse på en offentlig eller kommerciel kanal af programmer, der er tilgængelige for offentligheden uden betaling ud over de former for finansiering af tv, der er almindeligt anvendt i hver medlemsstat (såsom licensafgift og/eller abonnementsafgift til et kabelselskab).
(54)
Medlemsstaterne har mulighed for at træffe alle de foranstaltninger, som de finder passende, over for audiovisuelle medietjenester fra tredjelande, hvis disse udsendelser ikke opfylder betingelserne i artikel 2, forudsat at EU-retten og Unionens internationale forpligtelser overholdes.
(55)
For at værne om den grundlæggende frihed til at modtage oplysninger og sikre, at seernes interesser i Unionen nyder den fornødne beskyttelse i fuldt omfang, bør indehavere af eneretten til tv-transmission af begivenheder, der er af stor interesse for offentligheden, give andre tv-spredningsforetagender ret til at benytte korte uddrag i generelle nyhedsprogrammer på loyale, rimelige og ikke-diskriminerende vilkår under behørig hensyntagen til enerettighederne. Vilkårene bør meddeles i god tid før hver begivenhed, der er af stor interesse for offentligheden, således at andre har tid til at gøre brug af deres ret. Et tv-spredningsforetagende bør have mulighed for at udøve denne ret gennem et mellemled, der specifikt optræder på vegne af dette i det konkrete tilfælde. Sådanne korte uddrag kan benyttes til EU-dækkende udsendelser via enhver kanal, herunder rene sportskanaler, og bør som hovedregel ikke være længere end 90 sekunder. Retten til adgang til korte uddrag bør kun finde anvendelse på et grænseoverskridende grundlag, når det er nødvendigt. Et tv-spredningsforetagende skal derfor først søge adgang fra et tv-spredningsforetagende etableret i samme medlemsstat, der har eneretten til de begivenheder, der er af stor interesse for offentligheden.
Begrebet generelle nyhedsprogrammer bør ikke omfatte kompilering af korte uddrag i underholdningsprogrammer. Oprindelseslandsprincippet bør finde anvendelse på såvel adgangen til som transmissionen af korte uddrag. I en grænseoverskridende kontekst betyder det, at de forskellige lovgivninger bør anvendes sekventielt: Først, for så vidt angår adgangen til korte uddrag, bør lovgivningen i den medlemsstat, hvor det tv-spredningsforetagende, der leverer det første signal (det vil sige som giver adgang), er etableret, finde anvendelse. Det er sædvanligvis den medlemsstat, hvor den pågældende begivenhed finder sted. Hvis en medlemsstat har indført en ækvivalent ordning for adgang til den pågældende begivenhed, bør lovgivningen i denne medlemsstat finde anvendelse i alle tilfælde. Dernæst, for så vidt angår transmissionen af de korte uddrag, bør lovgivningen i den medlemsstat, hvor det tv-spredningsforetagende, der anvender (det vil sige sender) de korte uddrag, er etableret, finde anvendelse.
(56)
Kravene i nærværende direktiv, for så vidt angår adgang til begivenheder af stor interesse for offentligheden med henblik på korte nyhedsindslag, bør ikke berøre Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (22) og de relevante internationale konventioner om ophavsret og beslægtede rettigheder. Medlemsstaterne bør fremme adgangen til begivenheder af stor interesse for offentligheden ved at indrømme adgang til tv-spredningsforetagendets signal, som omhandlet i dette direktiv. De kan dog vælge andre ækvivalente midler som omhandlet i dette direktiv. Sådanne midler omfatter bl.a., at der gives adgang til det sted, hvor disse begivenheder finder sted, før der indrømmes adgang til signalet. Tv-spredningsforetagender bør dog ikke hindres i at indgå mere detaljerede aftaler.
(57)
Det bør sikres, at medietjenesteudbydernes praksis med at udbyde deres live-tv-udsendelser af nyhedsprogrammer som on-demand tjenester, efter de har været sendt i direkte tv, er mulig, uden at det er nødvendigt at skræddersy det enkelte program ved at udelade korte uddrag. Muligheden bør begrænses til levering af det identiske tv-program på on-demand basis fra samme medietjenesteudbyder, så det ikke kan anvendes til at skabe nye on-demandbaserede forretningsmodeller på grundlag af korte uddrag.
(58)
On-demand audiovisuelle tjenester adskiller sig fra fjernsynsudsendelser, hvad angår brugernes valgmuligheder med hensyn til indhold og tidspunkt, og hvad angår deres samfundsmæssige virkninger (23). Derfor er det rimeligt at fastsætte mindre strenge regler for on-demand audiovisuelle tjenester, som kun bør overholde grundreglerne i dette direktiv.
(59)
Tilstedeværelsen af skadeligt indhold i de audiovisuelle medietjenester giver anledning til bekymring hos lovgiverne, medieindustrien og forældre. Der vil også komme nye udfordringer, især i forbindelse med nye platforme og produkter. Regler, der beskytter mindreåriges fysiske, mentale og moralske udvikling såvel som den menneskelige værdighed i alle audiovisuelle medietjenester, herunder audiovisuel kommerciel kommunikation, er derfor nødvendige.
(60)
Indgreb, hvis formål er at beskytte den fysiske, psykiske og moralske udvikling hos mindreårige og den menneskelige værdighed, bør nøje afvejes mod ytringsfriheden, som fastslået i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Formålet med sådanne foranstaltninger, som f.eks. anvendelse af personlige identifikationsnumre (PIN-koder), filtreringssystemer eller mærkning bør således være at sikre en tilstrækkelig grad af beskyttelse af den fysiske, psykiske og moralske udvikling hos mindreårige og den menneskelige værdighed, særlig med hensyn til on-demand audiovisuelle medietjenester. I henstillingen om beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed og om berigtigelsesretten er betydningen af filtreringssystemer og mærkning allerede anerkendt, og den omfattede en række mulige foranstaltninger til gavn for mindreårige som f.eks. systematisk at stille et effektivt, opdaterbart og let anvendeligt filtreringssystem til rådighed for brugerne, når de tegner et abonnement hos en internetudbyder, eller udstyre adgangen til tjenester særligt beregnet på børn med automatiske filtreringssystemer.
(61)
Udbydere af audiovisuelle medietjenester, som henhører under medlemsstaternes jurisdiktion, bør under alle omstændigheder underlægges et forbud mod udbredelse af børnepornografi i overensstemmelse med bestemmelserne i Rådets rammeafgørelse 2004/68/RIA af 22. december 2003 om bekæmpelse af seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi (24).
(62)
Ingen af de bestemmelser om beskyttelse af den fysiske, psykiske og moralske udvikling hos mindreårige og den menneskelige værdighed, som indføres ved dette direktiv, kræver nødvendigvis, at de foranstaltninger, der træffes til beskyttelse af disse interesser, bør gennemføres som offentlige organers forudgående kontrol med de audiovisuelle medietjenester.
(63)
En samordning er nødvendig for at gøre det lettere for enkeltpersoner og virksomheder, der producerer fjernsynsprogrammer med kulturelt sigte, at optage og udøve deres virksomhed.
(64)
Mindstekrav til alle offentlige og private fjernsynsudsendelser i Unionen vedrørende europæiske audiovisuelle produktioner har været et effektivt middel til at fremme produktionen, den uafhængige produktion og distribution i de nævnte foretagender, og disse krav supplerer andre tiltag, der allerede er eller vil blive foreslået med henblik herpå.
(65)
Det er derfor nødvendigt at skabe tilstrækkeligt store markeder til, at fjernsynsproduktioner i medlemsstaterne kan få dækket de nødvendige investeringer, ikke blot ved at der fastlægges fælles bestemmelser, der åbner de nationale markeder, men også ved at der, når det er muligt, med passende midler sørges for, at størstedelen af fjernsynsudsendelser i medlemsstaterne, forbeholdes europæisk producerede programmer. For at gøre det muligt at vurdere disse reglers og målsætningers gennemførelse, bør medlemsstaterne aflægge rapport til Kommissionen om anvendelsen af dette direktivs bestemmelser om, hvor stor en del af sendetiden der skal forbeholdes programmer, produceret i Europa, og uafhængige produktioner. Ved beregningen af denne del må der tages hensyn til den særlige situation i Grækenland og i Portugal. Kommissionen bør fremsende disse rapporter til de øvrige medlemsstater, evt. ledsaget af en udtalelse, hvori der især tages hensyn til de fremskridt, der er gjort i forhold til tidligere år, til førstegangsudsendelsers andel i programtiden, til de særlige forhold, som de nye tv-spredningsforetagender virker under, og til den særlige situation i lande, der har ringe produktionskapacitet, eller hvis sprog har begrænset udbredelse.
(66)
Det er vigtigt at søge passende midler og procedurer, som er i overensstemmelse med EU-retten, til at fremme gennemførelsen af dette direktivs mål med henblik på vedtagelsen af egnede foranstaltninger til fremme og udvikling af den europæiske audiovisuelle produktion og distribution, navnlig i lande, der har ringe produktionskapacitet, eller hvis sprog har begrænset udbredelse.
(67)
De europæiske produktioners forholdsmæssige andel skal opnås under hensyntagen til de økonomiske muligheder. Det er derfor nødvendigt med en ordning, der tager sigte på gradvis at nå dette mål.
(68)
En forpligtelse til, hvor det er muligt, at forbeholde en vis andel af programtiden til uafhængige produktioner, der er produceret af producenter, der er uafhængige af tv-spredningsforetagender, vil stimulere til nye typer fjernsynsproduktionsvirksomheder, især oprettelse af små og mellemstore virksomheder. Herved skabes der nye muligheder for lancering af kunstnerisk talent, for kulturel beskæftigelse og for kulturarbejdere.
(69)
On-demand audiovisuelle medietjenester rummer i sig muligheden for delvis at erstatte fjernsynsudsendelser. Derfor bør de, når det er muligt, fremme produktionen og distributionen af europæiske programmer og dermed aktivt bidrage til, at den kulturelle mangfoldighed fremmes. En sådan støtte til europæiske programmer kunne f.eks. have form af finansielle bidrag fra sådanne tjenester til produktion af europæiske programmer og erhvervelse af rettigheder hertil, en minimumsandel af europæiske programmer i »video on-demand«-kataloger eller en attraktiv præsentation af europæiske programmer i elektroniske programoversigter. Det er vigtigt regelmæssigt på ny at gennemgå anvendelsen af bestemmelserne om audiovisuelle medietjenesters fremme af europæiske programmer. I de efter dette direktiv udarbejdede rapporter bør medlemsstaterne også navnlig gøre rede for sådanne tjenesters økonomiske bidrag til produktion af europæiske programmer og til erhvervelse af rettigheder til sådanne programmer, de europæiske programmers andel i de audiovisuelle medietjenesters udbud og det faktiske forbrug af de europæiske programmer, sådanne tjenester tilbyder.
(70)
Ved gennemførelsen af artikel 16 bør medlemsstaterne tilskynde til, at coproducerede europæiske programmer eller europæiske programmer af udenlandsk oprindelse får en tilstrækkelig andel af tv-spredningsforetagendernes programflader.
(71)
Når medlemsstaterne definerer »producenter, som er uafhængige af tv-spredningsforetagender«, jf. artikel 17, bør de tage passende hensyn til kriterier som ejerskab af produktionsselskabet, antallet af programmer leveret til det samme tv-spredningsforetagende og ejerskab af sekundære rettigheder.
(72)
Kanaler, der udelukkende sender på et sprog, der ikke er et af medlemsstaternes sprog, bør ikke være omfattet af artikel 16 og 17 i dette direktiv. Hvor et eller flere sådanne sprog dækker en væsentlig del af, men ikke hele kanalens sendetid, er det dog kun denne del af sendetiden, som artikel 16 og 17 ikke bør finde anvendelse på.
(73)
Nationale støtteforanstaltninger til udvikling af den europæiske produktion kan anvendes, for så vidt de er i overensstemmelse med EU-retten.
(74)
Målsætningen om at støtte den europæiske programindustri kan opfyldes i medlemsstaterne som led i struktureringen af deres audiovisuelle medietjenester, bl.a. ved at de pålægger visse udbydere af medietjenester en pligt til at varetage offentlige interesser, herunder pligt til i væsentligt omfang at investere i europæiske produktioner.
(75)
Udbyderne af medietjenester, programfremstillere, producenter, ophavsmænd og andre sagkyndige bør tilskyndes til at udforme mere detaljerede koncepter og strategier med henblik på at udvikle europæisk audiovisuel fiktion beregnet for et internationalt publikum.
(76)
Det er vigtigt, at det sikres, at spillefilm sendes inden for perioder, der aftales mellem rettighedshaverne og udbyderne af medietjenester.
(77)
Spørgsmålet om fastsættelse af særlige frister for de forskellige former for udsendelse af filmproduktioner skal først og fremmest afgøres i aftalerne mellem de berørte parter eller de pågældende branchefolk.
(78)
Medlemsstaterne kan fortsat, dersom de ønsker at favorisere et bestemt sprog, fastsætte strengere eller mere detaljerede regler, navnlig på grundlag af sprogkriterier, forudsat at disse regler er i overensstemmelse med Unionens retsforskrifter og navnlig ikke finder anvendelse på retransmission af udsendelser fra andre medlemsstater.
(79)
Med adgangen til on-demand audiovisuelle medietjenester øges forbrugernes valgmuligheder. Detaljerede regler for audiovisuel kommerciel kommunikation for on-demand audiovisuelle medietjenester forekommer derfor hverken berettigede eller meningsfulde fra en teknisk synsvinkel. Dog bør al audiovisuel kommerciel kommunikation ikke alene overholde identifikationsreglerne, men også et grundlæggende sæt kvalitetsregler, således at klart formulerede mål af samfundsmæssig interesse iagttages.
(80)
Kommissionen var i sin fortolkningsmeddelelse om visse aspekter ved bestemmelserne i direktivet om »Fjernsyn uden grænser« (25) i forbindelse med tv-reklamer inde på, at nye reklameteknikker og innovationer inden for markedsføring har skabt nye effektive audiovisuelle kommercielle kommunikationsmuligheder via traditionelle fjernsynsvirksomheder, som dermed kan få bedre muligheder for at konkurrere på lige fod med innovationer, der bygger på selvvalg.
(81)
Udviklingen inden for handel og teknologi betyder, at brugerne får flere valgmuligheder og større ansvar, når de bruger de audiovisuelle medietjenester. For at blive ved med at stå i et rimeligt forhold til målene af almen interesse, bør reguleringen rumme en vis fleksibilitet med hensyn til fjernsynsudsendelser. Adskillelsesprincippet bør begrænses til at gælde tv-reklamer og teleshopping, og produktplacering bør tillades under visse omstændigheder, medmindre en medlemsstat beslutter andet. Skjult produktplacering bør dog være forbudt. Adskillelsesprincippet bør ikke hindre brug af nye reklameteknikker.
(82)
Foruden dette direktivs bestemmelser om reklamepraksis gælder bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked (26) for urimelig handelspraksis som f.eks. vildledende og aggressiv handelspraksis i audiovisuelle medietjenester. Desuden bør Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/33/EF af 26. maj 2003 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse (27), som forbyder reklame for cigaretter og andre tobaksvarer i trykte medier, informationssamfundstjenester og radioudsendelser, ikke berøre dette direktiv på grund af de audiovisuelle medietjenesters særlige karakter. Artikel 88, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (28), som forbyder offentlig reklame for visse lægemidler, gælder, som fastsat i samme direktivs artikel 88, stk. 5, og med forbehold af nærværende direktivs artikel 21. Endvidere bør dette direktiv ikke berøre Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 af 20. december 2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer (29).
(83)
For at sikre, at forbrugernes interesser i deres egenskab af seere beskyttes fuldt ud og behørigt, er det vigtigt, at fjernsynsreklamer underkastes en række minimumsregler og -normer, og at medlemsstaterne fortsat har ret til at indføre mere detaljerede eller strengere regler, eller i visse tilfælde andre vilkår, for tv-spredningsforetagender, der henhører under deres myndighed.
(84)
Medlemsstaterne bør under overholdelse af EU-retten kunne fastsætte andre betingelser for reklameindslag og andre begrænsninger af reklametiden med henblik på at fremme udsendelser, der udelukkende er bestemt til det nationale område, og som hverken direkte eller indirekte kan modtages i en eller flere andre medlemsstater.
(85)
I betragtning af seernes øgede muligheder for at undgå reklamer ved brug af nye teknologier såsom personlige videobåndoptagere og det større udvalg af kanaler er det ikke berettiget at detailregulere indsættelsen af reklameindslag for at beskytte seerne. Mens den tilladte reklamemængde pr. time ikke bør øges, bør dette direktiv give tv-spredningsforetagender fleksibilitet med hensyn til at vælge, hvor de indsættes, blot dette ikke virker urimeligt forstyrrende på helheden i det enkelte program.
(86)
Dette direktiv har til formål at beskytte det særligt karakteristiske ved europæisk fjernsyn, hvor reklamer fortrinsvis placeres mellem programmerne, og det begrænser derfor muligheden for afbrydelser i spillefilm og tv-film samt afbrydelser i visse programkategorier, der kræver særlig beskyttelse.
(87)
En 20 %-grænse for tv-reklame- og teleshoppingindslag pr. klokketime, også gældende i prime time, bør fastsættes. Ved tv-reklameindslag bør forstås tv-reklamer i henhold til artikel 1, stk. 1, litra i), af en varighed på højst 12 minutter.
(88)
Det er nødvendigt at forbyde al audiovisuel kommerciel kommunikation for cigaretter og andre tobaksvarer, herunder indirekte former for audiovisuel kommerciel kommunikation, hvori tobaksvarer ganske vist ikke nævnes direkte, men som søger at omgå forbuddet mod audiovisuel kommerciel kommunikation for cigaretter og andre tobaksvarer ved anvendelse af varemærker, symboler eller andre kendetegn for tobaksvarer eller firmaer, der er kendt for produktion og salg af sådanne varer, eller hvis hovedvirksomhed omfatter salg og produktion af sådanne varer.
(89)
Det er ligeledes nødvendigt at forbyde al audiovisuel kommerciel kommunikation for lægemidler og medicinsk behandling, der er receptpligtige i de medlemsstater, under hvis myndighed medietjenesteudbyderen hører, og at fastsætte strenge kriterier for fjernsynsreklamer for alkoholholdige drikkevarer.
(90)
Skjult audiovisuel kommerciel kommunikation er en praksis, der forbydes af dette direktiv, fordi den påvirker forbrugerne negativt. Forbuddet mod skjult audiovisuel kommerciel kommunikation bør ikke omfatte legitim produktplacering inden for rammerne af dette direktiv, såfremt seeren på passende vis informeres om, at der foregår produktplacering. Dette kan ske ved at oplyse, at der finder produktplacering sted i et bestemt program, f.eks. ved hjælp af et neutralt logo.
(91)
Produktplacering er en realitet i spillefilm og tv-programmer. For at sikre lige konkurrencevilkår og dermed styrke den europæiske mediebranches konkurrenceevne er regler for produktplacering nødvendige. Dette direktivs definition af produktplacering bør dække enhver form for audiovisuel kommerciel kommunikation, hvorved der i en udsendelse, mod betaling eller tilsvarende modydelse, vises eller henvises til en vare, en tjenesteydelse eller et varemærke for en vare eller tjenesteydelse. Gratis levering af varer eller tjenesteydelser, f.eks. produktionsrekvisitter eller præmier, bør kun betragtes som produktplacering, hvis de involverede varer eller tjenesteydelser er af betydelig værdi. For produktplacering bør gælde de samme kvalitative regler og begrænsninger som for audiovisuel kommerciel kommunikation. Det afgørende kriterium for sondringen mellem sponsorering og produktplacering er, at ved produktplacering indgår omtalen af et produkt i et programs handling, derfor indeholder definitionen i artikel 1, stk. 1, litra m), ordene »som led i«. En sponsor kan derimod nævnes i løbet af et program, men indgår ikke i handlingen.
(92)
Produktplacering bør i princippet være forbudt. Undtagelser er dog relevante for visse typer programmer på grundlag af en positivliste. Medlemsstaterne bør kunne fravælge disse undtagelser helt eller delvis, f.eks. ved kun at tillade produktplacering i programmer, der ikke er produceret udelukkende i den pågældende medlemsstat.
(93)
Endvidere er sponsorering og produktplacering forbudt, såfremt det påvirker indholdet af programmerne på en sådan måde, at det berører medietjenesteudbyderens ansvar og uafhængighed. Dette er tilfældet med temaplacering.
(94)
Medlemsstaterne er i overensstemmelse med de pligter, der er pålagt dem ved traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, ansvarlige for den faktiske gennemførelse af dette direktiv. De kan frit vælge de egnede instrumenter ud fra deres retstraditioner og etablerede strukturer, navnlig den form, som deres kompetente uafhængige tilsynsorganer skal have, således at de kan udføre deres arbejde med gennemførelse af dette direktiv upartisk og gennemsigtigt. Mere specifikt bør de instrumenter, som medlemsstaterne har valgt, bidrage til at fremme mediepluralismen.
(95)
Et tæt samarbejde mellem medlemsstaternes kompetente tilsynsorganer og Kommissionen er en forudsætning for, at dette direktiv kan anvendes korrekt. Tilsvarende er et tæt samarbejde mellem medlemsstaterne og mellem deres tilsynsorganer af stor vigtighed med hensyn til den indvirkning, som tv-spredningsforetagender, der er etableret i én medlemsstat, kan have på en anden medlemsstat. Hvis der i national lovgivning er fastsat tilladelsesprocedurer, og mere end én medlemsstat er berørt, er det ønskeligt, at der finder kontakter sted mellem de respektive organer, før sådanne tilladelser udstedes. Dette samarbejde bør dække alle de områder, der samordnes ved nærværende direktiv.
(96)
Det er nødvendigt at præcisere, at selvpromoverende aktiviteter er en særlig form for reklame, hvorved tv-spredningsforetagendet fremmer sine egne produkter, tjenesteydelser, programmer eller kanaler. Navnlig skal trailers, der består af uddrag af programmer, betragtes som programmer.
(97)
Den daglige sendetid, der tildeles tv-spredningsforetagendets meddelelser vedrørende egne programmer og heraf direkte afledte supplerende produkter eller public service-meddelelser og vederlagsfrie indslag til fordel for velgørenhed, bør ikke medregnes i den maksimale sendetid pr. dag eller pr. time, der kan tildeles reklame og teleshopping.
(98)
For at undgå konkurrenceforvridning bør denne undtagelse begrænses til meddelelser vedrørende produkter, der opfylder den dobbelte betingelse på én gang at være supplerende og direkte afledt af de pågældende programmer. Udtrykket »supplerende« betegner produkter, der specielt har til formål at give seerne mulighed for at få det fulde udbytte af disse programmer, eventuelt på interaktivt grundlag.
(99)
På grundlag af udviklingen inden for teleshopping, som er en vigtig økonomisk aktivitet for samtlige aktører og et virkeligt afsætningsmarked for varer og tjenesteydelser inden for Unionen, er det af afgørende betydning at sikre et højt forbrugerbeskyttelsesniveau gennem fastsættelse af passende normer for udsendelsernes form og indhold.
(100)
Det er vigtigt, at de kompetente nationale myndigheder ved overvågningen af gennemførelsen af de relevante bestemmelser, for så vidt angår kanaler, der ikke udelukkende sender teleshopping, er i stand til at sondre mellem på den ene side sendetiden for teleshoppingindslag, reklameindslag og andre former for reklame, og på den anden side sendetiden for teleshoppingblokke. Det er i den forbindelse nødvendigt og tilstrækkeligt, at hver enkelt blok klart markeres med optiske og akustiske midler, i det mindste ved begyndelsen og slutningen af blokken.
(101)
Kanaler, der udelukkende sender teleshopping eller selvpromoverende programmer uden konventionelle programelementer som nyheder, sport, film, dokumentarfilm og drama, bør omfattes af dette direktiv kun for så vidt angår spørgsmål, der har relevans for dette direktiv, og der er derfor ikke noget til hinder for, at sådanne kanaler omfattes af andre EU-bestemmelser.
(102)
Selv om det i fjernsynsudsendelserne normalt skal påses, at udsendelserne loyalt gengiver begivenheder og hændelser, er det imidlertid vigtigt at pålægge dem præcise forpligtelser med hensyn til retten til genmæle eller tilsvarende foranstaltninger, således at enhver, hvis retmæssige interesser er blevet krænket ved en påstand under en fjernsynsudsendelse, faktisk kan påberåbe sig disse rettigheder.
(103)
Retten til genmæle er et egnet retsmiddel for tv-spredning og kan også anvendes i online-miljøet. Henstillingen om beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed og om retten til genmæle indeholder allerede retningslinjer for gennemførelse af foranstaltninger i national lovgivning og praksis til tilstrækkelig sikring af retten til genmæle eller tilsvarende foranstaltninger over for online-medier.
(104)
Målene for dette direktiv, nemlig at skabe et område uden indre grænser for audiovisuelle medietjenester og samtidig sikre en høj grad af beskyttelse af almene hensyn, især beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed, samt fremme af handicappedes rettigheder, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af direktivets omfang og virkninger bedre nås på EU-plan. Unionen kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.
(105)
Nærværende direktiv berører ikke medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag I, del B, angivne frister for gennemførelse i national ret af direktiverne -
VEDTAGET DETTE DIREKTIV:
KAPITEL I
DEFINITIONER
Artikel 1
1. I dette direktiv forstås ved:
a) »audiovisuel medietjeneste«:
i)
en tjeneste som defineret i artikel 56 og 57 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, som en medietjenesteudbyder har det redaktionelle ansvar for, og hvis hovedformål er at udbyde informerende, underholdende eller oplysende programmer til offentligheden via elektroniske kommunikationsnet som defineret i artikel 2, litra a), i direktiv 2002/21/EF. Sådanne audiovisuelle medietjenester er enten fjernsynsudsendelser som defineret i litra e) i nærværende stykke eller on-demand audiovisuelle medietjenester som defineret i litra g) i nærværende stykke
ii)
audiovisuel kommerciel kommunikation
b) »program«: et sæt levende billeder med eller uden lyd, der udgør en individuel del inden for en programflade eller et katalog udarbejdet af en medietjenesteudbyder, og hvis form og indhold kan sammenlignes med form og indhold af tv-spredning. Programmer kan eksempelvis være film af spillefilmslængde, sportsbegivenheder, sitcom-serier, dokumentarprogrammer, børneprogrammer og tv-drama
c) »redaktionelt ansvar«: udøvelse af effektiv kontrol over både udvælgelsen af programmer og deres tilrettelæggelse, enten i en kronologisk programflade, såfremt der er tale om fjernsynsudsendelser, eller i et katalog, såfremt der er tale om on-demand audiovisuelle medietjenester. Redaktionelt ansvar indebærer ikke nødvendigvis et juridisk ansvar i henhold til national lovgivning med hensyn til indholdet eller de udbudte tjenester
d) »medietjenesteudbyder«: den fysiske eller juridiske person, der har det redaktionelle ansvar for valget af audiovisuelt indhold i den audiovisuelle medietjeneste og bestemmer, hvordan det tilrettelægges
e) »tv-spredning« eller »fjernsynsudsendelser« (det vil sige en lineær audiovisuel medietjeneste): en audiovisuel medietjeneste, der udbydes af en medietjenesteudbyder med henblik på samtidig modtagelse af programmer på basis af en programflade
f) »tv-spredningsforetagende«: en medietjenesteudbyder af fjernsynsudsendelser
g) »on-demand audiovisuel medietjeneste« (det vil sige en ikke-lineær audiovisuel medietjeneste): en audiovisuel medietjeneste, der udbydes af en medietjenesteudbyder med henblik på modtagelse af programmer på et brugervalgt tidspunkt og på den enkelte brugers anmodning på grundlag af et programkatalog udvalgt af medietjenesteudbyderen
h) »audiovisuel kommerciel kommunikation«: billeder med eller uden lyd, som har til formål direkte eller indirekte at fremme afsætningen af varer eller tjenesteydelser eller promovere et image for en fysisk eller juridisk person, der udøver økonomisk virksomhed. Sådanne billeder følger med eller er indeholdt i et program mod betaling eller anden modydelse eller med selvpromoverende formål. Audiovisuel kommerciel kommunikation omfatter bl.a. tv-reklamer, sponsorering, teleshopping og produktplacering
i) »tv-reklame«: enhver meddelelse uanset form, som udsendes enten mod betaling eller anden modydelse eller med selvpromoverende formål af et offentligt eller privat foretagende eller en juridisk person i forbindelse med handel, industri, håndværk eller liberale erhverv for at promovere levering mod betaling af varer eller tjenesteydelser, herunder fast ejendom, rettigheder og forpligtelser
j) »skjult audiovisuel kommerciel kommunikation«: præsentation i ord eller billeder af varer eller tjenesteydelser, en vareproducents eller tjenesteyders navn, varemærke eller virksomhed i programmer, når præsentationen fra medietjenesteudbyderens side er ment som reklame og vil kunne vildlede offentligheden med hensyn til sin art. En sådan præsentation anses navnlig for at være tilsigtet, når den foretages mod betaling eller anden modydelse
k) »sponsorering«: ethvert bidrag fra offentlige eller private foretagender eller fysiske personer, der ikke udbyder audiovisuelle medietjenester eller producerer audiovisuelle programmer, til finansieringen af audiovisuelle medietjenester eller programmer, med henblik på at promovere deres navn, varemærke, image, virksomhed eller produkter
l) »teleshopping«: udsendelse af direkte tilbud til offentligheden med henblik på levering mod betaling af varer eller tjenesteydelser, herunder fast ejendom, rettigheder og forpligtelser
m) »produktplacering«: enhver form for audiovisuel kommerciel kommunikation, der viser eller omtaler en vare, en tjenesteydelse eller et varemærke som led i et program mod betaling eller anden modydelse
n) »europæiske programmer«:
i)
programmer med oprindelse i medlemsstaterne
ii)
programmer med oprindelse i europæiske tredjelande, som er parter i Europarådets europæiske konvention om grænseoverskridende fjernsyn, for så vidt de opfylder betingelserne i stk. 3
iii)
programmer, der er co-produceret som led i aftaler vedrørende den audiovisuelle sektor mellem Unionen og tredjelande, og som opfylder de betingelser, der er fastsat i de enkelte aftaler.
2. Anvendelsen af bestemmelserne i stk. 1, litra n), nr. ii) og iii), er betinget af, at programmer med oprindelse i medlemsstaterne ikke udsættes for diskriminerende foranstaltninger i de pågældende tredjelande.
3. De programmer, der er nævnt i stk. 1, litra n), nr. i) og ii), er programmer, der hovedsagelig er produceret under medvirken af ophavsmænd og medarbejdere bosiddende i en eller flere af de stater, der er nævnt i disse bestemmelser, forudsat at en af følgende tre betingelser er opfyldt:
i)
De er fremstillet af en eller flere producenter, der er etableret i en eller flere af disse stater.
ii)
Produktionen af programmerne overvåges og kontrolleres effektivt af en eller flere producenter, der er etableret i en eller flere af disse stater.
iii)
Co-producenterne i disse stater står for størstedelen af de samlede omkostninger ved co-produktionen, og denne kontrolleres ikke af en eller flere producenter, der er etableret uden for disse stater.
4. Programmer, der ikke er europæiske programmer som defineret i stk. 1, litra n), men som er produceret som led i bilaterale co-produktionsaftaler mellem medlemsstater og tredjelande, betragtes som europæiske programmer, såfremt størstedelen af de samlede produktionsomkostninger afholdes af co-producenter fra Unionen, og produktionen ikke kontrolleres af en eller flere producenter, der er etableret uden for medlemsstaternes område.
KAPITEL II
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 2
1. Hver medlemsstat sikrer, at alle audiovisuelle medietjenester, der udsendes af medietjenesteudbydere under dens jurisdiktion, overholder de retsregler, der gælder for audiovisuelle medietjenester bestemt for offentligheden i denne medlemsstat.
2. I dette direktiv forstås ved medietjenesteudbydere under en medlemsstats jurisdiktion tjenesteudbydere, der er:
a)
etableret i den pågældende medlemsstat i henhold til stk. 3, eller
b)
omfattet af stk. 4.
3. Ved anvendelsen af dette direktiv anses en medietjenesteudbyder for at være etableret i en medlemsstat i følgende tilfælde:
a)
Medietjenesteudbyderen har sit hovedkontor i den pågældende medlemsstat, og de redaktionelle beslutninger om den audiovisuelle medietjeneste træffes i denne medlemsstat.
b)
Hvis en medietjenesteudbyder har sit hovedkontor i én medlemsstat, men de redaktionelle beslutninger om den audiovisuelle medietjeneste træffes i en anden medlemsstat, anses medietjenesteudbyderen for at være etableret i den medlemsstat, hvor en betydelig del af de medarbejdere, der er beskæftiget med den audiovisuelle medietjenestevirksomhed, arbejder. Hvis en betydelig del af de medarbejdere, der er beskæftiget med den audiovisuelle medietjenestevirksomhed, arbejder i begge medlemsstater, anses medietjenesteudbyderen for at være etableret i den medlemsstat, hvor hovedkontoret er beliggende. Hvis en betydelig del af de medarbejdere, der er beskæftiget med den audiovisuelle medietjenestevirksomhed, ikke arbejder i nogen af de pågældende medlemsstater, anses medietjenesteudbyderen for at være etableret i den medlemsstat, hvor den først påbegyndte sin virksomhed i overensstemmelse med lovgivningen i denne medlemsstat, forudsat at den har en stabil og reel forbindelse til denne medlemsstats økonomi.
c)
Hvis en medietjenesteudbyder har sit hovedkontor i en medlemsstat, men beslutninger om den audiovisuelle medietjeneste træffes i et tredjeland, eller omvendt, anses medietjenesteudbyderen for at være etableret i den pågældende medlemsstat, forudsat at en betydelig del af de medarbejdere, der er beskæftiget med den audiovisuelle medietjenestevirksomhed, arbejder i denne medlemsstat.
4. Medietjenesteudbydere, som ikke er omfattet af stk. 3, anses for at høre under en medlemsstats jurisdiktion i følgende tilfælde:
a)
De benytter en satellit-uplink fra den pågældende medlemsstat.
b)
De benytter ikke en satellit-uplink fra den pågældende medlemsstat, men benytter dog satellitkapacitet, der tilhører denne medlemsstat.
5. Hvis det ikke ud fra stk. 3 og 4 kan afgøres, hvilken medlemsstat der har jurisdiktion, er den kompetente medlemsstat den stat, hvori medietjenesteudbyderen er etableret i henhold til artikel 49-55 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
6. Dette direktiv finder ikke anvendelse på audiovisuelle medietjenester, der udelukkende er bestemt til modtagelse i tredjelande, og som ikke modtages direkte eller indirekte af offentligheden i en eller flere medlemsstater ved hjælp af standardforbrugerudstyr.
Artikel 3
1. Medlemsstaterne sikrer modtagefrihed og må ikke hindre retransmissioner på deres område af audiovisuelle medietjenester fra andre medlemsstater af grunde, der falder inden for områder, der samordnes ved dette direktiv.
2. For så vidt angår tv-spredning kan medlemsstaterne midlertidigt fravige stk. 1, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
En fjernsynsudsendelse fra en anden medlemsstat udgør en åbenlys, væsentlig og alvorlig overtrædelse af artikel 27, stk. 1 eller 2, og/eller artikel 6.
b)
Tv-spredningsforetagendet har i løbet af de foregående tolv måneder allerede overtrådt den eller de bestemmelser, der er omhandlet i litra a), mindst to gange.
c)
Den berørte medlemsstat har skriftligt underrettet tv-spredningsforetagendet og Kommissionen om de påståede overtrædelser og om de foranstaltninger, den agter at træffe, hvis der igen sker en overtrædelse.
d)
Konsultationer med transmissionsmedlemsstaten og Kommissionen har ikke ført til en mindelig ordning inden 15 dage efter underretningen i litra c), og den påståede overtrædelse fortsætter.
Kommissionen træffer senest to måneder efter underretningen om de foranstaltninger, der er truffet af medlemsstaten, afgørelse om, hvorvidt disse foranstaltninger er forenelige med EU-retten. Såfremt Kommissionen afgør, at de pågældende foranstaltninger ikke er forenelige med fællesskabsretten, skal medlemsstaten straks bringe dem til ophør.
3. Stk. 2 er ikke til hinder for, at der anvendes procedurer, forholdsregler eller sanktioner over for de pågældende overtrædelser i den medlemsstat, under hvis jurisdiktion det pågældende tv-spredningsforetagende hører.
4. For så vidt angår on-demand audiovisuelle medietjenester kan medlemsstaterne træffe foranstaltninger til fravigelse af stk. 1 for en bestemt tjeneste, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Foranstaltningerne skal:
i)
være nødvendige af en af følgende grunde:
-
ufravigelige retsgrundsætninger, især forebyggelse, efterforskning, afsløring og retsforfølgning af lovovertrædelser, herunder beskyttelsen af mindreårige og bekæmpelsen af enhver tilskyndelse til had på grund af race, køn, religion eller nationalitet, og krænkelser af enkeltpersoners værdighed
-
beskyttelse af den offentlige sundhed
-
den offentlige sikkerhed, herunder national sikkerhed og forsvar
-
beskyttelse af forbrugere, herunder investorer
ii)
træffes over for en on-demand audiovisuel medietjeneste, der krænker de i nr. i) omhandlede mål, eller som udgør en alvorlig og tungtvejende risiko for en krænkelse af disse mål
iii)
stå i et rimeligt forhold til disse mål.
b)
Medlemsstaten skal, uden at det berører retssager, herunder forudgående retsmøder og handlinger, der udføres i forbindelse med efterforskning af kriminalsager, inden den træffer de pågældende foranstaltninger:
i)
have opfordret den medlemsstat, under hvis jurisdiktion tjenesteudbyderen hører, til at træffe foranstaltninger, og denne medlemsstat har ikke truffet disse foranstaltninger, eller de har ikke været tilstrækkelige
ii)
have meddelt Kommissionen og den medlemsstat, under hvis jurisdiktion tjenesteudbyderen hører, at den har til hensigt at træffe sådanne foranstaltninger.
5. Medlemsstaterne kan i hastende tilfælde fravige betingelserne i stk. 4, litra b). Foranstaltningerne skal i så fald snarest muligt meddeles Kommissionen og den medlemsstat, under hvis jurisdiktion tjenesteudbyderen hører, med angivelse af grundene til, at medlemsstaten finder, at der er tale om et hastende tilfælde.
6. Kommissionen skal, uden at dette berører medlemsstatens mulighed for at anvende de pågældende foranstaltninger, jf. stk. 4 og 5, hurtigst muligt undersøge, om de anmeldte foranstaltninger er i overensstemmelse med EU-retten. Kommer Kommissionen til den konklusion, at foranstaltningerne ikke er i overensstemmelse med EU-retten, skal den anmode den pågældende medlemsstat om ikke at træffe de påtænkte foranstaltninger eller om straks at bringe allerede trufne foranstaltninger til ophør.
Artikel 4
1. Medlemsstaterne kan kræve, at medietjenesteudbydere under deres jurisdiktion overholder mere detaljerede eller strengere bestemmelser på de områder, der er omfattet af dette direktiv, hvis sådanne bestemmelser er forenelige med EU-retten.
2. I tilfælde, hvor en medlemsstat:
a)
har udøvet sin ret til i henhold til stk. 1 at vedtage mere detaljerede eller strengere bestemmelser vedrørende offentlighedens interesse og
b)
vurderer, at et tv-spredningsforetagende under en anden medlemsstats jurisdiktion udbyder en fjernsynsudsendelse, som helt eller fortrinsvis er rettet mod dens område,
kan den kontakte den medlemsstat, der har jurisdiktion, med henblik på at finde en gensidigt tilfredsstillende løsning på eventuelle problemer. Ved modtagelsen af en begrundet anmodning fra den pågældende medlemsstat skal den medlemsstat, der har jurisdiktion, anmode tv-spredningsforetagendet om at overholde de relevante bestemmelser vedrørende offentlighedens interesse. Den medlemsstat, der har jurisdiktion, skal underrette førstnævnte medlemsstat om resultatet af denne anmodning inden to måneder. Hver af de to medlemsstater kan anmode det kontaktudvalg, der er nedsat i henhold til artikel 29, om at behandle sagen.
3. Den pågældende medlemsstat kan træffe passende foranstaltninger over for det pågældende tv-spredningsforetagende, hvis den vurderer:
a)
at det resultat, der er opnået ved anvendelse af stk. 2, ikke er tilfredsstillende, og
b)
at tv-spredningsforetagendet har etableret sig i den medlemsstat, der har jurisdiktion, for på de områder, der samordnes ved dette direktiv, at omgå de strengere regler, der ville være gældende, hvis foretagendet var etableret i den pågældende medlemsstat.
Sådanne foranstaltninger skal være objektivt nødvendige, skal anvendes på en ikke-diskriminerende måde og må ikke være mere vidtgående end nødvendigt for at nå de resultater, der forfølges.
4. En medlemsstat må kun træffe foranstaltninger i medfør af stk. 3, hvis følgende betingelser alle er opfyldt:
a)
Den har underrettet Kommissionen og den medlemsstat, hvor tv-spredningsforetagendet er etableret, om, at den har til hensigt at træffe sådanne foranstaltninger, idet den angiver, hvilke grunde den baserer sin vurdering på.
b)
Kommissionen træffer afgørelse om, at foranstaltningerne er forenelige med EU-retten, og navnlig om, at den vurdering, der er foretaget af den medlemsstat, der træffer foranstaltningerne, jf. stk. 2 og 3, hviler på et korrekt grundlag.
5. Kommissionen træffer afgørelse senest tre måneder efter at have modtaget underretningen, jf. stk. 4, litra a). Hvis Kommissionen træffer afgørelse om, at foranstaltningerne er uforenelige med EU-retten, afstår den pågældende medlemsstat fra at træffe de foreslåede foranstaltninger.
6. Medlemsstaterne sikrer ved passende midler og inden for rammerne af deres lovgivning, at medietjenesteudbyderne under deres jurisdiktion reelt overholder dette direktiv.
7. Medlemsstaterne fremmer ordninger for samregulering og/eller selvregulering på nationalt plan på de områder, der samordnes ved dette direktiv, i det omfang deres retssystem tillader sådan regulering. Disse ordninger tilrettelægges, så de nyder bred accept blandt de vigtigste berørte parter i de pågældende medlemsstater og rummer midler til effektiv håndhævelse.
8. Direktiv 2000/31/EF finder anvendelse, medmindre andet er fastsat i nærværende direktiv. I tilfælde af modstrid mellem en bestemmelse i direktiv 2000/31/EF og en bestemmelse i nærværende direktiv, har bestemmelserne i nærværende direktiv forrang, medmindre andet er fastsat heri.
KAPITEL III
BESTEMMELSER, SOM FINDER ANVENDELSE PÅ ALLE AUDIOVISUELLE MEDIETJENESTER
Artikel 5
Medlemsstaterne sikrer, at udbydere af audiovisuelle medietjenester under deres jurisdiktion giver modtagerne af en tjeneste let, umiddelbar og vedvarende adgang til som minimum følgende oplysninger:
a)
medietjenesteudbyderens navn
b)
den fysiske adresse, hvor medietjenesteudbyderen er etableret
c)
oplysninger, som gør det muligt at kontakte medietjenesteudbyderen hurtigt, direkte og effektivt, herunder udbyderens e-post-adresse eller websted
d)
i givet fald, den/det kompetente tilsynsorgan eller regulerende myndighed.
Artikel 6
Medlemsstaterne sikrer ved passende midler, at audiovisuelle medietjenester fra tjenesteudbydere under deres jurisdiktion ikke på nogen måde tilskynder til had på grund af race, køn, religion eller nationalitet.
Artikel 7
Medlemsstaterne tilskynder medietjenesteudbydere, som hører under deres jurisdiktion, til at sikre, at deres tjenester gradvis bliver tilgængelige for syns- og hørehæmmede.
Artikel 8
Medlemsstaterne sikrer, at medietjenesteudbydere under deres jurisdiktion ikke sender spillefilm uden for de perioder, der er aftalt med rettighedshaverne.
Artikel 9
1. Medlemsstaterne sikrer, at audiovisuel kommerciel kommunikation fra medietjenesteudbydere under deres jurisdiktion, overholder følgende krav:
a)
Audiovisuel kommerciel kommunikation skal klart kunne identificeres som sådan. Skjult audiovisuel kommerciel kommunikation er forbudt.
b)
Der må ikke bruges subliminale teknikker i audiovisuel kommerciel kommunikation.
c)
Audiovisuel kommerciel kommunikation må ikke:
i)
skade respekten for den menneskelige værdighed
ii)
indeholde eller fremme nogen forskelsbehandling på grund af køn, race eller etnisk oprindelse, nationalitet, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering
iii)
tilskynde til adfærd, der kan være til skade for sundheden eller for sikkerheden
iv)
tilskynde til adfærd, der kan være til stor skade for miljøbeskyttelsen.
d)
Alle former for audiovisuel kommerciel kommunikation vedrørende cigaretter og andre tobaksvarer er forbudt.
e)
Audiovisuel kommerciel kommunikation for at fremme salget af alkoholiske drikkevarer må ikke være rettet specifikt mod mindreårige og må ikke tilskynde til umådeholden indtagelse af sådanne drikkevarer.
f)
Audiovisuel kommerciel kommunikation for lægemidler og medicinske behandlinger, der er receptpligtige i den medlemsstat, under hvis jurisdiktion medietjenesteudbyderen hører, er forbudt.
g)
Audiovisuel kommerciel kommunikation må ikke skade mindreårige på fysisk eller moralsk vis; den må derfor ikke direkte tilskynde mindreårige til at købe eller leje et produkt eller en tjenesteydelse ved at udnytte deres manglende erfaring eller deres godtroenhed, direkte opfordre dem til at overtale deres forældre eller andre til at købe de varer eller tjenesteydelser, der reklameres for, udnytte mindreåriges særlige tillid til forældre, lærere eller andre eller uden grund vise mindreårige i farlige situationer.
2. Medlemsstaterne og Kommissionen tilskynder de audiovisuelle medietjenesteudbydere til at udvikle adfærdskodekser vedrørende underlødig audiovisuel kommerciel kommunikation, der følger med eller er indeholdt i børneprogrammer, om fødevarer og drikkevarer indeholdende næringsmidler og stoffer med ernæringsmæssig eller fysiologisk virkning, navnlig sådanne som f.eks. fedt, transfedtsyrer, salt/natrium og sukker, som det anbefales ikke at indtage for store mængder af i den samlede kost.
Artikel 10
1. Audiovisuelle medietjenester eller programmer, der er sponsoreret, skal opfylde følgende krav:
a)
Deres indhold og, såfremt der er tale om tv-spredning, deres programlægning må under ingen omstændigheder påvirkes på en måde, der berører medietjenesteudbyderens ansvar og redaktionelle uafhængighed.
b)
De må ikke direkte tilskynde til køb eller leje af varer eller tjenesteydelser og må især ikke indeholde særlig reklameomtale af sådanne varer eller tjenesteydelser.
c)
Seerne skal informeres tydeligt om, at der findes en sponsoraftale. Sponsorerede programmer skal klart kunne identificeres som sponsorerede, ved at sponsorens navn, logo og/eller andet symbol, f.eks. en angivelse af vedkommendes produkt(er) eller tjenesteydelse(r) eller et kendemærke for dem, angives på en for programmerne passende måde ved programmernes begyndelse og/eller slutning eller undervejs i dem.
2. Audiovisuelle medietjenester eller programmer må ikke sponsoreres af foretagender, hvis hovedvirksomhed er fremstilling eller salg af cigaretter og andre tobaksvarer.
3. Når audiovisuelle medietjenester eller programmer sponsoreres af foretagender, hvis virksomhed omfatter fremstilling eller salg af lægemidler og medicinsk behandling, må denne sponsorering promovere foretagendets navn eller image, men ikke bestemte lægemidler eller medicinske behandlinger, der er receptpligtige i den medlemsstat, under hvis jurisdiktion medietjenesteudbyderen hører.
4. Nyheds- og aktualitetsprogrammer må ikke sponsoreres. Medlemsstaterne kan vælge at forbyde, at der vises et sponsorlogo under børneprogrammer, dokumentarprogrammer og religiøse programmer.
Artikel 11
1. Stk. 2, 3 og 4 finder kun anvendelse på programmer, der er produceret efter den 19. december 2009.
2. Produktplacering er forbudt.
3. Uanset stk. 2 er produktplacering tilladt i følgende tilfælde, medmindre en medlemsstat træffer anden afgørelse:
a)
i spillefilm, film og serier produceret til audiovisuelle medietjenester, sportsprogrammer og lette underholdningsprogrammer
b)
hvor der ikke erlægges betaling, men kun finder gratis levering af visse varer eller tjenesteydelser sted, f.eks. produktionsrekvisitter og præmier, med henblik på deres medtagelse i et program.
Undtagelsen i litra a) finder ikke anvendelse på børneprogrammer.
Programmer, der indeholder produktplacering, skal mindst opfylde alle følgende krav:
a)
Deres indhold og, såfremt der er tale om fjernsynsudsendelser, deres programlægning må under ingen omstændigheder påvirkes på en måde, der berører medietjenesteudbyderens ansvar og redaktionelle uafhængighed.
b)
De tilskynder ikke direkte til køb eller leje af varer eller tjenesteydelser og indeholder navnlig ikke særlige reklameomtaler af sådanne varer eller tjenesteydelser.
c)
De giver ikke de pågældende produkter en unødigt fremtrædende rolle.
d)
Seerne informeres tydeligt om, at der foregår produktplacering. Indeholder et program produktplacering, markeres det på passende vis ved programmets begyndelse og slutning, samt når et program fortsættes efter en reklamepause, for at undgå enhver vildledning af seeren.
Undtagelsesvis kan medlemsstaterne vælge at fravige kravene i litra d), forudsat at det pågældende program hverken er produceret eller bestilt af medietjenesteudbyderen selv eller en virksomhed, der er tilknyttet medietjenesteudbyderen.
4. Under alle omstændigheder må programmer ikke indeholde produktplacering af:
a)
tobaksvarer eller cigaretter eller produktplacering fra foretagender, hvis hovedvirksomhed er fremstilling eller salg af cigaretter og andre tobaksvarer
b)
bestemte lægemidler eller medicinske behandlinger, der er receptpligtige i den medlemsstat, under hvis jurisdiktion medietjenesteudbyderen hører.
KAPITEL IV
BESTEMMELSER, DER UDELUKKENDE FINDER ANVENDELSE PÅ ON-DEMAND AUDIOVISUELLE MEDIETJENESTER
Artikel 12
Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger for at sikre, at on-demand audiovisuelle medietjenester fra medietjenesteudbydere under deres jurisdiktion, som i alvorlig grad kan skade mindreåriges fysiske, psykiske eller moralske udvikling, kun stilles til rådighed på en sådan måde, at mindreårige normalt ikke hører eller ser sådanne on-demand audiovisuelle medietjenester.
Artikel 13
1. Medlemsstaterne sikrer, at on-demand audiovisuelle medietjenester fra medietjenesteudbydere under deres jurisdiktion, når det er muligt, ved passende midler fremmer produktion af og adgang til europæiske programmer. En sådan fremme kan bl.a. vedrøre det finansielle bidrag, som sådanne tjenester yder til produktion af europæiske programmer og erhvervelse af rettigheder hertil, eller den andel og/eller fremtrædende plads, som europæiske programmer indtager i kataloget over de programmer, som den on-demand audiovisuelle medietjeneste tilbyder.
2. Medlemsstaterne underretter Kommissionen om gennemførelsen af stk. 1 senest den 19. december 2011 og derefter hvert fjerde år.
3. På grundlag af medlemsstaternes oplysninger og en uafhængig undersøgelse aflægger Kommissionen rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om anvendelsen af stk. 1 og redegør herunder for den markedsmæssige og teknologiske udvikling og målsætningen om kulturel mangfoldighed.
KAPITEL V
BESTEMMELSER OM ENERETTIGHEDER OG KORTE NYHEDSINDSLAG I FJERNSYNSUDSENDELSER
Artikel 14
1. Enhver medlemsstat kan træffe foranstaltninger i overensstemmelse med EU-retten for at sikre, at et tv-spredningsforetagende under dens jurisdiktion ikke udnytter sin eneret til at udsende begivenheder, der af den pågældende medlemsstat anses for at være af væsentlig samfundsmæssig interesse, på en sådan måde, at en betydelig del af befolkningen i den pågældende medlemsstat forhindres i at kunne følge sådanne begivenheder via direkte eller tidsforskudt transmission på gratis fjernsyn. Træffer en medlemsstat sådanne foranstaltninger, udarbejder den en liste over begivenheder - nationale eller ikke-nationale - som den anser for at være af væsentlig samfundsmæssig interesse. Dette skal ske på en klar og gennemskuelig måde og i tilstrækkelig god tid. Den pågældende medlemsstat beslutter i den forbindelse ligeledes, om disse begivenheder helt eller delvis skal kunne transmitteres direkte, eller - hvor det i offentlighedens interesse af objektive grunde er nødvendigt eller hensigtsmæssigt - helt eller delvis skal transmitteres tidsforskudt.
2. Medlemsstaterne underretter straks Kommissionen om alle foranstaltninger, som træffes i medfør af stk. 1. Kommissionen kontrollerer inden for en periode på tre måneder fra underretningen, at sådanne foranstaltninger er forenelige med EU-retten, og meddeler dem til de øvrige medlemsstater. Den anmoder om en udtalelse fra det udvalg, der er nedsat i medfør af artikel 29. Den offentliggør straks de trufne foranstaltninger i Den Europæiske Unions Tidende og offentliggør mindst en gang om året den konsoliderede liste over de foranstaltninger, der er truffet af medlemsstaterne.
3. Medlemsstaterne sikrer ved passende midler inden for rammerne af deres lovgivning, at tv-spredningsforetagender under deres jurisdiktion ikke udnytter en eneret, som disse foretagender har erhvervet efter 18. december 2007, på en sådan måde, at en betydelig del af befolkningen i en anden medlemsstat berøves muligheden for at kunne følge begivenheder, der af den anden medlemsstat er erklæret for at være af væsentlig samfundsmæssig interesse i henhold til stk. 1 og 2, via hel eller delvis direkte transmission eller - hvor det i offentlighedens interesse af objektive grunde er nødvendigt eller hensigtsmæssigt - hel eller delvis tidsforskudt transmission på gratis fjernsyn, således som fastlagt af denne anden medlemsstat i overensstemmelse med stk. 1.
Artikel 15
1. Medlemsstaterne sikrer, at ethvert tv-spredningsforetagende, der er etableret i Unionen, med henblik på korte nyhedsindslag på redelige og rimelige vilkår og uden forskelsbehandling har adgang til begivenheder af stor interesse for offentligheden, som transmitteres med eneret af et tv-spredningsforetagende under deres jurisdiktion.
2. Hvis et andet tv-spredningsforetagende, der er etableret i den samme medlemsstat som det tv-spredningsforetagende, der søger adgang, har opnået enerettighederne til begivenheden af stor interesse for offentligheden, skal der søges om adgang hertil hos dette tv-spredningsforetagende.
3. Medlemsstaterne sikrer, at en sådan adgang er garanteret, ved at give tv-spredningsforetagenderne lov til frit at vælge korte uddrag fra det transmitterende tv-spredningsforetagendes signal, idet de som minimum angiver deres kilde, medmindre dette af praktiske grunde er umuligt.
4. Som alternativ til stk. 3 kan en medlemsstat etablere en ækvivalent ordning, der sikrer adgang på redelige og rimelige vilkår og uden forskelsbehandling ved andre midler.
5. Korte uddrag må kun anvendes til generelle nyhedsindslag og må kun anvendes i on-demand audiovisuelle medietjenester, hvis det samme program tilbydes tidsforskudt af den samme medietjenesteudbyder.
6. Uanset stk. 1-5 sikrer medlemsstaterne i overensstemmelse med deres retssystemer og retspraksis, at der fastlægges nærmere regler og betingelser for tilvejebringelse af sådanne korte uddrag, især vedrørende eventuelle godtgørelsesordninger, den maksimale længde af uddragene samt tidsbegrænsninger for deres udsendelse. Når der opereres med godtgørelse, må denne ikke overstige de ekstraudgifter, der påløber direkte i forbindelse med tilvejebringelse af adgang.
KAPITEL VI
FREMME AF DISTRIBUTION OG PRODUKTION AF FJERNSYNSPROGRAMMER
Artikel 16
1. Medlemsstaterne skal, når det er muligt, med passende midler drage omsorg for, at tv-spredningsforetagender afsætter den største halvdel af den sendetid, der ikke består af nyheder, sportsbegivenheder og underholdningsudsendelser med konkurrencepræget islæt, reklame, tekst-tv-tjenester og teleshopping, til transmission af europæiske programmer. Under hensyn til tv-spredningsforetagendets ansvar over for seerne med hensyn til oplysning, uddannelse, kultur og underholdning skal denne andel opnås trinvis på grundlag af passende kriterier.
2. Såfremt den andel af sendetiden, der er fastsat i stk. 1, ikke kan nås, må den ikke være mindre end den gennemsnitlige andel, der er konstateret i den pågældende medlemsstat i 1988.
For så vidt angår Grækenland og Portugal erstattes året 1988 dog af året 1990.
3. Medlemsstaterne aflægger hvert andet år, første gang den 3. oktober 1991, rapport til Kommissionen om anvendelsen af nærværende artikel og artikel 17.
Denne rapport skal bl.a. indeholde en statistisk oversigt over den andel af sendetiden, der er omhandlet i nærværende artikel og artikel 17, for hvert af de fjernsynsprogrammer, der hører under den pågældende medlemsstats jurisdiktion, grundene til, at det i hvert enkelt tilfælde ikke har været muligt at nå op på denne andel af sendetiden, samt de foranstaltninger, der er truffet eller vil blive truffet for at nå op på denne.
Kommissionen fremsender disse rapporter til de øvrige medlemsstater og til Europa-Parlamentet, evt. ledsaget af en udtalelse. Kommissionen sikrer, at nærværende artikel og artikel 17 anvendes i overensstemmelse med traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Kommissionen kan i sin udtalelse navnlig tage hensyn til de fremskridt, der er gjort i forhold til tidligere år, til førstegangsudsendelsers andel i programtiden, til de særlige forhold, som de nye tv-spredningsforetagender virker under og til den særlige situation i lande, der har ringe, audiovisuel produktionskapacitet, eller hvis sprog har begrænset udbredelse.
Artikel 17
Medlemsstaterne skal, når det er muligt, med passende midler drage omsorg for, at tv-spredningsforetagender afsætter mindst 10 % af den sendetid, der ikke består af nyheder, sportsbegivenheder og underholdningsudsendelser med konkurrencepræget islæt, reklame, tekst-tv-tjenester og teleshopping - eller alternativt, efter medlemsstaternes valg, mindst 10 % af deres programbudget - til europæiske programmer, der er fremstillet af producenter, som er uafhængige af disse tv-spredningsforetagender. Under hensyn til tv-spredningsforetagendets ansvar over for seerne med hensyn til oplysning, uddannelse, kultur og underholdning skal denne andel opnås trinvis på grundlag af passende kriterier. I denne forbindelse skal en passende andel forbeholdes programmer af ny dato, det vil sige programmer, der udsendes senest fem år efter deres produktion.
Artikel 18
Dette kapitel finder ikke anvendelse på fjernsynsudsendelser, der er bestemt for et lokalt publikum, og som ikke indgår i et nationalt netværk.
KAPITEL VII
TV-REKLAME OG TELESHOPPING
Artikel 19
1. Tv-reklamer og teleshopping skal klart kunne identificeres som sådanne og klart kunne skelnes fra det redaktionelle indhold. Uden at dette berører anvendelsen af nye reklameteknikker, skal tv-reklamer og teleshopping holdes klart adskilte fra det øvrige program med optiske og/eller akustiske og/eller rumlige midler.
2. Isolerede reklame- og teleshoppingindslag må kun forekomme undtagelsesvis, bortset fra transmissioner af sportsbegivenheder.
Artikel 20
1. Medlemsstaterne sikrer, at indsættelse af reklame- eller teleshoppingindslag i programmer ikke går ud over programmernes integritet, idet der tages hensyn til naturlige ophold i det pågældende program og til dets varighed og art, og at en sådan indsættelse heller ikke går ud over rettighedshavernes rettigheder.
2. Transmissionen af film produceret til fjernsynet (bortset fra serier, føljetoner og dokumentarprogrammer), spillefilm og nyhedsprogrammer må afbrydes af reklame- og/eller teleshoppingindslag én gang for hver planlagte periode på mindst 30 minutter. Transmissionen af børneprogrammer må afbrydes af tv-reklame- og/eller teleshoppingindslag én gang for hver planlagte periode på mindst 30 minutter, forudsat at programmet er af en planlagt varighed på over 30 minutter. Der må ikke indsættes reklame- eller teleshoppingindslag i gudstjenester.
Artikel 21
Teleshopping vedrørende lægemidler, der er omfattet af en markedsføringstilladelse som omhandlet i direktiv 2001/83/EF og teleshopping vedrørende medicinsk behandling er forbudt.
Artikel 22
Fjernsynsreklamer og teleshopping vedrørende alkoholholdige drikkevarer skal opfylde følgende kriterier:
a)
De må ikke specielt henvende sig til mindreårige og må især ikke vise mindreårige, der indtager disse drikkevarer.
b)
De må ikke forbinde indtagelse af alkohol med øgede fysiske præstationer eller bilkørsel.
c)
De må ikke skabe det indtryk, at indtagelsen af alkohol bidrager til succes på det sociale eller seksuelle område.
d)
De må ikke antyde, at alkohol har terapeutiske egenskaber, at den virker stimulerende eller beroligende, eller at den kan bruges til at løse personlige konflikter med.
e)
De må ikke tilskynde til umådeholden indtagelse af alkohol eller fremstille afholdenhed eller mådehold i et negativt lys.
f)
De må ikke fremhæve drikkevarernes høje alkoholprocent som en positiv egenskab.
Artikel 23
1. Tv-reklame- eller teleshoppingindslag må ikke fylde mere end 20 % af en given klokketime.
2. Annonceringer, som tv-spredningsforetagendet foretager i forbindelse med egne programmer og produkter med direkte tilknytning til disse programmer, samt sponsorannonceringer og produktplaceringer er ikke omfattet af stk. 1.
Artikel 24
Teleshoppingblokke skal utvetydigt angives som sådanne med optiske og akustiske midler og skal have en uafbrudt varighed på mindst 15 minutter.
Artikel 25
Dette direktiv finder med de nødvendige tilpasninger anvendelse på fjernsynskanaler, der udelukkende sender reklamer og teleshopping, og på fjernsynskanaler, der udelukkende sender selvpromoverende programmer.
Kapitel VI og artikel 20 og 23 finder dog ikke anvendelse på sådanne kanaler.
Artikel 26
For fjernsynsudsendelser, der udelukkende er bestemt til det nationale område, og som hverken direkte eller indirekte kan modtages af offentligheden i en eller flere andre medlemsstater, kan medlemsstaterne under behørig hensyntagen til EU-retten fastsætte andre betingelser end dem, der gælder efter artikel 20, stk. 2, og artikel 23, jf. dog artikel 4.
KAPITEL VIII
BESKYTTELSE AF MINDREÅRIGE I FJERNSYNSUDSENDELSER
Artikel 27
1. Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger for at sikre, at tv-spredningsforetagender, som hører under deres jurisdiktion, ikke udsender programmer, som i alvorlig grad kan skade mindreåriges fysiske, psykiske eller moralske udvikling, herunder navnlig programmer, som indeholder pornografi eller umotiveret vold.
2. De i stk. 1 omhandlede foranstaltninger skal også finde anvendelse på andre programmer, som kan skade mindreåriges fysiske, psykiske eller moralske udvikling, medmindre det ved valget af sendetidspunkt eller ved tekniske foranstaltninger sikres, at mindreårige i udsendelsesområdet normalt ikke ser eller hører udsendelserne.
3. Når sådanne programmer udsendes i ukodet form, skal medlemsstaterne sikre, at der forud for dem gives en akustisk advarsel, eller at de under hele deres varighed er markeret med et visuelt symbol.
KAPITEL IX
RET TIL GENMÆLE I FJERNSYNSUDSENDELSER
Artikel 28
1. Med forbehold af medlemsstaternes øvrige civile, administrative og strafferetlige bestemmelser skal alle fysiske og juridiske personer, uanset nationalitet, hvis legitime interesser, herunder navnlig ære og rygte, er blevet krænket ved en ukorrekt påstand i et tv-program, have ret til genmæle eller tilsvarende foranstaltninger. Medlemsstaterne skal sikre, at den faktiske udøvelse af retten til genmæle eller tilsvarende foranstaltninger ikke hindres af urimelige regler eller betingelser. Genmælet skal bringes inden for en rimelig tid, efter at anmodningen herom er dokumenteret, samt på et tidspunkt og i en form, der står i rimeligt forhold til den udsendelse, anmodningen vedrører.
2. Retten til genmæle eller tilsvarende foranstaltninger gælder over for alle tv-spredningsforetagender under en medlemsstats jurisdiktion.
3. Medlemsstaterne træffer de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre retten til genmæle eller tilsvarende foranstaltninger, og fastlægger den procedure, der skal gælde for udøvelsen heraf. De skal særlig sikre, at fristen for udøvelse af retten til genmæle eller tilsvarende foranstaltninger er tilstrækkelig, og at de nærmere regler er af en sådan art, at denne ret eller disse foranstaltninger på passende måde kan udøves af de fysiske eller juridiske personer, som er statsborgere eller bosiddende i andre medlemsstater.
4. Retten til genmæle eller tilsvarende foranstaltninger kan afvises, hvis den ikke er begrundet efter de i stk. 1 fastsatte betingelser, hvis den ville indebære en strafbar handling, medføre civilretligt ansvar for tv-spredningsforetagendet eller støde an mod den offentlige moral.
5. Der skal fastsættes bestemmelser for indbringelse for domstolene af stridigheder om udøvelse af retten til genmæle eller andre foranstaltninger.
KAPITEL X
KONTAKTUDVALG
Artikel 29
1. Der nedsættes et kontaktudvalg i Kommissionens regi. Udvalget består af repræsentanter for de kompetente myndigheder i medlemsstaterne. Formandskabet varetages af en repræsentant for Kommissionen, og udvalget mødes enten på formandens initiativ eller på anmodning af en medlemsstats delegation.
2. Kontaktudvalget har til opgave:
a)
at lette den praktiske gennemførelse af dette direktiv gennem regelmæssige drøftelser om praktiske problemer i forbindelse med dets anvendelse, navnlig anvendelsen af artikel 2, og om andre spørgsmål, hvor en udveksling af synspunkter skønnes gavnlig
b)
at afgive udtalelse på eget initiativ eller efter anmodning fra Kommissionen om medlemsstaternes anvendelse af dette direktiv
c)
at drøfte, hvilke emner der skal indgå i de rapporter, som medlemsstaterne skal aflægge i henhold til artikel 16, stk. 3, og deres metodologi
d)
at drøfte resultatet af Kommissionens regelmæssige konsultationer med repræsentanter for tv-spredningsforetagender, producenter, forbrugere, fabrikanter, tjenesteydere, fagforeninger og de skabende kunstnere
e)
at lette udvekslingen af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen om situationen og udviklingen i lovgivningen om audiovisuelle medietjenester under hensyntagen til Unionens politik på det audiovisuelle område, og om enhver relevant udvikling på det tekniske område
f)
at undersøge enhver udvikling inden for sektoren, som det måtte forekomme nyttigt at drøfte.
KAPITEL XI
SAMARBEJDE MELLEM MEDLEMSSTATERNES TILSYNSORGANER
Artikel 30
Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger med henblik på at give hinanden og Kommissionen de oplysninger, der er nødvendige for anvendelsen af dette direktiv, navnlig artikel 2, 3 og 4, især gennem dens kompetente uafhængige tilsynsorganer.
KAPITEL XII
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 31
For så vidt angår de områder, der ikke samordnes ved dette direktiv, berører direktivet ikke de rettigheder og forpligtelser, som medlemsstaterne har som følge af eksisterende aftaler om telekommunikation og radiospredning.
Artikel 32
Medlemsstaterne tilsender Kommissionen de vigtigste nationale bestemmelser, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
Artikel 33
Senest den 19. december 2011 og derefter hvert tredje år forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet, Rådet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg en rapport om gennemførelsen af dette direktiv, og forelægger om nødvendigt yderligere forslag for at tilpasse det til udviklingen inden for audiovisuelle medietjenester, navnlig på baggrund af den seneste teknologiske udvikling, sektorens konkurrenceevne og mediekendskabsniveauet i alle medlemsstater.
Rapporten skal også vurdere spørgsmålet om tv-reklame i forbindelse med eller indeholdt i børneprogrammer og især se på, om de kvantitative og kvalitative bestemmelser i dette direktiv har givet det ønskede beskyttelsesniveau.
Artikel 34
Direktiv 89/552/EØF, som ændret ved de direktiver, der er nævnt i bilag I, del A, ophæves, uden at dette berører medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag I, del B, angivne frister for gennemførelse i national ret af direktiverne.
Henvisninger til det ophævede direktiv gælder som henvisninger til nærværende direktiv og læses efter sammenligningstabellen i bilag II.
Artikel 35
Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 36
Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Strasbourg, den 10. marts 2010.
32010L0013
L 095/1
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
10.03.2010.
DIREKTIVA 2010/13/EU EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 10. ožujka 2010.
o koordinaciji određenih odredaba utvrđenih zakonima i drugim propisima u državama članicama o pružanju audiovizualnih medijskih usluga (Direktiva o audiovizualnim medijskim uslugama)
(kodificirana verzija)
(Tekst značajan za EGP)
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 53. stavak 1. i članak 62.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske Komisije,
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (1),
budući da:
(1)
Direktiva 89/552/EEZ Europskog parlamenta i Vijeća od 3. listopada 1989. o usklađivanju određenih odredaba utemeljenih zakonom, uredbom ili upravnim aktom u državama članicama u vezi s pružanjem audiovizualnih medijskih usluga (Direktiva o audiovizualnim medijskim uslugama) (2) značajno je izmijenjena nekoliko puta (3). U interesu jasnoće i racionalnosti spomenutu Direktivu bi trebalo kodificirati.
(2)
Audiovizualne medijske usluge pružene prekogranično putem raznih tehnologija jedan su od načina postizanja ciljeva Unije. Pojedine mjere nužne su kako bi se omogućila i osigurala tranzicija s nacionalnih tržišta na tržište zajedničke programske proizvodnje i distribucije te kako bi se zajamčili uvjeti poštenog natjecanja bez predrasuda prema ulozi javnog interesa koji se obznanjuje kroz usluge audiovizualnih medija.
(3)
Vijeće Europe donijelo je Europsku konvenciju o prekograničnoj televiziji.
(4)
S obzirom na nove tehnologije u prijenosu audiovizualnih medijskih usluga, regulatorni okvir o praćenju aktivnosti odašiljanja treba uzeti u obzir utjecaj strukturne promjene, širenje informacijskih i komunikacijskih tehnologija (ICT) i tehnološke razvoje poslovnih modela, posebno financiranje komercijalnog emitiranja i treba osigurati optimalne uvjete za konkurentnost i pravnu sigurnost za europske informacijske tehnologije i medijske industrije i usluge, kao i poštovanje za kulturnu i jezičnu raznolikost.
(5)
Audiovizualne medijske usluge su kulturne usluge jednako koliko su i gospodarske usluge. Njihova rastuća važnost za društva, demokraciju - posebno osiguravajući slobodu informiranja, raznolikost mišljenja i medijski pluralizam - obrazovanje i kulturu opravdava primjenu posebnih pravila na te usluge.
(6)
Članak 167. stavak 4. Ugovora o funkcioniranju Europske unije zahtjeva od Unije da uzme u obzir kulturne aspekte u svom djelovanju prema drugim odredbama tog Ugovora, posebno kako bi se poštovala i promicala raznolikost njezinih kultura.
(7)
U svojim rezolucijama od 1. prosinca 2005. (4) i od 4. travnja 2006. (5) o Doha krugu i o ministarskim konferencijama WTO-a, Europski je parlament zatražio da se temeljne javne usluge kao što su audiovizualne usluge, isključe iz liberalizacije prema pregovorima o Općem sporazumu o trgovini i uslugama (GATS). U svojoj odluci od 27. travnja 2006. (6) Europski je parlament podupro Konvenciju Unescoa o zaštiti i promicanju raznolikosti kulturnih izričaja u kojoj se posebno navodi da „kulturne djelatnosti, robe i usluge imaju i gospodarsku i kulturnu narav, jer promiču identitete, vrijednosti i značenja i stoga se s njima ne smije postupati kao da imaju isključivo komercijalnu vrijednost”. Odluka Vijeća 2006/515/EZ od 18. svibnja 2006. o zaključivanju Konvencije o zaštiti i promicanju raznolikosti kulturnih izričaja (7), odobrila je Konvenciju Unescoa u ime Zajednice. Konvencija je stupila na snagu 18. ožujka 2007. Ova Direktiva poštuje načela te Konvencije.
(8)
Od značajne je važnosti da države članice osiguraju sprečavanje bilo kakvih postupanja koja bi se mogla pokazati štetnima za slobodu kretanja televizijskih programa i trgovinu istima ili koja bi mogla promicati stvaranje dominantnih pozicija što bi dovelo do ograničavanja pluralizma i slobode televizijskih informacija i informacijskog sektora u cjelini.
(9)
Ova Direktiva ne dovodi u pitanje postojeće ni buduće akte Unije za usklađivanje, posebno kako bi se zadovoljili obvezni zahtjevi u odnosu na zaštitu potrošača i pravilnost komercijalnih transakcija i tržišnog natjecanja.
(10)
Tradicionalne audiovizualne medijske usluge - kao što je televizija - i audiovizualne medijske usluge koje nastaju na zahtjev nude značajne mogućnosti zapošljavanja u Uniji, posebno u malim i srednjim poduzećima, i potiču gospodarski rast i ulaganje. Imajući na umu važnost jednakih pravila za sve i pravo europsko tržište za audiovizualne medijske usluge, potrebno je poštovati osnovna načela unutarnjeg tržišta kao što su slobodno natjecanje i jednaki tretman, kako bi se osigurala transparentnost i predvidivost na tržištima za audiovizualne medijske usluge te da se postignu niske prepreke za ulazak.
(11)
Kako bi se izbjegla narušavanja tržišnog natjecanja potrebno je poboljšati pravnu sigurnost, pomoći završiti unutarnje tržište i olakšati nastanak jedinstvenog informacijskog područja, da se barem osnovni stupanj usklađenih pravila primjenjuje na sve audiovizualne medijske usluge, i to na televizijsko emitiranje (odnosno linearne audiovizualne medijske usluge) i audiovizualne medijske usluge na zahtjev (odnosno nelinearne audiovizualne medijske usluge).
(12)
Komisija je 15. prosinca 2003. donijela Komunikaciju o budućnosti europske regulatorne audiovizualne politike u kojoj je naglasila da regulatorna politika u tom sektoru mora zaštititi određene javne interese kao što su kulturna raznolikost, pravo na informacije, medijski pluralizam, zaštita maloljetnika i zaštita potrošača te povećati javnu svijest i pismenost medija, sada i u budućnosti.
(13)
Rezolucija Vijeća i predstavnika Vlada država članica koji su se sastali u okviru Vijeća 25. siječnja 1999. vezano uz emitiranje javnih službi (8) ponovno je potvrdila da ispunjenje misije emitiranja javnih službi zahtjeva da ono nastavi imati korist od tehnološkog napretka. Istodobno postojanje privatnih i javnih pružatelja audiovizualnih medijskih usluga je značajka prema kojoj se europsko audiovizualno medijsko tržište razlikuje.
(14)
Komisija je donijela inicijativu „i2010: Europsko informacijsko društvo” kako bi potaknula rast i radna mjesta u informacijskom društvu i medijskim industrijama. To je sveobuhvatna strategija stvorena kako bi potaknula proizvodnju europskog sadržaja, razvoj digitalne ekonomije i napredak informacijske i računalne tehnologije prema pozadini približavanja usluga informacijskog društva i medijskih usluga, mreža i naprava, putem modernizacije i korištenja svih instrumenata politike EU-a: regulatornih instrumenata, istraživanja i partnerstva s industrijom. Komisija se posvetila stvaranju okvira za dosljedno unutarnje tržište za usluge informacijskog društva i medijske usluge modernizirajući pravni okvir za audiovizualne usluge. Cilj inicijative i2010 u načelu će se postići kad se industrijama omogući rast uz samo nužne propise, kao i kad se malim tek pokrenutim poduzećima koja su stvaratelji bogatstva i radnih mjesta budućnosti, omogući da se razvijaju, stvaraju inovacije i omoguće zaposlenje na slobodnom tržištu.
(15)
Europski parlament donio je 4. rujna 2003. (9), 22. travnja 2004. (10) i 6. rujna 2005. (11) rezolucije koje su načelno podržavale opći pristup osnovnih pravila za sve audiovizualne medijske usluge i dodatna pravila za televizijsko emitiranje.
(16)
Ova Direktiva poboljšava usklađenost s temeljnim pravima i u potpunosti je u skladu s načelima prihvaćenim u Povelji Europske unije o temeljnim pravima (12), a posebno s njezinim člankom 11. U tom smislu ova Direktiva ni na koji način ne priječi državama članicama da primijene svoje ustavne propise vezano uz slobodu tiska i slobodu izražavanja u medijima.
(17)
Ova Direktiva ne smije utjecati na obveze država članica koje proizlaze iz primjene Direktive 98/34/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. lipnja 1998. o utvrđivanju postupka osiguravanja informacija u području tehničkih normi i propisa o uslugama informacijskog društva (13). Prema tome nacrt nacionalnih mjera primjenjiv na audiovizualne medijske usluge na zahtjev strože ili detaljnije prirode od onih koje se zahtijevaju da samo prenesu Direktivu 2007/65/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. prosinca 2007. o izmjeni Direktive Vijeća 89/552/EEZ o koordinaciji određenih odredaba utvrđenih zakonima i drugim propisima u državama članicama u pogledu obavljanja djelatnosti televizijskog emitiranja (14), trebao bi biti podložan postupovnim obvezama utemeljenim u skladu s člankom 8. Direktive 98/34/EZ.
(18)
Direktiva 2002/21/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 7. ožujka 2002. o zajedničkom regulatornom okviru za elektroničke komunikacijske mreže i usluge (okvirna Direktiva) (15) u skladu sa svojim člankom 1. stavkom 3. ne dovodi u pitanje mjere poduzete na razini Unije ni na nacionalnoj razini za praćenje ciljeva od općeg interesa, posebno u vezi s upravljanjem sadržaja i audiovizualnom politikom.
(19)
Ova Direktiva ne utječe na odgovornost država članica i njihovih nadležnih tijela vezano uz organizaciju - uključujući sustave licenciranja, upravna odobrenja ili oporezivanje - financiranje i sadržaj programa. Neovisnost kulturnih razvoja u državama članicama i očuvanje kulturne raznolikosti u Uniji, prema tome ostaju nenarušeni.
(20)
Nijedna odredba ove Direktive ne smije zahtijevati niti poticati države članice da uvedu nove sustave licenciranja ni upravnog odobrenja za nijednu vrstu audiovizualnih medijskih usluga.
(21)
Za potrebe ove Direktive definicija audiovizualne medijske usluge pokriva samo audiovizualne medijske usluge, bilo da se radi o televizijskom emitiranju ili uslugama na zahtjev, dakle usluge masovnih medija, odnosno koje su namijenjene za prijam i koje mogu imati jasan učinak na značajan dio opće javnosti. Njezino područje primjene treba biti ograničeno na usluge kako su definirane Ugovorom o funkcioniranju Europske unije i stoga treba obuhvatiti svaki oblik gospodarske djelatnosti uključujući djelatnost poduzeća javnih službi, ali ne smije obuhvaćati djelatnosti koje nisu prvenstveno gospodarske i koje nisu konkurencija televizijskom emitiranju, kao što su privatne internetske stranice i usluge koje se sastoje od pružanja ili distribucije audiovizualnog sadržaja koji su proizveli privatni korisnici u svrhu dijeljenja i razmjene unutar interesnih zajednica.
(22)
Za potrebe ove Direktive definicija audiovizualne medijske usluge trebala bi obuhvatiti medije u njihovoj funkciji da obavješćuju, zabavljaju i podučavaju opću javnost i trebaju uključivati audiovizualnu komercijalnu komunikaciju, ali trebaju isključiti svaki oblik privatne korespondencije kao što je elektronička pošta poslana ograničenom broju primatelja. Ta bi definicija trebala isključiti sve usluge čija glavna svrha nije osiguravanje programa odnosno kod kojih je svaki audiovizualni sadržaj više slučajan kod te usluge, a ne njezina glavna svrha. Primjeri uključuju internetske stranice koje sadrže audiovizualne elemente samo kao pomoć, kao što su animirani grafički elementi, kratki reklamni spotovi ili informacije vezane uz proizvod ili neaudiovizualnu uslugu. Zbog tih razloga, igre na sreću koje uključuju ulog koji predstavlja novčani iznos, uključujući lutrije, kladionice i druge oblike kockarskih usluga, kao i internetske igre i pretraživačke strojeve, ali koji nisu emitiranja posvećena kockanju ni igrama na sreću, također treba izuzeti iz područja primjene ove Direktive.
(23)
Za potrebe ove Direktive, pojam „audiovizualan” treba se odnositi na pokretne slike sa ili bez zvuka, uključujući nijeme filmove ali ne zvučni prijenos ni radijske usluge. Dok je glavna svrha audiovizualne medijske usluge osigurati programe, definicija takve usluge također treba obuhvatiti sadržaj na temelju teksta koji prati programe, kao što su usluge titlovanja i elektronički programski vodiči. Samostalne usluge na temelju teksta ne bi smjele potpasti u okvir ove Direktive, što ne bi trebalo utjecati na slobodu država članica da reguliraju takve usluge na nacionalnoj razini u skladu s Ugovorom o funkcioniranju Europske unije.
(24)
Karakteristično je za audiovizualne medijske usluge na zahtjev da su „slične televiziji”, odnosno da se natječu za istu publiku kao televizijske kuće, a priroda i način pristupa usluzi razumski navodi korisnika da očekuje pravnu zaštitu u okviru ove Direktive. U tom smislu i kako bi se spriječile neusklađenosti vezano uz slobodno kretanje i tržišno natjecanje, pojam „programa” treba tumačiti dinamički uzimajući u obzir razvoje u televizijskom emitiranju.
(25)
Pojam odgovornosti urednika ključan je za definiciju uloge pružatelja medijske usluge a prema tome i za definiciju audiovizualnih medijskih usluga. Države članice mogu dalje utvrditi aspekte definicije odgovornosti urednika, točnije pojam „učinkovitog nadzora” prilikom donošenja mjera za provedbu ove Direktive. Ova Direktiva ne dovodi u pitanje izuzeća od odgovornosti utvrđena u Direktivi 2000/31/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 8. lipnja 2000. o određenim pravnim aspektima usluga informacijskog društva na unutarnjem tržištu, posebno elektroničke trgovine (Direktiva o elektroničkoj trgovini) (16).
(26)
Za potrebe ove Direktive definicija pružatelja medijske usluge treba izuzeti fizičke ili pravne osobe koje samo prenose programe dok uredničku odgovornost snose treće strane.
(27)
Televizijsko emitiranje trenutačno uključuje, posebno analognu i digitalnu televiziju, prijenos uživo, emitiranje putem Interneta i video aplikaciju na zahtjev, dok je sam video na zahtjev, na primjer, audiovizualna medijska usluga na zahtjev. Općenito, za televizijsko emitiranje ili televizijske programe koji su također ponuđeni kao audiovizualne medijske usluge na zahtjev od strane istog pružatelja medijskih usluga, smatra se da su ispunili zahtjeve ove Direktive ako su ispunili zahtjeve koji su primjenjivi na televizijsku emisiju odnosno na linearan prijenos. Međutim, kada se nude različite vrste usluga istodobno, ali je jasno da su te usluge razdvojene, ova se Direktiva treba primijeniti na svaku od tih obuhvaćenih usluga.
(28)
Područje primjene ove Direktive ne obuhvaća elektroničke verzije novina i časopisa.
(29)
Sve značajke audiovizualne medijske usluge određene u ovoj definiciji i objašnjene u uvodnim izjavama od 21. do 28. trebaju biti prisutne istodobno.
(30)
U kontekstu televizijskog emitiranja, pojam simultanoga gledanja trebalo bi također obuhvatiti djelomično simultano gledanje zbog varijacija u kratkom vremenskom kašnjenju do kojeg dolazi između prijenosa i prijama emisije zbog tehničkih razloga sadržanih u postupku prijenosa.
(31)
Šira definicija audiovizualne komercijalne komunikacije trebala bi se utvrditi u ovoj Direktivi koja međutim ne bi trebala uključivati najave javnih službi i pozive za prikupljanje pomoći emitirane bez naknade.
(32)
Za potrebe ove Direktive „europska djela” bi se trebala definirati ne dovodeći u pitanje mogućnost država članica da utvrde detaljniju definiciju vezano uz pružatelje medijskih usluga u svojoj nadležnosti, u skladu sa zakonodavstvom Unije i uzimajući u obzir ciljeve ove Direktive.
(33)
Načelo zemlje porijekla trebalo bi se smatrati središnjim elementom ove Direktive budući da je od temeljnog značaja za stvaranje unutarnjeg tržišta. Ovo se načelo treba primijeniti na audiovizualne medijske usluge kako bi se osigurala pravna sigurnost za pružatelje medijskih usluga kao nužna osnova za nove poslovne modele i korištenje takvih usluga. Ono je također od temeljnog značaja za osiguranje slobodnog toka informacija i audiovizualnih programa na unutarnjem tržištu.
(34)
Kako bi promicala jaku, konkurentnu i integriranu europsku audiovizualnu industriju i ojačala medijski pluralizam u cijeloj Uniji, samo jedna država članica treba imati nadležnost nad jednim pružateljem audiovizualnih medijskih usluga a pluralizam informacija treba biti temeljno načelo Unije.
(35)
Utvrđivanje niza praktičnih kriterija osmišljeno je za određivanje putem iscrpnog postupka da samo jedna država članica ima nadležnost nad pružateljem medijske usluge u vezi s pružanjem te usluge koje oslovljava ova Direktiva. Neovisno o tome, uzimajući u obzir sudsku praksu Suda Europske unije i kako bi se izbjegli predmeti gdje postoji zrakoprazan prostor nadležnosti, primjereno je pozvati se na kriterij poslovnog nastana u smislu članaka od 49. do 55. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, kao na konačni kriterij kojim se određuje nadležnost države članice.
(36)
Zahtjev da države članice porijekla trebaju provjeriti da emisije ispunjavaju zahtjeve nacionalnog prava kako je usklađeno s ovom Direktivom dovoljan je prema zakonodavstvu Unije za osiguranje slobodnog kretanja emisija bez sekundarnog nadzora zbog istih razloga u državama članicama primateljicama. Međutim, država članica primateljica može, iznimno i u posebnim okolnostima, privremeno obustaviti retransmisiju televizijskih emisija.
(37)
Ograničenja na slobodno pružanje audiovizualnih medijskih usluga na zahtjev trebaju biti moguća jedino u skladu s uvjetima i postupcima koji slijede one već utvrđene člankom 3. stavcima 4., 5. i 6. Direktive 2000/31/EZ.
(38)
Tehnološki razvoj, posebno vezano uz digitalne satelitske programe, znači da bi trebalo donijeti dodatne kriterije kako bi se osigurao odgovarajući propis i njegova učinkovita primjena i da bi se sudionicima dala prava ovlast nad sadržajem audiovizualne medijske usluge.
(39)
Budući da se ova Direktiva tiče usluga ponuđenih široj javnosti u Uniji, trebalo bi je primijeniti samo na audiovizualne medijske usluge koje javnost u jednoj ili više država članica može primiti posredno ili neposredno pomoću standardne potrošačke opreme. Definiciju standardne potrošačke opreme trebalo bi prepustiti nadležnim nacionalnim tijelima.
(40)
Članci od 49. do 55. Ugovora o funkcioniranju Europske unije utvrđuju temeljno pravo na slobodu poslovnog nastana. Prema tome pružatelji medijskih usluga trebali bi općenito imati slobodu izbora država članica u kojima se poslovno nastane. Sud je također naglasio da „Ugovor ne zabranjuje poduzeću da provodi slobodu pružanja usluga ako ne nudi usluge u državi članici u kojoj ima poslovni nastan” (17).
(41)
Države članice trebale bi moći primijeniti detaljnija ili stroža pravila u područjima usklađenim s ovom Direktivom na pružatelje medijskih usluga pod svojom nadležnosti, osiguravajući pritom da su ta pravila dosljedna općim načelima prava Unije. Kako bi se rješavale situacije kada televizijska kuća u nadležnosti jedne države članice osigurava televizijsku emisiju koja je u cijelosti ili većim dijelom usmjerena prema državnom području druge države članice, zahtjev država članica za međusobnu suradnju, a u slučajevima izbjegavanja, kodifikacija sudske prakse Suda (18), zajedno s učinkovitijim postupkom, bili bi odgovarajuće rješenje koje uzima u obzir interese države članice bez dovođenja u pitanje ispravne primjene načela zemlje porijekla. Pojam pravila interesa šire javnosti razvio je Sud u svojoj sudskoj praksi u odnosu na članke 43. i 49. Ugovora o EZ-u (sada članci 49. i 56. Ugovora o funkcioniranju Europske unije) i uključuje, između ostalog, pravila o zaštiti potrošača, zaštiti maloljetnika i politiku kulture. Države članice koje zatraže suradnju trebale bi osigurati da su dotična posebna nacionalna pravila objektivno nužna, primijenjena na nediskriminatoran način i razmjerna.
(42)
Država članica kada ocjenjuje na temelju svakog pojedinog slučaja je li emisija pružatelja medijske usluge u drugoj državi članici u cijelosti ili većinom usmjerena prema njezinom državnom prostoru, može se pozvati na pokazatelje kao što su porijeklo prihoda televizijskog oglašavanja i/ili pretplate, glavni jezik usluge ili postojanje programa ili komercijalnih komunikacija ciljanih posebno na javnost u državi članici gdje je njezin prijem.
(43)
Prema ovoj Direktivi, ne dovodeći u pitanje primjenu načela zemlje porijekla, države članice mogu ipak poduzeti mjere koje ograničavaju slobodu kretanja televizijskog emitiranja, ali samo pod uvjetima i poštujući postupak utvrđen u ovoj Direktivi. Međutim, Sud je sustavno smatrao da svako ograničenje u slobodi pružanja usluga, kao što je svako odstupanje od temeljnog načela Ugovora, mora biti protumačeno ograničavajuće (19).
(44)
U svojoj Komunikaciji Europskom parlamentu i Vijeću o boljim propisima za rast i radna mjesta u Europskoj uniji, Komisija je naglasila da je potrebna detaljna analiza odgovarajućeg regulatornog pristupa, posebno kako bi se utvrdilo je li zakonodavstvo prikladno za predmetni sektor i problem ili treba razmotriti alternative kao što su zajednička regulacija ili samoregulacija. Nadalje, iskustvo je pokazalo da i instrumenti zajedničke regulacije i samoregulacije, primijenjeni u skladu s različitim pravnim tradicijama država članica, mogu imati važnu ulogu u osiguranju visoke razine zaštite potrošača. Mjere usmjerene na postizanje ciljeva od javnog interesa u sektoru audiovizualnih medijskih usluga koji je u nastajanju, učinkovitije su ako ih se poduzima uz aktivnu potporu samih pružatelja usluga. Stoga samoregulacija predstavlja vrstu dobrovoljne inicijative koja omogućuje gospodarskim operatorima, socijalnim partnerima, nevladinim organizacijama ili udrugama da donesu zajedničke smjernice međusobno i za sebe same.
Države članice trebale bi, u skladu sa svojim različitim pravnim tradicijama, prepoznati ulogu koju može imati učinkovita samoregulacija kao dodatak primjenjivim zakonodavnim i/ili upravnim mehanizmima i njezin koristan doprinos postizanju ciljeva ove Direktive. Međutim, iako samoregulacija može biti nadopunjujuća metoda primjene pojedinih odredaba ove Direktive, ona ne treba predstavljati zamjenu za obveze nacionalnog zakonodavca. Zajednička regulacija daje, u svojem najmanjem obliku, pravnu vezu između samoregulacije i nacionalnog zakonodavca u skladu s pravnim tradicijama država članica. Zajednička regulacija trebala bi dopustiti mogućnost državne intervencije u slučaju kada njezini ciljevi nisu postignuti. Ne dovodeći u pitanje formalne obveze država članica vezano uz prijenos, ova Direktiva potiče uporabu zajedničke regulacije i samoregulacije. To ne obvezuje države članice da uspostave režime zajedničke regulacije i/ili samoregulacije niti da prekinu ni ugroze postojeće inicijative za zajedničku regulaciju ili samoregulaciju koje su već primjenjive u državama članicama i koje su učinkovite.
(45)
Zbog posebne prirode audiovizualnih medijskih usluga, posebno radi utjecaja koji te usluge imaju na način kako ljudi oblikuju svoje stavove, nužno je da korisnici točno znaju tko je odgovoran za sadržaj tih usluga. Prema tome važno je da države članice osiguraju da korisnici u svako doba imaju jednostavan i izravan pristup informacijama o pružatelju medijske usluge. Na svakoj je državi članici da sama odluči o praktičnim detaljima kako može postići taj cilj ne dovodeći u pitanje bilo koje druge relevantne odredbe prava Unije.
(46)
Pravo osoba s invaliditetom i starijih osoba na sudjelovanje i uključenost u društveni i kulturni život Unije neraskidivo je povezano s pružanjem dostupnih audiovizualnih medijskih usluga. Sredstva za postizanje dostupnosti uključuju, ali nisu ograničena na, znakovni jezik, umetanje podnaslova, zvučni opis i lako razumljiv navigacijski izbornik.
(47)
„Medijska pismenost” odnosi se na vještine, znanje i razumijevanje koji omogućavaju potrošačima da se učinkovito i sigurno koriste medijima. Medijski pismeni ljudi sposobni su provoditi izbore na temelju informacija, razumjeti prirodu sadržaja i usluga i koriste cijeli niz mogućnosti koje nude nove komunikacijske tehnologije. Oni su sposobniji zaštititi sebe i svoje obitelji od štetnih ili uvredljivih materijala. Stoga treba promicati razvoj medijske pismenosti u svim dijelovima društva i pomno pratiti njegov napredak. Preporuka Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o zaštiti maloljetnika i ljudskog dostojanstva i prava na odgovor u vezi s konkurentnosti europske audiovizualne i izravne informacijske uslužne industrije (20) već sadrži niz mogućih mjera za promicanje medijske pismenosti, primjerice nastavak obrazovanja učitelja i instruktora, posebno internetsko usavršavanje usmjereno na djecu od rane dobi, uključujući poduku koja je također otvorena za roditelje, ili organizaciju nacionalnih kampanja usmjerenih na građane, uključujući sve komunikacijske medije, za pružanje informacija o odgovornoj uporabi Interneta.
(48)
Prava na televizijsko emitiranje za događaje od velikog interesa za javnost mogu steći televizijske kuće na temelju isključivosti. Međutim, bitno je promicati pluralizam kroz raznolikost proizvodnje i programiranja vijesti u Europskoj uniji i poštovati načela priznata člankom 11. Povelje o temeljnim pravima Europske unije.
(49)
Od temeljne je važnosti da države članice mogu poduzeti mjere da zaštite pravo na informacije i da osiguraju pristup šire publike televizijskom pokrivanju nacionalnih ili nenacionalnih događanja od velike važnosti za društvo, kao što su Olimpijske igre, Svjetski nogometni kup i Europsko nogometno prvenstvo. S tim ciljem države članice zadržavaju pravo poduzimanja mjera usklađenih sa zakonodavstvom Unije koje ima za cilj reguliranje provedbe isključivih prava na emitiranje takvih događanja od strane televizijskih kuća u njihovoj nadležnosti.
(50)
Potrebno je postići dogovore u okviru Unije kako bi se izbjegla moguća pravna nesigurnost i poremećaji na tržištu i da se uskladi slobodno kretanje televizijskih usluga s potrebom za sprečavanjem mogućnosti izbjegavanja nacionalnih mjera koje štite opći zakonski interes.
(51)
Posebno je prikladno utvrditi odredbe o provedbi od strane televizijskih kuća, isključivih prava na emitiranje, koja su možda kupile za događanja koja se smatraju događanjima od velike važnosti za društvo u državi članici osim u onoj koja ima nadležnost nad televizijskim kućama. Kako bi se izbjegle kupovine sumnjivih prava, s namjerom izbjegavanja nacionalnih mjera, potrebno je primijeniti one odredbe o ugovorima sklopljenim nakon objave Direktive 97/36/EZ Europskog parlamenta i Vijeća (21) i u pogledu događanja koja se održavaju nakon dana provedbe. Ako se Ugovori koji datumom prethode toj Direktivi obnove, oni se smatraju novim ugovorima.
(52)
Događanja od značajne važnosti za društvo, za potrebe ove Direktive, ispunjavaju određene kriterije, odnosno to su izvanredna događanja od interesa opće javnosti u Uniji ili u dotičnoj državi članici ili u važnom sastavnom dijelu dotične države članice i organizirana su unaprijed od strane organizatora događanja koji je zakonski ovlašten prodavati prava na ta događanja.
(53)
Za potrebe ove Direktive, „slobodna televizija” znači emitiranje putem kanala, javnog ili komercijalnog, programa koji su dostupni javnosti bez naknade povrh postojećih načina plaćanja televizijskog prijenosa koja već prevladavaju u svakoj državi članici (kao što je naknada za licenciju i/ili osnovni stupanj pretplate za kabelsku mrežu).
(54)
Države članice slobodno poduzimaju bilo koje mjere koje smatraju prikladnima u pogledu audiovizualnih medijskih usluga koje dolaze iz trećih zemalja i koje ne zadovoljavaju uvjete utvrđene u članku 2., uz uvjet da poštuju propise Unije i međunarodne obveze Unije.
(55)
Kako bi se zaštitila temeljna sloboda primanja informacija i osiguralo da interesi gledatelja u Europskoj uniji budu u potpunosti i odgovarajuće zaštićeni, oni koji ostvaruju isključiva prava na televizijsko emitiranje događaja od velikog interesa za javnost bi trebali jamčiti drugim televizijskim kućama pravo na uporabu kratkih isječaka za opće informativne programe pod pravičnim, razumnim i ne-diskriminacijskim uvjetima uzimajući u obzir isključiva prava. Te bi uvjete trebalo priopćiti pravodobno prije održavanja događaja od velikog interesa za javnost kako bi se osiguralo dovoljno vremena ostalima da ostvare to pravo. Televizijskoj bi se kući trebalo omogućiti da ostvari to pravo preko posrednika koji izričito djeluje u njezino ime pojedinačno za svaki događaj. Ti se kratki isječci mogu koristiti za emitiranja u Europskoj uniji na svim kanalima uključujući posebne sportske kanale i ne prelaze 90 sekundi. Pravo pristupa kratkim isječcima primjenjuje se na prekograničnoj osnovi samo gdje je to potrebno. Stoga bi televizijska kuća prvo trebala zatražiti pristup od televizijske kuće koja ima poslovni nastan u istoj državi članici i ima isključiva prava na događaj od velikog interesa za javnost
Pojam općih informativnih programa ne pokriva prikupljanje kratkih isječaka u zabavnim programima. Načelo zemlje podrijetla primjenjuje se na pristup i prijenos kratkih isječaka. U prekograničnom slučaju, to znači da treba sekvencijalno primjenjivati različito zakonodavstvo. Prvo, za pristup kratkim isječcima primjenjuje se zakonodavstvo države članice u kojoj televizijska kuća koja osigurava početni signal (tj. osigurava pristup) ima poslovni nastan. To je obično država članica u kojoj se dotični događaj održava. Kad država članica uspostavi istovrijedan sustav pristupa dotičnom događaju, u svakom slučaju primjenjuje se zakonodavstvo države članice. Drugo, na prijenos kratkih isječaka primjenjuje se zakonodavstvo države članice gdje televizijska kuća koja prenosi kratke isječke ima poslovni nastan.
(56)
Zahtjevi ove Direktive o pristupu događajima od velikog interesa za javnost u svrhu kratkih informativnih izvješća ne dovode u pitanje Direktivu 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu (22) i odnosnih međunarodnih konvencija u području autorskih prava i srodnih prava. Države članice trebale bi omogućiti pristup događajima od velikog interesa za javnost davanjem pristupa signalu televizijske kuće u smislu ove Direktive. Međutim, one mogu odabrati druge jednake načine u smislu ove Direktive. Ti načini uključuju, između ostalog, dodjelu pristupa mjestu održavanja tih događaja prije dodjele pristupa signalu. Televizijske se kuće ne sprečava da zaključuju iscrpnije ugovore.
(57)
Trebalo bi osigurati da praksa pružatelja medijskih usluga da pružaju svoja televizijska emitiranja informativnih programa uživo na zahtjev, bude moguća i kasnije nakon prijenosa uživo, bez prilagodbe pojedinačnih programa izostavljanjem kratkih isječaka. Ova je mogućnost ograničena na ponudu na zahtjev istovjetnog televizijski emitiranog programa od strane istog pružatelja medijske usluge, kako se ne bi mogla iskoristiti za stvaranje novih poslovnih modela na zahtjev, temeljenih na kratkim isječcima.
(58)
Audiovizualne medijske usluge na zahtjev različite su od televizijskog emitiranja s obzirom na izbor i kontrolu koje korisnik može provoditi, i s obzirom na učinak koji te usluge imaju na društvo (23). To opravdava uvođenje blažih propisa za audiovizualne medijske usluge na zahtjev, koji se trebaju uskladiti samo s osnovnim pravilima određenim u ovoj Direktivi
(59)
Dostupnost štetnog sadržaja u audiovizualnim medijskim uslugama nastavlja zaokupljati pozornost zakonodavaca, medijske industrije i roditelja. Također će biti novih izazova, posebno u vezi s novim platformama i novim proizvodima. Stoga je potrebno uvesti pravila za zaštitu fizičkog, mentalnog i moralnog razvoja maloljetnika, kao i ljudskog dostojanstva u svim audiovizualnim medijskim uslugama, uključujući audiovizualne komercijalne komunikacije.
(60)
Mjere uvedene za zaštitu fizičkog, mentalnog i moralnog razvoja maloljetnika i ljudskog dostojanstva trebalo bi pažljivo staviti u ravnotežu s temeljnim pravom na slobodu izražavanja kako je određeno Poveljom o temeljnim pravima Europske unije. Cilj tih mjera, primjerice uporaba osobnog identifikacijskog broja (oznaka PIN), sustava za filtriranje ili označivanje, jest da se osigura odgovarajuća razina zaštite fizičkog, mentalnog i moralnog razvoja maloljetnika i ljudskog dostojanstva u vezi s audiovizualnim medijskim uslugama na zahtjev. Preporuka o zaštiti maloljetnika i ljudskog dostojanstva i o pravu na odgovor već je priznala važnost sustava za filtriranje i označivanje i uključila je velik broj mogućih mjera u korist maloljetnika, primjerice sustavno dostavljanje korisnicima učinkovitog sustava za filtriranje, koji se može ažurirati i jednostavan je za korištenje kad se korisnici pretplate na pristup pružatelju ili opremanje pristupa uslugama koje su posebno namijenjene djeci s automatskim sustavima za filtriranje.
(61)
Pružatelji medijske usluge u nadležnosti država članica u svakom slučaju podliježu zabrani za prosljeđivanje dječje pornografije sukladno odredbama Okvirne odluke Vijeća 2004/68/PUP od 22. prosinca 2003. o suzbijanju seksualnog iskorištavanja djece i dječje pornografije (24)
(62)
Nijedna od odredaba koje uvodi ova Direktiva u vezi sa zaštitom fizičkog, mentalnog i moralnog razvoja maloljetnika i ljudskog dostojanstva nužno ne zahtijeva da se mjere koje su poduzete za zaštitu tih interesa provode uz prethodnu provjeru audiovizualnih medijskih usluga od strane javnih tijela.
(63)
Potrebna je koordinacija da bi se osobama i industrijama koje proizvode programe s kulturnom namjenom olakšalo da poduzimaju i bave se svojim djelatnostima.
(64)
Minimalni zahtjevi u odnosu na sve javne ili privatne televizijske emisije Unije za europske audiovizualne produkcije bili su način promicanja produkcije, neovisne produkcije i distribucije u prethodno spomenutim industrijama i nadopunjuju ostale instrumente koji su već ili će biti predloženi kako bi išli u prilog istom cilju.
(65)
Prema tome potrebno je promicati tržišta dovoljno velika za televizijske produkcije u državama članicama da se povrate potrebna ulaganja ne samo uspostavom općih pravila za otvaranje nacionalnih tržišta već predviđajući za europske produkcije, kada je to praktično i na odgovarajući način, većinu udjela u televizijskom prijenosu svih država članica. Kako bi se omogućio nadzor primjene tih pravila i praćenje ciljeva, države članice trebale bi Komisiji podnijeti izvješće o primjeni udjela rezerviranih za europska djela i neovisne produkcije u ovoj Direktivi. Za izračun takvih udjela trebalo bi uzeti u obzir posebnu situaciju Grčke i Portugala. Komisija bi trebala obavijestiti ostale države članice o tim izvješćima kojima je priloženo, kada je prikladno, mišljenje koje posebno uzima u obzir napredak postignut u odnosu na prethodne godine, udio premjernih emitiranja u programu, posebne okolnosti novih televizijskih kuća i posebnu situaciju zemalja s niskim kapacitetom audiovizualne produkcije ili ograničeno jezično područje.
(66)
Važno je potražiti odgovarajuće instrumente i postupke u skladu s pravom Unije kako bi se promicala provedba ciljeva ove Direktive s ciljem donošenja odgovarajućih mjera za poticanje djelatnosti i razvoja europske audiovizualne produkcije i distribucije, posebno u zemljama s niskim produkcijskim kapacitetom ili ograničenim jezičnim područjem.
(67)
Udjeli europskih djela moraju se postići uzimajući u obzir ekonomske stvarnosti. Prema tome potreban je napredan sustav za postizanje ovog cilja.
(68)
Predanost, gdje je primjenjiva, određenom udjelu emisija za neovisne produkcije, stvorenih od strane producenata koji su neovisni o televizijskim kućama, potaknut će nove izvore televizijske produkcije, posebno stvaranje malih i srednjih poduzeća. To će ponuditi nove mogućnosti i marketinške plasmane za stvaralačke talente, za kulturna zvanja i zaposlenike u području kulture.
(69)
Moguće je da audiovizualne medijske usluge na zahtjev djelomično zamijene televizijsko emitiranje. Sukladno tome, one trebaju, gdje je primjenjivo, promicati proizvodnju i distribuciju europskih djela i stoga aktivno doprinijeti promicanju kulturne raznolikosti. Takva potpora europskim djelima može, na primjer, imati oblik financijskih doprinosa za takve usluge proizvodnje i stjecanja prava na europska djela, najmanjeg udjela europskih djela u katalozima video-na-zahtjev, ili privlačnog predstavljanja europskih djela u elektroničkim rasporedima programa. Važno je redovito preispitivati primjenu odredaba koje se odnose na promicanje europskih djela putem audiovizualnih medijskih usluga. U okviru izvješća određenih ovom Direktivom, države članice također posebno trebaju uzeti u obzir financijski doprinos tih usluga za proizvodnju i stjecanje prava europskih djela, udio europskih djela u katalogu audiovizualnih medijskih usluga, i u stvarnoj potrošnji europskih djela koja nude takve usluge.
(70)
Pri provedbi članka 16. države članice bi trebale poticati televizijske kuće da uključe odgovarajući udio koproduciranih europskih djela ili europskih djela koja nisu domaćeg podrijetla.
(71)
Pri određivanju „producenata koji su neovisni o televizijskim kućama” kako je navedeno u članku 17. države članice bi posebno trebale na odgovarajući način uzeti u obzir kriterije, kao što je vlasništvo produkcijske tvrtke, iznos programa koje osigurava ista televizijska kuća i vlasništvo sekundarnih prava.
(72)
Kanali koji u cijelosti emitiraju na jeziku koji nije jezik država članica nisu obuhvaćeni člancima 16. i 17. ove Direktive. Međutim, kada takav jezik ili jezici zauzimaju značajan dio ali ne i cjelokupno vrijeme emitiranja tog kanala, članci 16. i 17. se ne primjenjuju na taj dio vremena emitiranja.
(73)
Nacionalni planovi za potporu razvoja europske produkcije mogu se primijeniti ako poštuju pravo Unije.
(74)
Cilj poticanja audiovizualne produkcije u Europi može se slijediti u državama članicama u okviru organizacije njihovih audiovizualnih medijskih usluga, između ostalog kroz definiciju misije od javnog interesa za pojedine pružatelje medijskih usluga, uključujući obvezu da se značajno doprinese ulaganju u europsku produkciju.
(75)
Pružatelji medijskih usluga, stvaratelji programa, producenti, autori i drugi stručnjaci trebali bi biti potaknuti na razvoj detaljnijih ideja i strategija s ciljem razvoja europskih audiovizualnih fikcijskih filmova namijenjenih za međunarodnu publiku.
(76)
Važno je osigurati da se kinematografska djela prenose u dogovorenim rokovima između nositelja prava i pružatelja medijskih usluga
(77)
Pitanje posebnih vremenskih skala za svaku vrstu prikazivanja kinematografskih djela prvenstveno je pitanje koje treba riješiti putem dogovora između zainteresiranih strana ili dotičnih stručnjaka.
(78)
Kako bi se omogućila aktivna politika u prilog posebnom jeziku, države članice su slobodne odrediti detaljnija ili stroža pravila posebno na temelju jezičnog kriterija, dokle god su ta pravila u skladu s pravom Unije, a posebno nisu primjenjiva na retransmisiju emisija podrijetlom iz drugih država članica.
(79)
Dostupnost audiovizualnih medijskih usluga na zahtjev povećava mogućnost izbora potrošača. Stoga se čini da izvedbena pravila koja uređuju audiovizualnu komercijalnu komunikaciju za audiovizualne medijske usluge na zahtjev nisu opravdana niti imaju smisla s tehničkog stajališta. Međutim, sva audiovizualna komercijalna komunikacija trebala bi poštovati ne samo identifikacijska pravila već također i osnovnu razinu kvalitativnih pravila kako bi se zadovoljili jasni ciljevi javne politike.
(80)
Kako je priznala Komisija u svojoj komunikaciji o tumačenju određenih aspekata odredaba o televizijskom oglašavanju u Direktivi „Televizija bez granica” (25), razvoj novih tehnika oglašavanja i tržišnih inovacija stvorio je nove učinkovite mogućnosti za audiovizualne komercijalne komunikacije u tradicionalnim uslugama emitiranja, koje ih možebitno osposobljavaju za konkurenciju na podjednakim tržištima s inovacijama na zahtjev.
(81)
Komercijalni i tehnološki napreci omogućavaju korisnicima povećan izbor audiovizualnih medijskih usluga kao i odgovornost u njihovoj uporabi. Kako bi ostali ujednačeni s ciljevima od općeg interesa, propisi trebaju osiguravati određeni stupanj prilagodljivosti u vezi s televizijskim emitiranjem. Načelo odvajanja trebalo bi ograničiti na televizijsko oglašavanje i teletrgovinu, a plasman proizvoda bi trebalo dozvoliti u određenim okolnostima, osim ako država članica ne odluči drukčije. Međutim, u slučaju kad je plasman proizvoda prikriven, trebalo bi ga zabraniti. Načelo odvajanja ne bi trebalo spriječiti uporabu novih tehnika oglašavanja.
(82)
Osim prakse koja je pokrivena ovom Direktivom, Direktiva 2005/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2005. o nepoštenim poslovnim djelovanjima poduzetnika prema potrošaču na unutarnjem tržištu (26), primjenjuje se na nepoštenu komercijalnu praksu, kao što je obmanjujuća i nasrtljiva praksa u audiovizualnim medijskim uslugama. Uz to, budući da Direktiva 2003/33/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 26. svibnja 2003. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica u vezi s oglašavanjem i pokroviteljstvom duhanskih proizvoda (27), koja zabranjuje oglašavanje i pokroviteljstvo za cigarete i druge duhanske proizvode u tiskanim medijima, uslugama informacijskog društva i radijskog emitiranja, ne dovodi u pitanje ovu Direktivu, s obzirom na posebna obilježja audiovizualnih medijskih usluga. Članak 88. stavak 1. Direktive 2001/83/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 6. studenoga 2001. o zakoniku Zajednice o lijekovima za humanu uporabu (28) koji brani oglašavanje u javnosti određenih lijekova primjenjuje se, kako je određeno stavkom 5. tog članka, ne dovodeći u pitanje članak 21. ove Direktive. Nadalje, ova Direktiva ne dovodi u pitanje Uredbu (EZ) br. 1924/2006 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. prosinca 2006. o prehrambenim i zdravstvenim tvrdnjama koje se navode na hrani (29).
(83)
Kako bi se osiguralo da su interesi potrošača kao televizijskih gledatelja u cijelosti i ispravno zaštićeni, nužno je da televizijsko oglašavanje podliježe određenom broju minimalnih pravila i standarda i da države članice zadrže pravo na određivanje detaljnijih ili strožih pravila i u pojedinim okolnostima utvrde različite uvjete za televizijske kuće u svojoj nadležnosti.
(84)
Države članice uz dužno poštovanje prava Unije i u odnosu na emisije namijenjene samo za nacionalno državno područje koje nemaju prijam, izravan ili neizravan, u jednoj ili više država članica, moraju moći utvrditi različite uvjete za umetanje reklama i različite granice za opseg oglašavanja kako bi se olakšala ta dotična emitiranja.
(85)
S obzirom na povećane mogućnosti za gledatelje da izbjegavaju oglašavanje kroz uporabu novih tehnologija kao što su digitalni osobni videosnimači i povećani izbor kanala, izvedbeni propis o ubacivanju oglašavanja putem kratkih TV reklama s ciljem zaštite gledatelja više nije opravdan. Iako ovom Direktivom ne bi trebalo povećati količinu prihvatljivog oglašavanja po satu, televizijskim kućama treba omogućiti prilagodljivost u vezi s ubacivanjem reklama tamo gdje to ne dovodi u pitanje cjelovitost programa.
(86)
Ova je Direktiva namijenjena zaštiti posebne prirode europske televizije, gdje se oglašavanje po mogućnosti ubacuje između programa, i stoga ograničava moguće prekide kinematografskih djela i filmova snimljenih za televiziju kao i prekide nekih vrsta programa koji još uvijek trebaju posebnu zaštitu
(87)
Trebalo bi utvrditi ograničenje od 20 % kratkih TV reklama za oglašavanje i kratkih TV reklama za teletrgovinu po satu, koje se primjenjuje i u vrijeme najveće gledanosti. Pojam kratke TV reklame za oglašavanje smatra se televizijskim oglašavanjem u smislu članka 1. stavka 1. točke (i) s trajanjem od najviše 12 minuta.
(88)
Potrebno je zabraniti svu audiovizualnu komercijalnu komunikaciju koja promiče cigarete i druge duhanske proizvode uključujući neizravne oblike audiovizualne komercijalne komunikacije koji iako izravno ne spominju duhanski proizvod nastoje zaobići zabranu audiovizualne komercijalne komunikacije za cigarete i druge duhanske proizvode koristeći naziv marke, simbole ili druge razlikovne značajke duhanskih proizvoda ili poduzeća čije poznate ili glavne djelatnosti uključuju proizvodnju ili prodaju takvih proizvoda.
(89)
Također je potrebno zabraniti svu audiovizualnu komunikaciju za medicinske proizvode i medicinska liječenja koja su dostupna samo na liječnički recept u državi članici u čiju nadležnost potpada pružatelj medijske usluge i utvrditi stroge kriterije vezano uz televizijsko reklamiranje alkoholnih proizvoda.
(90)
Prikrivena audiovizualna komercijalna komunikacija je praksa koja je zabranjena ovom Direktivom zbog svog negativnog učinka na potrošače. Zabrana prikrivene audiovizualne komercijalne komunikacije ne pokriva zakoniti plasman proizvoda u okviru ove Direktive, gdje je gledatelj odgovarajuće obaviješten o postojanju plasmana proizvoda. To se može učiniti isticanjem činjenice da se plasman proizvoda odvija u određenom programu, na primjer putem neutralnog znaka tvrtke.
(91)
Plasman proizvoda stvarnost je u kinematografskim djelima i audiovizualnim djelima snimljenima za televiziju, no države članice različito uređuju ovu praksu. Kako bi se osigurala podjednaka tržišna utakmica, a time i potaknula konkurentnost europske medijske industrije, potrebno je donijeti pravila za plasman proizvoda. Definicija plasmana proizvoda uvedena ovom Direktivom pokriva svaki oblik audiovizualne komercijalne komunikacije koja se sastoji od uključenja ili upute na proizvod, uslugu ili njihov zaštitni znak na način da se isti prikazuje u programu, u zamjenu za plaćanje ili sličnu naknadu. Besplatno pružanje roba ili usluga, primjerice produkcijski rekviziti ili nagrade, smatraju se plasmanom proizvoda samo ako su uključene robe ili usluge od značajne vrijednosti. Plasman proizvoda podliježe istim kvalitativnim pravilima i ograničenjima koja se primjenjuju na audiovizualnu komercijalnu komunikaciju. Odlučujući kriterij za razlikovanje pokroviteljstva od plasmana proizvoda jest činjenica da je u plasman proizvoda ugrađena uputa na djelovanje programa, što je razlog zašto definicija u članku 1. stavku 1. točki (m) sadrži riječ „u”. Suprotno od toga, upute pokrovitelja mogu se pokazati tijekom programa ali nisu dio zapleta.
(92)
Plasman proizvoda trebalo bi, u načelu, zabraniti. Međutim, odstupanja su primjerena za neke vrste programa, na temelju pozitivnog popisa. Država članica se treba moći povući iz tih odstupanja, u potpunosti ili djelomično, na primjer dozvoljavajući plasman proizvoda samo u programima koji nisu proizvedeni isključivo u toj državi članici.
(93)
Nadalje, pokroviteljstvo i plasman proizvoda trebalo bi zabraniti kad utječu na sadržaj programa tako da utječu na odgovornost i uredničku neovisnost pružatelja medijskih usluga. To je slučaj u vezi s tematskim plasmanom.
(94)
Sukladno obvezama koje su dodijeljene državama članicama Ugovorom o funkcioniranju Europske unije, one su odgovorne za prenošenje i učinkovitu provedbu ove Direktive. Države članice su slobodne izabrati odgovarajuće instrumente sukladno svojim pravnim tradicijama i uspostavljenim strukturama, i posebno oblik svojih nadležnih neovisnih regulatornih tijela, kako bi mogle izvršavati zadatke u provedbi ove Direktive nepristrano i transparentno. Točnije, instrumenti koje su odabrale države članice trebaju doprinijeti promicanju medijskog pluralizma.
(95)
Bliska suradnja između nadležnih regulatornih tijela država članica i Komisije potrebna je kako bi se osigurala ispravna primjena ove Direktive. Slično tome bliska suradnja između država članica i regulatornih tijela država članica posebno je važna u vezi s učinkom koji televizijske kuće s poslovnim nastanom u jednoj državi članici mogu imati na drugu državu članicu. U slučaju kad su postupci izdavanja dozvola određeni nacionalnim zakonodavstvom i ako je njima obuhvaćeno više od jedne države članice, poželjno je da se kontakti između pojedinih tijela odvijaju prije dodjele takvih dozvola. Ta suradnja obuhvaća sva područja usklađena ovom Direktivom.
(96)
Potrebno je razjasniti da su aktivnosti vlastite promidžbe poseban oblik oglašavanja u kojem televizijska kuća promiče svoje vlastite proizvode, usluge, programe ili kanale. Posebno se reklamne najave koje se sastoje od isječaka iz programa trebaju smatrati programima.
(97)
Dnevno vrijeme prijenosa namijenjeno najavama dotične televizijske kuće u vezi s vlastitim programima i pomoćnim proizvodima koji iz njih izravno proizlaze ili najavama javne službe i pozivima na dobrotvorne akcije prenose se besplatno, i ne bi se trebali uključivati u maksimalne vremenske iznose dnevnog prijenosa ili prijenosa po satu koji se dodjeljuju za oglašavanje i teletrgovinu.
(98)
Kako bi se izbjegle nepravilnosti u natjecanju ovo se izuzeće ograničava na najave za proizvode pod dvojnim uvjetima, da se radi o pratećim materijalima i da se oni neposredno odnose na predmetne programe. Pojam „prateći materijali” odnosi se na proizvode posebno namijenjene kako bi se gledateljskoj publici omogućilo da u cijelosti ima korist od tih programa ili da je s njima interaktivna.
(99)
S obzirom na razvoj teletrgovine koja je gospodarski važna djelatnost operatera kao cjelovit i izvoran plasman robe i usluga u Uniji, važno je osigurati visoku razinu zaštite potrošača osiguravajući primjenu odgovarajućih standarda kojima će se uređivati oblik i sadržaj takvih emisija.
(100)
Važno je za nadležna nacionalna tijela pri nadzoru provedbe relevantnih odredaba, da mogu razlikovati, vezano uz kanale koji nisu isključivo posvećeni teletrgovini, između vremena prijenosa posvećenog spotovima teletrgovine, reklamnim spotovima i drugim oblicima oglašavanja s jedne strane, a s druge, vremena prijenosa posvećenog spotovima teletrgovine. Stoga je nužno i dovoljno da svaki prozor bude jasno određen optičkim i akustičnim sredstvom barem na početku i na kraju prozora.
(101)
Ova bi se Direktiva trebala primijeniti na kanale isključivo posvećene teletrgovini ili samopromidžbi, bez konvencionalnih programskih elemenata kao što su vijesti, filmovi, dokumentarne emisije i drame, samo za potrebe ove Direktive i ne dovodeći u pitanje uključivanje takvih kanala u područje primjene drugih instrumenata Unije.
(102)
Iako su televizijske kuće uobičajeno obvezane osigurati da programi predstavljaju činjenice i događaje pošteno, ipak je važno da budu podložni posebnim obvezama u odnosu na pravo na odgovor ili jednakovrijedne pravne lijekove tako da svaka osoba čiji su zakoniti interesi narušeni može učinkovito ostvariti takvo pravo ili pravni lijek putem objave navoda u tijeku emitiranja televizijskog programa.
(103)
Pravo na odgovor je primjeren pravni lijek za televizijsko emitiranje i također se može primijeniti na izravno povezanu okolinu. Preporuka o zaštiti maloljetnika i ljudskog dostojanstva i o pravu na odgovor već sadrži odgovarajuće smjernice za provedbu mjera u nacionalnom zakonodavstvu ili praksi kako bi se dovoljno osiguralo pravo na odgovor ili jednaki lijekovi u vezi s izravnim medijima.
(104)
Budući da ciljeve ove Direktive, naime stvaranje područja bez unutarnjih granica za audiovizualne medijske usluge koje istodobno osigurava visoku razinu zaštite ciljeva od općeg interesa, posebno zaštitu maloljetnika i ljudskog dostojanstva te promiče prava osoba s invaliditetom, ne mogu u dovoljnoj mjeri postići države članice i stoga se oni mogu, zbog područja primjene i učinaka ove Direktive, bolje ostvariti na razini Zajednice, Zajednica može donijeti mjere sukladno načelu supsidijarnosti kako je određeno člankom 5. Ugovora. Sukladno načelu razmjernosti, kako je određeno tim člankom, ova Direktiva ne prelazi ono što je nužno kako bi se postigli ti ciljevi.
(105)
Ova Direktiva ne dovodi u pitanje obveze država članica vezano uz rokove za prenošenje u nacionalno pravo direktiva određenih u Prilogu I. dijelu B,
DONIJELI SU OVU DIREKTIVU:
POGLAVLJE I.
DEFINICIJE
Članak 1.
1. Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
(a)
„audiovizualna medijska usluga” znači:
i.
usluga kako je određena člancima 56. i 57. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, koja je u uredničkoj odgovornosti pružatelja medijske usluge i s glavnom svrhom osiguravanja programa kako bi se izvještavala, zabavljala ili obrazovala javnost putem elektroničkih komunikacijskih mreža u smislu članka 2. točke (a) Direktive 2002/21/EZ. Takva audiovizualna medijska usluga je televizijska emisija kako je određena u točki (e) ovog stavka ili audiovizualna medijska usluga na zahtjev kako je određena u točki (g) ovog stavka;
ii.
audiovizualna komercijalna komunikacija;
(b)
„program” znači niz pokretnih slika sa ili bez zvuka koji tvori pojedinačnu stavku u rasporedu ili katalogu koji je izradio pružatelj medijske usluge i čiji je oblik i sadržaj usporediv s oblikom i sadržajem televizijskog emitiranja. Primjeri programa uključuju cjelovečernje filmove, sportske događaje, komedije situacija, dokumentarne filmove, dječje programe i izvorne drame;
(c)
„urednička odgovornost” znači provedba učinkovite kontrole nad izborom programa i nad njegovom organizacijom prema kronološkom rasporedu, u slučaju televizijskih emisija, ili u katalogu, u slučaju audiovizualnih medijskih usluga na zahtjev. Urednička odgovornost nužno ne podrazumijeva bilo kakvu pravnu odgovornost u nacionalnom zakonodavstvu za sadržaj ili pružene usluge;
(d)
„pružatelj medijske usluge” znači fizička ili pravna osoba koja ima uredničku odgovornost za odabir audiovizualnog sadržaja audiovizualne medijske usluge i određuje način na koji se isti organizira;
(e)
„televizijsko emitiranje” ili „televizijska emisija” (tj. linearna audiovizualna medijska usluga) znači audiovizualna medijska usluga koju pruža pružatelj medijske usluge za istodobno gledanje programa na temelju rasporeda programa;
(f)
„televizijska kuća” znači pružatelj medijske usluge televizijskih emisija;
(g)
„audiovizualna medijska usluga na zahtjev” (tj. nelinearnom audiovizualnom medijskom uslugom) znači audiovizualna medijska usluga koju pruža pružatelj medijske usluge za gledanje programa u trenutku koji bira korisnik i na njegov pojedinačni zahtjev na temelju kataloga programa koji odabire pružatelj medijske usluge;
(h)
„audiovizualna komercijalna komunikacija” znači slike sa ili bez zvuka koje su izrađene za promicanje, izravno ili neizravno, robe, usluga ili slika fizičke ili pravne osobe koja se bavi gospodarskom djelatnošću. Te slike prate ili su uključene u program u zamjenu za plaćanje ili za sličnu naknadu ili u svrhu vlastitog promicanja. Oblici audiovizualne komercijalne komunikacije uključuju, inter alia, televizijsko oglašavanje, pokroviteljstvo, teletrgovinu i plasman proizvoda;
(i)
„televizijsko oglašavanje” znači bilo koji oblik objave emitiran u zamjenu za plaćanje ili za sličnu naknadu ili emisiju u svrhu vlastitog promicanja od strane javnog ili privatnog poduzeća ili fizičke osobe u vezi s trgovinom, poduzetništvom, obrtništvom ili strukom kako bi se promicala ponuda robe ili usluga, uključujući nepokretnu imovinu, prava i obveze, u zamjenu za plaćanje;
(j)
„potajna audiovizualna komercijalna komunikacija” znači predstavljanje roba, usluga, naziva, zaštitnog znaka ili aktivnosti proizvođača roba ili pružatelja usluga u programima u obliku riječi ili slika kad pružatelj medijske usluge predviđa da takvo predstavljanje služi za oglašavanje i može zavarati javnost u vezi njegove prirode. Takvo se predstavljanje posebno smatra namjernim ako je izvršeno u zamjenu za plaćanje ili za sličnu naknadu;
(k)
„pokroviteljstvo” znači svaka naknada plaćena od strane javnosti ili privatnog poduzeća ili fizičke osobe koja nije zaposlena u pružanju audiovizualnih medijskih usluga ili u proizvodnji audiovizualnih djela, za financiranje audiovizualnih medijskih usluga ili programa u svrhu promicanja njegovog imena, zaštitnog znaka, slike, aktivnosti ili proizvoda;
(l)
„teletrgovina” znači izravne ponude emitirane javnosti kako bi se ponudila roba ili usluge, uključujući nepokretnu imovinu, prava i obveze, u zamjenu za plaćanje;
(m)
„plasman proizvoda” znači svaki oblik audiovizualne komercijalne komunikacije koja se sastoji od uključenja ili upute na proizvod, uslugu ili pripadajući zaštitni znak tako da se isti prikazuje u programu, u zamjenu za plaćanje ili sličnu naknadu;
(n)
„europska djela” znači sljedeće:
i.
djela podrijetlom iz država članica;
ii.
djela podrijetlom iz europskih trećih zemalja koje su strane Europske konvencije o prekograničnoj televiziji Vijeća Europe i koja ispunjavaju uvjete iz stavka 3.;
iii.
djela koproducirana u okviru sporazuma vezanih uz audiovizualni sektor koji su sklopljeni između Zajednice i trećih zemalja i ispunjavaju uvjete određene u svakom od tih sporazuma.
2. Primjena odredaba iz stavka 1. točke (n) podtočaka ii. i iii. zavisi od djela podrijetlom iz država članica koja ne podliježu diskriminacijskim mjerama u obuhvaćenim trećim zemljama.
3. Djela iz stavka 1. točke (n) podtočaka i. i ii. uglavnom su djela koja su napravila autori i radnici s prebivalištem u jednoj ili više država pod uvjetom da isti udovoljavaju jednom od sljedeća tri uvjeta:
i.
napravili su ih jedan ili više proizvođača s poslovnim nastanom u jednoj ili više tih država;
ii.
proizvodnju djela nadgledaju i stvarno kontroliraju jedan ili više proizvođača s poslovnim nastanom u jednoj ili više tih država;
iii.
doprinos koproducenata tih država ukupnim troškovima koprodukcije odlučujući je, a koprodukciju ne kontrolira jedan ili više proizvođača s poslovnim nastanom izvan tih država.
4. Djela koja nisu europska djela u smislu stavka 1. točke (n) ali su proizvedena u okviru bilateralnih ugovora o koprodukciji koji su zaključeni između država članica i trećih zemalja smatraju se europskim djelima pod uvjetom da koproducenti iz Zajednice snabdijevaju većinski udio ukupnog troška proizvodnje i da proizvodnju ne kontrolira jedan ili više proizvođača s poslovnim nastanom izvan državnih područja država članica.
POGLAVLJE II.
OPĆE ODREDBE
Članak 2.
1. Svaka država članica osigurava da su sve audiovizualne medijske usluge koje se prenose putem pružatelja medijske usluge koji spada pod njezinu nadležnost usklađene s pravilima sustava zakonodavstva koje je primjenjivo na audiovizualne medijske usluge koje su namijenjene za javnost u toj državi članici.
2. Za potrebe ove Direktive pružatelji medijske usluge u nadležnosti države članice su pružatelji:
(a)
koji imaju poslovni nastan u toj državi članici u skladu sa stavkom 3.;
(b)
na koje se primjenjuje stavak 4.
3. Za potrebe ove Direktive smatra se da je pružatelj medijske usluge s poslovnim nastanom u jednoj od država članica u sljedećim slučajevima:
(a)
pružatelj medijske usluge ima svoje sjedište u toj državi članici i uredničke odluke o audiovizualnoj medijskoj usluzi donose se u toj državi članici;
(b)
ako pružatelj medijske usluge ima svoje sjedište u jednoj od država članica, ali se uredničke odluke o audiovizualnoj medijskoj usluzi donose u drugoj državi članici, smatra se da pružatelj ima poslovni nastan u državi članici gdje je značajan dio radne snage uključen u obavljanje djelatnosti audiovizualnih medijskih usluga. Ako značajan dio radne snage uključen u obavljanje djelatnosti audiovizualnih medijskih usluga djeluje u svakoj od tih država članica, smatra se da pružatelj medijske usluge ima poslovni nastan u državi članici u kojoj ima svoje sjedište. Ako značajan dio radne snage uključen u obavljanje djelatnosti audiovizualnih medijskih usluga ne djeluje niti u jednoj od tih država članica, smatra se da pružatelj medijske usluge ima poslovni nastan u državi članici u kojoj je započeo svoju djelatnost sukladno zakonodavstvu te države članice, pod uvjetom da zadrži stabilnu i učinkovitu povezanost s gospodarstvom te države članice;
(c)
ako pružatelj medijske usluge ima svoje sjedište u jednoj od država članica, ali se odluke o audiovizualnoj medijskoj usluzi donose u trećoj zemlji, smatra se da ima poslovni nastan u dotičnoj državi članici, pod uvjetom da značajan dio radne snage uključen u obavljanje djelatnosti audiovizualnih medijskih usluga djeluje u toj državi članici.
4. Za pružatelje medijske usluge na koje se ne primjenjuje stavak 3. smatra se da spadaju pod nadležnost države članice u sljedećim slučajevima:
(a)
pružatelji medijske usluge koriste satelitsku uzlaznu vezu smještenu u toj državi članici;
(b)
iako pružatelji medijske usluge ne koriste satelitsku uzlaznu vezu smještenu u toj državi članici, oni koriste satelitski kapacitet koji pripada toj državi članici.
5. Ako se ne može odrediti koja država članica ima nadležnost u skladu sa stavcima 3. i 4., nadležna država članica je ona u kojoj pružatelj medijske usluge ima poslovni nastan u smislu članaka od 49. do 55. Ugovora o funkcioniranju Europske unije.
6. Ova Direktiva ne primjenjuje se na audiovizualne medijske usluge namijenjene isključivo za prijem u trećim zemljama i koje javnost ne prima izravno ili neizravno standardnom potrošačkom opremom u jednoj ili više država članica.
Članak 3.
1. Države članice osiguravaju slobodu prijema i na svojem državnom području ne ograničavaju ponovne prijenose audiovizualnih medijskih usluga iz drugih država članica zbog razloga koji spadaju u područja usklađena ovom Direktivom
2. U vezi s televizijskim emitiranjem, države članice mogu privremeno odstupiti od stavka 1. ako se ispune sljedeći uvjeti:
(a)
televizijska emisija koja dolazi iz druge države članice očito, ozbiljno i značajno krši članak 27. stavak 1. ili 2. i/ili članak 6.;
(b)
tijekom prethodnih dvanaest mjeseci, televizijska kuća je prekršila odredbu (odredbe) navedenu (navedene) u točki (a) barem dva puta u prethodnim prilikama;
(c)
predmetna država članica obavijestila je televizijsku kuću i Komisiju u pisanom obliku o navodnim kršenjima i o mjerama koje namjerava poduzeti ako se takva kršenja ponove;
(d)
savjetovanja s državom članicom koja emitira i Komisijom nisu rezultirala prijateljskim dogovorom u roku 15 dana od obavijesti predviđene u točki (c) i navodno kršenje se nastavlja.
Komisija, u roku dva mjeseca od obavijesti o mjerama koje je poduzela država članica, donosi odluku o tome jesu li mjere u skladu sa zakonodavstvom Unije. Ako odluči da nisu, od države članice će biti zatraženo da okonča predmetne mjere po hitnom postupku.
3. Stavak 2. ne dovodi u pitanje primjenu bilo kojeg postupka, pravnog lijeka ni sankcije za dotična kršenja u državi članici koja ima nadležnost nad dotičnom televizijskom kućom.
4. U vezi s audiovizualnim medijskim uslugama na zahtjev, države članice mogu poduzeti mjere za odstupanje od stavka 1. u odnosu na određenu uslugu ako su ispunjeni sljedeći uvjeti:
(a)
mjere su:
i.
potrebne za jedan od sljedećih razloga:
-
javna politika, posebno sprečavanje, istraga, otkrivanje i kažnjavanje kaznenog djela, uključujući zaštitu maloljetnika i borbu protiv svakog raspirivanja mržnje na temelju rase, spola, religije ili nacionalnosti i kršenja ljudskog dostojanstva u vezi s fizičkim osobama,
-
zaštita javnog zdravlja,
-
javna sigurnost, uključujući zaštitu nacionalne sigurnosti i obrane,
-
zaštita potrošača, uključujući ulagače;
ii.
poduzete protiv jedne audiovizualne medijske usluge na zahtjev što dovodi u pitanje ciljeve iz točke (i) ili predstavlja ozbiljan ili značajan rizik kršenja tih ciljeva;
iii.
razmjerne tim ciljevima;
(b)
prije poduzimanja mjera u pitanju i ne dovodeći u pitanje sudske postupke, uključujući prethodne postupke i zakone koji se provode u okviru kaznene istrage, država članica:
i.
zatražila je od države članice u čiju nadležnost potpada pružatelj medijske usluge da poduzme mjere i taj pružatelj nije poduzeo te mjere, ili su one bile neodgovarajuće,
ii.
obavijestila je Komisiju i državu članicu u čiju nadležnost potpada pružatelj medijske usluge o svojoj namjeri da poduzme te mjere.
5. Države članice mogu, u hitnim slučajevima, odstupiti od uvjeta određenih stavkom 4. točkom (b). U tom slučaju, o mjerama se obavješćuje Komisija i država članica u čiju nadležnost spada pružatelj medijske usluge u najkraćem mogućem roku, navodeći razloge zbog kojih država članica smatra da postoji hitnost.
6. Ne dovodeći u pitanje mogućnost države članice da nastavi s mjerama iz stavaka 4. i 5., Komisija istražuje usklađenost mjera o kojima je država članica prethodno obavijestila Komisiju sa zakonodavstvom Zajednice u najkraćem mogućem roku. U slučaju da dođe do zaključka da su mjere neusklađene sa zakonodavstvom Zajednice, Komisija traži od države članice u pitanju da se suzdrži od poduzimanja bilo koje predložene mjere ili da žurno ukine mjere u pitanju.
Članak 4.
1. Države članice mogu zahtijevati od pružatelja medijskih usluga u svojoj nadležnosti usklađenost s iscrpnijim ili strožim pravilima u područjima koja usklađuje ova Direktiva pod uvjetom da su ta pravila u skladu s pravom Unije.
2. U slučajevima kad država članica:
(a)
ostvaruje svoju slobodu iz stavka 1. da donosi iscrpnija ili stroža pravila od interesa za širu javnost; i
(b)
procjenjuje da televizijska kuća u nadležnosti druge države članice osigurava televizijsku emisiju koja je u potpunosti ili uglavnom usmjerena prema njezinom državnom prostoru,
može stupiti u kontakt s nadležnom državom članicom kako bi postigla obostrano zadovoljavajuće rješenje za sve probleme koji se pojave. Po primitku utemeljenog zahtjeva prve države članice, nadležna država članica traži od televizijske kuće da udovolji pravilima od interesa za širu javnost u pitanju. Nadležna država članica obavješćuje prvu državu članicu o rezultatima dobivenim nakon tog zahtjeva u roku od dva mjeseca. Svaka država članica može pozvati odbor za kontakt osnovan sukladno članku 29. da istraži slučaj.
3. Prva država članica može donijeti odgovarajuće mjere protiv predmetne televizijske kuće kada ocjenjuje da:
(a)
rezultati ostvareni primjenom stavka 2. nisu zadovoljavajući; i
(b)
predmetna televizijska kuća ima poslovni nastan u nadležnoj državi članici kako bi se zaobišla stroža pravila, u područjima koja usklađuje ova Direktiva, što bi bilo primjenjivo na nju ako bi ista imala poslovni nastan u prvoj državi članici.
Te su mjere objektivno potrebne, za primjenu na nediskriminirajući način i razmjerne su ciljevima koje nastoje postići.
4. Država članica može poduzeti mjere u skladu sa stavkom 3. isključivo ako zadovoljavaju sljedeće uvjete:
(a)
država članica obavijestila je Komisiju i državu članicu u kojoj televizijska kuća ima poslovni nastan o svojoj namjeri da te mjere poduzme potkrjepljujući osnove na kojima temelji svoju procjenu; i
(b)
Komisija je odlučila da su mjere usklađene s pravom Zajednice, a posebno da su procjene koje je izvršila država članica koja poduzima te mjere sukladno stavcima 2. i 3. ispravno utemeljene.
5. Komisija donosi odluku u roku od tri mjeseca nakon primitka obavijesti iz stavka 4. točke (a). Ako Komisija odluči da su mjere neusklađene s pravom Zajednice, država članica u pitanju suzdržat će se od poduzimanja predloženih mjera.
6. Države članice osiguravaju, odgovarajućim sredstvima, u okviru svojih zakonodavstva, da pružatelji medijske usluge u njihovoj nadležnosti učinkovito ispunjavaju odredbe ove Direktive.
7. Države članice potiču sustave zajedničke regulacije i/ili samoregulacije na nacionalnoj razini u svim područjima koja usklađuje ova Direktiva u mjeri u kojoj to dozvoljavaju njihovi pravni sustavi. Ti regulatorni sustavi su takvi da ih široko prihvaćaju glavni dioničari u obuhvaćenim državama članicama i da osiguravaju učinkovitu provedbu.
8. Direktiva 2000/31/EZ primjenjuje se osim ako nije drukčije predviđeno ovom Direktivom. U slučaju sukoba između neke odredbe iz Direktive 2000/31/EZ i neke odredbe ove Direktive, odredbe ove Direktive imaju jaču pravnu snagu, osim ako nije drukčije predviđeno ovom Direktivom.
POGLAVLJE III.
ODREDBE PRIMJENJIVE NA SVE AUDIOVIZUALNE MEDIJSKE USLUGE
Članak 5.
Države članice osiguravaju da pružatelji audiovizualnih medijskih usluga u njihovoj nadležnosti pružaju pristup primateljima neke usluge barem za sljedeće podatke na jednostavan, izravan i stalan način:
(a)
naziv pružatelja medijske usluge;
(b)
zemljopisna adresa na kojoj pružatelj medijske usluge ima poslovni nastan;
(c)
potankosti o pružatelju medijske usluge, uključujući adresu elektronske pošte ili internetsku stranicu, koje mu omogućuju brz kontakt na izravan i učinkovit način;
(d)
gdje je primjenjivo, nadležna upravna ili nadzorna tijela.
Članak 6.
Države članice na odgovarajuće načine osiguravaju da audiovizualne medijske usluge koje pružaju pružatelji medijske usluge u njihovoj nadležnosti ne sadrže bilo kakvo poticanje mržnje na temelju rase, spola, religije ili nacionalnosti.
Članak 7.
Države članice potiču pružatelje medijske usluge u njihovoj nadležnosti da osiguraju da njihove usluge postupno postanu dostupne ljudima s poteškoćama s vidom ili sluhom.
Članak 8.
Države članice osiguravaju da pružatelji medijske usluge u njihovoj nadležnosti ne prenose kinematografska djela izvan vremena dogovorenih s nositeljima prava.
Članak 9.
1. Države članice osiguravaju da audiovizualne komercijalne komunikacije koje pružaju pružatelji medijske usluge u njihovoj nadležnosti zadovoljavaju sljedeće zahtjeve:
(a)
audiovizualne komercijalne komunikacije lako su prepoznatljive kao takve. Prikrivena audiovizualna komercijalna komunikacija je zabranjena;
(b)
prikrivena audiovizualna komercijalna komunikacija ne koristi podsvjesne tehnike;
(c)
audiovizualna komercijalna komunikacija ne:
i.
dovodi u pitanje poštovanje ljudskog dostojanstva;
ii.
uključuje ili promiče bilo kakav oblik diskriminacije na temelju spola, rasnog ili etničkog podrijetla, nacionalnosti, vjere ili uvjerenja, invaliditeta, dobi ili seksualnog opredjeljenja;
iii.
potiče ponašanje koje šteti zdravlju ili sigurnosti;
iv.
potiče ponašanje koje uvelike šteti zaštiti okoliša;
(d)
zabranjuju se svi oblici audiovizualne komercijalne komunikacije za cigarete i druge duhanske proizvode;
(e)
audiovizualne komercijalne komunikacije za alkoholna pića nisu posebno usmjerena na maloljetnike i ne potiču neumjerenu potrošnju tih pića;
(f)
zabranjuje se audiovizualna komercijalna komunikacija za lijekove i liječenje dostupne samo na liječnički recept u državi članici u čiju nadležnost spada pružatelj medijske usluge;
(g)
audiovizualne komercijalne komunikacije ne uzrokuju fizičku ili moralnu štetu maloljetnicima. Stoga one izravno ne preporučuju maloljetnicima kupnju ili najam proizvoda ili usluge tako da iskorištavaju njihovo neiskustvo ili lakovjernost niti ih izravno ne potiču da uvjere svoje roditelje ili druge osobe na kupnju roba ili usluga koje se oglašavaju, niti posebno ne iskorištavaju povjerenje maloljetnika u roditelje, učitelje ili druge osobe, niti neopravdano ne pokazuju maloljetnike u opasnim prilikama.
2. Države članice i Komisija potiču pružatelje medijske usluge na razvoj pravila ponašanja u vezi s neprimjerenom audiovizualnom komercijalnom komunikacijom, koja prati ili je uključena u dječje programe, o hrani i napitcima koji sadrže hranjive i druge tvari s hranjivim ili fiziološkim učinkom, posebno tvari kao što su masti, transmasne kiseline, sol/natrij i šećere, čije se prekomjerno unošenje u sveukupnu prehranu ne preporučuje.
Članak 10.
1. Audiovizualne medijske usluge ili programi pod pokroviteljstvom zadovoljavaju sljedeće zahtjeve:
(a)
njihov sadržaj i, u slučaju televizijskog emitiranja, njihov raspored, ni u kojem slučaju ne smiju biti pod takvim utjecajem koji bi utjecao na odgovornost i uredničku neovisnost pružatelja medijske usluge;
(b)
one izravno ne potiču kupnju ni najam robe ni usluga, posebno ne putem posebnog promotivnog upućivanja na tu robu ili usluge;
(c)
gledatelji su jasno obaviješteni o postojanju sporazuma o pokroviteljstvu. Programi pod pokroviteljstvom jasno se prepoznaju kao takvi uporabom imena, znaka tvrtke i/ili bilo kojeg drugog simbola pokrovitelja kao što je uputa na svoj/e proizvod/e ili uslugu/e ili svoj prepoznatljiv znak na primjeren način za programe na početku, tijekom i/ili na kraju programa.
2. Audiovizualne medijske usluge ili programe ne financiraju poduzeća čije je glavno poslovanje proizvodnja ili prodaja cigareta ili drugih duhanskih proizvoda.
3. Pokroviteljstvo audiovizualnih medijskih usluga ili programa od strane poduzeća čije poslovanje uključuje proizvodnju ili prodaju lijekova ili liječenja može promicati ime ili ugled tog poduzeća, ali ne promiče određene lijekove ni liječenja koja su dostupna isključivo na liječnički recept u državi članici u čiju nadležnost spada pružatelj medijske usluge.
4. Ne financiraju se informativni programi ni programi o tekućim događajima. Države članice mogu odabrati da zabrane prikazivanje znaka tvrtke koja osigurava pokroviteljstvo dječjih, dokumentarnih i vjerskih programa.
Članak 11.
1. Stavci 2., 3. i 4. primjenjuju se samo na programe proizvedene nakon 19. prosinca 2009.
2. Zabranjuje se plasman proizvoda.
3. Odstupajući od stavka 2., plasman proizvoda prihvatljiv je osim ako država članica ne odluči drukčije:
(a)
u kinematografskim djelima, filmovima i serijama koji su napravljeni za audiovizualne medijske usluge, sportske programe i lagane zabavne programe;
(b)
u slučajevima kad nema plaćanja već samo osiguranja određenih besplatnih roba ili usluga, kao što su produkcijski rekviziti ili nagrade, s obzirom na njihovo uključenje u neki program;
Odstupanje određeno u prvoj alineji ne primjenjuje se na dječje programe.
Programi koji sadrže plasman proizvoda moraju ispunjavati barem sljedeće zahtjeve:
(a)
njihov sadržaj i, u slučaju televizijskog emitiranja, njihov raspored, ni u kojem slučaju ne smiju biti pod takvim utjecajem koji bi utjecao na odgovornost i uredničku neovisnost pružatelja medijske usluge;
(b)
programi izravno ne potiču kupnju ni najam robe ili usluga, posebno ne putem posebnog promotivnog upućivanja na tu robu ili usluge;
(c)
programi nedopušteno ne ističu dotični proizvod;
(d)
gledatelji su jasno obaviješteni o postojanju plasmana proizvoda. Programi koji sadrže plasman proizvoda odgovarajuće se navode na početku i kraju programa, i kad se program nastavlja nakon stanke za oglašavanje, kako bi se izbjegla moguća zabuna od strane gledatelja.
Kao izuzetak, države članice mogu odabrati da se odreknu zahtjeva određenih u točki (d) pod uvjetom da dotični program nije proizveo niti naručio sam pružatelj medijske usluge ni tvrtka pridružena pružatelju medijske usluge.
4. U svakom slučaju programi ne sadrže plasman proizvoda:
(a)
duhanskih proizvoda ni cigareta ni plasman proizvoda poduzeća čije je glavno poslovanje proizvodnja ili prodaja cigareta ili drugih duhanskih proizvoda;
(b)
posebnih lijekova ili liječenja dostupnih samo na liječnički recept u državi članici u čiju nadležnost spada pružatelj medijske usluge.
POGLAVLJE IV.
ODREDBE PRIMJENJIVE SAMO NA AUDIOVIZUALNE MEDIJSKE USLUGE NA ZAHTJEV
Članak 12.
Države članice poduzimaju odgovarajuće mjere kako bi osigurale da audiovizualne medijske usluge na zahtjev koje pružaju pružatelji medijske usluge u njihovoj nadležnosti koje mogu ozbiljno narušiti fizički, mentalni ili moralni razvoj maloljetnika isključivo budu dostupne na način koji osigurava da maloljetnici obično ne čuju ni ne gledaju te audiovizualne medijske usluge na zahtjev.
Članak 13.
1. Države članice osiguravaju da audiovizualne medijske usluge na zahtjev koje pružaju pružatelji medijskih usluga u njihovoj nadležnosti promiču, gdje je moguće i odgovarajućim sredstvima, proizvodnju i pristup europskim djelima. Takvo promicanje može se povezati s, između ostalog, financijskim doprinosom koji naprave takve usluge za proizvodnju i stjecanje prava europskih djela ili udjel i/ili isticanje europskih djela u popisu programa koje nudi audiovizualna medijska usluga na zahtjev.
2. Države članice podnose izvješće Komisiji najkasnije 19. prosinca 2011. i svake četiri godine nakon toga o primjeni stavka 1.
3. Komisija podnosi izvješće, na temelju podataka dobivenih od država članica i neovisnog istraživanja, Europskom parlamentu i Vijeću o primjeni stavka 1., uzimajući u obzir tržišna i tehnološka kretanja i cilj kulturne raznolikosti.
POGLAVLJE V.
ODREDBE O ISKLJUČIVIM PRAVIMA I KRATKIM IZVJEŠĆIMA O VIJESTIMA U TELEVIZIJSKOM EMITIRANJU
Članak 14.
1. Svaka država članica može poduzeti mjere u skladu s pravom Unije kako bi osigurala da televizijske kuće u njezinoj nadležnosti ne emitiraju na isključivoj osnovi događaje koje ta država članica smatra od velike važnosti za društvo tako da značajan dio javnosti u toj državi članici nema mogućnost pratiti takve događaje putem prijenosa uživo ili odgođeno izvještavanjem na slobodnoj televiziji. Ako to učini, dotična država članica sastavlja popis određenih događaja, na nacionalnoj ili ne-nacionalnoj razini, za koje smatra da su od velike važnosti za društvo. Čini to pravodobno na jasan i transparentan način. Pritom dotična država članica također određuje trebaju li ti događaji biti dostupni putem sveukupnog ili djelomičnog prijenosa uživo, ili prema potrebi zbog objektivnih razloga od javnog interesa, putem sveukupnog ili djelomičnog odgođenog izvještavanja.
2. Države članice neposredno obavješćuju Komisiju o svim mjerama koje su poduzele ili će poduzeti na temelju stavka 1. U roku od tri mjeseca od obavijesti, Komisija provjerava jesu li te mjere usklađene s pravom Zajednice i o njima obavješćuje druge države članice. Komisija traži mišljenje odbora za kontakt koji se osniva na temelju članka 29. Komisija bez odlaganja objavljuje mjere koje su poduzete u Službenom listu Europske unije i barem jednom godišnje pročišćen popis mjera koje su poduzele države članice.
3. Države članice osiguravaju, odgovarajućim sredstvima u okviru svojeg zakonodavstva, da televizijske kuće u njihovoj nadležnosti ne ostvaruju isključiva prava kupljena od tih televizijskih kuća nakon 30. srpnja 1997. tako da značajan dio javnosti u drugoj državi članici nema mogućnost pratiti događaje koje odredi ta druga država članica u skladu sa stavcima 1. i 2. putem sveukupnog ili djelomičnog prijenosa uživo ili, prema potrebi zbog objektivnih razloga od javnog interesa, putem sveukupno ili djelomično odgođenog izvještavanja na slobodnoj televiziji, kako je odredila ta druga država članica u skladu sa stavkom 1.
Članak 15.
1. Države članice osiguravaju da za potrebe kratkih novinskih izvješća, svaka televizijska kuća osnovana u Zajednici ima pristup na pravednoj, razumnoj i nediskriminirajućoj osnovi događajima od velikog interesa za javnost koje na isključivoj osnovi prenosi televizijska kuća u njihovoj nadležnosti.
2. Ako druga televizijska kuća s poslovnim nastanom u istoj državi članici, kao i televizijska kuća koja traži pristup, stekne isključiva prava na događaj od velikog interesa za javnost, pristup se traži od te televizijske kuće.
3. Države članice osiguravaju da takav pristup bude zajamčen tako da se omogućuje televizijskim kućama da slobodno biraju kratke isječke s prijenosnog signala televizijskih kuća, ako nije nemoguće zbog praktičnih razloga, barem utvrđivanjem njihovog izvora.
4. Kao drugo rješenje za stavak 3., države članice mogu uspostaviti jednak sustav koji postiže pristup na pravednoj, razumnoj i nediskriminirajućoj osnovi putem drugih načina.
5. Kratki isječci koriste se isključivo za opće informativne programe i mogu se koristiti u audiovizualnim medijskim uslugama na zahtjev samo ako se nudi isti program na odgođenoj osnovi od strane istog pružatelja medijske usluge.
6. Ne dovodeći u pitanje stavke od 1. do 5., države članice osiguravaju, u skladu sa svojim pravnim sustavima i praksama, određivanje načina i uvjeta u vezi s pružanjem tih kratkih isječaka, posebno, svih postupaka za naknadu, najveću duljinu kratkih isječaka i vremenskih ograničenja za njihov prijenos. Ako se osigurava naknada, ona ne prelazi dodatne troškove koji izravno nastaju pri pružanju pristupa.
POGLAVLJE VI.
PROMICANJE DISTRIBUCIJE I PROIZVODNJE TELEVIZIJSKIH PROGRAMA
Članak 16.
1. Države članice osiguravaju, kada je to praktično i na odgovarajuće načine da televizijske kuće rezerviraju za europska djela većinu udjela svojeg vremena emitiranja, isključujući vrijeme namijenjeno za vijesti, sportska događanja, igre, oglašavanje, usluge teleteksta i teletrgovine. Taj omjer, uzimajući u obzir odgovornosti za informiranje, obrazovanje, kulturu i zabavu, koje televizijska kuća ima prema svojim gledateljima, treba se postići progresivno, na temelju odgovarajućih kriterija.
2. Kada se omjer određen u stavku 1. ne može postići, on ne smije biti niži od prosjeka za 1988. u predmetnoj državi članici.
Međutim, u pogledu Grčke i Portugala, godina 1988. se zamjenjuje godinom 1990.
3. Države članice podnose Komisiji svake dvije godine, počevši od 3. listopada 1991., izvješće o primjeni ovog članka i članka 17.
To izvješće posebno sadrži statističku izjavu o postizanju omjera navedenog u ovom članku i članku 17. za svaki od televizijskih programa koji potpada u nadležnost predmetne države članice, razloge, u svakom slučaju, za neuspjeh u postizanju tog omjera i mjere donesene ili planirane kako bi se on postigao.
Komisija obavješćuje druge države članice i Europski parlament o izvješćima, kojima se ako je potrebno, prilaže mišljenje. Komisija osigurava primjenu ovog članka i članka 17. u skladu s odredbama Ugovora o funkcioniranju Europske unije. Komisija u svojem mišljenju posebno može uzeti u obzir napredak postignut u odnosu na prethodne godine, udio djela prvi put emitiranih u programu, posebne okolnosti novih televizijskih kuća i posebnu situaciju zemalja s niskim audiovizualnim proizvodnim kapacitetom ili ograničena jezična područja.
Članak 17.
Države članice osiguravaju, kada je to praktično i na odgovarajuće načine, da televizijske kuće rezerviraju najmanje 10 % svojeg vremena emitiranja, isključujući vrijeme namijenjeno za vijesti, sportska događanja, igre, oglašavanje, usluge teleteksta i teletrgovine, ili umjesto toga, prema slobodnoj odluci države članice, najmanje 10 % svojeg programskog proračuna, za europska djela koja su proizveli producenti neovisni o televizijskoj kući. Taj omjer, uzimajući u obzir odgovornosti za informiranje, obrazovanje, kulturu i zabavu, koje televizijska kuća ima prema svojim gledateljima, treba se postići progresivno, na temelju odgovarajućih kriterija. Mora se postići predviđanjem odgovarajućeg omjera za novija djela, odnosno djela koja su emitirana unutar pet godina od kad su proizvedena.
Članak 18.
Ovo se poglavlje ne primjenjuje na televizijske emisije namijenjene za lokalnu publiku i koje ne čine dio nacionalne mreže.
POGLAVLJE VII.
TELEVIZIJSKO OGLAŠAVANJE I TELETRGOVINA
Članak 19.
1. Televizijsko oglašavanje i teletrgovina lako su prepoznatljivi i razlučivi od uredničkog sadržaja. Ne dovodeći u pitanje uporabu novih oglašavajućih tehnika, televizijsko oglašavanje i teletrgovina prilično se razlikuju od drugih dijelova programa kroz optička i/ili zvučna i/ili prostorna sredstva.
2. Pojedinačne kratke TV reklame za oglašavanje i teletrgovinu, osim u prijenosu sportskih događaja, ostaju iznimke.
Članak 20.
1. Države članice osiguravaju da se, kad se televizijsko oglašavanje ili teletrgovina ubacuju tijekom programa, cjelovitost programa, uzimajući u obzir prirodne prekide, trajanje i prirodu programa, kao i prava nositelja prava, ne dovode u pitanje.
2. Prijenos filmova snimljenih za televiziju (isključujući serije, serijale i dokumentarne filmove), kinematografskih djela i informativnih programa može prekinuti televizijsko oglašavanje i/ili teletrgovina jednom za svako planirano razdoblje od najmanje trideset minuta. Prijenos dječjih programa može prekinuti televizijsko oglašavanje i/ili teletrgovina jednom za svako planirano razdoblje od najmanje trideset minuta, pod uvjetom da planirano trajanje programa bude dulje od 30 minuta. Televizijsko oglašavanje ili teletrgovina ne ubacuju se tijekom vjerskih obreda.
Članak 21.
Teletrgovina za medicinske proizvode koji podliježu marketinškom odobrenju u smislu Direktive 2001/83/EZ, kao i teletrgovina za medicinske tretmane, zabranjuju se.
Članak 22.
Televizijsko oglašavanje i teletrgovina alkoholnim pićima ispunjavaju sljedeće kriterije:
(a)
ne mogu biti usmjereni izričito na maloljetnike, svakako ne prikazuju maloljetnike koji konzumiraju ta pića;
(b)
ne povezuju konzumaciju alkohola s povećanom fizičkom sposobnošću ni s vožnjom;
(c)
ne ostavljaju dojam da konzumacija alkohola doprinosi društvenom ni seksualnom uspjehu;
(d)
ne tvrde da alkohol ima terapeutske vrijednosti ni da je stimulans, sedativ ni sredstvo rješavanja osobnih nesporazuma;
(e)
ne potiče neumjerenu konzumaciju alkohola niti ne predstavlja odricanje od alkohola i umjerenost u negativnom svjetlu;
(f)
ne stavlja naglasak na visok udio alkohola kao pozitivnu kvalitetu pića.
Članak 23.
1. Udio kratkih TV reklama za televizijsko oglašavanje i teletrgovinu u određenom satu ne prelazi 20 %.
2. Stavak 1. ne primjenjuje se na najave snimljene od strane televizijskih kuća u vezi s njihovim vlastitim programima i pratećim proizvodima koji su izravno dobiveni iz tih programa, pokroviteljskim najavama i plasmanima proizvoda.
Članak 24.
Prozori za teletrgovinu vidljivo su prepoznatljivi kao takvi putem optičkih i zvučnih sredstava i najmanje neprekinuto traju 15 minuta.
Članak 25.
Ova se Direktiva primjenjuju mutatis mutandis na televizijske kanale koji su isključivo namijenjeni oglašavanju i teletrgovini i na televizijske kanale koji su isključivo namijenjeni vlastitom promicanju.
Međutim, poglavlje VI. kao i članci 20. i 23. ne primjenjuju se na te kanale.
Članak 26.
Ne dovodeći u pitanje članak 4., države članice mogu, uz dužno poštovanje prava Zajednice, odrediti uvjete, osim uvjeta određenih u članku 20. stavku 2. i članku 23. u vezi s televizijskim kućama, koji su isključivo namijenjeni za nacionalno državno područje, koji javnost ne može izravno ili neizravno primiti u jednoj ili više drugih država članica.
POGLAVLJE VIII.
ZAŠTITA MALOLJETNIKA U TELEVIZIJSKOM EMITIRANJU
Članak 27.
1. Države članice poduzimaju odgovarajuće mjere kako bi osigurale da televizijske emisije televizijskih kuća koje su u njihovoj nadležnosti ne sadrže programe koji mogu ozbiljno naštetiti fizičkom, mentalnom ili moralnom razvoju maloljetnika, posebno programe koji sadrže pornografiju ili neopravdano nasilje.
2. Mjere predviđene u stavku 1. također se proširuju na druge programe koji mogu naštetiti fizičkom, mentalnom ili moralnom razvoju maloljetnika, osim kada je osigurano, odabirući vrijeme emitiranja ili nekom tehničkom mjerom, da maloljetnici u području emitiranja neće uobičajeno čuti ni vidjeti te emisije.
3. Povrh toga, kad se takvi programi emitiraju u nekodiranom obliku, države članice osiguravaju da im prethodi zvučno upozorenje ili da na njima bude prisutna vidljiva oznaka tijekom cijelog trajanja.
POGLAVLJE IX.
PRAVO NA ODGOVOR U TELEVIZIJSKOM EMITIRANJU
Članak 28.
1. Ne dovodeći u pitanje odredbe koje su donijele države članice prema građanskom, upravnom ili kaznenom pravu, svaka fizička ili pravna osoba, neovisno o nacionalnosti, čiji su zakoniti interesi, posebno ugled ili dobar glas, oštećeni navodeći netočne činjenice u televizijskom programu, mora imati pravo na odgovor ili jednakovrijedne pravne lijekove. Države članice osiguravaju da stvarno ostvarenje prava na odgovor ili jednakovrijednih pravnih lijekova nije onemogućeno nametanjem nerazumnih uvjeta ni pretpostavki. Odgovor se šalje u razumnom roku nastavno na opravdani zahtjev i to u vrijeme i na način koji odgovara emisiji na koju se zahtjev odnosi.
2. Pravo na odgovor ili jednakovrijedne pravne lijekove postoji u odnosu na sve televizijske kuće u nadležnosti države članice.
3. Države članice donose mjere potrebne za utvrđivanje prava na odgovor ili jednakovrijednih pravnih lijekova i određuju postupak koji treba primijeniti za provedbu prava. Posebno trebaju osigurati da je omogućen dovoljan rok i da su postupci takvi da pravo ili jednakovrijedne pravne lijekove mogu odgovarajuće provesti fizičke i pravne osobe koje su rezidenti u drugoj državi članici ili tamo imaju poslovni nastan.
4. Zahtjev za provedbu prava na odgovor ili jednakovrijednih pravnih lijekova može biti odbijen ako zahtjev nije opravdan u skladu s uvjetima utvrđenim u stavku 1., ako bi uključivao kažnjivo djelo, ako bi zbog njega televizijska kuća postala podložna građanskom pravnom postupku ili bi nadilazio standarde javne pristojnosti.
5. Donosi se odredba za postupke u kojima sporovi oko provedbe prava na odgovor ili jednakovrijednih pravnih lijekova mogu biti podložni pravosudnom razmatranju.
POGLAVLJE X.
ODBOR ZA KONTAKT
Članak 29.
1. Odbor za kontakt osniva se pod okriljem Komisije. Sastavljen je od predstavnika nadležnih tijela država članica. Njime predsjeda predstavnik Komisije a sastaje se na vlastitu inicijativu ili na zahtjev delegacije države članice.
2. Zadaci odbora za kontakt su:
(a)
olakšati učinkovitu primjenu ove Direktive putem redovitog savjetovanja o svim praktičnim problemima koji proizlaze iz njezine primjene, a posebno iz primjene članka 2., kao i o svim drugim pitanjima o kojima se smatra korisnim razmijeniti mišljenja;
(b)
iznijeti mišljenja na vlastitu inicijativu ili mišljenja koja je zatražila Komisija o primjeni ove Direktive od strane država članica;
(c)
predstavljati forum za razmjenu stajališta o tome o kojim se pitanjima treba baviti u izvješćima koja države članice moraju podnijeti u skladu s člankom 16. stavkom 3. i o njihovoj metodologiji;
(d)
raspravljati o rezultatu redovnih savjetovanja koja Komisija održava s predstavnicima televizijskih organizacija, producenata, potrošača, proizvođača, pružatelja usluga i sindikata i kreativne zajednice;
(e)
olakšati razmjenu informacija između država članica i Komisije o situaciji i razvoju regulatornih aktivnosti vezanih uz audiovizualne medijske usluge, uzimajući u obzir audiovizualnu politiku Unije, kao i relevantne napretke u tehničkom području;
(f)
ispitati svaki napredak do kojeg je došlo u pojedinom sektoru i o kojem bi bilo korisno razmijeniti mišljenja.
POGLAVLJE XI.
SURADNJA IZMEĐU REGULATORNIH TIJELA DRŽAVA ČLANICA
Članak 30.
Države članice poduzimaju odgovarajuće mjere kako bi jedna drugoj i Komisiji pružile podatke potrebne za primjenu odredaba ove Direktive, posebno članaka 2., 3. i 4., i to putem svojih neovisnih nadležnih regulatornih tijela.
POGLAVLJE XII.
ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 31.
U područjima koje ova Direktiva ne obuhvaća, ona ne utječe na prava i obveze država članica proizašlih iz postojećih konvencija koje se bave telekomunikacijama ili emitiranjem.
Članak 32.
Države članice dostavljaju Komisiji tekst glavnih odredaba nacionalnog prava koje donesu u području na koje se odnosi ova Direktiva.
Članak 33.
Najkasnije 19. prosinca 2011., i svake tri godine nakon toga, Komisija podnosi Europskom parlamentu, Vijeću i Europskom gospodarskom i socijalnom odboru izvješće o primjeni ove Direktive i prema potrebi daje daljnje prijedloge za prilagodbu kretanjima u području audiovizualnih medijskih usluga, posebno s obzirom na novije tehnološke napretke, konkurentnost sektora i razine medijske pismenosti u svim državama članicama.
Ovo izvješće također ocjenjuje problem televizijskog oglašavanja koje prati ili je uključeno u dječje programe, a posebno jesu li količinska i kvalitativna pravila koja su sadržana u ovoj Direktivi pružila potrebnu razinu zaštite.
Članak 34.
Direktiva 89/552/EEZ kako je izmijenjena direktivama navedenim u Prilogu I., dijelu A, stavlja se izvan snage, ne dovodeći u pitanje obveze država članica u pogledu rokova za prenošenje u nacionalno zakonodavstvo direktiva određenih u Prilogu I., dijelu B.
Upućivanja na Direktivu stavljenu izvan snage smatraju se upućivanjima na ovu Direktivu i čitaju se u skladu s korelacijskom tablicom u Prilogu II.
Članak 35.
Ova Direktiva stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Članak 36.
Ova je Direktiva upućena državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 10. ožujka 2010.