RÅDETS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 905/2011
af 1. september 2011
om afslutning af den delvise interimsundersøgelse af antidumpingforanstaltningerne vedrørende importen af visse typer polyethylenterephthalat (PET) med oprindelse i Indien
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (»grundforordningen«), særlig artikel 11, stk. 3,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
1. PROCEDURE
1.1. Gældende foranstaltninger
(1)
Ved forordning (EF) nr. 2604/2000 (2) indførte Rådet en endelig antidumpingtold på importen af polyethylenterephthalat (PET) med oprindelse i bl.a. Indien (»den oprindelige undersøgelse«). Efter en udløbsundersøgelse indførte Rådet ved forordning (EF) nr. 192/2007 (3) en endelig antidumpingtold for en periode på yderligere fem år. Antidumpingforanstaltningerne blev ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1286/2008 (4) efter en delvis interimsundersøgelse (»den seneste fornyede undersøgelse«). Foranstaltningerne blev fastsat til niveauet for skadestærsklen og bestod af specifikke antidumpingtoldafgifter. Tolden varierer mellem 87,5 EUR/ton og 200,9 EUR/ton på importen fra individuelt nævnte indiske producenter med en resttold på 153,6 EUR/ton på importen fra andre producenter (»gældende told«).
(2)
Ved forordning (EF) nr. 2603/2000 (5) indførte Rådet en endelig udligningstold på importen af PET med oprindelse i bl.a. Indien. Efter en udløbsundersøgelse indførte Rådet ved forordning (EF) nr. 193/2007 (6) en endelig udligningstold for en periode på yderligere fem år. Udligningsforanstaltningerne blev ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1286/2008 efter den seneste fornyede undersøgelse. Udligningsforanstaltningerne består i en specifik told. Tolden varierer mellem 0 EUR/ton og 106,5 EUR/ton på importen fra individuelt nævnte indiske producenter med en resttold på 69,4 EUR/ton på importen fra andre producenter (»de gældende udligningsforanstaltninger«).
(3)
Ved afgørelse 2000/745/EF (7) godtog Kommissionen tilsagn fra flere eksporterende producenter om en mindsteimportpris (»tilsagnet«).
1.2. Anmodning om en fornyet undersøgelse
(4)
En anmodning om en delvis interimsundersøgelse i henhold til grundforordningens artikel 11, stk. 3, blev indgivet af Reliance Industries Limited, en indisk eksporterende producent af PET (»ansøgeren«). Anmodningen var begrænset til en undersøgelse af dumpingaspektet for så vidt angår ansøgeren. Ansøgeren anmodede samtidig om en fornyet undersøgelse af de gældende udligningsforanstaltninger. Restantidumping- og udligningstolden finder anvendelse på importen af varer fremstillet af ansøgeren, og ansøgerens salg til Unionen er omfattet af tilsagnet.
(5)
Ansøgeren fremlagde umiddelbare beviser for, at det ikke længere var nødvendigt at fastholde den gældende told på det nuværende niveau for at modvirke dumpingen. Ansøgeren hævdede navnlig, at betydelige ændringer i virksomhedens produktionsomkostninger førte til en væsentligt lavere dumpingmargen, siden den gældende told blev indført. Af en sammenligning foretaget af ansøgeren mellem virksomhedens hjemmemarkedspriser og dens priser ved eksport til Unionen fremgik, at dumpingmargenen var betydeligt lavere end niveauet for den nuværende told.
1.3. Indledning af en delvis interimsundersøgelse
(6)
Kommissionen fastslog efter høring af det rådgivende udvalg, at anmodningen indeholdt tilstrækkelige umiddelbare beviser til at berettige indledningen af en delvis interimsundersøgelse (»den foreliggende fornyede undersøgelse«), og offentliggjorde den 10. juni 2010 en meddelelse (8) i Den Europæiske Unions Tidende om indledning af en delvis interimsundersøgelse i henhold til grundforordningens artikel 11, stk. 3, begrænset til en undersøgelse af dumpingaspektet for så vidt angår ansøgeren.
1.4. Den pågældende vare og samme vare
(7)
Den undersøgte vare er polyethylenterephthalat (PET) med viskositetsindeks på 78 ml/g og derover ifølge ISO-standard 1628-5, i øjeblikket henhørende under KN-kode 3907 60 20 og med oprindelse i Indien (»den pågældende vare«).
(8)
Undersøgelsen viste, at den pågældende vare produceret i Indien og solgt til Unionen er identisk med hensyn til fysiske og kemiske egenskaber og anvendelsesformål med den vare, der fremstilles og sælges på hjemmemarkedet i Indien. Det konkluderes derfor, at varer solgt på hjemmemarkedet og eksportmarkedet er samme vare i henhold til grundforordningens artikel 1, stk. 4. Da den foreliggende fornyede undersøgelse er begrænset til at fastlægge dumpingaspektet for så vidt angår ansøgeren, var det ikke muligt at nå frem til en konklusion vedrørende den vare, der produceres og sælges af EU-erhvervsgrenen på EU-markedet.
1.5. Berørte parter
(9)
Kommissionen underrettede officielt ansøgeren, repræsentanterne for eksportlandet og sammenslutningen af EU-producenter om indledningen af den fornyede undersøgelse. Interesserede parter fik lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter skriftligt og til at anmode om at blive hørt inden for den frist, der var fastsat i indledningsmeddelelsen.
(10)
Alle interesserede parter, der anmodede herom og påviste, at der var særlige grunde til at høre dem, blev hørt.
(11)
For at indhente de oplysninger, som den anså for nødvendige til sin undersøgelse, sendte Kommissionen et spørgeskema til ansøgeren og modtog besvarelsen inden for den fastsatte frist.
(12)
Kommissionen indhentede og efterprøvede alle de oplysninger, den fandt nødvendige med henblik på fastlæggelsen af dumping. Kommissionen aflagde kontrolbesøg hos ansøgeren i Mumbai, Indien.
1.6. Den nuværende undersøgelsesperiode
(13)
Dumpingundersøgelsen omfattede perioden fra 1. april 2009 til 31. marts 2010 (»den nuværende undersøgelsesperiode« eller »NUP«).
2. UNDERSØGELSESRESULTATER
2.1. Karakteren af varighed for de påståede ændrede omstændigheder i NUP
(14)
I overensstemmelse med grundforordningens artikel 11, stk. 3, blev det undersøgt, om omstændighederne med hensyn til dumping havde ændret sig betydeligt, og om denne ændring var af varig karakter.
(15)
Ansøgeren hævdede, at ændringerne i den normale værdi og eksportpriserne siden den oprindelige undersøgelse, hvorved virksomhedens dumpingmargen blev bestemt, var resultatet af en betydelig ændring i produktionsomkostningerne. Ændringen i virksomhedens produktionsomkostninger hævdedes at være forbundet med reduceringen af den gældende importtold i Indien på de råmaterialer, der anvendes i dens produktionsproces. Endvidere hævdede ansøgeren, at reduceringen af tolden førte til en reducering af eksportincitamenter, hvilket havde medført en ændring af de salgspriser på hjemmemarkedet, der blev benyttet til at fastsætte den normale værdi.
(16)
Det konstateredes imidlertid, at virksomhedens salgspriser på hjemmemarkedet, som blev benyttet til at fastsætte den normale værdi i NUP, på trods af reduceringen af tolden og eksportincitamenterne var højere end de priser, der i den oprindelige undersøgelse blev anvendt til at bestemme ansøgerens dumpingmargen. De højere salgspriser på hjemmemarkedet hidrørte bl.a. fra de øgede omkostninger på visse råmaterialer og andre produktionsfaktorer.
(17)
For så vidt angår eksportpriserne til Unionen i NUP, blev disse bestemt i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 8 og 9. Det måtte imidlertid undersøges, om især eksistensen af et pristilsagn, i henhold til hvilket ansøgeren var forpligtet til at sælge sin vare på EU-markedet til en pris højere end en mindsteimportpris fastsat for hver måned i NUP, har påvirket ansøgerens eksportpriser. Af nedenfor anførte grunde konkluderedes det, at eksporten til Unionen faktisk var påvirket af pristilsagnet. Da ansøgeren var nødt til at overholde sine forpligtelser i forbindelse med tilsagnet om mindsteimportpris, valgte virksomheden ikke at eksportere til Unionen i bestemte måneder af NUP, hvor dens priser ved eksport til andre eksportmarkeder var lavere end mindsteimportprisen.
(18)
Det konstateredes, at ansøgeren kun solgte sin vare til Unionen i seks måneder af NUP. På den anden side solgte virksomheden i hele perioden varer til andre eksportmarkeder, hvor den ikke skal overholde den forpligtelse, der er fastsat i pristilsagnet. Det konstateredes, at priserne ved eksport til tredjelande i de måneder, hvor ansøgeren ikke eksporterede til Unionen, var væsentligt lavere end den fastsatte mindsteimportpris. På denne baggrund kan det derfor med rimelighed antages, at ansøgerens eneste grund til ikke at sælge varer til Unionen i de resterende måneder var, at virksomheden skulle overholde sine tilsagn og ikke kunne sælge under mindsteimportprisen.
(19)
Ansøgeren anfægtede den konklusion, at grunden til ikke at sælge varer på EU-markedet var knyttet til det eksisterende tilsagn. Ansøgeren hævdede, at i forbindelse med virksomhedens salg i NUP til andre store eksportmarkeder var der måneder, hvor der ikke forekom noget salg, hvorfor irregulære salg ikke er et særligt træk ved EU-markedet. Ansøgeren fremførte også, at en månedlig sammenligning af priserne på den pågældende vare ved import til Unionen fra alle andre eksporterende lande og/eller priserne ved import af den pågældende vare med oprindelse i Indien til virksomhedens månedlige mindsteimportpris ville vise, at ansøgeren ville have kunnet sælge varer til Unionen i alle måneder af NUP uden at misligholde sine tilsagnsforpligtelser.
(20)
Ansøgerens argumenter kunne for det første ikke accepteres, da virksomheden fokuserede sine aktiviteter på udvalgte enkeltmarkeder, som er underlagt egne specifikke markedsforhold, og ikke angiver, hvorfor virksomheden ikke solgte til Unionen. For det andet var de sammenligninger, ansøgeren foretog, baseret på generelle statistiske data, mens resultaterne af den foreliggende fornyede undersøgelse er baseret på virksomhedsspecifikke data, der er en mere relevant og pålidelig kilde at drage konklusioner ud fra. De af ansøgeren fremlagte argumenter var heller ikke fuldt gyldige; f.eks. var priserne ved import til Unionen i nogle måneder faktisk højere end mindsteimportprisen, mens de i andre perioder generelt var lavere end mindsteimportprisen, og derfor kunne der ikke drages generelle konklusioner heraf. Det er imidlertid ubestridt, at ansøgeren kun havde salg til Unionen i de måneder, hvor de samlede importpriser til Unionen var på niveau med eller højere end mindsteimportprisen.
(21)
Ansøgerens argument om, at det ville have været muligt, hvis virksomheden havde ønsket det, at sælge varer på EU-markedet i løbet af den seks måneders periode, hvor den solgte varer på andre eksportmarkeder til en lavere pris end dens mindsteimportpris, afvises som spekulativt og ubegrundet. Ansøgeren fremsatte ikke andre argumenter vedrørende grundene til, at virksomheden ikke solgte varer til Unionen i løbet af disse seks måneder, mens den samtidig solgte de samme varer på andre eksportmarkeder til en pris, der var lavere end mindsteimportprisen. Det konkluderedes derfor, at ansøgeren ikke solgte varer til Unionen i en bestemt periode ud fra hensynet til overholdelsen af sine tilsagn. De eksportpriser, der anvendtes på EU-markedet i NUP, er derfor ikke pålidelige.
(22)
Der blev også foretaget en sammenligning mellem ansøgerens pris ved salg til EU-markedet og de priser, der opnåedes på andre eksportmarkeder, for hvilke der ikke forelå forpligtelser i forbindelse med pristilsagn. Det blev konstateret, at eksportpriserne til disse markeder uden prisforpligtelser konsekvent var lavere i hele NUP.
(23)
Ansøgeren satte spørgsmålstegn ved konklusionerne af sammenligningen af priser ved eksport til Unionen og til andre eksportmarkeder, idet ansøgeren hævdede, at det ud fra en analyse fra land til land vil fremgå, at der er adskillige andre eksportmarkeder, hvor priserne ligger over priserne på EU-markedet. Men i denne forbindelse er en sammenligning af de gennemsnitlige priser mere relevant end de individuelle forskelle fra land til land, som vil blive knyttet til størrelse samt til fremherskende konkurrencemæssige faktorer, der gør sig gældende på disse individuelle markeder.
(24)
Derfor afspejler priserne ved eksport til markeder i tredjelande bedre virksomhedens normale prisadfærd. Prisforskellen mellem priserne ved eksport til Unionen og priserne ved eksport til resten af verden viser, at der ville være stærke økonomiske motiver for ansøgeren til at sælge til lavere priser til Unionen, hvis der ikke var nogen mindsteimportpris. Under disse omstændigheder vurderes det, at en nyberegnet dumpingmargen på grundlag af priserne ved eksport til Unionen i NUP derfor ville blive fastsat på grundlag af priser, som ikke har ændret sig betydeligt og varigt. Det samme konkluderes om ansøgerens påstand, jf. betragtning 5, om at en sammenligning af virksomhedens hjemmemarkedspriser og dens priser ved eksport til Unionen ville vise en dumpingmargen, der var lavere end niveauet for den nuværende told.
(25)
På denne baggrund er betingelsen i grundforordningens artikel 11, stk. 3, om at omstændighederne med hensyn til dumping skal have ændret sig betydeligt, ikke opfyldt. Det er derfor nødvendigt at fastholde foranstaltningerne på deres nuværende niveau for at modvirke dumping.
(26)
Efter fremlæggelsen af oplysninger insisterede ansøgeren på, at virksomhedens priser på EU-markedet var fuldt pålidelige. Da disse eksportpriser steg betydeligt mellem den oprindelige undersøgelsesperiode og NUP, bør virksomhedens eksportadfærd også vurderes at have ændret sig betydeligt og varigt i denne periode. Virksomhedens dumpingmargen ville derfor angiveligt også være faldet betydeligt og på varig måde.
(27)
Ansøgeren fremførte endvidere, at den varige ændring af omstændighederne ikke nødvendigvis er et afgørende element for den vurdering, der skal foretages efter indledning af en fornyet undersøgelse, idet det er mere relevant, om opretholdelsen af tolden er nødvendig for at modvirke dumpingen. Ansøgeren henviste til det grundlæggende princip, der er fastsat i artikel 11, stk. 1, i grundforordningen og i artikel 11, stk. 1, i WTO's antidumpingaftale, at antidumpingforanstaltninger kun forbliver i kraft så længe og i det omfang, de er nødvendige for at modvirke dumping, som forvolder skade. I denne forbindelse gjorde ansøgeren gældende, at analysen af behovet bør være en fremadrettet vurdering, der mindst omfatter sandsynligheden eller muligheden for fornyet dumping på det tidligere fastslåede niveau.
(28)
I grundforordningens artikel 11, stk. 1, fastsættes følgende: »En antidumpingforanstaltning forbliver kun i kraft så længe og i det omfang, det er nødvendigt for at modvirke dumping, som forvolder skade«. Dette princip opretholdes konsekvent, herunder for interimsundersøgelser som i det foreliggende tilfælde, idet det i grundforordningens artikel 11, stk. 3, bl.a. hedder, at »en undersøgelse genoptages (…), når anmodningen herom indeholder tilstrækkelige beviser for, at det ikke længere er nødvendigt at opretholde foranstaltningerne for at modvirke dumping, og/eller at det ikke er sandsynligt, at der fortsat eller igen vil blive forvoldt skade, hvis de pågældende foranstaltninger ophæves eller ændres (…).« I ovennævnte bestemmelse opstilles de krav, der skal være opfyldt, hvis en berørt part skønner, at foranstaltningernes niveau er for lavt eller for højt, og derfor anmoder om en fornyet undersøgelse af disse foranstaltninger. Når en sådan fornyet undersøgelse indledes, hedder det endvidere i grundforordningens artikel 11, stk. 3, udtrykkeligt, at »ved gennemførelsen af undersøgelser i henhold til dette stykke kan Kommissionen bl.a. undersøge, om omstændighederne med hensyn til dumping har ændret sig betydeligt (…). I den forbindelse tages der hensyn til al relevant og behørigt dokumenteret bevismateriale ved den endelige afgørelse«. I artikel 11, stk. 3, fastsættes derfor endnu et kriterium (en betydelig ændring i omstændighederne) i forbindelse med interimsundersøgelser, der bør kontrolleres i undersøgelsen ud over kravene i forbindelse med undersøgelsens indledning (en vurdering af om det stadig er nødvendigt at opretholde foranstaltningerne på det nuværende niveau) som påstået af ansøgeren.
(29)
Det bør også bemærkes, at det er normal praksis i interimsundersøgelser at undersøge karakteren af varighed for de ændrede omstændigheder, der er konstateret i undersøgelsen. På dette område bekræfter retspraksis fra Den Europæiske Unions Ret (9), at »institutionerne råder over et vidt skøn, herunder muligheden for at foretage en fremadrettet analyse af de pågældende eksporterende producenters priser i forbindelse med undersøgelsen af behovet for at opretholde de eksisterende foranstaltninger«. Den foreliggende dokumentation viser, at de eksportpriser, der anvendtes af ansøgeren på EU-markedet, ikke afspejler ansøgerens faktiske prispolitik, og at eksportpriserne på EU-markedet i NUP derfor som konkluderet i betragtning 21 ikke er pålidelige, og at følgelig en eventuel nyberegnet dumpingmargen på grundlag af disse priser vil blive fastsat på grundlag af priser, som ikke har ændret sig betydeligt og varigt, jf. betragtning 24.
(30)
På trods af den konklusion, at priserne ved eksport til Unionen ikke har ændret sig betydeligt og varigt, blev der taget stilling til ansøgerens argumenter og til, om foranstaltninger på det nuværende niveau stadig er nødvendige for at modvirke dumping. I denne henseende fremførte ansøgeren, at da virksomhedens dumpingmargen ville være betydeligt lavere end konstateret i den oprindelige undersøgelse, og da virksomhedens eksportadfærd på andre markeder ville bekræfte, at ændringen i dumpingmargenen afspejler den udvikling, som med rimelighed kan forventes i fremtiden, er foranstaltningernes nuværende niveau indlysende urimeligt. Disse argumenter var imidlertid ikke underbygget af kendsgerningerne. Om ansøgerens eksportadfærd på andre markeder blev det indledningsvis konstateret, at i modsætning til påstanden i ansøgerens anmodning var priserne ved salg på disse markeder i gennemsnit næsten 10 % lavere end priserne ved salg på EU-markedet. Disse eksportmarkeder i andre tredjelande omfatter en række lande med markeder af forskellig størrelse, hvoraf nogle næppe har en indenlandsk produktion af PET. Disse markeder er dermed kendetegnet ved deres egne individuelle konkurrencetræk, som fører til priser og udviklingstendenser, der afviger fra dem, der findes på EU-markedet. Selv hvis det blev konkluderet, at det gældende foranstaltningsniveau bør ændres, fordi det ikke længere er nødvendigt for at modvirke dumping, er det ikke i lyset af disse resultater muligt at bestemme med en rimelig grad af nøjagtighed, hvad der ville være et passende niveau i mangel af pålidelige eksportpriser, som afspejler de normale vilkår på EU-markedet.
(31)
Endelig fandt ansøgeren, at der kunne foretages en justering i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 10, herunder særligt litra k), for »forskelle i andre faktorer, (…), hvis det påvises, at de påvirker sammenligneligheden af priser som anført i dette stykke (…)«.
(32)
I betragtning af at det er konkluderet, at eksportpriserne ikke ændredes betydeligt og varigt, er det ikke muligt at fastsætte en dumpingmargen. Derfor er kravet om en justering irrelevant og afvises hermed.
3. AFSLUTNING AF UNDERSØGELSEN
(33)
I betragtning af den konklusion, at omstændighederne med hensyn til dumping ikke har ændret sig betydeligt og varigt, finder Kommissionen, at den foreliggende fornyede undersøgelse bør afsluttes, uden at det for ansøgeren gældende toldniveau ændres. Derfor bør de antidumpingforanstaltninger, som indførtes ved forordning (EF) nr. 1286/2008 på importen af PET fremstillet af ansøgeren forblive uændrede.
4. FREMLÆGGELSE AF OPLYSNINGER
(34)
Ansøgeren såvel som de andre berørte parter blev underrettet om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det var hensigten at foreslå, at den foreliggende fornyede undersøgelse afsluttes. De modtagne bemærkninger var ikke af en sådan art, at de kunne ændre ovenstående konklusion.
5. AFSLUTTENDE BESTEMMELSE
(35)
Denne undersøgelse bør derfor afsluttes, uden at der foretages ændringer i forordning (EF) nr. 192/2007 -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Den delvise interimsundersøgelse af antidumpingforanstaltningerne vedrørende importen af polyethylenterephthalat, i øjeblikket henhørende under KN-kode 3907 60 20 og med oprindelse i bl.a. Indien, afsluttes hermed, uden at de gældende foranstaltninger ændres.
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 1. september 2011.
32011R0905
L 232/14
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
PROVEDBENA UREDBA VIJEĆA (EU) br. 905/2011
od 1. rujna 2011.
o prekidu parcijalne privremene revizije koja se odnosi na antidampinške mjere na uvoz polietilen tereftalata (PET) podrijetlom iz Indije
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Uredbu Vijeća (EZ) br. 1225/2009 od 30. studenoga 2009. o zaštiti od dampinškog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (1) (Osnovna uredba), a posebno njezin članak 11. stavak 3.,
uzimajući u obzir prijedlog koji je podnijela Komisija nakon savjetovanja sa Savjetodavnim odborom,
budući da:
1. POSTUPAK
1.1 Mjere na snazi
(1)
Vijeće je Uredbom (EZ) br. 2604/2000 (2) uvelo konačnu antidampinšku pristojbu na uvoz polietilen tereftalata (PET) podrijetlom, između ostalog, iz Indije („početni ispitni postupak”). Nakon revizije nakon isteka mjera, Vijeće je Uredbom (EZ) br. 192/2007 (3) uvelo konačnu antidampinšku pristojbu za dodatno razdoblje od pet godina. Antidampinške mjere izmijenjene su Uredbom Vijeća (EZ) br. 1286/2008 (4) nakon parcijalne privremene revizije („zadnja revizija ispitnog postupka”). Mjere su određene na razini uklanjanja štete i sastoje se od specifičnih antidampinških pristojba. Stopa pristojbe iznosi između 87,5 EUR i 200,9 EUR po toni za pojedinačno navedene indijske proizvođače s preostalom stopom pristojbe od 153,6 EUR po toni uvedenom na uvoz od ostalih proizvođača („trenutačne pristojbe”).
(2)
Vijeće je Uredbom (EZ) br. 2603/2000 (5) uvelo konačnu kompenzacijsku pristojbu na uvoz PET-a podrijetlom, između ostalog, iz Indije. Nakon revizije nakon isteka mjera, Vijeće je Uredbom (EZ) br. 193/2007 (6) uvelo konačnu kompenzacijsku pristojbu za dodatno razdoblje od pet godina. Kompenzacijske mjere izmijenjene su Uredbom (EZ) br. 1286/2008 nakon zadnje revizije ispitnog postupka. Kompenzacijske mjere sastoje se od specifične pristojbe. Stopa pristojbe iznosi između 0 EUR i 106,5 EUR po toni za pojedinačno navedene indijske proizvođače s preostalom stopom pristojbe od 69,4 EUR po toni uvedenom na uvoz od ostalih proizvođača („trenutačne kompenzacijske mjere”).
(3)
Komisija je Odlukom 2000/745/EZ (7) prihvatila obveze koje je ponudilo nekoliko proizvođača izvoznika odredivši najnižu uvoznu cijenu (NUC) („preuzeta obveza”).
1.2 Zahtjev za reviziju
(4)
Zahtjev za parcijalnu privremenu reviziju prema članku 11. stavku 3. Osnovne uredbe podnijelo je društvo Reliance Industries Limited, proizvođač izvoznik PET-a („podnositelj zahtjeva”). Zahtjev je opsegom bio ograničen na damping i na podnositelja zahtjeva. Podnositelj zahtjeva je istodobno zatražio i reviziju trenutačnih kompenzacijskih mjera. Preostale antidampinške i kompenzacijske pristojbe primjenjuju se na uvoz proizvoda koje proizvodi podnositelj zahtjeva, a prodaju podnositelja zahtjeva u Uniji uređuje preuzeta obveza.
(5)
Podnositelj zahtjeva dostavio je dokaze prima facie da daljnja primjena trenutačne pristojbe na njezinoj trenutačnoj razini više nije potrebna kako bi se uklonio učinak dampinga. Posebno je podnositelj zahtjeva tvrdio da je bilo značajnih promjena troškova proizvodnje trgovačkog društva i da su te promjene dovele do značajno niže dampinške marže od uvođenja trenutačnih pristojba. Usporedba koju je napravio podnositelj zahtjeva između njegovih domaćih cijena i izvoznih cijena u Uniju ukazivala je na to da je dampinška marža bila značajno niža od trenutačnih pristojba.
1.3 Pokretanje parcijalne privremene revizije
(6)
Nakon što je, nakon savjetovanja sa Savjetodavnim odborom, utvrdila da zahtjev sadrži dostatne dokaze prima facie koji opravdavaju pokretanje parcijalne privremene revizije („ova revizija”), Komisija je 10. lipnja 2010. u obavijesti o pokretanju postupka (8) objavljenoj u Službenom listu Europske unije najavila pokretanje parcijalne privremene revizije prema članku 11. stavku 3. Osnovne uredbe ograničene na ispitivanje dampinga u pogledu podnositelja zahtjeva.
1.4 Dotični proizvod i istovjetni proizvod
(7)
Proizvod obuhvaćen revizijom je polietilen tereftalat (PET) viskoznosti 78ml/g ili više, prema ISO standardu 1628-5, trenutačno razvrstan prema oznaci KN 3907 60 20 i podrijetlom iz Indije („dotični proizvod”).
(8)
Ispitni je postupak pokazao da je dotični proizvod koji se proizvodi u Indiji istovjetan u smislu fizičkih i kemijskih svojstava i upotrebe proizvodu koji se proizvodi i prodaje na domaćem tržištu u Indiji. Stoga se zaključuje da su proizvodi koji se prodaju na domaćem i izvoznom tržištu istovjetni proizvodi u smislu značenja članka 1. stavka 4. Osnovne uredbe. Budući da je ova revizija ograničena na utvrđivanje dampinga u mjeri u kojoj se odnosi na podnositelja zahtjeva, nisu doneseni nikakvi zaključci u pogledu proizvoda koji industrija Unije proizvodi i prodaje na tržištu Unije.
1.5 Dotične strane
(9)
Komisija je o pokretanju revizije službeno obavijestila podnositelja zahtjeva, predstavnike zemlje izvoznice i udruženje proizvođača iz Unije. Zainteresirane strane dobile su priliku iznijeti svoje stavove u pisanom obliku i zatražiti raspravu u roku određenom u obavijesti o pokretanju postupka.
(10)
Svim zainteresiranim stranama koje su to tražile te su pokazale da postoje posebni razlozi da ih se sasluša, odobrena je rasprava.
(11)
Kako bi dobila podatke koje je smatrala potrebnima za ispitni postupak, Komisija je podnositelju zahtjeva poslala upitnik i dobila odgovor u roku određenom u tu svrhu.
(12)
Komisija je tražila i potvrdila sve podatke koje je smatrala potrebnima za utvrđivanje dampinga. Posjet radi provjere Komisija je obavila je u poslovnim prostorijama podnositelja zahtjeva u Mumbaiju, Indija.
1.6 Razdoblje revizije ispitnog postupka
(13)
Ispitni postupak dampinga obuhvatio je razdoblje od 1. travnja 2009. do 31. ožujka 2010. („razdoblje revizije ispitnog postupka” ili „RRIP”).
2. REZULTATI ISPITNOG POSTUPKA
2.1 Trajna priroda navodne promjene okolnosti tijekom RRIP-a
(14)
U skladu s člankom 11. stavkom 3. Osnovne uredbe, ispitano je jesu li se okolnosti u vezi s dampingom značajno promijenile i je li takva promjena bila trajne prirode.
(15)
Podnositelj zahtjeva tvrdio je da su promjene njegove uobičajene vrijednosti i izvoznih cijena od početnog ispitnog postupka za utvrđivanje dampinške marže bile rezultat značajne promjene troškova proizvodnje. Tvrdio je da je promjena njegovih troškova proizvodnje bila povezana sa smanjenjem carinskih pristojba koje se primjenjuju na uvoz osnovne sirovine u Indiju korištene u procesu proizvodnje. Nadalje, podnositelj zahtjeva tvrdio je i da je smanjenje carinskih pristojba dovelo do smanjenja izvoznih poticaja, što je promijenilo domaće prodajne cijene korištene za utvrđivanje uobičajene vrijednosti.
(16)
Međutim, utvrđeno je da su, unatoč smanjenjima carinskih pristojba i izvoznih poticaja, domaće prodajne cijene trgovačkog društva korištene za utvrđivanje uobičajene vrijednosti tijekom RRIP-a bile više od cijena korištenih u početnom ispitnom postupka za utvrđivanje dampinške marže podnositelja zahtjeva. Više domaće prodajne cijene posljedica su, između ostalog, povećanih troškova određenih sirovina i ostalih ulaznih materijala.
(17)
Izvozne cijene u Uniju tijekom RRIP-a utvrđene su prema članku 2. stavku 8. i stavku 9. Osnovne uredbe. Međutim, trebalo je posebno analizirati je li postojanje obveze u vezi cijene na temelju koje se podnositelj zahtjeva obvezao prodati svoje proizvode na tržište Unije po cijeni iznad NUC-a određenog za svaki mjesec tijekom RRIP-a, utjecalo na izvozne cijene podnositelja zahtjeva. Zaključeno je da je, zbog niže navedenih razloga, obveza u vezi cijene zaista utjecala na izvoz u Uniju. U tom pogledu, s obzirom da je podnositelj zahtjeva morao poštovati obvezu u vezi NUC-a, odabrao je ne izvoziti u Uniju tijekom određenih mjeseci RRIP-a kad su njegove izvozne cijene prema ostalim izvoznim tržištima bile ispod NUC-a.
(18)
Zabilježeno je da je podnositelj zahtjeva prodavao svoj proizvod u Uniju samo tijekom šest mjeseci RRIP-a. S druge strane, prodavao je proizvode tijekom cijelom razdoblja na ostalim izvoznim tržištima na kojima nije morao poštovati obvezu u vezi cijene. Napominje se da su izvozne cijene prema trećim zemljama u mjesecima tijekom kojih podnositelj zahtjeva nije izvozio u Uniju bile značajno niže od utvrđenog NUC-a. Stoga, s obzirom na gore navedeno, može se razumno pretpostaviti da je jedini razlog podnositelja zahtjeva za neprodavanje proizvoda u Uniji tijekom preostalih mjeseci bila činjenica da je morao poštovati preuzetu obvezu i nije mogao prodavati ispod određenog NUC-a.
(19)
Podnositelj zahtjeva osporavao je nalaz da je razlog za neprodavanje proizvoda na tržištu Unije povezan s postojećom preuzetom obvezom. Podnositelj zahtjeva tvrdio je da su u pogledu njegove prodaje tijekom RRIP-a na ostalim velikim izvoznim tržištima postojali mjeseci tijekom kojih nije bilo prodaje i da, stoga, neredovita prodaja nije bila specifična značajka tržišta Unije. Također je tvrdio da bi mjesečna usporedba uvoznih cijena dotičnog proizvoda prema Uniji iz svih ostalih zemalja izvoznica i/ili uvoznih cijena dotičnog proizvoda podrijetlom iz Indije s mjesečnim NUC-om trgovačkog društva pokazala da je podnositelj zahtjeva mogao prodavati proizvode u Uniju tijekom svih mjeseci RRIP-a bez kršenja svoje preuzete obveze.
(20)
Argumenti podnositelja zahtjeva ne mogu se prihvatiti jer je, s jedne strane, trgovačko društvo usmjerilo svoju djelatnost na odabrana pojedinačna tržišta koja pokreću njihove vlastite posebnosti i ne ukazuju na to zašto trgovačko društvo nije prodavalo u Uniji. S druge strane, usporedbe podnositelja zahtjeva temeljile su se na ukupnim statističkim podacima dok se nalazi ove revizije temelje na podacima koji su specifični za pojedino trgovačko društvo i koji predstavljaju odgovarajući i pouzdan izvor za donošenje zaključaka. Osim toga, argumenti koje je dostavio podnositelj zahtjeva nisu u potpunosti valjani, npr. u nekim mjesecima su ukupne uvozne cijene prema Uniji zaista bile više od NUC-a, dok su u ostalim razdobljima ukupne uvozne cijene bile niže. Stoga se nikakvi općeniti zaključci nisu mogli donijeti na temelju njih. Međutim, neosporno je da je podnositelj zahtjeva izvršio prodaju u Uniju samo u mjesecima kada su ukupne uvozne cijene prema Uniji bile na razini NUC-a ili više.
(21)
Argument podnositelja zahtjeva kako je mogao, da je htio, prodavati proizvode na tržištu Unije tijekom razdoblja od šest mjeseci kada je prodavao proizvode na ostalim tržištima po nižoj cijeni od NUC-a, odbačen je jer se smatra spekulativnim i nepotkrijepljenim. Podnositelj zahtjeva nije dostavio nikakve ostale argumente o tome zašto nije prodavao proizvode u Uniji tijekom tih šest mjeseci u isto vrijeme kada je prodavao iste proizvode na ostalim izvoznim tržištima po cijeni nižoj od NUC-a. Stoga je zaključeno da podnositelj zahtjeva nije prodavao proizvode u Uniju tijekom određenog razdoblja jer se morao pridržavati svoje preuzete obveze. Kao posljedica toga, izvozne cijene naplaćene na tržištu Unije tijekom RRIP-a nisu pouzdane.
(22)
Napravljena je usporedba i prodajnih cijena podnositelja zahtjeva na tržištu Unije i cijena ostvarenih na ostalim izvoznim tržištima za koje nije postojala preuzeta obveza u vezi cijene. Zabilježeno je da su izvozne cijene na tim tržištima bez obveza u vezi cijene stalno bile niže tijekom cijelog RRIP-a.
(23)
Podnositelj zahtjeva postavio je pitanje zaključaka donesenih na temelju usporedbe cijene u Uniji i na ostalim izvoznim tržištima, tvrdeći da, kada se analizira prema pojedinoj zemlji, postoji nekoliko ostalih izvoznih tržišta na kojima su naplaćene cijene bile više od cijena naplaćenih na tržištu Unije. Međutim, u tom pogledu je usporedba prosječnih cijena važnija od pojedinačnih razlika u usporedbi pojedinih zemalja, što će se povezati s veličinom i pojedinačnim čimbenicima konkurentnosti na tim pojedinačnim tržištima.
(24)
Slijedom toga, izvozne cijene na trećim tržištima bolje odražavaju uobičajeno ponašanje trgovačkog društva u pogledu određivanja cijena. Razlika između izvoznih cijena u Uniji i izvoznih cijena u ostatku svijeta ukazuje na to da postoje jaki ekonomski argumenti koji bi potaknuli podnositelja zahtjeva na prodaju po nižim cijenama u Uniji kad ne bi bilo NUC-a. U tim se okolnostima smatra da bi svaka novo izračunana dampinška marža temeljena na izvoznim cijenama u Uniji tijekom RRIP-a stoga bila određena na temelju cijena koje se nisu značajno promijenile i to dugotrajno. Isti zaključak primjenjuje se na tvrdnju podnositelja zahtjeva, kako je navedeno u uvodnoj izjavi 5., da bi usporedba njegovih domaćih cijena i izvoznih cijena u Uniji ukazivala na to da je dampinška marža bila značajno niža od trenutačnih pristojba.
(25)
U svjetlu gore navedenog, nije ispunjen uvjet iz članka 11. stavka 3. Osnovne uredbe da su se okolnosti u pogledu dampinške marže značajno promijenile. Stoga daljnja primjena mjera na postojećoj razini više nije potrebna kako bi se uklonio učinak dampinga.
(26)
Nakon objave, podnositelj zahtjeva je i dalje tvrdio da su cijene naplaćene na tržištu Unije u potpunosti pouzdane. S obzirom da su se izvozne cijene značajno povećale između razdoblja početnog ispitnog postupka i RRIP-a, trebalo bi smatrati i da se izvozno ponašanje trgovačkog društva značajno i dugotrajno promijenilo tijekom tog razdoblja. Stoga bi se i dampinška marža trgovačkog društva navodno značajno i trajno smanjila.
(27)
Nadalje je tvrdio da trajna promjena okolnosti nije nužno odlučujući element za procjenu koju treba napraviti nakon pokretanja revizije, nego je važnije je li stalna primjena pristojbe nužna za uklanjanje učinka dampinga. Pozvao se na temeljno načelo određeno u članku 11. stavku 1. Osnovne uredbe i članku 11. stavku 1. Antidampinškog sporazuma WTO-a da antidampinške mjere ostaju na snazi samo tijekom razdoblja i, u mjeri u kojoj je potrebno, kako bi se suzbio damping koji nanosi štetu. U tom pogledu, podnositelj zahtjeva tvrdio je da bi analiza potrebe trebala biti prospektivna ocjena za koju bi bilo potrebno najmanje vjerojatno ili moguće ponavljanje dampinga na prethodno utvrđenoj razini.
(28)
Članak 11. stavak 1. Osnovne uredbe kaže da: „Antidampinška mjera ostaje na snazi samo tijekom razdoblja i, u mjeri u kojoj je potrebno, kako bi se suzbio damping koji nanosi štetu.” To načelo prenosi se na tretman privremenih revizija, kao u ovom slučaju, kada se člankom 11. stavkom 3. Osnovne uredbe određuje, između ostalog, da „[…] Privremena se revizija pokreće ako zahtjev sadrži dostatne dokaze da više nije potreban nastavak primjene mjere da bi se uklonio učinak dampinga i/ili da nastavak ili ponavljanje štete nije vjerojatno ako se mjera ukloni ili izmijeni […].” Gore navedenom odredbom određuje se mjerilo koje treba ispuniti kada zainteresirana strana smatra da je razina mjera preniska ili previsoka i stoga zahtijeva reviziju tih mjera. Kada se pokrene takva revizija, članak 11. stavak 3. Osnovne uredbe nastavlja dalje i izričito određuje da „U provedbi ispitnih postupka prema ovom stavku Komisija može, između ostalog, razmotriti jesu li se znatno promijenile okolnosti u pogledu dampinga […]. U tom pogledu, uzima se u obzir konačno utvrđivanje svih relevantnih i propisno dokumentiranih dokaza.” Stoga se člankom 11. stavkom 3. predviđa dodatni kriterij procjene (tj. značajnu promjenu okolnosti) u slučaju privremenih revizija koji treba promatrati tijekom ispitnog postupka uz zahtjev u vezi pokretanja postupka (tj. ocjenu jesu li mjere na trenutačnoj razini još uvijek potrebne), kako je zatražio podnositelj zahtjeva.
(29)
Također bi trebalo napomenuti da je standardna praksa u privremenim revizijama ispitnih postupaka ispitati trajnu prirodu primijenjenih okolnosti utvrđenih tijekom ispitnog postupka. Naime, u tom pogledu, sudska praksa Općeg suda Europske unije (9) potvrđuje da „kod ocjene potrebe za nastavljanjem postojećih mjera institucije imaju veliku slobodu odlučivanja, koja uključuje mogućnost procjene politike cijena dotičnih izvoznika.” Raspoloživi dokazi pokazuju da izvozne cijene koje naplaćuje podnositelj zahtjeva na tržištu Unije ne odražavaju stvarnu cjenovnu politiku podnositelja zahtjeva i stoga, kako je zaključeno u uvodnoj izjavi 21., izvozne cijene naplaćene na tržištu Unije tijekom RRIP-a nisu pouzdane te bi svaka novo izračunana dampinška marža temeljena na tim cijenama stoga bila određena na temelju cijena koje se nisu značajno ili trajno promijenile, kako je navedeno u uvodnoj izjavi 24.
(30)
Unatoč zaključku da se izvozne cijene u Uniji nisu značajno ili trajno promijenile, razmatrali su se argumenti podnositelja zahtjeva i pitanje jesu li mjere na trenutačnoj razini još uvijek potrebne za suzbijanje dampinga. U tom pogledu, podnositelj zahtjeva tvrdio je da je trenutačna razina mjera očito pretjerana s obzirom na to da će njegova dampinška marža biti značajno niža od marže utvrđene u početnom ispitnom postupku, a njegovo izvozno ponašanje potvrdit će da promjena dampinške marže odražava kretanje koje se može razumno očekivati u budućnosti. Međutim, utvrđeno je da ti argumenti nisu potkrijepljeni činjenicama. Prvo, u pogledu izvoza podnositelja zahtjeva na ostala tržišta, utvrđeno je da, suprotno od tvrdnje iz zahtjeva podnositelja zahtjeva, cijene na tim tržištima bile su u prosjeku gotovo 10 % niže od cijena u Uniji. Ta izvozna tržišta trećih zemalja čine brojne zemlje različitih veličina tržišta, od kojih neka vjerojatno nemaju domaću proizvodnju PET-a. Ta tržišta stoga definiraju njihove vlastite pojedinačne značajke tržišnog natjecanja koje su dovele do cijena i kretanja koji se razlikuju od onih na tržištu Unije. Drugo, u svjetlu tih nalaza, čak i kad bi se utvrdilo da bi trenutačnu razinu mjera trebalo promijeniti jer više nije potrebna za suzbijanje dampinga, ne može se utvrditi s razumnim stupnjem točnosti, koja bi bila odgovarajuća razina u slučaju izostanka pouzdanih izvoznih cijena koje proizlaze iz uobičajenih uvjeta na tržištu Unije i koje ih odražavaju.
(31)
Konačno, podnositelj zahtjeva smatrao je da bi se prilagodba mogla napraviti u skladu s člankom 2. stavkom 10. Osnovne uredbe, a posebno s njegovom točkom (k) za „razlike u drugim čimbenicima […] ako se pokaže da utječu na usporedivost cijena u skladu s ovim stavkom”.
(32)
S obzirom na gore doneseni zaključak da se izvozne cijene nisu značajno i trajno promijenile, nemoguće je utvrditi dampinšku maržu. Zbog toga je zahtjev za promjenu nevažan te se odbacuje.
3. PREKID ISPITNOG POSTUPKA
(33)
S obzirom na nalaze da se okolnosti u pogledu dampinga nisu značajno i trajno promijenile, smatra se da bi ovu reviziju trebalo prekinuti bez izmjene razine pristojbe za podnositelja zahtjeva. Stoga bi antidampinške mjere uvedene Uredbom (EZ) br. 1286/2008 na uvoz PET-a koji proizvodi podnositelj zahtjeva trebale ostati nepromijenjene.
4. OBJAVA
(34)
Podnositelj zahtjeva i ostale dotične strane obaviješteni su o bitnim činjenicama i razmatranjima na temelju kojih se namjeravalo predložiti prekidanje ove revizije. Primljenu komentari nisu mogli promijeniti gornji zaključak.
5. ZAVRŠNA ODREDBA
(35)
Ovu bi reviziju, stoga, trebalo prekinuti bez ikakve izmjene Uredbe (EZ) br. 192/2007,
DONIJELO JE OVU UREDBU:
Članak 1.
Prekida se parcijalna privremena revizija antidampinških mjera koje se primjenjuju na uvoz polietilen tereftalata trenutačno razvrstanog prema oznaci KN 3907 60 20 i podrijetlom, između ostalog, iz Indije bez izmjene mjera na snazi.
Članak 2.
Ova Uredba stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 1. rujna 2011.