RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 389/2012
af 2. maj 2012
om administrativt samarbejde på punktafgiftsområdet og om ophævelse af forordning (EF) nr. 2073/2004
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 113,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
efter en særlig lovgivningsprocedure, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Rådets forordning (EF) nr. 2073/2004 af 16. november 2004 om administrativt samarbejde på punktafgiftsområdet (3) foreskriver et fælles system, hvorved medlemsstaterne med henblik på at sikre den korrekte anvendelse af lovgivningen på punktafgiftsområdet og at bekæmpe unddragelse i forbindelse med punktafgifter og deraf følgende forvridninger på det indre marked bistår hinanden og samarbejder med Kommissionen. Der er behov for at foretage en række ændringer af forordningen på baggrund af den opnåede erfaring og den seneste udvikling. I betragtning af antallet af nødvendige ændringer bør forordningen erstattes af hensyn til klarheden.
(2)
Gennemførelsen af det indre marked kræver fortsat et system for administrativt samarbejde på punktafgiftsområdet omfattende alle aspekter af lovgivningen vedrørende anvendelsen af punktafgifter på varer omhandlet i artikel 1 i Rådets direktiv 2008/118/EF af 16. december 2008 om den generelle ordning for punktafgifter (4).
(3)
Af hensyn til effektivitet, hastighed og omkostninger er det vigtigt, at elektronisk fremsendelse fremmes i forbindelse med udveksling af oplysninger. I betragtning af visse anmodningers repetitive karakter og den sproglige mangfoldighed i Unionen er det vigtigt at sikre, at der i stigende grad anvendes standardformater i forbindelse med udveksling af oplysninger, således at anmodninger om oplysninger kan imødekommes hurtigere. Disse krav kan bedst opfyldes via den mere systematiske anvendelse af det edb-system, der blev oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 1152/2003/EF af 16. juni 2003 om edb-mæssig registrering og kontrol af punktafgiftspligtige varers bevægelser (5). Systemet giver nu bredere muligheder end på det tidspunkt, hvor forordning (EF) nr. 2073/2004 trådte i kraft, og vil fortsat blive udviklet. Det bør derfor kræves, at medlemsstaterne benytter det i størst muligt omfang.
(4)
Udveksling af oplysninger i forbindelse med punktafgifter er nødvendig i meget stor udstrækning for at skabe et reelt billede af visse personers punktafgiftsforhold, men samtidig har medlemsstaterne ikke frihed til at »fiske efter oplysninger« eller anmode om oplysninger, der sandsynligvis ikke vil være relevante for en bestemt persons, gruppes eller personkategoris punktafgiftssituation.
(5)
Med henblik på korrekt koordinering af oplysningsstrømme er det nødvendigt at bevare bestemmelserne i forordning (EF) nr. 2073/2004 for så vidt angår et enkelt kontaktpunkt i hver medlemsstat. Da det af hensyn til effektiviteten kan blive nødvendigt med en mere direkte kontakt mellem myndigheder og embedsmænd i medlemsstaterne, bør bestemmelserne om uddelegering og udpegelse af kompetente embedsmænd også bevares.
(6)
Med henblik på at gøre de nødvendige oplysninger tilgængelige til tiden bør de bestemmelser i forordning (EF) nr. 2073/2004, der kræver, at den bistandssøgte myndighed handler hurtigst muligt og senest inden for en vis tidsfrist, bevares. Den tidsfrist for tilvejebringelse af information, der allerede er gældende for den bistandssøgte medlemsstat, bør imidlertid være kortere end standardtidsfristen.
(7)
For at sikre en effektiv overvågning af punktafgiftsprocedurerne ved grænseoverskridende varebevægelser er det nødvendigt fortsat at give medlemsstaterne mulighed for at foretage samtidige kontroller og for tilstedeværelse af embedsmænd fra en medlemsstat på en anden medlemsstats område inden for rammerne af det administrative samarbejde.
(8)
Vanskeligheder ved at meddele administrative afgørelser og foranstaltninger på tværs af grænserne bør fortsat løses ved at bevare bestemmelserne i forordning (EF) nr. 2073/2004 på dette område.
(9)
For at bekæmpe svig effektivt bør bestemmelserne om udveksling af oplysninger uden forudgående anmodning bevares. For at lette en sådan udveksling bør de kategorier af oplysninger, der udveksles obligatorisk, specificeres.
(10)
Medlemsstaterne bør fortsat kunne udveksle oplysninger på frivillig basis, som måtte være nødvendige for at sikre en korrekt anvendelse af lovgivningen på punktafgiftsområdet, hvis oplysningerne falder uden for de kategorier af oplysninger, der udveksles automatisk.
(11)
Feedback er et passende middel til at sikre, at kvaliteten af de udvekslede oplysninger fortsat forbedres. En ramme for afgivelse af feedback bør derfor indføres.
(12)
Medlemsstaternes elektroniske lagring af visse specificerede oplysninger om godkendelsen af erhvervsdrivende og afgiftsoplag er afgørende for, at punktafgiftssystemet kan fungere korrekt, og for bekæmpelse af svig. Den giver mulighed for hurtig udveksling af sådanne oplysninger mellem medlemsstaterne samt for automatisk adgang til oplysningerne. Dette kan opnås ved at anvende de oplysninger, der allerede findes i de nationale computerbaserede punktafgiftssystemer, foretage en risikoanalyse, som forbedrer de oplysninger, der foreligger nationalt om de erhvervsdrivende, der håndterer punktafgifter, og deres punktafgiftspligtige varers bevægelser i Unionen samt inddragelse af en række oplysninger om skattepligtige personer og deres transaktioner. Eftersom procedurerne for fastlæggelse eller inddrivelse af punktafgifter og forældelsesfristerne og andre tidsfrister er forskellige fra medlemsstat til medlemsstat, bør der for at sikre en effektiv gensidig bistand i forbindelse med anvendelsen af lovgivningen på punktafgiftsområdet i grænseoverskridende situationer fastsættes en minimumsperiode, hvori hver medlemsstat bør lagre disse oplysninger.
(13)
For at sikre, at de oplysninger, der lagres i de elektroniske databaser, er pålidelige, bør der fastsættes regler for deres regelmæssige opdatering.
(14)
De erhvervsdrivende bør hurtigt kunne foretage den nødvendige kontrol af de punktafgiftspligtige varers bevægelser. De bør have mulighed for at få bekræftet gyldigheden af punktafgiftsnumrene elektronisk via et centralt register, der forvaltes af Kommissionen, og som forsynes med de oplysninger, der foreligger i de nationale databaser.
(15)
Nationale regler om bankhemmelighed kan hæmme effektiviteten af de mekanismer, der er omtalt i denne forordning. Medlemsstaterne bør derfor ikke kunne nægte udlevering af oplysninger udelukkende på baggrund af sådanne regler.
(16)
Denne forordning bør ikke have indvirkning på andre foranstaltninger, der er vedtaget på EU-plan, og som bidrager til at bekæmpe uregelmæssigheder og svig i forbindelse med punktafgifter, men bør derimod supplere dem.
(17)
Af klarhedshensyn er det nyttigt at bekræfte i denne forordning, at såfremt oplysninger eller dokumenter indhentes med tilladelse eller efter anmodning fra en retsinstans, bør retsinstansen give tilladelse til, at oplysningerne eller dokumenterne meddeles den kompetente myndighed i en anden medlemsstat, hvis en sådan tilladelse er påkrævet i henhold til lovgivningen i den meddelende medlemsstat.
(18)
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (6) er bestemmende for medlemsstaternes behandling af personoplysninger inden for rammerne af denne forordning. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18. december 2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger (7) er bestemmende for Kommissionens behandling af personoplysninger i henhold til denne forordning.
(19)
Udveksling af oplysninger med tredjelande har vist sig nyttige for en korrekt anvendelse af lovgivningen på punktafgiftsområdet og bør derfor bevares. Direktiv 95/46/EF fastsætter specifikke betingelser for den systematiske meddelelse af oplysninger til tredjelande, som medlemsstaterne har pligt til at anvende.
(20)
Med henblik på effektiv anvendelse af denne forordning kan det være nødvendigt at begrænse visse rettigheder og forpligtelser, der er fastsat ved direktiv 95/46/EF, særlig rettighederne i artikel 10, artikel 11, stk. 1, og artikel 12 og 21, for at beskytte medlemsstaternes væsentlige økonomiske og finansielle interesser, når der samtidig henses til potentielle tab af indtægter og den væsentlige betydning, som oplysninger, der er omfattet af denne forordning, har for en effektiv bekæmpelse af svig. Da det er nødvendigt at sikre bevismateriale i tilfælde af mistanke om skattemæssige uregelmæssigheder eller svig og forhindre forstyrrelser i forbindelse med den korrekte vurdering af overholdelsen af lovgivningen på punktafgiftsområdet, kan det være nødvendigt at begrænse den registeransvarliges forpligtelser og den registreredes rettigheder vedrørende videregivelse af oplysninger, adgang til oplysninger og offentliggørelse af behandlingsoperationer i forbindelse med udvekslingen af personoplysninger i henhold til denne forordning. Medlemsstaterne bør have pligt til at anvende sådanne begrænsninger, hvis de er nødvendige og forholdsmæssigt afpassede.
(21)
For at sikre ensartede betingelser for gennemførelse af visse artikler i denne forordning og beskrive hovedkategorierne af oplysninger, der kan udveksles af medlemsstaterne i henhold til denne forordning, bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser (8).
(22)
Undersøgelsesproceduren bør anvendes til vedtagelse af sådanne gennemførelsesretsakter, eftersom disse retsakter er af generel karakter som defineret i artikel 2, stk. 2, litra a), i forordning (EU) nr. 182/2011.
(23)
Det er nødvendigt at overvåge og evaluere denne forordnings funktion. Der bør fastlægges bestemmelser for medlemsstaternes indsamling af statistikker og andre oplysninger samt for Kommissionens udarbejdelse af regelmæssige rapporter.
(24)
Målet for denne forordning, nemlig forenkling og styrkelse af det administrative samarbejde mellem medlemsstaterne, som kræver en harmoniseret fremgangsmåde, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af den krævede ensartethed og effektivitet bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.
(25)
I denne forordning respekteres de grundlæggende rettigheder og følges de principper, der er anerkendt i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, navnlig retten til beskyttelse af personoplysninger (artikel 8). På baggrund af de begrænsninger denne forordning fastsætter, vil behandlingen af sådanne oplysninger inden for rammerne af denne forordning ikke være mere vidtrækkende, end hvad der er nødvendigt og rimeligt for at beskytte medlemsstaternes legitime beskatningsinteresser.
(26)
Forordning (EF) nr. 2073/2004 bør ophæves.
(27)
Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse er blevet hørt og har vedtaget en udtalelse (9) -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
Genstand og anvendelsesområde
1. I denne forordning fastsættes de vilkår, hvorunder de kompetente myndigheder, der i medlemsstaterne er kompetente med hensyn til anvendelsen af lovgivningen på punktafgiftsområdet, skal samarbejde indbyrdes og med Kommissionen for at sikre overholdelse af denne lovgivning. Med henblik herpå fastsættes der regler og procedurer, der skal sætte medlemsstaternes kompetente myndigheder i stand til at samarbejde og udveksle oplysninger, som er nødvendige for at sikre korrekt anvendelse af lovgivningen på punktafgiftsområdet, ad elektronisk vej eller på anden måde.
2. Denne forordning berører ikke anvendelsen i medlemsstaterne af reglerne for gensidig retshjælp i straffesager.
3. Den berører ikke opfyldelsen af mere vidtrækkende forpligtelser med hensyn til gensidig bistand på grundlag af andre juridiske instrumenter, herunder eventuelle bilaterale eller multilaterale aftaler.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved
1) »kompetent myndighed«: den myndighed, der er udpeget i overensstemmelse med artikel 3, stk. 1
2) »bistandssøgende myndighed«: det centrale forbindelseskontor eller ethvert forbindelseskontor eller enhver kompetent embedsmand i en medlemsstat, som fremsætter en anmodning om bistand på den kompetente myndigheds vegne
3) »bistandssøgt myndighed«: det centrale forbindelseskontor eller ethvert forbindelseskontor eller enhver kompetent embedsmand i en medlemsstat, som modtager en anmodning om bistand på den kompetente myndigheds vegne
4) »punktafgiftskontor«: ethvert kontor, hvor de formaliteter, der er fastsat i reglerne om punktafgifter, kan opfyldes
5) »hændelsesspecifik automatisk udveksling af oplysninger«: systematisk meddelelse uden forudgående anmodning af oplysninger med en foruddefineret struktur vedrørende en hændelse af interesse, efterhånden som oplysningerne bliver tilgængelige, med undtagelse af udveksling af den form for oplysninger, der er omhandlet i artikel 21 i Rådets direktiv 2008/118/EF
6) »regelmæssig automatisk udveksling af oplysninger«: systematisk meddelelse uden forudgående anmodning af oplysninger med en foruddefineret struktur, som sker med forud fastsat regelmæssighed
7) »spontan udveksling«: meddelelse af oplysninger uden forudgående anmodning til en anden medlemsstat, som ikke er omfattet af nr. 5) eller 6) eller af artikel 21 i direktiv 2008/118/EF
8) »edb-system«: edb-system til kontrol af bevægelserne af punktafgiftspligtige varer som fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 1152/2003/EF af 16. juni 2003 om edb-mæssig registrering og kontrol af punktafgiftspligtige varers bevægelser (10)
9) »person«: en fysisk person, en juridisk person, enhver sammenslutning af personer, som ikke er en juridisk person, men som i henhold til EU-retten eller national ret anerkendes at have rets- og handleevne, og enhver anden retlig konstruktion uanset art og form, med eller uden status som juridisk person
10) »erhvervsdrivende«: en person, der som led i sit erhverv er involveret i aktiviteter, der er omfattet af lovgivningen på punktafgiftsområdet, uanset om vedkommende har tilladelse til dette eller ej
11) »ad elektronisk vej«: brug af enhver form for udstyr til elektronisk behandling, herunder transmission og komprimering, og lagring af data, herunder det edb-system, der er defineret i nr. 8)
12) »punktafgiftsnummer«: det identifikationsnummer, som medlemsstaterne tildeler erhvervsdrivende og lokaler i forbindelse med punktafgifter til brug for de registre, der er omhandlet i artikel 19, stk. 1, litra a) og b)
13) »bevægelse af punktafgiftspligtige varer i Unionen«: bevægelse mellem to eller flere medlemsstater af punktafgiftspligtige varer omfattet af punktafgiftssuspension i henhold til kapitel IV i direktiv 2008/118/EF eller af punktafgiftspligtige varer, der er overgået til forbrug, i henhold til kapitel V, afdeling 2, i direktiv 2008/118/EF
14) »administrativ undersøgelse«: enhver form for kontrol, efterprøvning eller anden foranstaltning, som foretages af myndigheder, der er kompetente i forhold til anvendelsen af lovgivningen på punktafgiftsområdet i forbindelse med udførelsen af deres opgaver med henblik på at sikre en korrekt anvendelse af denne lovgivning
15) »CCN/CSI-netværk«: den fælles platform, der er baseret på the Common Communication Network (CCN) og Common System Interface (CSI), og som er udviklet af Unionen for at sikre alle transmissioner ad elektronisk vej mellem de kompetente myndigheder på told- og skatteområdet
16) »punktafgifter«: de afgifter, der er omhandlet i artikel 1, stk. 1, i direktiv 2008/118/EF
17) »dokument for gensidig administrativ bistand«: et dokument, som er oprettet i edb-systemet, og som anvendes til udveksling af oplysninger i henhold til artikel 8, 15 eller 16 og som opfølgning i henhold til artikel 8 eller 16
18) »backupdokument for gensidig administrativ bistand«: et papirdokument, der anvendes til udveksling af oplysninger i henhold til artikel 8 eller 15, hvis edb-systemet ikke er tilgængeligt
19) »samtidig kontrol«: koordinerede kontroller i forbindelse med lovgivningen på punktafgiftsområdet af en erhvervsdrivendes eller tilknyttede personers forhold, som organiseres af to eller flere deltagende medlemsstater med fælles eller supplerende interesser.
Artikel 3
Kompetente myndigheder
1. Hver medlemsstat udpeger den kompetente myndighed, i hvis navn denne forordning skal anvendes. Den underretter straks Kommissionen om udpegelsen og enhver ændring heraf.
2. Kommissionen stiller en fortegnelse over de kompetente myndigheder til rådighed og offentliggør disse oplysninger i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 4
Centrale punktafgiftsforbindelseskontorer og forbindelseskontorer
1. Den kompetente myndighed i hver medlemsstat udpeger et centralt punktafgiftsforbindelseskontor, som har hovedansvaret for kontakten med andre medlemsstater i forbindelse med administrativt samarbejde i forhold til lovgivningen på punktafgiftsområdet. Den underretter Kommissionen og de andre medlemsstaters kompetente myndigheder herom.
For så vidt angår denne forordning kan det centrale punktafgiftsforbindelseskontor også udpeges som ansvarligt for kontakt med Kommissionen.
2. Den enkelte medlemsstats kompetente myndighed kan udpege forbindelseskontorer ud over det centrale punktafgiftsforbindelseskontor med kompetence tildelt i henhold til den nationale lovgivning eller politik på området til at udveksle oplysninger direkte i henhold til denne forordning.
Det centrale punktafgiftsforbindelseskontor sikrer, at listen over disse kontorer holdes ajour og er tilgængelig for de centrale punktafgiftsforbindelseskontorer i de andre berørte medlemsstater.
Artikel 5
Kompetente embedsmænd
1. Den kompetente myndighed i hver medlemsstat kan på de betingelser, der er fastlagt af medlemsstaten, udpege kompetente embedsmænd, der kan udveksle oplysninger direkte i henhold til denne forordning.
Den kompetente myndighed kan begrænse omfanget af udpegningen.
Det centrale punktafgiftsforbindelseskontor er ansvarligt for at ajourføre listen over de pågældende embedsmænd og for at gøre den tilgængelig for de andre berørte medlemsstaters centrale punktafgiftsforbindelseskontorer.
2. De embedsmænd, der udveksler oplysninger i medfør af artikel 12 og 13, anses for at være kompetente til dette formål i overensstemmelse med de betingelser, som de kompetente myndigheder fastlægger.
Artikel 6
Forpligtelser for det centrale punktafgiftsforbindelseskontor, forbindelseskontorerne og de kompetente embedsmænd
1. Det centrale punktafgiftsforbindelseskontor har hovedansvaret for udveksling af oplysninger om punktafgiftspligtige varers bevægelser mellem medlemsstater, og det har især hovedansvaret for at sikre:
a)
udveksling af oplysninger i henhold til artikel 8
b)
fremsendelse af meddelelser om administrative afgørelser og foranstaltninger, som medlemsstaterne anmoder om i henhold til artikel 14
c)
obligatorisk udveksling af oplysninger i henhold til artikel 15
d)
frivillig spontan udveksling af oplysninger i henhold til artikel 16
e)
udarbejdelse af feedback om opfølgningshandlinger i henhold til artikel 8, stk. 5, og artikel 16, stk. 2
f)
udveksling af oplysninger, der findes i den elektroniske database, der er omhandlet i artikel 19
g)
udarbejdelse af statistiske oplysninger og andre oplysninger i henhold til artikel 34.
2. Når forbindelseskontorer eller kompetente embedsmænd sender eller modtager anmodninger om bistand eller svar på sådanne anmodninger, underretter de det centrale punktafgiftsforbindelseskontor i deres medlemsstat på de af denne medlemsstats fastlagte betingelser.
3. Når forbindelseskontorer eller kompetente embedsmænd modtager en anmodning om bistand, der kræver handling uden for deres territoriale eller operationelle område, sender de straks en sådan anmodning til det centrale punktafgiftsforbindelseskontor i medlemsstaten samt til den kompetente embedsmand i det ansvarlige forbindelseskontor og underretter den bistandssøgende myndighed herom. I dette tilfælde begynder perioderne i artikel 11 dagen efter, at anmodningen om bistand er blevet videresendt til det centrale punktafgiftsforbindelseskontor og til den kompetente embedsmand i det ansvarlige forbindelseskontor, dog senest en uge efter modtagelse af anmodningen i første punktum.
Artikel 7
Oplysninger eller dokumenter indhentet med tilladelse eller efter anmodning fra en retsinstans
1. Meddelelse til den kompetente myndighed i en anden medlemsstat af oplysninger eller dokumenter, der er indhentet af en kompetent myndighed med tilladelse eller efter anmodning fra en retsinstans, kræver forudgående tilladelse fra retsinstansen, hvis en sådan tilladelse er påkrævet i henhold til national lovgivning.
2. Hvis retsinstansen i tilfælde af en anmodning om oplysninger afviser at give en sådan tilladelse til den bistandssøgte myndighed, underretter sidstnævnte den bistandssøgende myndighed herom i overensstemmelse med artikel 25, stk. 5.
KAPITEL II
SAMARBEJDE EFTER ANMODNING
Artikel 8
Den bistandssøgte myndigheds generelle pligter
1. Efter anmodning fra den bistandssøgende myndighed meddeler den bistandssøgte myndighed de oplysninger, som er nødvendige for at sikre en korrekt anvendelse af lovgivningen på punktafgiftsområdet, herunder alle oplysninger vedrørende en konkret sag eller konkrete sager, særlig i forbindelse med punktafgiftspligtige varers bevægelser i Unionen.
2. Med henblik på at meddele de oplysninger, der er omhandlet i stk. 1, sørger den bistandssøgte myndighed for, at der foretages de administrative undersøgelser, som er nødvendige for at indhente sådanne oplysninger.
3. Den i stk. 1 omhandlede anmodning kan indeholde en begrundet anmodning om en specifik administrativ undersøgelse. Hvis den bistandssøgte myndighed finder, at det ikke er nødvendigt at foretage en administrativ undersøgelse, underretter den straks den bistandssøgende myndighed om grundene hertil.
4. For at fremskaffe de ønskede oplysninger eller foretage den ønskede administrative undersøgelse forholder den bistandssøgte myndighed eller den administrative myndighed, som førstnævnte forelægger sagen for, sig på samme måde, som hvis den handlede på egne vegne eller efter anmodning fra en anden myndighed i sit hjemland.
5. Den bistandssøgte myndighed kan anmode den bistandssøgende myndighed om at fremsende feedback om den opfølgningshandling, som den bistandssøgende medlemsstat foretager på baggrund af de udleverede oplysninger. Hvor en sådan anmodning fremsættes, skal den bistandssøgende myndighed inden for de gældende regler om tavshedspligt og databeskyttelse i sin medlemsstat hurtigst muligt fremsende sådan feedback, under forudsætning af at medlemsstaten derved ikke pålægges en uforholdsmæssigt stor byrde.
Artikel 9
Anmodningens og svarets form
1. Anmodninger om oplysninger og administrative undersøgelser i henhold til artikel 8 samt svar på sådanne anmodninger udveksles ved hjælp af et dokument for gensidig administrativ bistand, jf. dog stk. 4.
Hvis edb-systemet ikke er tilgængeligt, anvendes et backupdokument for gensidig administrativ bistand i stedet for dokumentet for gensidig administrativ bistand.
2. Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter med henblik på at fastlægge:
a)
opbygningen og indholdet af dokumenterne for gensidig administrativ bistand
b)
reglerne og procedurerne for udveksling af dokumenter for gensidig administrativ bistand
c)
modellen, formen og indholdet af backupdokumentet for gensidig administrativ bistand
d)
reglerne og procedurerne for anvendelse af backupdokumentet for gensidig administrativ bistand.
Kommissionen kan desuden vedtage gennemførelsesretsakter, som fastlægger opbygningen og indholdet af den i artikel 8, stk. 5, omhandlede feedback.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 35, stk. 2.
3. Hver medlemsstat afgør, i hvilke situationer edb-systemet kan betragtes som utilgængeligt.
4. Hvis anvendelsen af dokumentet for gensidig administrativ bistand er uhensigtsmæssig, kan udvekslingen af meddelelser dog undtagelsesvist foregå helt eller delvist på anden vis. I sådanne tilfælde ledsages meddelelsen af en forklaring på, hvorfor anvendelsen af dokumentet for gensidig administrativ bistand var uhensigtsmæssig.
Artikel 10
Videregivelse af dokumenter
1. Dokumenter, der videregives i henhold til artikel 8, vedlægges uanset indholdet det i artikel 9, stk. 1, omhandlede dokument for gensidig administrativ bistand.
I tilfælde af at dette er umuligt eller uhensigtsmæssigt, videregives dokumentet ad elektronisk vej eller på anden vis.
2. Den bistandssøgte myndighed er kun forpligtet til at videregive originale dokumenter, når disse er nødvendige for den bistandssøgende myndighed, og når videregivelsen ikke er i strid med de gældende bestemmelser i den medlemsstat, hvor den bistandssøgte myndighed er hjemmehørende.
Artikel 11
Tidsfrister
1. Den bistandssøgte myndighed videregiver hurtigst muligt og senest tre måneder efter anmodningens modtagelse de i artikel 8 omhandlede oplysninger.
Hvis den bistandssøgte myndighed allerede er i besiddelse af oplysningerne, er tidsfristen dog en måned.
2. I visse særlige tilfælde kan den bistandssøgte myndighed og den bistandssøgende myndighed aftale andre tidsfrister end de i stk. 1 omhandlede tidsfrister.
3. Når den bistandssøgte myndighed ikke er i stand til at besvare anmodningen inden for den i stk. 1 omhandlede tidsfrist, underretter den inden en måned via et dokument for gensidig administrativ bistand den bistandssøgende myndighed om årsagerne til, at tidsfristen ikke kan overholdes, og om, hvornår den forventer at kunne besvare anmodningen.
Artikel 12
Deltagelse af embedsmænd fra andre medlemsstater i administrative undersøgelser
1. Efter aftale mellem den bistandssøgende og den bistandssøgte myndighed og ifølge bestemmelser, som sidstnævnte har fastsat, kan embedsmænd, der er bemyndiget af den bistandssøgende myndighed, være til stede i på lokaliteter tilhørende de administrative myndigheder i den bistandssøgte medlemsstat eller ethvert andet sted, hvor disse myndigheder udøver deres virksomhed, med henblik på at udveksle de oplysninger, som er nødvendige for at sikre korrekt anvendelse af lovgivningen på punktafgiftsområdet.
Hvis de ønskede oplysninger er indeholdt i dokumentation, hvortil den bistandssøgte myndigheds embedsmænd har adgang, vil embedsmændene fra den bistandssøgende myndighed få udleveret genparter af dokumentationen.
2. Efter aftale mellem den bistandssøgende og den bistandssøgte myndighed og ifølge bestemmelser, som sidstnævnte har fastsat, kan embedsmænd udpeget af den bistandssøgende myndighed være til stede under de administrative undersøgelser, som foretages på den bistandssøgte medlemsstats område, med henblik på at udveksle de oplysninger, som er nødvendige for at sikre korrekt anvendelse af lovgivningen på punktafgiftsområdet.
Når en sådan aftale foreligger, kan embedsmændene fra den bistandssøgende myndighed få adgang til de samme lokaler og dokumenter som embedsmændene fra den bistandssøgte myndighed ved sidstnævnte embedsmænds mellemkomst og udelukkende med det formål at gennemføre den administrative undersøgelse. Embedsmændene fra den bistandssøgende myndighed skal kun foretage undersøgelser eller rette forespørgsler efter aftale med og under tilsyn af en eller flere embedsmænd fra den bistandssøgte myndighed. De kan ikke gøre brug af de kontrolbeføjelser, som er tillagt embedsmændene fra den bistandssøgte myndighed.
3. Embedsmænd fra den bistandssøgende myndighed, som er til stede i en anden medlemsstat i medfør af stk. 1 og 2, skal til enhver tid kunne fremvise en skriftlig fuldmagt med angivelse af deres identitet og deres officielle adkomst til at medvirke i sagen.
Artikel 13
Samtidig kontrol
1. Med henblik på at udveksle de oplysninger, som er nødvendige for at sikre korrekt anvendelse af lovgivningen på punktafgiftsområdet, kan to eller flere medlemsstater på baggrund af en risikoanalyse aftale at foretage samtidig kontrol på hver deres område af situationen med hensyn til punktafgifter for en eller flere erhvervsdrivende eller andre personer af fælles eller supplerende interesse, hver gang de vurderer, at en sådan kontrol vil være mere effektiv end kontrol udført udelukkende af en enkelt medlemsstat.
2. En samtidig kontrol indledes i overensstemmelse med stk. 1 ved, at en medlemsstats kompetente myndighed forelægger de andre berørte medlemsstaters kompetente myndigheder et forslag.
Forslaget skal:
a)
indeholde angivelse af den eller de sager, for hvilke der foreslås samtidig kontrol
b)
individuelt fastslå, hvilke personer der skal omfattes af en sådan kontrol
c)
begrunde nødvendigheden af en fælles kontrol
d)
præcisere den periode, inden for hvilken en sådan kontrol skal foretages.
3. Når de kompetente myndigheder modtager det i stk. 2 omhandlede forslag, bekræfter de deres afgørelse om at deltage i den samtidige kontrol eller meddeler deres begrundede afslag til den kompetente myndighed, der har fremsat forslaget, hurtigst muligt og senest en måned efter forslagets modtagelse.
4. Hver kompetent myndighed, der deltager i en samtidig kontrol, udpeger en repræsentant, som er ansvarlig for overvågning og koordinering af den samtidige kontrol.
5. Efter at have foretaget en samtidig kontrol underretter de kompetente myndigheder straks de centrale punktafgiftsforbindelseskontorer i de andre medlemsstater om de metoder og den praksis, der er opdaget under den samtidige kontrol, og som har været anvendt eller mistænkes for at have være anvendt til at omgå lovgivningen på punktafgiftsområdet, hvis sådanne oplysninger kan være af særlig interesse for andre medlemsstater.
Artikel 14
Anmodning om meddelelse af administrative afgørelser og foranstaltninger
1. På anmodning af den bistandssøgende myndighed meddeler den bistandssøgte myndighed i overensstemmelse med de retsregler, der gælder for tilsvarende meddelelser i myndighedens egen medlemsstat, modtageren alle administrative afgørelser og foranstaltninger fra de administrative myndigheder i den bistandssøgende medlemsstat vedrørende anvendelsen af lovgivningen på punktafgiftsområdet.
2. De i stk. 1 omhandlede anmodninger om meddelelse skal indeholde en angivelse af genstanden for den afgørelse eller foranstaltning, der skal meddeles, samt navn, adresse og andre oplysninger, som måtte være relevante for at identificere modtageren.
3. Den bistandssøgte myndighed underretter straks den bistandssøgende myndighed om, hvorledes den i stk. 1 omhandlede anmodning om meddelelse efterkommes, og om datoen for, hvornår afgørelsen eller foranstaltningen meddeles modtageren.
4. Hvis den bistandssøgte myndighed ikke kan efterkomme den i stk. 1 omhandlede anmodning om meddelelse, underretter den skriftligt og senest en måned efter anmodningens modtagelse den bistandssøgende myndighed herom.
Den bistandssøgte myndighed kan ikke afslå at efterkomme en sådan anmodning med henvisning til indholdet af den afgørelse eller foranstaltning, der skal meddeles.
5. Den bistandssøgende myndighed anmoder kun om meddelelse i henhold til denne artikel, når den ikke er i stand til at give meddelelse til modtageren i overensstemmelse med reglerne for meddelelse af de pågældende instrumenter i den bistandssøgende medlemsstat, eller når en sådan meddelelse ville medføre uforholdsmæssigt store vanskeligheder.
6. Nærværende artikel finder ikke anvendelse på de dokumenter, der er omhandlet i artikel 8 i Rådets direktiv 2010/24/EU af 16. marts 2010 om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med skatter, afgifter og andre foranstaltninger (11).
KAPITEL III
UDVEKSLING AF OPLYSNINGER UDEN FORUDGÅENDE ANMODNING
Artikel 15
Obligatorisk udveksling af oplysninger
1. Hver medlemsstats kompetente myndighed videresender til alle andre berørte medlemsstaters kompetente myndighed, uden forudgående anmodning og via regelmæssig eller hændelsesspecifik automatisk udveksling, de oplysninger, som er nødvendige for at sikre korrekt anvendelse af lovgivningen på punktafgiftsområdet i følgende tilfælde:
a)
hvis der er begået eller formodes at være begået en uregelmæssighed eller en overtrædelse af lovgivningen på punktafgiftsområdet i en anden medlemsstat
b)
hvis en uregelmæssighed eller en overtrædelse af lovgivningen på punktafgiftsområdet, som er begået eller formodes at være begået på en medlemsstats område, kan få følger i en anden medlemsstat
c)
hvis der er alvorlig risiko for svig eller tab af punktafgifter i en anden medlemsstat
d)
hvis der er sket total ødelæggelse eller uigenkaldeligt tab af punktafgiftspligtige varer under en afgiftssuspensionsordning
e)
hvis en ekstraordinær hændelse har fundet sted under en bevægelse af punktafgiftspligtige varer i Unionen, som ikke er fastsat i direktiv 2008/118/EF, og som kan have indvirkning på beregningen af en erhvervsdrivendes punktafgiftspligt.
2. En myndighed, der har videresendt oplysninger til en anden myndighed i henhold til stk. 1, kan anmode om, at denne anden myndighed fremsender feedback om den opfølgningshandling, som den foretager på baggrund af de udleverede oplysninger. Hvis en sådan anmodning afgives, skal den anden myndighed inden for de gældende regler om tavshedspligt og databeskyttelse i sin medlemsstat hurtigst muligt fremsende en sådan feedback, medmindre dette ville pålægge medlemsstaten en uforholdsmæssigt stor administrativ byrde.
3. Hvis de oplysninger, der er omhandlet i stk. 1, vedrører en bevægelse af punktafgiftspligtige varer i Unionen, videresendes oplysningerne ved hjælp af et dokument for gensidig administrativ bistand, jf. dog stk. 4.
Hvis anvendelsen af dette dokument er uhensigtsmæssig, kan udvekslingen af oplysninger dog undtagelsesvist foregå helt eller delvist på anden vis. I sådanne tilfælde ledsages meddelelsen af en forklaring på, hvorfor anvendelsen af dokumentet for gensidig administrativ bistand var uhensigtsmæssig.
4. Hvis edb-systemet ikke er tilgængeligt, anvendes backupdokumentet for gensidig administrativ bistand i stedet for det i stk. 3 omhandlede dokument.
5. Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter med henblik på at fastlægge:
a)
de nøjagtige kategorier af oplysninger, der skal udveksles i henhold til stk. 1, som for fysiske personer skal indeholde oplysninger som f.eks. fornavn, efternavn, gadenavn, gadenummer, postnummer, by, medlemsstat, skattenummer eller andet id-nummer, produktkode eller beskrivelse og andre tilgængelige relevante personoplysninger
b)
hyppigheden af regelmæssig udveksling og tidsfristerne for hændelsesspecifik udveksling i henhold til stk. 1 for hver kategori af oplysninger
c)
opbygningen og indholdet af dokumenterne for gensidig administrativ bistand
d)
formen og indholdet af backupdokumentet for gensidig administrativ bistand
e)
reglerne og procedurerne for udveksling af de dokumenter, der er omfattet af litra c) og d).
Kommissionen kan desuden vedtage gennemførelsesretsakter, som fastlægger, i hvilke situationer de kompetente myndigheder kan anse edb-systemet for at være utilgængeligt som omhandlet i stk. 4.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 35, stk. 2.
Artikel 16
Frivillig udveksling af oplysninger
1. Medlemsstaternes kompetente myndigheder kan uden forudgående anmodning spontant udveksle de oplysninger, der er nødvendige for at sikre en korrekt anvendelse af lovgivningen på punktafgiftsområdet, som de har kendskab til, og hvor udvekslingen ikke er omfattet af artikel 15.
Med henblik herpå kan de anvende edb-systemet, hvis dette er i stand til at behandle sådanne oplysninger.
2. En myndighed, der har videresendt oplysninger til en anden myndighed i henhold til stk. 1, kan anmode om, at denne anden myndighed fremsender feedback om den opfølgningshandling, som den foretager på baggrund af de udleverede oplysninger. Hvis en sådan anmodning afgives, skal den anden myndighed inden for de gældende regler om tavshedspligt og databeskyttelse i sin medlemsstat hurtigst muligt fremsende en sådan feedback, medmindre dette ville pålægge medlemsstaten en uforholdsmæssigt stor administrativ byrde.
3. Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter med henblik på at fastlægge:
a)
opbygningen og indholdet af dokumenterne for gensidig administrativ bistand med henblik på at dække de i stk. 1 mest almindelige typer oplysninger
b)
reglerne og procedurerne for udveksling af dokumentet for gensidig administrativ bistand.
Kommissionen kan desuden vedtage gennemførelsesretsakter, som fastlægger opbygningen og indholdet af den i stk. 2 omhandlede feedback.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 35, stk. 2.
Artikel 17
Medlemsstaternes forpligtelse til at lette udveksling af oplysninger uden forudgående anmodning
Medlemsstaterne træffer de nødvendige administrative og organisatoriske foranstaltninger til at lette den i dette kapitel omhandlede udveksling af oplysninger.
Artikel 18
Begrænsning af forpligtelser
Medlemsstaterne er hverken forpligtet til at pålægge personer nye forpligtelser med hensyn til indsamling af oplysninger eller til at bære nogen uforholdsmæssigt stor administrativ byrde med henblik på gennemførelse af bestemmelserne i dette kapitel.
KAPITEL IV
LAGRING OG UDVEKSLING AF ELEKTRONISK INFORMATION OM ERHVERVSDRIVENDE
Artikel 19
Lagring og udveksling af informationer om godkendelser af erhvervsdrivende og afgiftsoplag
1. Hver medlemsstat vedligeholder en elektronisk database, som indeholder følgende registre:
a)
et register over erhvervsdrivende, som tilhører en af følgende kategorier:
i)
godkendte oplagshavere som defineret i artikel 4, nr. 1), i direktiv 2008/118/EF
ii)
registrerede modtagere som defineret i artikel 4, nr. 9), i direktiv 2008/118/EF
iii)
registrerede afsendere som defineret i artikel 4, nr. 10), i direktiv 2008/118/EF
b)
et register over lokaler, der er godkendt som afgiftsoplag som defineret i artikel 4, nr. 11), i direktiv 2008/118/EF.
2. Registrene i stk. 1 skal indeholde følgende oplysninger:
a)
det unikke afgiftsnummer, som den kompetente myndighed har tildelt til en erhvervsdrivende eller til lokaler
b)
navn og adresse på den erhvervsdrivende eller lokalerne
c)
kategorien, som den punktafgiftspligtige vare tilhører (KAT), og/eller koden for den punktafgiftspligtige vare (EPC), som gælder for de varer, der er omfattet af godkendelsen omhandlet i bilag II, kodeliste 11, i Kommissionens forordning (EF) nr. 684/2009 af 24. juli 2009 om gennemførelse af Rådets direktiv 2008/118/EF for så vidt angår edb-procedurer for punktafgiftspligtige varers bevægelser under punktafgiftssuspension (12)
d)
identifikationen af det centrale punktafgiftsforbindelseskontor eller det punktafgiftskontor, hvorfra der kan indhentes yderligere oplysninger
e)
datoen, med virkning fra hvilken godkendelsen er gyldig, ændret og eventuelt ophører med at være gyldig
f)
for godkendte oplagshavere det afgiftsoplag eller listen over de afgiftsoplag, som den pågældende oplagshavers godkendelse gælder for, og, hvis det er relevant i henhold til den nationale lovgivning, en tilkendegivelse af, at oplagshaveren har tilladelse til at udelade oplysningerne om modtageren på afsendelsestidspunktet, har tilladelse til at opsplitte en bevægelse i overensstemmelse med artikel 23 i direktiv 2008/118/EF eller har tilladelse til at flytte punktafgiftspligtige varer til et direkte leveringssted i overensstemmelse med artikel 17, stk. 2, i dette direktiv
g)
for registrerede modtagere, hvis det er relevant i henhold til den nationale lovgivning, en tilkendegivelse af, at de har tilladelse til at flytte punktafgiftspligtige varer til et direkte leveringssted i overensstemmelse med artikel 17, stk. 2, i direktiv 2008/118/EF
h)
for registrerede modtagere som omhandlet i artikel 19, stk. 3, i direktiv 2008/118/EF, med undtagelse af modtagere som omhandlet i litra i) i nærværende stykke, mængden af punktafgiftspligtige varer, som godkendelsen omfatter, identiteten af afsenderen i afgangsmedlemsstaten, og den periode, hvori godkendelsen er gyldig
i)
for registrerede modtagere som omhandlet i artikel 19, stk. 3, i direktiv 2008/118/EF, der har tilladelse til at modtage vin fra afsendere, som er omfattet af undtagelsen i artikel 40 i direktiv 2008/118/EF, indholdet af tilladelsen med hensyn til kvantiteten af punktafgiftspligtige varer og den tidsperiode, hvori tilladelsen er gyldig. En henvisning til undtagelsen i henhold til artikel 40 i direktiv 2008/118/EF skal fremgå af registret
j)
for afgiftsoplag den godkendte oplagshaver eller listen over godkendte oplagshavere, for hvilke det pågældende afgiftsoplag er godkendt til brug.
3. Det centrale punktafgiftsforbindelseskontor eller et forbindelseskontor i hver medlemsstat skal sikre, at oplysningerne i de nationale registre er fuldstændige, nøjagtige og ajourført.
4. Oplysningerne i de respektive nationale registre, som er omhandlet i stk. 2, vedrørende erhvervsdrivende, som flytter punktafgiftspligtige varer mellem medlemsstater under en afgiftssuspensionsordning, udveksles automatisk via et centralt register.
Kommissionen forvalter registret som en del af edb-systemet på en sådan måde, at det til enhver tid viser en ajourført oversigt over alle de nationale registerdata, som medlemsstaterne har indberettet.
De centrale punktafgiftsforbindelseskontorer eller forbindelseskontorer i medlemsstaterne fremsender rettidigt indholdet af de nationale registre samt ændringer hertil til Kommissionen.
Artikel 20
Adgang til og korrigering af oplysninger
1. Kommissionen sikrer, at de personer, som deltager i bevægelser af punktafgiftspligtige varer mellem medlemsstater under en afgiftssuspensionsordning, kan indhente en elektronisk bekræftelse af gyldigheden af punktafgiftsnumre i det centrale register, som er omhandlet i artikel 19, stk. 4. Kommissionen fremsender enhver anmodning fra en erhvervsdrivende om korrigering af disse oplysninger til det centrale punktafgiftsforbindelseskontor eller det forbindelseskontor, der har ansvar for godkendelsen af den pågældende erhvervsdrivende.
2. De centrale punktafgiftsforbindelseskontorer eller forbindelseskontorerne i medlemsstaterne har pligt til at give de erhvervsdrivende mulighed for adgang til information om de oplysninger, som indehaves om dem i henhold til artikel 19, stk. 2, samt mulighed for at få korrigeret unøjagtigheder deri.
3. Den kompetente myndighed i en medlemsstat kan på betingelser fastsat af medlemsstaten tillade det centrale punktafgiftsforbindelseskontor eller det udpegede forbindelseskontorer at meddele en bekræftelse af de oplysninger, som indehaves i henhold til artikel 19, stk. 2.
Artikel 21
Dataopbevaring
1. Hver medlemsstat opbevarer oplysningerne om bevægelser af punktafgiftspligtige varer i Unionen og optegnelserne i de nationale registre, som omhandlet i artikel 19, i mindst fem år fra udgangen af det kalenderår, hvori bevægelsen blev igangsat, således at disse oplysninger kan anvendes til de procedurer, som foreskrives i denne forordning. Denne periode kan begrænses til tre år med hensyn til oplysninger indført i de nationale registre før den 1. juli 2012.
2. Oplysninger, som indsamles gennem edb-systemet, opbevares i dette system på en måde, der gør det muligt at uddrage og yderligere behandle disse oplysninger i systemet, når en anmodning om oplysninger i henhold til artikel 8 skal behandles.
Artikel 22
Gennemførelse
Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter med:
a)
nærmere tekniske detaljer vedrørende den automatiske opdatering af de i artikel 19, stk. 1, omhandlede databaser og det i artikel 19, stk. 4, omhandlede centrale register
b)
nærmere regler og procedurer for adgang til og korrigering af oplysninger i henhold til artikel 20, stk. 1.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 35, stk. 2.
KAPITEL V
FÆLLES BETINGELSER FOR BISTAND
Artikel 23
Sprogordning
Anmodninger om bistand, herunder anmodninger om meddelelse, og bilag dertil kan fremsættes på ethvert sprog, som måtte være aftalt mellem den bistandssøgte og den bistandssøgende myndighed. Anmodningerne skal kun ledsages af en oversættelse til det eller et af de officielle sprog i den medlemsstat, hvor den bistandssøgte myndighed er hjemmehørende, hvis den bistandssøgte myndighed giver en begrundelse for behovet for oversættelse.
Artikel 24
Tjenestekvalitet
1. Kommissionen og medlemsstaterne sikrer, at de dele af edb-systemet, som er nødvendige for udvekslingen af de oplysninger, som fremgår af denne forordning, er operationelle, korrekt vedligeholdte og udvikles yderligere.
2. Kommissionen og medlemsstaterne indgår en resultatkontrakt og aftaler en sikkerhedspolitik for edb-systemet. I resultatkontrakten defineres den tekniske kvalitet og mængden af tjenester, som Kommissionen og medlemsstaterne skal levere for at sikre, at alle dele af edb-systemet, den elektroniske kommunikation og fordelingen af ansvarsområder fungerer sikkert med henblik på yderligere udvikling af systemet.
Artikel 25
Generelle begrænsninger i den bistandssøgte myndigheds forpligtelser
1. Den bistandssøgte myndighed skal give den bistandssøgende myndighed de oplysninger, der er anmodet om i overensstemmelse med denne forordning på betingelse af at:
a)
den bistandssøgende myndighed har udtømt de sædvanlige informationskilder, som den efter omstændighederne kunne have brugt til at få de ønskede oplysninger uden fare for, at det tilstræbte resultat ikke blev nået, og
b)
antallet og arten af den bistandssøgende myndigheds anmodninger om oplysninger inden for en vis periode ikke udgør en uforholdsmæssig tung administrativ byrde for den bistandssøgte myndighed.
2. Denne forordning pålægger ikke den kompetente myndighed i en medlemsstat pligt til at foretage undersøgelser eller tilvejebringe oplysninger, hvis myndighederne i henhold til loven eller den administrative praksis i den pågældende medlemsstat ikke er bemyndiget til at foretage sådanne undersøgelser eller at indsamle eller anvende sådanne oplysninger til medlemsstatens egne formål.
3. Den kompetente myndighed i en medlemsstat kan afslå at stille oplysninger til rådighed, når den bistandssøgende medlemsstat af retlige grunde ikke er i stand til at stille tilsvarende oplysninger til rådighed.
4. Videregivelse af oplysninger kan afslås i de tilfælde, hvor det vil føre til afsløring af en erhvervsmæssig, industriel eller faglig hemmelighed eller en kommerciel proces, eller hvis offentliggørelsen ville stride mod almene interesser.
5. Den bistandssøgte myndighed underretter den bistandssøgende myndighed om grunden til, at anmodningen om bistand ikke kan imødekommes. De kompetente myndigheder informerer én gang årligt til statistiske formål Kommissionen om, hvilken kategori begrundelserne for afslag tilhører.
6. Stk. 2, 3 eller 4 kan under ingen omstændigheder fortolkes således, at de gør det muligt for en bistandssøgt myndighed at afslå at levere oplysninger, udelukkende fordi oplysningerne skal indhentes hos en bank, en anden finansiel institution, en forvalter eller en person, der handler som repræsentant eller betroet person, eller fordi oplysningerne vedrører en persons ejerskabsinteresser.
Artikel 26
Udgifter
Medlemsstaterne afstår gensidigt fra alle krav om godtgørelsen af udgifter, der måtte påløbe i forbindelse med anvendelsen af denne forordning, bortset fra udgifter til eksperthonorar.
Artikel 27
Minimumsbeløb
1. En anmodning om bistand kan begrænses til et minimumsbeløb baseret på den punktafgift, som potentielt skyldes.
2. Kommissionen kan vedtage gennemførelsesretsakter, som nærmere fastsætter tærskelværdien i stk. 1.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 35, stk. 2.
Artikel 28
Tavshedspligt, databeskyttelse og anvendelse af oplysninger, som er meddelt i henhold til denne forordning
1. Oplysninger, som er meddelt eller indsamlet af medlemsstater i henhold til denne forordning, eller andre oplysninger, som en embedsmand eller en anden ansat eller en kontrahent har haft adgang til under udførelsen af sit hverv, er omfattet af tavshedspligt og nyder samme beskyttelse, som gælder for tilsvarende oplysninger i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, som modtager de pågældende oplysninger.
2. De i stk. 1 omhandlede oplysninger kan anvendes til følgende formål:
a)
fastsættelse af beregningsgrundlaget for punktafgifter
b)
opkrævning af eller administrativ kontrol med punktafgifter
c)
overvågning af bevægelser af punktafgiftspligtige varer
d)
risikoanalyse på området punktafgifter
e)
undersøgelser på området punktafgifter
f)
fastsættelse af andre skatter, afgifter og gebyrer, som er omfattet af artikel 2 i direktiv 2010/24/EU.
Den kompetente myndighed i den medlemsstat, der fremsender oplysningerne, skal dog tillade, at de benyttes til andre formål i den bistandssøgende medlemsstat, hvis oplysningerne i henhold til den bistandssøgte medlemsstats lovgivning kunne benyttes til de samme formål i den bistandssøgte medlemsstat.
I det omfang det er tilladt i henhold til national ret, jf. dog artikel 1, stk. 2, kan de i stk. 1 i nærværende artikel omhandlede oplysninger anvendes i forbindelse med juridiske eller administrative procedurer, som kan omfatte sanktioner, og som er indledt som følge af en overtrædelse af skattelovgivningen, dog uden at de regler, som sikrer sagsøgtes og vidners rettigheder i sådanne procedurer, tilsidesættes.
3. Når den bistandssøgende myndighed finder, at de oplysninger, som den har modtaget fra den bistandssøgte myndighed, kan være til nytte for en kompetent myndighed i en tredje medlemsstat, kan den videregive dem til denne. Den underretter den bistandssøgte myndighed herom.
Den bistandssøgte myndighed kan gøre fremsendelse af oplysninger til en anden medlemsstat betinget af sit forudgående samtykke.
4. Enhver form for behandling af personoplysninger i medlemsstaterne i henhold til denne forordning er underlagt de nationale gennemførelsesbestemmelser til direktiv 95/46/EF.
Med henblik på korrekt anvendelse af denne forordning kan medlemsstaterne begrænse anvendelsesområdet for de forpligtelser og rettigheder, der er fastsat i artikel 10, artikel 11, stk. 1, og artikel 12 og 21 i direktiv 95/46/EF, i det omfang det er nødvendigt for at beskytte de interesser, der er nævnt i artikel 13, stk. 1, litra e), i samme direktiv. Denne begrænsning skal stå i et rimeligt forhold til de pågældende interesser.
Artikel 29
Adgang til oplysninger med Kommissionens tilladelse
Personer, som er behørigt bemyndiget af Kommissionen, kan kun gives adgang til oplysningerne i artikel 28, stk. 4, hvis det er nødvendigt med henblik på driften, vedligeholdelsen og udviklingen af CCN/CSI-netværket og på at føre det centrale register.
Sådanne personer er omfattet af tavshedspligten. Oplysninger, der opnås adgang til, beskyttes som personoplysninger i henhold til forordning (EF) nr. 45/2001.
Artikel 30
Bevisværdi af de indhentede oplysninger
Rapporter, attester og alle andre dokumenter eller bekræftede genparter eller uddrag af sådanne dokumenter, der er videresendt fra en medlemsstats kompetente myndighed til en anden medlemsstats kompetente myndighed i overensstemmelse denne forordning, kan påberåbes som bevismateriale af de kompetente instanser i den anden medlemsstat på samme måde som tilsvarende dokumenter, der er fremsendt af en anden myndighed i denne anden medlemsstat.
Artikel 31
Pligt til at samarbejde
1. Med henblik på anvendelse af denne forordning tager medlemsstaterne de nødvendige skridt til at:
a)
sikre en effektiv indenlandsk koordination mellem de i artikel 3-5 omhandlede myndigheder
b)
etablere et direkte samarbejde mellem de myndigheder, der har særlige beføjelser med henblik på koordinationen i litra a) i nærværende stykke
c)
sikre, at den ved denne forordning fastsatte informationsudveksling fungerer efter hensigten.
2. Kommissionen meddeler straks den kompetente myndighed i hver medlemsstat alle modtagne oplysninger, der er nødvendige for at sikre korrekt anvendelse af lovgivningen på punktafgiftsområdet, og som den kan videregive.
Artikel 32
Forbindelser med tredjelande
1. Når et tredjeland sender oplysninger til den kompetente myndighed i en medlemsstat, kan denne myndighed videresende disse til de kompetente myndigheder i medlemsstater, som må formodes at være interesseret i disse oplysninger, og især til de kompetente myndigheder, der anmoder herom, i det omfang det er tilladt i henhold til bistandsordninger med det pågældende tredjeland. Sådanne oplysninger kan også videresendes til Kommissionen, hvis det er i Unionens interesse i henhold til denne forordning.
2. Hvor det pågældende tredjeland juridisk har forpligtet sig til at yde den nødvendige bistand til at indsamle bevismaterialer for uregelmæssigheder i forbindelse med transaktioner, som synes at være i strid med lovgivningen på punktafgiftsområdet, kan de oplysninger, der indhentes i henhold til denne forordning, videregives af en medlemsstats kompetente myndighed til det pågældende tredjeland i overensstemmelse med den pågældende medlemsstats nationale lovgivning om videregivelse af personoplysninger til tredjelande med det formål at sikre den korrekte anvendelse af punktafgifter eller lignende skatter, afgifter og gebyrer i det pågældende tredjeland med samtykke fra de kompetente myndigheder, som har leveret dem, og under overholdelse af deres nationale lovgivning.
Artikel 33
Bistand til de erhvervsdrivende
1. Myndighederne i den medlemsstat, hvori en afsender af punktafgiftspligtige varer er hjemmehørende, kan yde bistand til denne afsender, hvis denne ikke har modtaget den modtagelsesrapport, som er omhandlet i artikel 24, stk. 4, i direktiv 2008/118/EF, den udførselsrapport, som er omhandlet i artikel 25, stk. 3, i førnævnte direktiv, eller i de situationer, som er omhandlet i artikel 33, stk. 1, i samme direktiv, en kopi af det ledsagedokument, som er omhandlet i direktivets artikel 34.
Denne bistand berører ikke de skattemæssige forpligtelser, som påhviler den bistandsmodtagende afsender.
2. Hvis en medlemsstat yder bistand i henhold til stk. 1 i nærværende artikel og finder det nødvendigt at indhente oplysninger fra en anden medlemsstat, skal den anmode om disse oplysninger i overensstemmelse med artikel 8. Den anden medlemsstat kan afvise at indhente de pågældende oplysninger, hvis afsenderen ikke har udtømt alle de muligheder, som denne har for at indhente bevis for, at bevægelsen af punktafgiftspligtige varer mellem medlemsstater er afsluttet.
KAPITEL VI
VURDERING OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 34
Vurdering af ordninger, indsamling af operationelle statistikker og rapportering
1. Medlemsstaterne og Kommissionen undersøger og vurderer gennemførelsen af denne forordning. I den forbindelse opsummerer Kommissionen regelmæssigt medlemsstaternes erfaringer med det formål at forbedre driften af det ved forordningen fastlagte system.
2. Medlemsstaterne fremsender følgende til Kommissionen:
a)
alle tilgængelige oplysninger om deres erfaring med anvendelsen af denne forordning, herunder statistiske oplysninger, som er nødvendige for at foretage en vurdering af forordningen
b)
alle tilgængelige oplysninger om aktuelle eller mistænkte metoder eller former for praksis, som anvendes til at omgå lovgivningen på punktafgiftsområdet, hvis disse metoder eller former for praksis afslører mangler eller huller i de i forordningen definerede procedurer.
Med henblik på at vurdere, hvor effektivt det administrative samarbejdssystem er til at håndhæve lovgivningen på punktafgiftsområdet og til at bekæmpe unddragelse og svig i forbindelse med punktafgifter, kan medlemsstaterne fremsende enhver anden tilgængelig oplysning til Kommissionen ud over de i første afsnit nævnte oplysninger.
Kommissionen fremsender oplysningerne fra medlemsstaterne til de andre berørte medlemsstater.
Forpligtelsen til at fremsende oplysninger og statistiske data må ikke medføre en ubegrundet forøgelse af den administrative byrde.
3. Kommissionen kan med forbehold af artikel 28 udtrække oplysninger direkte fra meddelelser, som genereres af edb-systemet, til diagnostiske og statistiske formål.
4. Oplysninger, som medlemsstaterne fremsender eller som Kommissionen udtrækker i henhold til stk. 1-3, må ikke indeholde individuelle eller personlige data.
5. Med det formål at gennemføre denne artikel vedtager Kommissionen gennemførelsesretsakter for at fastslå, hvilke statistiske oplysninger medlemsstaterne skal fremsende, hvilke oplysninger Kommissionen skal udtrække, og hvilke statistiske rapporter der skal udarbejdes af henholdsvis Kommissionen og medlemsstaterne.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 35, stk. 2.
Artikel 35
Punktafgiftsudvalget
1. Kommissionen bistås af det punktafgiftsudvalg, der er nedsat ved artikel 43, stk. 1, i direktiv 2008/118/EF. Dette udvalg er et udvalg som omhandlet i forordning (EU) nr. 182/2011.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 i forordning (EU) nr. 182/2011.
Artikel 36
Ophævelse af forordning (EF) nr. 2073/2004
Forordning (EF) nr. 2073/2004 ophæves hermed.
Henvisninger til den ophævede forordning gælder som henvisninger til nærværende forordning og læses i overensstemmelse med sammenligningstabellen som anført i bilaget til denne forordning.
Artikel 37
Rapport til Europa-Parlamentet og Rådet
Hvert femte år regnet fra datoen for denne forordnings ikrafttræden forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om anvendelsen af denne forordning, der navnlig er baseret på de oplysninger, som medlemsstaterne har indberettet.
Artikel 38
Bilaterale ordninger
Når de kompetente myndigheder træffer aftaler om bilaterale spørgsmål, som er omfattet af denne forordning, bortset fra afgørelser i individuelle tilfælde, underretter de straks Kommissionen herom. Kommissionen underretter de øvrige medlemsstaters kompetente myndigheder.
Artikel 39
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. juli 2012.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 2. maj 2012.
32012R0389
L 121/1
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
02.05.2012.
UREDBA VIJEĆA (EU) br. 389/2012
od 2. svibnja 2012.
o upravnoj suradnji u području trošarina i stavljanju izvan snage Uredbe (EZ) br. 2073/2004
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 113.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskog parlamenta (1),
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (2),
u skladu s posebnim zakonodavnim postupkom,
budući da:
(1)
Uredba Vijeća (EZ) br. 2073/2004 od 16. studenoga 2004. o upravnoj suradnji u području trošarina (3) predviđa zajednički sustav za međusobnu pomoć država članica i za suradnju s Komisijom kako bi se osigurala odgovarajuća primjena propisa o trošarinama i suzbilo izbjegavanje plaćanja trošarina i posljedičnog remećenja unutarnjeg tržišta. Navedenu je Uredbu potrebno izmijeniti s obzirom na dosadašnja iskustva i najnovija saznanja. Zbog broja neophodnih izmjena, Uredba bi se trebala izmijeniti za potrebe jasnoće.
(2)
Potpuno djelovanje unutarnjeg tržišta i dalje zahtijeva uspostavu sustava upravne suradnje u području trošarina koji obuhvaća sve vrste propisa za primjenu trošarina na robe iz članka 1. Direktive Vijeća 2008/118/EZ od 16. prosinca 2008. o općim aranžmanima za trošarine (4).
(3)
Za potrebe učinkovitosti, pravovremenosti i isplativosti, neophodno je ojačati ulogu elektroničkih rješenja u razmjeni podataka. S obzirom na ponavljajuću prirodu određenih zahtjeva i jezičnu raznovrsnost u Uniji, važno je osigurati rasprostranjenije korištenje standardiziranih obrazaca za potrebe razmjene informacija, kako bi se zahtjevi za informacijama mogli brže obraditi. Navedeni zahtjevi najbolje se mogu zadovoljiti putem sustavnijeg korištenja računalnog sustava uspostavljenog Odlukom br. 1152/2003/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. lipnja 2003. o računalnoj obradi kretanja i nadzora trošarinskih proizvoda (5). Taj sustav sada nudi veće mogućnosti nego što je to bio slučaj sa stupanjem na snagu Uredbe (EZ) br. 2073/2004 te će se nastaviti razvijati. Od država članica stoga bi se trebalo zahtijevati da ga koriste što je više moguće.
(4)
Razmjena informacija o pitanjima trošarina iznimno je važna kako bi se dobio pravi uvid u poslove određenih osoba s obzirom na trošarine, dok istodobno države članice ne smiju poduzimati korake za potrebe prikupljanja informacija u druge svrhe niti zamoliti informacije o određenim osobama, skupinama niti kategorijama osoba koje nisu izravno vezane uz pitanja trošarina s obzirom na predmetnu osobu, skupinu ili kategoriju osoba.
(5)
Za potrebe odgovarajuće koordinacije tijeka informacija, neophodno je zadržati odredbe iz Uredbe (EZ) br. 2073/2004 s obzirom na jedinstvenu kontaktnu točku u svakoj državi članici. Budući da bi za potrebe učinkovitosti mogli biti potrebni češći kontakti između nadležnih tijela država članica, također bi se trebale zadržati i odredbe o delegiranju imenovanja odgovarajućih nadležnih službenika.
(6)
Da bi neophodne informacije bile pravovremeno dostupne, potrebno je zadržati odredbe Uredbe (EZ) br. 2073/2004 o potrebi što bržeg djelovanja zamoljenog nadležnog tijela, najkasnije u okviru određenog postavljenog vremenskog roka. Međutim, vremenski rok za prosljeđivanje informacija koje su već dostupne zatraženoj državi članici trebao bi biti kraći od uobičajenog vremenskog roka.
(7)
Za učinkovit nadzor trošarina u prekograničnom prometu, neophodno je nastaviti podržavati mogućnost usporednog nadzora država članica i prisutnost službenika jedne države članice na državnom području druge, u okviru upravne suradnje.
(8)
Poteškoće vezane uz obavješćivanje o prekograničnim upravnim odlukama i mjerama trebale bi se nastaviti rješavati putem odredbi iz Uredbe (EZ) br. 2073/2004.
(9)
Kako bi se učinkovito borilo protiv prijevare, potrebno je zadržati odredbe o razmjeni informacija bez prethodne zamolbe. Da bi se olakšala takva razmjena, potrebno je utvrditi obvezne kategorije informacija za razmjenu.
(10)
Države članice trebale bi i dalje imati mogućnost razmjenjivanja, prema potrebi, informacija neophodnih za pravilnu primjenu propisa o trošarinama, kada te informacije nisu obuhvaćene kategorijama informacija u automatskoj razmjeni.
(11)
Povratne informacije odgovarajući su način osiguravanja poboljšanja kvalitete razmijenjenih informacija. Stoga je potrebno utvrditi okvir za podnošenje povratnih informacija.
(12)
Elektroničko pohranjivanje određenih podataka vezanih uz odobrenja gospodarskih subjekata i poreznih skladišta koje vrše države članice neophodno je za odgovarajuće funkcioniranje sustava trošarina i borbu protiv prijevare. Omogućava brzu razmjenu navedenih podataka između država članica i automatizirani pristup informacijama. Spomenuto se može postići iskorištavanjem informacija već sadržanih u nacionalnim računalnim sustavima za trošarine, izradom analiza rizika za potrebe poboljšanja kvalitete informacija na nacionalnoj razini o trošarinama gospodarskih subjekata i njihovom upravljanju proizvodima oporezivim trošarinama unutar Unije te obuhvaćanjem različitih informacija o poreznim obveznicima i njihovim transakcijama. Budući da se postupci za uspostavu povrata trošarina i razdoblja ograničenja i drugih vremenskih rokova razlikuju ovisno o državi članici, da bi se osigurala učinkovita obostrana podrška za primjenu zakonodavstva o trošarinama u prekograničnim okolnostima, potrebno je osigurati najkraće razdoblje tijekom kojeg bi svaka država članica trebala pohraniti takve informacije.
(13)
Da bi se omogućilo pouzdano pohranjivanje informacija u elektroničkim bazama podataka, potrebno je osigurati redovito ažuriranje.
(14)
Gospodarski subjekti trebali bi moći brzo djelovati s obzirom na neophodne provjere potrebne za kretanje proizvoda oporezivih trošarinama. Trebali bi imati mogućnost elektroničke provjere identifikacijskih brojeva putem središnjeg registra kojim upravlja Komisija i s mogućnošću prikupljanja informacija iz nacionalnih baza podataka.
(15)
Nacionalna pravila o bankarskoj tajni mogla bi ograničavati učinkovitost mehanizama utvrđenih u ovoj Uredbi. Države članice stoga ne bi smjele imati pravo zanemariti odredbe o informacijama isključivo na temelju takvih pravila.
(16)
Ova Uredba ne bi trebala utjecati na druge mjere donesene na razini Unije, koje doprinose suzbijanju nepravilnosti kod trošarina i borbi protiv prijevare, već bi ih trebala nadopunjavati.
(17)
Za potrebe jasnoće, korisno je u ovoj Uredbi potvrditi da, kada se informacije ili dokumenti prikupe uz odobrenje ili na zahtjev sudskih tijela, dostava informacija ili podataka nadležnom tijelu druge države članice podliježe odobrenju nadležnog tijela ako je takvo odobrenje zakonski propisano u državi članici koja vrši dostavu podataka.
(18)
Direktiva 95/46/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 24. listopada 1995. o zaštiti pojedinaca s obzirom na obradu osobnih podataka i o slobodi kretanja takvih podataka (6) upravlja obradom osobnih podataka koju vrše države članice u okviru ove Uredbe. Uredba (EZ) br. 45/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. prosinca 2000. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka u institucijama i tijelima Zajednice i o slobodnom protoku takvih podataka (7) upravlja obradom osobnih podataka za potrebe Komisije u skladu s ovom Uredbom.
(19)
Razmjena podataka s trećim zemljama pokazala se korisnom s obzirom na pravilnu primjenu zakonodavstva o trošarinama i stoga bi se trebala održati. Direktiva 95/46/EZ utvrđuje posebne uvjete za dostavu podataka trećim zemljama, koje države članice moraju poštivati.
(20)
Za potrebe učinkovite primjene ove Uredbe, moglo bi biti potrebno ograničiti opseg određenih prava i obveza utvrđenih u Direktivi 95/46/EZ, posebno s obzirom na prava utvrđena u članku 10., članku 11. stavku 1. i njenim člancima 12. i 21., kako bi se očuvali važni gospodarski i financijski interesi država članica, uzimajući u obzir mogući gubitak prihoda za države članice i ključnu važnost informacija obuhvaćenih ovom Uredbom za potrebe učinkovitosti borbe protiv prijevare. S obzirom na potrebu očuvanja dokaza u slučajevima u kojima se sumnja na fiskalne nepravilnosti ili prijevaru, i kako bi se spriječilo ometanje pravilne procjene sukladnosti sa zakonodavstvom o trošarinama, moglo bi biti potrebno ograničiti obveze kontrolora podataka i prava podataka koji podliježu s obzirom na pružanje informacija, pristup podacima i objavu operacija obrade, tijekom razmjene osobnih podataka u skladu s ovom Uredbom. Države članice trebale bi imati obvezu primjene takvih ograničenja, u neophodnom i razmjernom omjeru.
(21)
Da bi se osigurali ujednačeni uvjeti provedbe određenih članaka ove Uredbe i opisale određene kategorije podataka koje se mogu razmjenjivati između država članica u skladu s ovom Uredbom, provedbene ovlasti trebaju se dodijeliti Komisiji. Navedene ovlasti trebale bi se izvršavati u skladu s Uredbom (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o utvrđivanju pravila i općih načela o mehanizmima država članica za kontrolu izvršavanja provedbenih ovlasti Komisije (8).
(22)
Za donošenje spomenutih provedbenih akata trebao bi se koristiti postupak ispitivanja, pod uvjetom da su ti akti mjere općeg opsega u smislu članka 2. stavka 2. točke (a) Uredbe (EU) br. 182/2011.
(23)
Neophodno je nadzirati i ocjenjivati funkcioniranje ove Uredbe. Stoga bi države članice trebale omogućiti prikupljanje statističkih podataka i drugih informacija, a Komisija pripremu redovnih izvješća.
(24)
Budući da ciljeve ove Uredbe, prije svega pojednostavljenje i jačanje upravne suradnje između država članica, što zahtijeva usklađeni pristup, ne mogu dostatno ostvariti države članice, nego ih se, zbog potrebne ujednačenosti i učinkovitosti, može na bolji način ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti određenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti određenim u istom članku, ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tih ciljeva.
(25)
Ova Uredba poštuje osnovna prava i načela priznata Poveljom o temeljnim pravima Europske unije, posebno s obzirom na pravo zaštite osobnih podataka (članak 8.). Radi ograničenja iz ove Uredbe, obrada takvih podataka izvršena u okviru ove Uredbe, ne prelazi ono što je potrebno i razmjerno za potrebe zaštite legitimnih fiskalnih interesa država članica.
(26)
Uredbu (EZ) br. 2073/2004 treba staviti izvan snage.
(27)
Zatraženo je mišljenje Europskog nadzornika za zaštitu podataka i doneseno je mišljenje (9),
DONIJELO JE OVU UREDBU:
POGLAVLJE I.
OPĆE ODREDBE
Članak 1.
Predmet i područje primjene
1. Ova Uredba utvrđuje uvjete prema kojima tijela država članica nadležna za zakonodavstvo u području trošarina trebaju surađivati međusobno i s Komisijom, kako bi se osigurala pravna usklađenost tog zakonodavstva. U tu svrhu utvrđuje pravila i postupke za osiguravanje suradnje između nadležnih tijela država članica i za međusobnu razmjenu, elektroničku ili drugu, informacija potrebnih za osiguravanje pravilne primjene zakona o trošarinama.
2. Ova Uredba ne utječe na primjenu pravila o međusobnoj pomoći država članica s obzirom na kaznena djela.
3. Ona također ne utječe na ispunjavanje bilo kakvih širih obveza s obzirom na međusobnu pomoć proizašlu iz pravnih instrumenata, uključujući i bilateralne i multilateralne sporazume.
Članak 2.
Definicije
Za potrebe ove Uredbe:
1.
„nadležno tijelo” znači tijelo određeno sukladno članku 3. stavku 1.;
2.
„zamolbeno tijelo” znači središnji trošarinski ured za vezu države članice ili bilo koja služba za vezu ili nadležni službenik države članice koji traži pomoć u ime nadležnog tijela;
3.
„zamoljeno tijelo” znači središnji trošarinski ured za vezu države članice ili bilo koja služba za vezu ili nadležni službenik države članice koji primi zahtjev za pomoć u ime nadležnog tijela;
4.
„ured za trošarine” znači bilo koji ured u kojem se mogu izvršiti radnje utvrđene propisima o trošarinama;
5.
„povremena automatska razmjena” znači sustavno pružanje unaprijed utvrđenih informacija drugoj državi članici, prema potrebi i bez prethodnog zahtjeva te kada je takva informacija dostupna, osim razmjene informacija navedene u članku 21. Direktive 2008/118/EZ;
6.
„redovna automatska razmjena” znači sustavno pružanje unaprijed utvrđenih informacija drugoj državi članici, bez prethodnog zahtjeva u unaprijed utvrđenim redovitim razmacima;
7.
„spontana razmjena” znači povremeno pružanje informacija drugoj državi članici bez prethodnog zahtjeva za informacijama koje nisu obuhvaćene točkama (5) ili (6) ili u članku 21. Direktive 2008/118/EZ;
8.
„računalni sustav” znači računalni sustav za praćenje kretanja proizvoda oporezivih trošarinama uspostavljen Odlukom br. 1152/2003/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 16. lipnja 2003. o informatizaciji praćenja kretanja proizvoda oporezivih trošarinama (10);
9.
„osoba” znači fizička osoba, pravna osoba, bilo koje udruženje koje nema pravnu osobnost, ali mu pravo Unije ili nacionalno pravo priznaje sposobnost poduzimanja pravnih akata, ili bilo koji drugi pravni entitet bilo koje vrste i oblika, neovisno o tome ima li pravnu osobnost ili ne;
10.
„gospodarski subjekt” znači osoba koja je pri vršenju svojih poslovnih aktivnosti uključena u područje obuhvaćeno zakonima o trošarinama, neovisno o tome je li za to ovlaštena;
11.
„elektroničkim sredstvima” znači korištenjem bilo koje vrste elektroničke opreme za obradu (uključujući prijenos, kompresiju i pohranu podataka) i obuhvaćajući računalni sustav definiran u točki (8);
12.
„broj trošarine” znači identifikacijski broj koji dodjeljuju države članice za potrebe trošarina, s obzirom na evidencije gospodarskih subjekata i prostore iz točaka (a) i (b) članka 19. stavka 1.;
13.
„kretanje proizvoda oporezivih trošarinama unutar Unije” znači kretanje proizvoda oporezivih trošarinama između dvije ili više država članica pod režimom odgode plaćanja trošarina u smislu poglavlja IV. Direktive 2008/118/EZ ili proizvoda oporezivih trošarinama oslobođenih za potrošnju u smislu poglavlja 5., odjeljka 2. Direktive 2008/118/EZ;
14.
„upravna istražna radnja” znači sve kontrole, provjere i druge radnje koje poduzimaju tijela nadležna za primjenu zakona o trošarinama u izvršenju svojih obveza radi osiguranja pravilne primjene propisa o trošarinama;
15.
„mreža CNN/CSI” znači zajednička platforma temeljena na zajedničkoj komunikacijskoj mreži (CCN) i zajedničkom povezivanju sustava (CSI), koju je Unija razvila radi osiguranja svih prijenosa elektroničkim sredstvima između nadležnih tijela u području carina i oporezivanja;
16.
„trošarine” znači trošarine iz članka 1. stavka 1. Direktive 2008/118/EZ;
17.
„dokument za međusobnu upravnu pomoć” znači dokument u okviru računalnog sustava za potrebe razmjene informacija prema članku 8., 15. ili 16. i za potrebe naknadne obrade prema članku 8. ili 16.;
18.
„zamjenski dokument za međusobnu upravnu pomoć” znači dokument u tiskanom obliku za potrebe razmjene informacija prema članku 8. ili 15. u slučaju da računalni sustav nije dostupan;
19.
„usporedna nadzor” znači koordinirana provjera s obzirom na zakone o trošarinama u slučaju gospodarskog subjekta ili vezanih osoba, u organizaciji dvije ili više predmetnih država članica sa zajedničkim ili vezanim interesima.
Članak 3.
Nadležna tijela
1. Svaka država članica imenuje nadležno tijelo u čije se ime provodi ova Uredba. One o tome odmah obavješćuju Komisiju, kao i o svim vezanim naknadnim izmjenama.
2. Komisija stavlja na raspolaganje popis nadležnih tijela i objavljuje informacije u Službenom listu Europske unije.
Članak 4.
Središnji trošarinski uredi za vezu i službe za vezu
1. Nadležno tijelo svake države članice imenuje središnji trošarinski ured za vezu čija je glavna zadaća kontaktiranje s drugim državama članicama u području upravne suradnje s obzirom na zakone o trošarinama. Ono zatim o tome obavješćuje Komisiju i nadležna tijela drugih država članica.
Središnji trošarinski ured za vezu također može biti odgovoran za kontaktiranje s Komisijom za potrebe ove Uredbe.
2. Nadležno tijelo svake države članice može odrediti službe za vezu, pored središnjeg trošarinskog ureda za vezu, s nadležnostima dodijeljenim u skladu s nacionalnim zakonima ili politikom izravne razmjene informacija u skladu s ovom Uredbom.
Središnji trošarinski ured za vezu osigurava ažuriranje popisa takvih službi i njegovu dostupnost drugim središnjim trošarinskim uredima za vezu u drugim dotičnim državama članicama.
Članak 5.
Nadležni službenici
1. Nadležno tijelo svake države članice može odrediti, prema uvjetima utvrđenim u toj državi članici, nadležne službenike sa zadaćom izravne razmjene informacija u skladu s ovom Uredbom.
Nadležno tijelo može ograničiti opseg takvih dužnosti.
Središnji trošarinski ured za vezu odgovoran je za ažuriranje popisa nadležnih službenika i njegovu dostupnost središnjim trošarinskim uredima za vezu u drugim dotičnim državama članicama.
2. Nadležni službenici sa zadaćom izravne razmjene informacija prema člancima 12. i 13. smatraju se nadležnim službenicima u smislu tih članaka, u skladu s uvjetima kako ih utvrde nadležna tijela.
Članak 6.
Obveze središnjeg trošarinskog ureda za vezu, službi za vezu i nadležnih službenika
1. Glavna odgovornost središnjeg trošarinskog ureda za vezu je razmjena informacija o kretanjima proizvoda oporezivih trošarinama između država članica, a posebno je odgovoran za osiguravanje:
(a)
razmjene informacija prema članku 8.;
(b)
prosljeđivanja obavijesti o upravnim odlukama i mjerama koje zatraže države članice prema članku 14.;
(c)
obvezne razmjene informacija prema članku 15.;
(d)
neobvezne spontane razmjene informacija prema članku 16.;
(e)
pružanja povratnih informacija prema članku 8. stavku 5. i članku 16. stavku 2.;
(f)
razmjene informacija pohranjenih u elektroničkoj bazi podataka iz članka 19.;
(g)
podnošenja statističkih i drugih informacija prema članku 34.
2. Kada službe za vezu ili nadležni službenici upućuju ili primaju zahtjeve za pomoć ili odgovore na takve zahtjeve, oni o tome obavješćuju središnji trošarinski ured za vezu svoje države članice prema uvjetima kako ih ona utvrđuje.
3. Kada služba za vezu ili nadležni službenik primi zahtjev za pomoć koji zahtijeva pomoć izvan područja njegove mjesne ili stvarne nadležnosti, smjesta ga prosljeđuje u središnji trošarinski ured za vezu svoje države članice nadležnom službeniku službe za vezu te o tome obavješćuje zamolbeno tijelo. U tom slučaju, razdoblja utvrđena u članku 11. započinju s danom nakon dana prosljeđivanja zahtjeva za pomoći središnjem trošarinskom uredu za vezu i nadležnom službeniku službe za vezu, no ne kasnije od tjedan dana od primitka zahtjeva kako je navedeno u prvoj rečenici ovog stavka.
Članak 7.
Informacije ili dokumenti zaprimljeni uz odobrenje ili na zahtjev sudskih tijela
1. Komunikacija informacija ili dokumenata upućenih nadležnom tijelu druge države članice uz odobrenje ili na zahtjev sudskih tijela podliježe prvotnom odobrenju sudskih tijela ako je takvo odobrenje obvezno prema nacionalnim zakonima.
2. Kada u slučaju zahtjeva za informacije sudska tijela odbiju takvo odobrenje zamoljenom tijelu, ono o tome obavješćuje zamolbeno tijelo u skladu s člankom 25. stavkom 5.
POGLAVLJE II.
SURADNJA NA ZAHTJEV
Članak 8.
Opće obveze zamoljenog tijela
1. Na zahtjev zamolbenog tijela, zamoljeno tijelo pruža zatražene informacije da bi osiguralo pravilnu primjenu zakona o trošarinama, uključujući i sve informacije o posebnim slučajevima, posebno s obzirom na kretanja proizvoda oporezivih trošarinama unutar Unije.
2. Za potrebe pružanja informacija iz stavka 1., zamolbeno tijelo osigurava vršenje svih potrebnih upravnih istražnih radnji za dobivanje dotičnih potrebnih informacija.
3. Zahtjev iz stavka 1. može obuhvaćati opravdani zahtjev za posebnu upravnu istražnu radnju. Ako zamolbeno tijelo odluči da nije potreban upravni upit, o tome i o svojim razlozima takve odluke smjesta obavješćuje zamoljeno tijelo.
4. Da bi se dobila zatražena informacija ili provela upravna istražna radnja, zamolbeno tijelo ili bilo koje drugo upravno tijelo na koje se može pozvati djeluje prema vlastitom nahođenju ili na zahtjev drugog nadležnog tijela svoje države članice.
5. Zamolbeno tijelo može zatražiti zamoljeno tijelo da osigura povratne informacije o naknadnom djelovanju zamolbene države članice na temelju pruženih informacija. Kada se podnosi takav zahtjev, zamolbeno nadležno tijelo, ne dovodeći u pitanje pravila o povjerljivosti i zaštiti podataka primjenjiva u svojoj državi članici, upućuje takve povratne informacije što je prije moguće, pod uvjetom da navedeno ne predstavlja nerazmjerno opterećenje za to tijelo.
Članak 9.
Oblik zahtjeva i odgovora
1. Zahtjevi za informacije i upravne upite u skladu s člankom 8. i odgovori na takve zahtjeve razmjenjuju se putem dokumenta za međusobnu upravnu pomoć, prema stavku 4. ovog članka.
Kada računalni sustav nije dostupan, koristi se zamjenski dokument za međusobnu upravnu pomoć umjesto dokumenta za međusobnu upravnu pomoć.
2. Komisija donosi provedbene akte kojima se utvrđuje:
(a)
struktura i sadržaj dokumenata za međusobnu upravnu pomoć;
(b)
pravila i postupci za razmjenu dokumenata za međusobnu upravnu pomoć;
(c)
model, oblik i sadržaj zamjenskih dokumenata za međusobnu upravnu pomoć;
(d)
pravila i postupci o korištenju zamjenskih dokumenata za međusobnu upravnu pomoć.
Komisija može također donijeti provedbene akte za utvrđivanje strukture i sadržaja povratnih informacija iz članka 8. stavka 5.
Ti provedbeni akti donose se u skladu s postupkom pregleda iz članka 35. stavka 2.
3. Svaka država članica utvrđuje okolnosti u kojima se računalni sustav smatra nedostupnim.
4. Kada korištenje dokumenta za međusobnu upravnu pomoć nije praktično, razmjena poruka može se iznimno vršiti u cijelosti ili djelomice drugim sredstvima. U takvim slučajevima porukama se prilaže obrazloženje zašto korištenje dokumenta za međusobnu upravnu pomoć nije praktično.
Članak 10.
Podnošenje dokumenata
1. Dokumenti bilo kojeg sadržaja koji se podnose prema članku 8. prilažu se dokumentu za međusobnu upravnu pomoć iz članka 9. stavka 1.
Međutim, u slučaju da je to nemoguće ili nepraktično, dokumenti se podnose elektroničkim putem ili drugim načinima.
2. Nadležno tijelo obvezno je podnijeti izvorne dokumente samo kada su takvi dokumenti neophodni za potrebe zamolbenog tijela i kada njihovo podnošenje nije suprotno odredbama države članice zamoljenog tijela.
Članak 11.
Rokovi
1. Zamoljeno tijelo pruža informacije navedene u članku 8. što je prije moguće i ne kasnije od tri mjeseca nakon dana primitka takvog zahtjeva.
Međutim, kada zamolbeno tijelo već ima takve podatke, rok iznosi mjesec dana.
2. U određenim slučajevima, zamolbena i zamoljena tijela mogu dogovoriti drugačije rokove od onih navedenih u stavku 1.
3. Kada zamoljeno tijelo ne može odgovoriti na zahtjev u roku navedenom u stavku 1., ono u roku od mjesec dana obavješćuje zamolbeno tijelo korisnika dokumenta za međusobnu upravnu pomoć o odgovarajućim uzrocima nepoštivanja zadanog roka te navodi novi rok koji predviđa da može poštovati.
Članak 12.
Sudjelovanje drugih službenika iz država članica u upravnim istražnim radnjama
1. Dogovorom između zamolbenog i zamoljenog tijela i u skladu s postupcima kako ih utvrdi zamoljeno tijelo, službenici koje ovlašćuje zamolbeno tijelo mogu biti prisutni u uredima upravnih tijela zamoljene države članice ili na bilo kojem drugom mjestu gdje ta tijela vrše svoje dužnosti, s ciljem razmjene neophodnih informacija za osiguranje pravilne primjene zakona o trošarinama.
Kada se zatražene informacije nalaze u dokumentaciji kojoj službenici zamoljenog tijela imaju pristup, službenici zamolbenog tijela zaprimaju odgovarajuće preslike tih dokumenata.
2. Dogovorom između zamolbenog i zamoljenog tijela i u skladu s postupcima kako ih utvrdi zamoljeno tijelo, službenici koje ovlašćuje zamolbeno tijelo mogu biti prisutni tijekom upravnih istražnih radnji koje se vrše na državnom području zamoljene države članice s ciljem razmjene informacija neophodnih za osiguranje pravilne primjene zakona o trošarinama.
Kada dođe to takvog dogovora, službenici zamolbenog tijela mogu imati pristup istim mjestima i dokumentima kao i službenici zamoljenog tijela, putem posrednika tih službenika i isključivo za potrebe vršenja upravnih istražnih radnji. Službenici zamolbenog tijela vrše istražne radnje ili postavljaju pitanja samo prema prethodnom dogovoru i pod nadzorom službenika zamoljenog tijela. Ne izvršavaju ovlasti nadzora nad službenicima zamoljenog tijela.
3. Službenici zamolbenog tijela iz druge države članice u svakom trenutku moraju moći podnijeti pisano ovlaštenje s podacima o svom identitetu i službenom nadležnosti u skladu sa stavcima 1. i 2.
Članak 13.
Usporedni nadzor
1. Radi razmjene informacija neophodnih za osiguranje pravilne primjene zakona o trošarinama, dvije ili više država članica mogu se na temelju analiza rizika suglasiti o provedbi usporednog nadzora, na vlastitom području, u slučaju obveze plaćanja trošarina koja se odnosi na jednu ili više osoba u pogledu kojih postoji zajednički ili obostrani interes, uvijek kada bi takav nadzor mogao biti učinkovitiji od nadzora koje provodi samo jedna država članica.
2. Da bi se pokrenuo usporedni nadzor u skladu sa stavkom 1., nadležno tijelo države članice podnosi prijedlog nadležnim tijelima drugih dotičnih država članica.
Taj prijedlog:
(a)
navodi slučaj ili slučajeve za koje se predlaže usporedni nadzor;
(b)
pojedinačno navodi svaku osobu s obzirom na koju se taj nadzor planira izvršiti;
(c)
daje opravdanja za potrebu zajedničkog nadzora;
(d)
utvrđuje vremensko razdoblje tijekom kojeg se namjerava vršiti takav nadzor.
3. Nadležna tijela koja zaprime takav prijedlog iz stavka 2. potvrđuju svoju suglasnost za sudjelovanje u usporednom nadzoru ili dostavljaju svoju opravdanu uskratu nadležnom tijelu što je prije moguće i ne kasnije od mjesec dana nakon primitka prijedloga.
4. Svako nadležno tijelo sudionik u postupku usporednog nadzora imenuje predstavnika odgovornog za nadgledanje i koordinaciju operacije usporednog nadzora.
5. Nakon vršenja usporednog nadzora nadležna tijela što je prije moguće obavješćuju središnje trošarinske urede za vezu drugih država članica o svim metodama ili praksama otkrivenim tijekom usporednog nadzora, korištenim ili za koje se sumnja da su korištene s ciljem kršenja zakona o trošarinama, kada bi takve informacije mogle biti od posebnog interesa drugim državama članicama.
Članak 14.
Zahtjev za obavješćivanje o upravnim odlukama i mjerama
1. Na zahtjev zamolbenog tijela, zamoljeno tijelo, sukladno pravilima koja uređuju slično obavješćivanje u vlastitoj državi članici, obavješćuje adresata o svim upravnim odlukama i mjerama koje su poduzela upravna tijela zamolbene države članice u vezi s primjenom propisa o trošarinama.
2. Zahtjevi za obavješćivanje iz stavka 1. uz navedeni predmet odluke ili mjere o kojoj se obavješćuje sadržavaju ime, adresu i sve druge odgovarajuće informacije potrebne za identifikaciju adresata.
3. Zamoljeno tijelo bez odgode obavješćuje zamolbeno tijelo o svojem odgovoru na zahtjev za obavješćivanjem iz stavka 1. te ga posebno obavješćuje o datumu upućivanja odluke ili mjere adresatu.
4. Kada zamoljeno tijelo ne može djelovati na zahtjev za obavješćivanjem iz stavka 1., o tome pisano obavješćuje zamolbeno tijelo u roku od mjesec dana od primitka zahtjeva.
Zamoljeno tijelo ne može odbiti djelovati na temelju takvog zahtjeva zbog sadržaja odluke ili mjere o kojoj treba izvijestiti.
5. Zamolbeno tijelo podnosi zahtjev za obavješćivanje sukladno ovom članku samo kada nije u mogućnosti obavijestiti adresata u skladu s pravilima o obavješćivanju o instrumentima vezanim uz zamolbenu državu članicu ili kada bi takva obavijest uzrokovala nerazmjerne poteškoće.
6. Ovaj se članak ne primjenjuje na dokumente iz članka 8. Direktive Vijeća 2010/24/EU od 16. ožujka 2010. o međusobnoj pomoći kod naplate potraživanja koja se odnose na određene pristojbe, carine, poreze i druge mjere (11).
POGLAVLJE III.
RAZMJENA INFORMACIJA BEZ PRETHODNOG ZAHTJEVA
Članak 15.
Obvezna razmjena informacija
1. Nadležno tijelo svake države članice povremenom ili redovnom automatskom razmjenom prosljeđuje ovlaštenim tijelima bilo koje druge predmetne države članice informacije neophodne za osiguranje pravilne primjene zakona o trošarinama u sljedećim slučajevima:
(a)
ako je u drugoj državi članici došlo do nepravilnosti ili kršenja propisa o trošarinama ili za to postoji opravdana sumnja;
(b)
ako nepravilnosti ili kršenje propisa o trošarinama ili opravdana sumnja za postojanje istih na području jedne države članice može imati posljedice u drugoj državi članici;
(c)
ako postoji rizik prijevare ili gubitka trošarine u drugoj državi članici;
(d)
u slučaju potpunog uništenja ili nepovratnog gubitka proizvoda oporezivih trošarinama koji su pod privremenom carinskom suspenzijom;
(e)
u slučaju nepredvidivih okolnosti tijekom kretanja proizvoda oporezivih trošarinama u Uniji, izvan okvira Direktive 2008/118/EZ, koje bi mogle utjecati na izračun obveza s obzirom na trošarine određenog gospodarskog subjekta.
2. Nadležno tijelo koje je proslijedilo informacije drugom nadležnom tijelu sukladno stavku 1. također može zahtijevati da drugo nadležno tijelo dostavi povratne informacije o poduzetim naknadnim radnjama na temelju pruženih informacija. Kod podnošenja takvog zahtjeva drugo nadležno tijelo bez dovođenja u pitanje propisa o povjerljivosti i zaštiti podataka primjenjivih u vlastitoj državi članici upućuje takve povratne informacije bez odgode, osim u slučaju kada bi mu to predstavljalo nerazmjerno administrativno opterećenje.
3. Kada se informacije iz stavka 1. odnose na kretanje proizvoda oporezivih trošarinama u Uniji, informacije se upućuju putem dokumenta za međusobnu upravnu pomoć sukladno stavku 4.
Međutim, kada je korištenje takvog dokumenta nepraktično, iznimno se razmjena informacija može vršiti u cjelini ili djelomice drugim načinima. U takvim slučajevima poruci se prilaže obrazloženje o tome zašto je korištenje dokumenta za međusobnu upravnu pomoć u tom slučaju bilo nepraktično.
4. Kada je računalni sustav nedostupan, koristi se zamjenski dokument za međusobnu upravnu pomoć umjesto dokumenta iz stavka 3.
5. Komisija donosi provedbene akte da bi utvrdila:
(a)
točne kategorije informacija koje se razmjenjuju prema stavku 1., što s obzirom na fizičke osobe uključuje i podatke kao što su ime, prezime, ime ulice, stambeni broj, poštanski broj, grad, država članica, porezni ili drugi identifikacijski broj, broj proizvoda ili opis i drugi vezani osobni podaci, prema potrebi;
(b)
učestalost redovne razmjene i vremenska ograničenja za izvanrednu razmjenu podataka prema stavku 1. za svaku kategoriju informacija;
(c)
strukturu i sadržaj dokumenata za međusobnu upravnu pomoć;
(d)
oblik i sadržaj zamjenskog dokumenta za međusobnu upravnu pomoć;
(e)
pravila i postupke o razmjeni dokumenata iz točaka (c) i (d).
Komisija također može donijeti provedbene akte za utvrđivanje okolnosti u kojima nadležna tijela mogu smatrati računalni sustav nedostupnim za potrebe stavka 4. ovog članka.
Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom istražnih radnji iz članka 35. stavka 2.
Članak 16.
Spontana razmjena informacija
1. Nadležna tijela država članica mogu si međusobno bez prethodnog zahtjeva putem spontane razmjene prosljeđivati sve informacije neophodne za pravilnu primjenu zakona o trošarinama koje su im dostupne i koje nisu obuhvaćene člankom 15.
U tu svrhu mogu koristiti računalni sustav kada je taj sustav u mogućnosti obraditi takve informacije.
2. Nadležno tijelo koje prosljeđuje informacije drugom tijelu sukladno stavku 1. može od tog drugog tijela zahtijevati povratne informacije o naknadnim aktivnostima poduzetim na temelju pruženih informacija. Kod podnošenja takvog zahtjeva drugo nadležno tijelo, bez dovođenja u pitanje propisa o povjerljivosti i zaštiti podataka primjenjivih u vlastitoj državi članici, upućuje takve povratne informacije bez odgode, osim u slučaju kada bi mu to predstavljalo nerazmjerno administrativno opterećenje.
3. Komisija donosi provedbene akte da bi utvrdila:
(a)
strukturu i sadržaj dokumenata za međusobnu upravnu pomoć i obuhvatila točne kategorije informacija iz stavka 1.,
(b)
pravila i postupke o razmjeni dokumenata za međusobnu upravnu pomoć.
Komisija također može donijeti provedbene akte za utvrđivanje strukture i sadržaja povratnih informacija iz stavka 2.
Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom istražnih radnji iz članka 35. stavka 2.
Članak 17.
Obveze država članica za osiguranje razmjene informacija bez prethodnog zahtjeva
Države članice poduzimaju odgovarajuće upravne i organizacijske mjere za osiguranje razmjena iz ovog poglavlja.
Članak 18.
Ograničenje obveza
Radi primjene ovog poglavlja, države članice nisu dužne nametati osobama nikakve nove obveze prikupljanja informacija, niti snositi nerazmjerna upravna opterećenja
POGLAVLJE IV.
ČUVANJE I RAZMJENA ELEKTRONIČKIH INFORMACIJA O GOSPODARSKIM SUBJEKTIMA
Članak 19.
Čuvanje i razmjena elektroničkih informacija o odobrenjima gospodarskih subjekata i poreznim skladištima
1. Svaka država članica vodi elektroničku bazu podataka koja sadrži sljedeće evidencije:
(a)
upisnik gospodarskih subjekata iz jedne od sljedećih kategorija:
i.
evidenciju osoba koje su ovlašteni imatelji trošarinskih skladišta u smislu točke 1. članka 4. Direktive 2008/118/EZ;
ii.
registrirane primatelje u smislu točke 9. članka 4. Direktive 2008/118/EZ;
iii.
registrirane primatelje u smislu točke 10. članka 4. Direktive 2008/118/EZ;
(b)
evidenciju prostora ovlaštenih za trošarinska skladišta u smislu točke 11. članka 4. Direktive 2008/118/EZ.
2. Upisnici iz stavka 1. sadrže sljedeće informacije:
(a)
jedinstveni identifikacijski trošarinski broj koji nadležno tijelo izdaje za gospodarski subjekt ili prostor;
(b)
ime i adresu osobe ili naziv i adresu prostora;
(c)
kategoriju za proizvode oporezive trošarinama (CAT) i/ili kôd proizvoda oporezivih trošarinama obuhvaćenih odobrenjem iz Priloga II., popisom kodova 11. iz Uredbe Komisije (EZ) br. 684/2009 od 24. srpnja 2009. o provedbi Direktive Vijeća 2008/118/EZ s obzirom na računalnu obradu postupaka za kretanje trošarinske robe tijekom obustave plaćanja trošarina (12);
(d)
identifikaciju središnjeg trošarinskog ureda za vezu ili ureda za trošarine kod kojeg se mogu dobiti dodatne informacije;
(e)
datum izdavanja, izmjene i, prema potrebi, datum prestanka valjanosti ovlaštenja;
(f)
za ovlaštene vlasnike skladišta, porezno skladište ili popis poreznih skladišta na koja se primjenjuje ovlaštenje, kako je primjenjivo prema nacionalnim zakonima, potvrdu da je ovlašten izostaviti pojedinosti o primatelju u vrijeme pošiljanja, da je ovlašten podijeliti kretanje u skladu s člankom 23. Direktive 2008/118/EZ, ili da je ovlašten premjestiti proizvode oporezive trošarinama na mjesto izravne dostave u skladu s člankom 17. stavkom 2. te Direktive;
(g)
za registrirane primatelje, kako je primjenjivo prema nacionalnim zakonima, potvrdu da je ovlašten premjestiti proizvode oporezive trošarinama na mjesto izravne dostave u skladu s člankom 17. stavkom 2. Direktive 2008/118/EZ;
(h)
za registrirane primatelje iz članka 19. stavka 3. Direktive 2008/118/EZ osim onih iz točke (i) ovog stavka, sadržaj ovlaštenja s obzirom na količinu proizvoda oporezivih trošarinama, identitet pošiljatelja u državi članici iz koje je otpremljena pošiljka i vremensko razdoblje za koje vrijedi ovlaštenje;
(i)
za registrirane primatelje iz članka 19. stavka 3. Direktive 2008/118/EZ koji imaju ovlaštenje za primanje vina od pošiljatelja koji koriste povlasticu u okviru odstupanja iz članka 40. Direktive 2008/118/EZ, sadržaj ovlaštenja s obzirom na količinu proizvoda oporezivih trošarinama i vremensko razdoblje na koje se odnosi ovlaštenje. Navod o odstupanju iz članka 40. Direktive 2008/118/EZ uključuje se u evidenciju;
(j)
za porezna skladišta, ovlaštenog vlasnika skladišta ili više njih za čije je potrebe ovlašteno korištenje poreznog skladišta.
3. Središnji trošarinski uredi za vezu države članice ili služba za vezu svake države članice osigurava da su informacije iz nacionalnih upisnika cjelovite, točne i ažurirane.
4. Informacije iz odgovarajućih nacionalnih upisnika iz stavka 2. o gospodarskim subjektima koji se bave kretanjem proizvoda oporezivih trošarinama tijekom obustave plaćanja trošarina između dvije države članice, izravno se razmjenjuju putem središnjeg upisnika.
Komisija upravlja upisnikom kao dijelom računalnog sustava tako da neprestano osigurava pouzdan i ažuriran pregled svih nacionalnih upisnika podataka koje podnose sve države članice.
Središnji trošarinski uredi za vezu država članica ili bilo koje službe za vezu pravovremeno Komisiji upućuju sadržaj nacionalnog upisnika kao i njegove moguće izmjene.
Članak 20.
Pristup i ispravak informacija
1. Komisija osigurava da osobe uključene u kretanje proizvoda oporezivih trošarinama tijekom obustave plaćanja trošarina između dvije države članice mogu elektroničkim putem dobiti potvrdu valjanosti trošarinskih brojeva iz središnjeg upisnika iz članka 19. stavka 4. Komisija prosljeđuje sve zahtjeve od gospodarskog subjekta na ispravak takvih informacija u središnji trošarinski ured za vezu ili bilo koji odjel za vezu odgovoran za odobravanje tog subjekta.
2. Središnji trošarinski uredi za vezu država članica ili službe za vezu država članica osiguravaju da gospodarski subjekti mogu dobiti potvrdu informacija o njima prema članku 19. stavku 2. te da mogu dobiti ispravak svih vezanih mogućih netočnih navoda iz te potvrde.
3. Nadležno tijelo države članice može prema uvjetima koje utvrđuje ta država članica dozvoliti središnjem trošarinskom uredu za vezu ili odgovarajućim službama za vezu pružanje potvrde o informacijama iz članka 19. stavka 2.
Članak 21.
Zadržavanje podataka
1. Svaka država članica zadržava informacije o kretanju proizvoda oporezivih trošarinama u Uniji i evidenciju sadržanu u nacionalnim upisnicima iz članka 19. barem tijekom pet godina od kraja kalendarske godine u kojoj je započelo kretanje, da bi se takve informacije mogle koristiti za postupke iz ove Uredbe. To se razdoblje može ograničiti na tri godine s obzirom na informacije unesene u nacionalne upisnike prije 1. srpnja 2012.
2. Informacije prikupljene putem računalnog sustava zadržavaju se u tom sustavu tako da se mogu pronaći i obraditi unutar takvog sustava za potrebe odgovora na zahtjev za informacijama iz članka 8.
Članak 22.
Provedba
Komisija donosi provedbene akte:
(a)
da bi utvrdila tehničke pojedinosti s obzirom na automatizirano ažuriranje baza podataka iz članka 19. stavka 1. i središnjeg upisnika iz članka 19. stavka 4.;
(b)
da bi utvrdila pravila i postupke s obzirom na pristup i ispravak informacija iz članka 20. stavka 1.
Ti provedbeni akti donose se u skladu s postupkom pregleda iz članka 35. stavka 2.
POGLAVLJE V.
ZAJEDNIČKI UVJETI O POMOĆI
Članak 23.
Jezična pitanja
Zamolbe za pomoć, uključujući zahtjeve za obavještavanjem i priloženu dokumentaciju, mogu se podnositi na bilo kojem jeziku o kojem se zamolbeno i zamoljeno nadležno tijelo dogovore. Samo u posebnim slučajevima, kada zamoljeno tijelo obrazloži svoj zahtjev za prijevodom, zahtjevima se mora priložiti prijevod na službeni jezik ili jedan od službenih jezika države članice u kojoj zamoljeno tijelo ima sjedište.
Članak 24.
Kvaliteta usluge
1. Komisija i države članice osiguravaju da su dijelovi računalnog sustava neophodni za razmjenu informacija opisani u Uredbi operativni, odgovarajuće održavani i da se redovito unaprjeđuju.
2. Komisija i države članice sklapaju sporazum o uslugama podrške i dogovaraju se o sigurnosnim politikama s obzirom na računalni sustav. Takav sporazum definira tehničku kvalitetu i količinu usluga koje Komisija i države članice trebaju dostaviti da bi se osiguralo sigurno funkcioniranje svih dijelova računalnog sustava i elektroničke komunikacije, kao i podjela odgovornosti za daljnji razvoj sustava.
Članak 25.
Opća ograničenja s obzirom na obveze zamoljenog nadležnog tijela
1. Zamoljeno nadležno tijelo osigurava zamolbenom tijelu informacije u skladu s ovom Uredbom, pod uvjetom da:
(a)
zamolbeno tijelo iscrpilo je uobičajene izvore informacija koje je moglo iskoristiti u okolnostima za dobivanje zahtijevanih informacija, bez dovođenja u pitanje postignuća željenog cilja; i
(b)
broj i priroda zahtjeva za informacijama koje podnosi zamolbeno tijelo u određenom razdoblju ne nameće nerazmjerno administrativno opterećenje tom zamoljenom tijelu.
2. Ova Uredba ne nameće nikakve obveze nadležnom tijelu države članice s obzirom na izvršavanje istražnih radnji ili pružanje informacija ako zakoni ili upravna praksa te države članice ne odobravaju svojim nadležnim tijelima vršenje takvih istražnih radnji niti prikupljanje i korištenje takvih informacija za vlastite potrebe te države članice.
3. Nadležno tijelo države članice može odbiti pružiti informaciju ako zamolbena država članica zbog pravnih razloga nije u mogućnosti pružiti sličnu vrstu informacije.
4. Pružanje informacija može se odbiti kada dovodi do razotkrivanja poslovne, industrijske ili službene tajne ili trgovačkog postupka, ili kada bi takvo razotkrivanje bilo suprotno javnoj politici.
5. Zamoljeno nadležno tijelo obavješćuje zamolbeno tijelo o temeljima mogućeg odbijanja zahtjeva za pomoć. Za potrebe statistike, nadležna tijela na godišnjoj razini obavješćuju Komisiju o kategorijama temelja odbijanja.
6. Stavci 2., 3. ili 4. nikako se ne tumače tako da dozvoljavaju zamoljenom tijelu ovlaštenje da odbije pružiti informacije isključivo jer tim podacima upravlja banka, druga financijska institucija, ovlaštenik ili druga osoba koja djeluje kao posrednik ili u fiducijarnom smislu, niti zbog vlasničkih interesa određene osobe.
Članak 26.
Troškovi
Države članice obostrano odbijaju sve zahtjeve za povrat troškova do kojih je došlo primjenom ove Uredbe, uz izuzetak zahtjeva s obzirom na naknade za rad stručnjaka.
Članak 27.
Najniži iznos
1. Zahtjev za pomoć može podlijegati najnižem pragu na temelju trošarina kojima dospijeva rok za plaćanje.
2. Komisija može donijeti provedbene akte za podrobnije utvrđivanje praga iz stavka 1. ovog članka.
Ti provedbeni akti donose se u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 35. stavka 2.
Članak 28.
Službena tajna, zaštita podataka te korištenje podataka dostavljenih prema ovoj Uredbi
1. Informacije koje pruže ili prikupe države članice u skladu s ovom Uredbom ili bilo koje informacije kojima službenik ili drugi zaposlenik ili ugovaratelj ima pristup tijekom vršenja svojih dužnosti podliježu obvezi čuvanja službene tajne dok i te strane s obzirom na vlastite informacije također uživaju isto pravo prema zakonima države članice koja prima informacije.
2. Informacije iz stavka 1. mogu se koristiti za sljedeće potrebe:
(a)
uspostavu baze za utvrđivanje trošarina;
(b)
naplatu ili upravnu kontrolu trošarina;
(c)
praćenje kretanja proizvoda oporezivih trošarinama;
(d)
analizu rizika u području trošarina;
(e)
istražne radnje u području trošarina;
(f)
utvrđivanje drugih poreza, carina i nameta obuhvaćenih člankom 2. Direktive 2010/24/EU.
Međutim, nadležno tijelo države članice koja pruža informacije dozvoljava korištenje takvih informacija za druge potrebe u državi članici zamolbenog tijela ako zakoni države članice zamoljenog tijela dozvoljavaju korištenje informacija za slične potrebe u predmetnoj državi članici.
U omjeru u kojem to dozvoljava nacionalno pravo i ne dovodeći u pitanje članak 1. stavak 2., informacije iz stavka 1. ovog članka mogu se koristiti u sudskim ili upravnim postupcima, koji mogu uključivati kazne zbog kršenja poreznih propisa, ne dovodeći u pitanje opća pravila i odredbe koje utvrđuju prava tuženika i svjedoka u takvim postupcima.
3. Ako zamolbeno tijelo smatra da bi informacije koje je primilo od zamoljenog tijela mogle biti korisne nadležnom tijelu druge države članice, može ih dostaviti takvom tijelu. O izvršenoj dostavi informacija obavješćuje zamoljeno tijelo.
Zamoljeno tijelo može uvjetovati dostavu informacija drugoj državi članici svojom prethodnom suglasnošću.
4. Sva obrada osobnih podataka koju vrše države članice iz ove Uredbe podliježe nacionalnim odredbama provedbene Direktive 95/46/EZ.
Za potrebe pravilne primjene ove Uredbe, države članice ograničavaju područje primjene prava i obveza iz članka 10., članka 11. stavka 1. i članaka 12. i 21. Direktive 95/46/EZ ako je to potrebno radi zaštite interesa iz točke (e) članka 13. stavka 1. navedene Direktive. Takva su ograničenja razmjerna predmetnim interesima.
Članak 29.
Pristup informacijama prema odobrenju Komisije
Osobe koje odgovarajuće odobri Komisija mogu imati pristup informacijama iz članka 28. stavka 4. samo u onom omjeru u kojem je to neophodno za brigu, održavanje i razvoj mreže CCN/CSI i rad središnjeg registra.
Takve osobe podliježu obvezama službene tajne. Informacije kojima se pristupa zaštićuju se kao osobni podaci prema Uredbi (EZ) br. 45/2001.
Članak 30.
Dokazna vrijednost primljenih informacija
Izvješća, izjave i sva druga dokumentacija ili ovjerene preslike ili njihovi izvodi koje pruža nadležno tijelo države članice nadležnom tijelu druge države članice, u skladu s ovom Uredbom nadležna tijela druge države članice mogu uzeti kao dokaz na istoj osnovi kao slični dokumenti koje osigurava drugo tijelo te druge države članice.
Članak 31.
Obveza suradnje
1. Za potrebe primjene ove Uredbe, država članica poduzima sve potrebne mjere radi:
(a)
osiguranja učinkovite unutarnje koordinacije između nadležnih tijela iz članaka 3. do 5.;
(b)
uspostave izravne suradnje između tijela ovlaštenih za potrebe koordinacije iz točke (a) ovog stavka;
(c)
osiguranja nesmetanog funkcioniranja sustava razmjene informacija predviđenog ovom Uredbom.
2. Komisija nadležnom tijelu svake države članice bez odlaganja dostavlja sve informacije koje je primila i koje je u mogućnosti pružiti da bi osigurala pravilnu primjenu zakona o trošarinama.
Članak 32.
Odnosi s trećim zemljama
1. Nadležno tijelo države članice primatelj informacija od treće zemlje može proslijediti informacije nadležnim tijelima bilo koje države članice koju bi te informacije mogle zanimati i, u svakom slučaju, svim nadležnim tijelima koja ih zatraže, u onoj mjeri u kojoj je to dozvoljeno sporazumima o suradnji s takvom trećom zemljom. Takve se informacije također mogu proslijediti Komisiji, kad god je to u interesu Unije za potrebe ove Uredbe.
2. Pod uvjetom da se predmetna treća zemlja pravno obvezala pružati potrebnu pomoć radi prikupljanja dokaza o nepravilnostima transakcija za koje se čini da su protivne propisima o trošarinama, informacije prikupljene sukladno ovoj Uredbi nadležno tijelo države članice može dostaviti takvoj trećoj zemlji, u skladu s nacionalnim propisima te države članice o prijenosu osobnih podataka trećim zemljama, za potrebe ispravne primjene trošarina ili sličnih poreza, carina i naknada primjenjivih na treću zemlju uz suglasnost nadležnih tijela koja dostavljaju podatke, u skladu s njihovim nacionalnim propisima.
Članak 33.
Pomoć gospodarskim subjektima
1. Nadležna tijela države članice u kojoj pošiljatelj proizvoda oporezivih trošarinama ima poslovni nastan mogu odobriti pomoć ako takav pošiljatelj ne primi izvješće iz članka 24. stavka 4. Direktive 2008/118/EZ, izvješće iz članka 25. stavka 3. te Direktive ili, u okolnostima opisanim u članku 33. stavku 1. te Direktive, presliku popratne isprave iz njenog članka 34.
Ako je takva pomoć odobrena, pošiljatelj se time ne oslobađa svojih poreznih obveza.
2. Kada se državi članici odobri pomoć sukladno stavku 1. ovog članka i kada smatra neophodnim dobiti informacije od druge države članice, podnosi zahtjev za takvim informacijama u skladu s člankom 8. Druga država članica može odbiti zaprimiti zahtjev za informacijama ako pošiljatelj nije iscrpio sva njemu dostupna sredstva za pribavljanje dokaza o prekidu kretanja proizvoda oporezivih trošarinama između država članica.
POGLAVLJE VI.
OCJENJIVANJE I ZAVRŠNE ODREDBE
Članak 34.
Ocjenjivanje aranžmana, prikupljanje operativnih statistika i izvješćivanje
1. Države članice i Komisija provjeravaju i procjenjuju primjenu ove Uredbe. U tu svrhu, Komisija redovito izrađuje sažetak iskustava država članica s ciljem poboljšanja rada sustava uspostavljenog ovom Uredbom.
2. Države članice dostavljaju Komisiji sljedeće:
(a)
sve raspoložive informacije bitne za primjenu ove Uredbe, uključujući sve statističke podatke potrebne za ocjenjivanje njezine provedbe;
(b)
sve podatke o stvarnim metodama ili praksama korištenim ili za koje se sumnja da se koriste za kršenje zakona o trošarinama kada takve metode ili prakse otkrivaju nedostatke ili propuste u djelovanju postupaka utvrđenih ovom Uredbom.
Zbog ocjenjivanja učinkovitosti ovog sustava upravne suradnje u primjeni zakona o trošarinama i suzbijanju nezakonite utaje poreza i poreznih prijevara s obzirom na trošarine, države članice mogu dostaviti Komisiji sve druge raspoložive informacije pored onih iz prvog podstavka.
Komisija prosljeđuje informacije koje su dostavile države članice drugim dotičnim državama članicama.
Obveza dostavljanja informacija i statističkih podataka ne smije prouzročiti neopravdana opterećenja uprave.
3. Komisija može, za dijagnostičke i statističke potrebe, izravno prikupiti informacije iz poruka koje stvara računalni sustav, u skladu s člankom 28.
4. Informacije koje dostavljaju države članice ili koje prikuplja Komisija za potrebe stavaka 1. do 3. ne sadrže pojedinačne ili osobne podatke.
5. Komisija donosi provedbene akte da bi za potrebe primjene ovog članka utvrdila odgovarajuće statističke podatke koje trebaju dostaviti države članice, informacije koje treba prikupiti Komisija i statistička izvješća koja Komisija treba pripremiti s drugim državama članicama.
Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 35. stavka 2.
Članak 35.
Odbor za trošarine
1. Komisiji pomaže Odbor za trošarine osnovan člankom 43. stavkom 1. Direktive 2008/118/EZ. Taj Odbor je odbor u smislu Uredbe (EU) br. 182/2011.
2. Kod pozivanja na ovaj stavak, primjenjuje se članak 5. Uredbe (EU) br. 182/2011.
Članak 36.
Stavljanje izvan snage Uredbe (EZ) br. 2073/2004
Uredba (EZ) br. 2073/2004 stavlja se izvan snage.
Upućivanja na Uredbu stavljenu izvan snage smatraju se upućivanjima na ovu Uredbu u skladu s korelacijskom tablicom iz Priloga ovoj Uredbi.
Članak 37.
Izvješćivanje Europskog parlamenta i Vijeća
Svakih pet godina od dana stupanja na snagu ove Uredbe i posebno na temelju informacija koje dostavljaju države članice, Komisija izvješćuje Europski parlament i Vijeće o primjeni ove Uredbe.
Članak 38.
Dvostrani aranžmani
Kada nadležna tijela sklapaju aranžmane o dvostranim pitanjima obuhvaćenim ovom Uredbom, izuzev pojedinih slučajeva, o tome odmah izvještavaju Komisiju. Komisija zatim nadalje izvještava nadležna tijela drugih država članica.
Članak 39.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Primjenjuje se od 1. srpnja 2012.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 2. svibnja 2012.