EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 1173/2011
af 16. november 2011
om en effektiv håndhævelse af budgetovervågningen i euroområdet
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 136, sammenholdt med artikel 121, stk. 6,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Den Europæiske Centralbank (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
De medlemsstater, der har euroen som valuta, har en særlig interesse i og et ansvar for at føre økonomiske politikker, som bidrager til, at Den Økonomiske og Monetære Union fungerer korrekt, og at undgå politikker, som bringer dens funktion i fare.
(2)
Traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) tillader, at der vedtages specifikke foranstaltninger i euroområdet, som går ud over de bestemmelser, der gælder for alle medlemsstater, med henblik på at sikre, at Den Økonomiske og Monetære Union fungerer korrekt.
(3)
Erfaringerne og fejltagelserne fra de første ti år med Den Økonomiske og Monetære Union viser, at der er behov for at forbedre den økonomiske styring i Unionen, hvilket først og fremmest bør ske ved, at medlemsstaterne i højere grad gør de i fællesskab vedtagne regler og politikker til deres egne, og ved hjælp af nogle mere solide rammer på EU-plan for overvågningen af de nationale økonomiske politikker.
(4)
De forbedrede rammer for økonomisk styring bør bygge på flere indbyrdes forbundne og sammenhængende politikker for holdbar vækst og beskæftigelse, navnlig en EU-strategi for vækst og beskæftigelse med særligt fokus på udvikling og styrkelse af det indre marked, fremme af international handel og konkurrenceevne, et europæisk semester for en styrket samordning af de økonomiske og budgetmæssige politikker, et effektivt regelsæt til forebyggelse og korrektion af uforholdsmæssigt store offentlige underskud (stabilitets- og vækstpagten), et solidt regelsæt til forebyggelse og korrektion af makroøkonomiske ubalancer, minimumskrav til nationale budgetmæssige rammer og forstærket regulering af og tilsyn med de finansielle markeder, herunder makroprudentielt tilsyn ved Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici.
(5)
Stabilitets- og vækstpagten og den samlede ramme for den økonomiske styring bør supplere og være forenelige med EU-strategien for vækst og beskæftigelse. De indbyrdes forbindelser mellem de forskellige elementer bør ikke resultere i undtagelser fra stabilitets- og vækstpagtens bestemmelser.
(6)
Opnåelse og bevarelse af et dynamisk indre marked bør betragtes som et led i Den Økonomiske og Monetære Unions korrekte og gnidningsløse funktion.
(7)
Kommissionen bør spille en mere fremtrædende rolle i den styrkede overvågningsprocedure for så vidt angår vurderinger, der er specifikke for hver enkelt medlemsstat, kontroller, missioner på stedet, henstillinger og varslinger. Ved afgørelser om sanktioner bør Rådets rolle begrænses, og ved afstemninger bør reglen om omvendt kvalificeret flertal finde anvendelse.
(8)
For at sikre en permanent dialog med medlemsstaterne med henblik på at nå målene med denne forordning, bør Kommissionen aflægge overvågningsbesøg.
(9)
Kommissionen bør regelmæssigt foretage en bred evaluering af det økonomiske styringssystem, især af effektiviteten og tilstrækkeligheden af dets sanktioner. Sådanne evalueringer bør om nødvendigt suppleres med relevante forslag.
(10)
Ved gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tage hensyn til den aktuelle økonomiske situation i de berørte medlemsstater.
(11)
Styrkelsen af den økonomiske styring bør omfatte en tættere og mere rettidig inddragelse af Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter.
(12)
Der kan etableres en økonomisk dialog med Europa-Parlamentet, som vil gøre det muligt for Kommissionen at gøre sine analyser offentligt kendte og for Rådets formand, Kommissionen og, i givet fald, formanden for Det Europæiske Råd eller formanden for Eurogruppen at føre drøftelser. En sådan offentlig debat kunne gøre det muligt at drøfte følgevirkningerne af nationale afgørelser og at udøve indbyrdes pres (peer pressure) over for de relevante aktører i fuld offentlighed. Selv om det anerkendes, at Europa-Parlamentets modparter i denne dialog er de relevante EU-institutioner og deres repræsentanter, kan Europa-Parlamentets kompetente udvalg tilbyde en medlemsstat, der er genstand for en afgørelse truffet af Rådet i henhold til artikel 4, 5 og 6 i denne forordning, at deltage i en udveksling af synspunkter. Medlemsstaternes deltagelse i en sådan udveksling af synspunkter er frivillig.
(13)
Det er nødvendigt, at der indføres yderligere sanktioner for at gøre håndhævelsen af budgetovervågningen i euroområdet mere effektiv. Disse sanktioner bør styrke den finanspolitiske overvågnings troværdighed inden for Unionens rammer.
(14)
Reglerne i denne forordning bør sikre rimelige, rettidige, graduerede og effektive mekanismer for overholdelse af den forebyggende og den korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten, navnlig Rådets forordning (EF) nr. 1466/97 af 7. juli 1997 om styrkelse af overvågningen af budgetstillinger samt overvågning og samordning af økonomiske politikker (4) og Rådets forordning (EF) nr. 1467/97 af 7. juli 1997 om fremskyndelse og afklaring af gennemførelsen af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud (5), idet overholdelsen af budgetdisciplinen undersøges på basis af kriterierne om offentligt underskud og offentlig gæld.
(15)
Sanktionerne i henhold til denne forordning, der er baseret på den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten, og som er rettet mod medlemsstater, der har euroen som valuta, bør virke som incitamenter til tilpasning til og fastholdelse af det mellemfristede budgetmål.
(16)
For at forhindre en forsætligt eller som følge af grov uagtsomhed misvisende fremstilling af data vedrørende offentligt underskud og offentlig gæld, som er særdeles vigtige input for koordineringen af den økonomiske politik i Unionen, bør de ansvarlige medlemsstater pålægges en bod.
(17)
For at supplere reglerne for beregning af boden for manipulation af statistikker samt reglerne for den procedure, Kommissionen skal følge ved undersøgelsen af sådanne handlinger, bør beføjelse til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår detaljerede kriterier for fastsættelsen af bodens størrelse og for de undersøgelser, der skal foretages af Kommissionen. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet.
(18)
For så vidt angår den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten bør tilpasning til og efterlevelse af det mellemfristede budgetmål sikres ved hjælp af en forpligtelse, der pålægges en medlemsstat, der har euroen som valuta, og som gør utilstrækkelige fremskridt med sin budgetmæssige konsolidering, til midlertidigt at deponere et rentebærende beløb. Det bør være tilfældet, når en medlemsstat, herunder en medlemsstat med et underskud, der ligger under referenceværdien på 3 % af bruttonationalproduktet (BNP), afviger væsentligt fra det mellemfristede budgetmål eller den nødvendige tilpasningssti i retning af dette mål og undlader at korrigere afvigelsen.
(19)
Den rentebærende deponering, der pålægges, bør frigives til den pågældende medlemsstat sammen med de påløbne renter, når Rådet har konstateret, at den situation, der gav anledning til forpligtelsen til at deponere beløbet, er bragt til ophør.
(20)
For så vidt angår den korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten bør sanktionerne over for de medlemsstater, der har euroen som valuta, antage form af en forpligtelse til at deponere et ikke-rentebærende beløb i tilknytning til en rådsafgørelse, som fastslår, at der foreligger et uforholdsmæssigt stort underskud, i tilfælde hvor den pågældende medlemsstat allerede er blevet pålagt at deponere et rentebærende beløb i den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten, eller i særligt alvorlige tilfælde af manglende overholdelse af de budgetpolitiske forpligtelser i stabilitets- og vækstpagten, samt af en forpligtelse til at betale en bod, i tilfælde af manglende efterlevelse af en henstilling fra Rådet om at korrigere et uforholdsmæssigt stort offentligt underskud.
(21)
Med henblik på at undgå, at de i denne forordning fastlagte sanktioner i henhold til den forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten anvendes med tilbagevirkende kraft, bør de kun anvendes i forbindelse med de relevante afgørelser, som Rådet vedtager i henhold til forordning (EF) nr. 1466/97 efter nærværende forordnings ikrafttræden. Med henblik på at undgå, at de i nærværende forordning fastlagte sanktioner i henhold til den korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten anvendes med tilbagevirkende kraft, bør de kun anvendes i forbindelse med de relevante henstillinger og afgørelser om at korrigere et uforholdsmæssigt stort offentligt underskud, som Rådet vedtager efter nærværende forordnings ikrafttræden.
(22)
Størrelsen af den rentebærende deponering, den ikke-rentebærende deponering og den bod, der fastlægges i denne forordning, bør fastsættes således, at der sikres en retfærdig graduering af sanktioner i den forebyggende og den korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten, og der tilvejebringes tilstrækkelige incitamenter til, at de medlemsstater, der har euroen som valuta, overholder Unionens finanspolitiske rammer. Boden i henhold til artikel 126, stk. 11, i TEUF, der er nærmere fastlagt i artikel 12 i forordning (EF) nr. 1467/97, består af en fast komponent svarende til 0,2 % af BNP og en variabel komponent. Der sikres således graduering og ligebehandling mellem medlemsstaterne, hvis den rentebærende deponering, den ikke-rentebærende deponering og den bod, der fastlægges i denne forordning, svarer til 0,2 % af BNP, som er størrelsen af den faste komponent i den boden i henhold til artikel 126, stk. 11, i TEUF.
(23)
Rådet bør have mulighed for at mindske eller ophæve de sanktioner, der er pålagt en medlemsstat, som har euroen som valuta, på grundlag af en henstilling fra Kommissionen, efter at den pågældende medlemsstat har fremsat en begrundet anmodning derom. I den korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten bør Kommissionen også kunne henstille at mindske størrelsen af en sanktion eller ophæve den på grund af exceptionelle økonomiske omstændigheder.
(24)
Den ikke-rentebærende deponering bør frigives, når det uforholdsmæssigt store underskud er korrigeret, idet renterne på sådanne deponeringer og den bod, der er opkrævet, bør afsættes til stabilitetsmekanismer for at yde finansiel bistand, der er oprettet af de medlemsstater, der har euroen som valuta, for at sikre stabiliteten i hele euroområdet.
(25)
Beføjelsen til at vedtage individuelle afgørelser om anvendelse af de sanktioner, der er fastlagt i denne forordning, bør tillægges Rådet. Som led i den samordning af medlemsstaternes økonomiske politikker, der foretages i Rådet, jf. artikel 121, stk. 1, i TEUF, udgør disse individuelle afgørelser en integreret opfølgning af de foranstaltninger, Rådet vedtager i overensstemmelse med artikel 121 og 126 i TEUF og forordning (EF) nr. 1466/97 og (EF) nr. 1467/97.
(26)
Eftersom denne forordning indeholder generelle regler for en effektiv håndhævelse af forordning (EF) nr. 1466/97 og (EF) nr. 1467/97, bør den vedtages efter den almindelige lovgivningsprocedure, jf. artikel 121, stk. 6, i TEUF.
(27)
Målet for denne forordning, nemlig at skabe et system med sanktioner, der skal styrke håndhævelsen af den forebyggende og den korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten i euroområdet, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, og Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU). I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
KAPITEL I
GENSTAND, ANVENDELSESOMRÅDE OG DEFINITIONER
Artikel 1
Genstand og anvendelsesområde
1. I denne forordning fastlægges et system med sanktioner, der skal styrke håndhævelsen af den forebyggende og den korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten i euroområdet.
2. Denne forordning gælder for medlemsstater, der har euroen som valuta.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning forstås ved:
1) »forebyggende del af stabilitets- og vækstpagten«: det multilaterale overvågningssystem, der er fastlagt i forordning (EF) nr. 1466/97
2) »korrigerende del af stabilitets- og vækstpagten«: den procedure med henblik på at undgå medlemsstaternes uforholdsmæssigt store underskud, der er fastlagt i artikel 126 i TEUF og forordning (EF) nr. 1467/97
3) »exceptionelle økonomiske omstændigheder«: omstændigheder, hvor et offentligt underskud, der overskrider referenceværdien, anses for at være exceptionelt i henhold til artikel 126, stk. 2, litra a), andet led, i TEUF og som nærmere fastlagt i forordning (EF) nr. 1467/97.
KAPITEL II
ØKONOMISK DIALOG
Artikel 3
Økonomisk dialog
For at styrke dialogen mellem EU-institutionerne, især Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen, og for at sikre større gennemsigtighed og ansvarlighed kan Europa-Parlamentets kompetente udvalg indbyde Rådets formand, Kommissionen og i relevant omfang Det Europæiske Råds formand eller Eurogruppens formand til at give møde for udvalget for at drøfte afgørelser truffet i medfør af artikel 4, 5, og 6 i denne forordning.
Europa-Parlamentets kompetente udvalg kan tilbyde den medlemsstat, der er berørt af sådanne afgørelser, at deltage i en udveksling af synspunkter.
KAPITEL III
SANKTIONER I DEN FOREBYGGENDE DEL AF STABILITETS- OG VÆKSTPAGTEN
Artikel 4
Rentebærende deponeringer
1. Hvis Rådet vedtager en afgørelse, hvorved det fastslås, at en medlemsstat har undladt at træffe foranstaltninger til opfølgning af Rådets henstilling, jf. artikel 6, stk. 2, andet afsnit, i forordning (EF) nr. 1466/97, henstiller Kommissionen inden for en frist på 20 dage, efter at Rådet har vedtaget sin afgørelse, til Rådet, at det ved en yderligere afgørelse pålægger den pågældende medlemsstat hos Kommissionen at deponere et rentebærende beløb svarende til 0,2 % af medlemsstatens bruttonationalprodukt (BNP) i det foregående år.
2. Afgørelsen om deponering anses for at være vedtaget af Rådet, medmindre det med kvalificeret flertal beslutter at forkaste Kommissionens henstilling inden for en frist på ti dage, efter at Kommissionen har vedtaget den.
3. Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal, kan ændre Kommissionens henstilling og vedtage den således ændrede tekst ved en rådsafgørelse.
4. Kommissionen kan, efter at den pågældende medlemsstat har fremsat en begrundet anmodning til Kommissionen inden for en frist på ti dage, efter at Rådet har vedtaget den i stk. 1 omhandlede afgørelse, hvorved det fastslås, at en medlemsstat har undladt at træffe foranstaltninger, henstille, at Rådet beslutter, at der skal ske deponering af et lavere rentebærende beløb eller slet ingen deponering.
5. Det rentebærende beløb skal forrentes til en sats, som afspejler Kommissionens kreditrisiko og den relevante investeringsperiode.
6. Hvis den situation, der har givet anledning til den henstilling fra Rådet, der er omhandlet i artikel 6, stk. 2, andet afsnit, i forordning (EF) nr. 1466/97, hvorved det fastslås at en medlemsstat har undladt at træffe foranstaltninger, ikke længere består, træffer Rådet på grundlag af en yderligere henstilling fra Kommissionen afgørelse om, at det deponerede beløb og de påløbne renter tilbagebetales til den pågældende medlemsstat. Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal, kan ændre Kommissionens yderligere henstilling.
KAPITEL IV
SANKTIONER I DEN KORRIGERENDE DEL AF STABILITETS- OG VÆKSTPAGTEN
Artikel 5
Ikke-rentebærende deponering
1. Hvis Rådet i henhold til artikel 126, stk. 6, i TEUF fastslår, at der foreligger et uforholdsmæssigt stort underskud i en medlemsstat, der har deponeret et rentebærende beløb hos Kommissionen i overensstemmelse med denne forordnings artikel 4, stk. 1, eller hvor Kommissionen har konstateret særligt alvorlige overtrædelser af de budgetpolitiske forpligtelser i stabilitets- og vækstpagten, henstiller Kommissionen inden for en frist på 20 dage, efter at Rådet har vedtaget sin afgørelse, til Rådet, at det ved en yderligere afgørelse pålægger den pågældende medlemsstat hos Kommissionen at deponere et ikke-rentebærende beløb svarende til 0,2 % af medlemsstatens BNP i det foregående år.
2. Afgørelsen om deponering anses for at være vedtaget af Rådet, medmindre det med kvalificeret flertal beslutter at forkaste Kommissionens henstilling inden for en frist på ti dage, efter at Kommissionen har vedtaget den.
3. Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal, kan ændre Kommissionens henstilling og vedtage den således ændrede tekst ved en rådsafgørelse.
4. Kommissionen kan, hvis der foreligger exceptionelle økonomiske omstændigheder, eller hvis den pågældende medlemsstat har fremsat en begrundet anmodning til Kommissionen inden for en frist på ti dage, efter at Rådet har vedtaget sin i stk. 1 omhandlede afgørelse i henhold til stk. 126, stk. 6, i TEUF, henstille, at Rådet beslutter, at der skal ske deponering af et lavere ikke-rentebærende beløb eller slet ingen deponering.
5. Deponeringen foretages hos Kommissionen. Har medlemsstaten deponeret et rentebærende beløb hos Kommissionen i henhold til artikel 4, konverteres det pågældende rentebærende beløb til et ikke-rentebærende beløb.
Overstiger størrelsen af et rentebærende beløb, der er deponeret i henhold til artikel 4, og af de renter, der er påløbet, størrelsen af det ikke-rentebærende beløb, der skal deponeres i henhold til nærværende artikels stk. 1, tilbagebetales differencen til medlemsstaten.
Overstiger størrelsen af det ikke-rentebærende beløb størrelsen af et rentebærende beløb, der er deponeret i henhold til artikel 4, og af de renter, der er påløbet, betaler medlemsstaten differencen, når den deponerer det ikke-rentebærende beløb.
Artikel 6
Bod
1. Hvis Rådet i henhold til artikel 126, stk. 8, i TEUF, træffer afgørelse om, at en medlemsstat ikke har truffet virkningsfulde foranstaltninger for at korrigere sit uforholdsmæssigt store underskud, henstiller Kommissionen, inden for en frist på 20 dage efter den nævnte afgørelse, til Rådet, at det ved en yderligere afgørelse pålægger en bod svarende til 0,2 % af medlemsstatens BNP i det foregående år.
2. Afgørelsen om pålæggelse af en bod anses for at være vedtaget af Rådet, medmindre det med kvalificeret flertal beslutter at forkaste Kommissionens henstilling inden for en frist på ti dage, efter at Kommissionen har vedtaget den.
3. Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal, kan ændre Kommissionens henstilling og vedtage den således ændrede tekst ved en rådsafgørelse.
4. Kommissionen kan, hvis der foreligger exceptionelle økonomiske omstændigheder, eller hvis den pågældende medlemsstat har fremsat en begrundet anmodning til Kommissionen inden for en frist på ti dage, efter at Rådet har vedtaget sin i stk. 1 omhandlede afgørelse i henhold til stk. 126, stk. 8, i TEUF, henstille, at Rådet nedsætter bodens størrelse eller ophæver den.
5. Har medlemsstaten deponeret et ikke-rentebærende beløb hos Kommissionen i henhold til artikel 5, konverteres det ikke-rentebærende beløb til boden.
Overstiger størrelsen af et ikke-rentebærende beløb, der er deponeret i henhold til artikel 5, størrelsen af boden, tilbagebetales differencen til medlemsstaten.
Overstiger størrelsen af boden størrelsen af et ikke-rentebærende beløb, der er deponeret i henhold til artikel 5, betaler medlemsstaten differencen, når den betaler boden.
Artikel 7
Tilbagebetaling af ikke-rentebærende beløb
Hvis Rådet i henhold til artikel 126, stk. 12, i TEUF beslutter at ophæve nogle af eller alle sine afgørelser, tilbagebetales eventuelle ikke-rentebærende beløb deponeret hos Kommissionen til den pågældende medlemsstat.
KAPITEL V
SANKTIONER FOR MANIPULATION AF STATISTIKKER
Artikel 8
Sanktioner for manipulation af statistikker
1. Rådet kan efter henstilling fra Kommissionen vedtage at pålægge en medlemsstat en bod, hvis medlemsstaten forsætligt eller som følge af grov uagtsomhed giver en misvisende fremstilling af data vedrørende underskud og gæld, som er relevante for anvendelsen af artikel 121 eller 126 i TEUF, eller for anvendelsen af protokollen om proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud, der er knyttet som bilag til TEU og til TEUF.
2. Den i stk. 1 omhandlede bod skal være effektiv, have afskrækkende virkning og stå i et rimeligt forhold til den misvisende fremstillings art, alvor og varighed. Boden må ikke overstige et beløb svarende til 0,2 % af den pågældende medlemsstats BNP.
3. Kommissionen kan foretage alle fornødne undersøgelser med henblik på at fastslå, hvorvidt der foreligger misvisende fremstillinger som omhandlet i stk. 1. Den kan beslutte at iværksætte en undersøgelse, hvis den finder, at der foreligger alvorlige indikationer på, at der er tale om forhold, der kan udgøre en sådan misvisende fremstilling. Kommissionen undersøger de formodede misvisende fremstillinger under hensyntagen til eventuelle kommentarer forelagt af den berørte medlemsstat. Med henblik på udførelsen af sine opgaver kan Kommissionen anmode medlemsstaten om at forelægge oplysninger, og kan foretage inspektioner på stedet og konsultere regnskaberne for alle statslige instanser på centralt, delstatsligt, lokalt og socialsikkerhedsmæssigt niveau. Såfremt det ved inspektioner på stedet er et krav i lovgivningen i den berørte medlemsstat, at der skal indhentes en forudgående tilladelse fra en retlig myndighed, anmoder Kommissionen om de nødvendige tilladelser.
Efter at have afsluttet sin undersøgelse, og inden den forlægger Rådet noget forslag, giver Kommissionen den berørte medlemsstat mulighed for at blive hørt om de undersøgte forhold. Kommissionen baserer udelukkende sit forslag til Rådet på faktuelle forhold, som den berørte medlemsstat har haft lejlighed til at udtale sig om.
Kommissionen respekterer fuldt ud den berørte medlemsstats ret til forsvar i forbindelse med undersøgelserne.
4. Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 11 vedrørende
a)
detaljerede kriterier for fastsættelse af størrelsen af den i stk. 1 omhandlede bod
b)
detaljerede regler vedrørende procedurerne for de i stk. 3 omhandlede undersøgelser, hermed forbundne foranstaltninger og rapportering om undersøgelserne
c)
detaljerede procedureregler med henblik på at sikre retten til forsvar, aktindsigt, juridisk repræsentation, fortrolighed, og bestemmelser om fastsættelse af frister og opkrævning af boder, jf. stk. 1.
5. Den Europæiske Unions Domstol har fuld prøvelsesret med hensyn til klager over afgørelser, hvorved Rådet har pålagt en bod i henhold til stk. 1. Den kan annullere, nedsætte eller forhøje den pålagte bod.
KAPITEL VI
SANKTIONERNES ADMINISTRATIVE ART OG FORDELING AF RENTER OG BOD
Artikel 9
Sanktionernes administrative art
Sanktioner pålagt medlemsstaterne i medfør af artikel 4-8 er af administrativ art.
Artikel 10
Fordeling af renter og bod
De renter, som Kommissionen har tjent på de beløb, der er deponeret i henhold til artikel 5, og den bod, der er opkrævet i henhold til artikel 6 og 8, udgør andre indtægter, jf. artikel 311 i TEUF, og afsættes til den europæiske finansielle stabilitetsfacilitet. Når de medlemsstater, der har euroen som valuta, opretter en anden stabilitetsmekanisme med henblik på at yde finansiel bistand og sikre stabiliteten i hele euroområdet, afsættes renter og bod til nævnte mekanisme.
KAPITEL VII
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 11
Udøvelse af de delegerede beføjelser
1. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter tillægges Kommissionen på de i denne artikel fastlagte betingelser.
2. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter, jf. artikel 8, stk. 4, tillægges Kommissionen for en periode på tre år fra 13. december 2011. Kommissionen udarbejder en rapport vedrørende delegationen af beføjelser senest ni måneder inden udløbet af treårsperioden. Delegationen af beføjelser forlænges stiltiende for perioder af samme varighed, medmindre Europa-Parlamentet eller Rådet modsætter sig en sådan forlængelse senest tre måneder inden udløbet af hver periode.
3. Den i artikel 8, stk. 4, omhandlede delegation af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet. En afgørelse om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning dagen efter offentliggørelsen af afgørelsen i Den Europæiske Unions Tidende eller på et senere tidspunkt, der angives i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af delegerede retsakter, der allerede er i kraft.
4. Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, giver den samtidigt Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom.
5. En delegeret retsakt vedtaget i henhold til artikel 8, stk. 4, træder kun i kraft, hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af den pågældende retsakt til Europa-Parlamentet og Rådet, eller hvis Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af denne frist begge har informeret Kommissionen om, at de ikke agter at gøre indsigelse. Fristen forlænges med to måneder på Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ.
Artikel 12
Afstemning i Rådet
1. Hvad angår de foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 4, 5, 6 og 8, stemmer kun medlemmer af Rådet, som repræsenterer medlemsstater, der har euroen som valuta, og Rådet træffer afgørelse uden at tage hensyn til stemmen fra det medlem af Rådet, som repræsenterer den berørte medlemsstat.
2. Det i stk. 1 omhandlede kvalificerede flertal af Rådets medlemmer defineres i overensstemmelse med artikel 238, stk. 3, litra b), i TEUF.
Artikel 13
Evaluering
1. Kommissionen offentliggør senest den 14. december 2014. og derefter hvert femte år en rapport om anvendelsen af denne forordning.
I rapporten foretages der bl.a. en evaluering af:
a)
hvor effektiv denne forordning er, herunder af, hvorvidt den har gjort det muligt for Rådet og Kommissionen at gribe ind for at imødegå situationer, der risikerer at bringe Den Monetære Unions rette funktion i fare
b)
fremskridtene med at sikre øget samordning af de økonomiske politikker og en varig konvergens mellem medlemsstaternes økonomiske resultater i overensstemmelse med TEUF.
2. Hvis det er hensigtsmæssigt, ledsages rapporten af forslag om ændring af denne forordning.
3. Rapporten fremsendes til Europa-Parlamentet og til Rådet.
4. Kommissionen forelægger inden udgangen af 2011 Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om muligheden for at indføre euro-værdipapirer.
Artikel 14
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaterne.
Udfærdiget i Strasbourg, den 16. november 2011.
32011R1173
L 306/1
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
16.11.2011.
UREDBA (EU) br. 1173/2011 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 16. studenoga 2011.
o učinkovitoj provedbi proračunskog nadzora u europodručju
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 136., u kombinaciji s člankom 121. stavkom 6.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europske središnje banke (1),
uzimajući u obzir mišljenje Europskog gospodarskog i socijalnog odbora (2),
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (3),
budući da:
(1)
Države članice čija je valuta euro imaju poseban interes i odgovornost za provođenje ekonomskih politika koje promiču pravilno funkcioniranje ekonomske i monetarne unije te za izbjegavanje politika koje ugrožavaju to funkcioniranje.
(2)
Ugovor o funkcioniranju Europske unije (UFEU) dopušta donošenje posebnih mjera u europodručju koje nadilaze odredbe koje se primjenjuju na sve države članice, sa svrhom osiguranja pravilnog funkcioniranja ekonomske i monetarne unije.
(3)
Iskustva stečena i pogreške učinjene tijekom prvog desetljeća ekonomske i monetarne unije ukazuju na potrebu za poboljšanim gospodarskim upravljanjem u Uniji koje bi se trebalo temeljiti na snažnijem nacionalnom vlasništvu zajednički dogovorenih pravila i politika i na solidnijem okviru nadzora nacionalnih ekonomskih politika na razini Unije.
(4)
Poboljšani okvir gospodarskog upravljanja trebao bi se oslanjati na nekoliko međusobno povezanih i usklađenih politika za održivi rast i zapošljavanje, posebno na strategiji Unije za rast i radna mjesta, s posebnim naglaskom na razvoju i jačanju unutarnjeg tržišta, potpori međunarodnoj trgovini i tržišnom natjecanju, Europskom semestru za jačanje usklađivanja ekonomskih i proračunskih politika, učinkovitom okviru za sprečavanje i ispravljanje prekomjernih državnih deficita (Pakt o stabilnosti i rastu), solidnom okviru za sprečavanje i ispravljanje makroekonomskih neravnoteža, minimalnim zahtjevima za nacionalne proračunske okvire i unaprijeđenom uređenju i nadzoru financijskih tržišta, uključujući makroprudencijalni nadzor Europskog odbora za sistemske rizike.
(5)
Pakt o stabilnosti i rastu te cjelokupan okvir gospodarskog upravljanja trebali bi se dopunjavati i biti u skladu sa strategijom Unije za rast i radna mjesta. Međusobne veze između različitih komponenti ne bi smjele predvidjeti izuzeća od odredbi Pakta o stabilnosti i rastu.
(6)
Ostvarivanje i održavanje dinamičnog unutarnjeg tržišta trebalo bi se smatrati elementom pravilnog i nesmetanog funkcioniranja ekonomske i monetarne unije.
(7)
Komisija bi trebala imati snažniju ulogu u postupku pojačanog nadzora u vezi s ocjenama koje su specifične za pojedinu državu članicu, praćenjem, izravnim misijama, preporukama i upozorenjima. Prilikom donošenja odluka i sankcija, uloga Vijeća trebala bi biti ograničena, a trebalo bi koristiti glasovanje putem obrnute kvalificirane većine.
(8)
Radi osiguranja trajnog dijaloga s državama članicama čiji je cilj ostvarivanje ciljeva ove Uredbe, Komisija bi trebala obavljati nadzorne misije.
(9)
Komisija bi u redovitim razmacima trebala izraditi opširnu ocjenu sustava gospodarskog upravljanja, posebno učinkovitosti i primjerenosti sankcija. Takve bi ocjene, prema potrebi, trebalo dopunjavati odgovarajućim prijedlozima.
(10)
Prilikom provedbe ove Uredbe, Komisija bi trebala uzeti u obzir trenutnu ekonomsku situaciju u dotičnim državama članicama.
(11)
Jačanje gospodarskog upravljanja trebalo bi uključivati tješnje i pravodobnije uključivanje Europskog parlamenta i nacionalnih parlamenata.
(12)
Moguće je uspostaviti ekonomski dijalog s Europskim parlamentom, koji omogućuje Komisiji da objavi svoje analize te predsjedniku Vijeća, Komisiji i, prema potrebi, predsjedniku Europskog vijeća ili predsjedniku Euroskupine da ih rasprave. Takva javna rasprava mogla bi omogućiti raspravu o učincima prelijevanja nacionalnih odluka i omogućiti da se pritisak stručne javnosti prenese na relevantne činitelje. Prepoznajući da su sugovornici Europskog parlamenta, u okviru tog dijaloga, relevantne institucije Unije i njihovi predstavnici, nadležni odbor Europskog parlamenta može državama članicama dati mogućnost da sudjeluju u razmjeni mišljenja prema državi članici koja je predmet odluke Vijeća, donesene na temelju članaka 4., 5. i 6. ove Uredbe. Sudjelovanje države članice u takvoj razmjeni mišljenja dobrovoljno je.
(13)
Za učinkovitiju provedbu proračunskog nadzora u europodručju potrebne su dodatne sankcije. Ove sankcije trebale bi povećati vjerodostojnost okvira za fiskalni nadzor Unije.
(14)
Pravila propisana ovom Uredbom trebala bi osigurati poštene, pravovremene, postupne i učinkovite mehanizme za poštovanje preventivnog i korektivnog dijela Pakta o stabilnosti i rastu, posebno Uredbe Vijeća (EZ) br. 1466/97 od 7. srpnja 1997. o jačanju nadzora stanja proračuna i nadzora i koordinacije ekonomskih politika (4) i Uredbe Vijeća (EZ) br. 1467/97 od 7. srpnja 1997. o ubrzanju i pojašnjenju provedbe postupka u slučaju prekomjernog deficita (5) pri čemu se poštovanje proračunske discipline razmatra na temelju kriterija državnog deficita i državnog duga.
(15)
Sankcije, u skladu s ovom Uredbom, koje se temelje na preventivnom dijelu Pakta o stabilnosti i rastu, trebale bi za države članice čija je valuta euro osigurati poticaje za prilagođavanje prema srednjoročnom proračunskom cilju i za njegovo održavanje.
(16)
Kako bi se spriječilo pogrešno prikazivanje, bez obzira na to je li namjerno ili zbog krajnje nepažnje, podataka o javnom deficitu i o dugu koji predstavljaju bitan doprinos za usklađivanje ekonomske politike u Uniji, odgovornim državama članicama trebalo bi uvesti novčane kazne.
(17)
Radi dopune pravila o izračunu novčane kazne za manipuliranje statistikom kao i pravila o postupku kojeg se treba pridržavati Komisija prilikom istraživanja takvih postupaka, Komisiji bi trebalo delegirati ovlast da u skladu s člankom 290. UFEU-a donosi akte o detaljnim kriterijima za određivanje iznosa novčane kazne i za provođenje istraživanja Komisije. Posebno je važno da Komisija u svojem pripremnom poslu provede odgovarajuća savjetovanja, uključujući savjetovanja na razini stručnjaka. Prilikom pripreme i izrade delegiranih akata, Komisija bi trebala osigurati istodobno, pravovremeno i primjereno slanje odgovarajućih dokumenata Europskom parlamentu i Vijeću.
(18)
U vezi s preventivnim dijelom Pakta o stabilnosti i rastu, trebalo bi osigurati prilagodbu prema srednjoročnom proračunskom cilju i njegovo poštovanje putem obveze uvedene za državu članicu čija je valuta euro, a koja nedovoljno napreduje s konsolidacijom proračuna da položi depozit koji nosi kamate. Ovo bi trebalo važiti u slučaju kad država članica, uključujući državu članicu s deficitom nižim od referentne vrijednosti od 3 % bruto domaćeg proizvoda (BDP), znatno odstupa od srednjoročnog proračunskog cilja ili odgovarajućeg pravca prilagodbe prema tom cilju i to odstupanje ne ispravi.
(19)
Uvedeni depozit koji nosi kamate trebao bi se prenijeti državi članici zajedno s kamatom obračunanom po njemu, nakon što se Vijeće uvjerilo da je situacija koja je dovela do obveze polaganja tog depozita uklonjena.
(20)
U korektivnom dijelu Pakta o stabilnosti i rastu, sankcije za države članice čija je valuta euro trebale bi poprimiti oblik obveze polaganja beskamatnog depozita povezanog s odlukom Vijeća kojom se utvrđuje postojanje prekomjernog deficita ako je za dotičnu državu članicu u okviru preventivnog dijela Pakta o stabilnosti i rastu već uveden depozit koji nosi kamate ili u slučajevima posebno ozbiljnog nepoštovanja obveza u vezi s proračunskom politikom koja je utvrđena u Paktu o stabilnosti i rastu ili obveza plaćanja novčane kazne, u slučaju nepoštovanja preporuke Vijeća za ispravljanje prekomjernog državnog deficita.
(21)
Kako bi se izbjegla retroaktivna primjena sankcija u okviru preventivnog dijela Pakta o stabilnosti i rastu, predviđenih ovom Uredbom, sankcije bi se trebale primjenjivati samo u vezi s odgovarajućim odlukama koje donese Vijeće u skladu s Uredbom (EZ) br. 1466/97, nakon stupanja na snagu ove Uredbe. Slično, da bi se spriječila retroaktivna primjena sankcija u okviru korektivnog dijela Pakta o stabilnosti i rastu, predviđenih ovom Uredbom, one bi se trebale primjenjivati samo u vezi s odgovarajućim preporukama i odlukama o ispravljanju prekomjernog državnog deficita koje donese Vijeće nakon stupanja na snagu ove Uredbe.
(22)
Iznos depozita koji nosi kamate, beskamatnog depozita i novčanih kazni, predviđen ovom Uredbom, trebalo bi utvrditi tako da se osigura pravedno stupnjevanje sankcija u preventivnom i korektivnom dijelu Pakta o stabilnosti i rastu te da se osigura dovoljno poticaja za države članice čija je valuta euro kako bi poštovale fiskalni okvir Unije. Novčane kazne, povezane s člankom 126. stavkom 11. UFEU-a, a navedene u članku 12. Uredbe (EZ) br. 1467/97, sastoje se od fiksnog dijela koji iznosi 0,2 % BDP-a, i od varijabilnog dijela. Tako su stupnjevanje i jednako postupanje među državama članicama osigurani ako depozit koji nosi kamate, beskamatni depozit i novčana kazna navedeni u ovoj Uredbi iznose 0,2 % BDP-a, koji je iznos fiksnog dijela novčane kazne u skladu s člankom 126. stavkom 11. UFEU-a.
(23)
Vijeću bi trebalo dati mogućnost da smanji ili ukine sankcije uvedene državama članicama čija je valuta euro, na temelju preporuke Komisije, nakon obrazloženog zahtjeva dotične države članice. U korektivnom dijelu Pakta o stabilnosti i rastu, Komisija bi trebala imati mogućnost preporučiti smanjenje iznosa sankcije ili njezino ukidanje na temelju iznimnih ekonomskih prilika.
(24)
Nakon ispravka prekomjernog deficita, beskamatni depozit trebao bi se osloboditi, dok bi se kamata po takvim depozitima i naplaćene novčane kazne trebale dodijeliti mehanizmima za stabilnost radi osiguranja financijske pomoći koje su uspostavile države članice čija je valuta euro radi zaštite stabilnosti europodručja u cjelini.
(25)
Vijeću bi trebalo dati ovlast da donosi pojedinačne odluke za primjenu sankcija predviđenih ovom Uredbom. Kao dio usklađivanja ekonomskih politika država članica koje se provodi u Vijeću, kako je predviđeno člankom 121. stavkom 1. UFEU-a, te pojedinačne odluke sastavni su dio daljnjeg praćenja mjera koje donese Vijeće u skladu s člancima 121. i 126. UFEU-a i uredbama (EZ) br. 1466/97 i (EZ) br. 1467/97.
(26)
Budući da ova Uredba sadrži opća pravila za učinkovitu provedbu uredaba (EZ) br. 1466/97 i (EZ) 1467/97, trebalo bi je donijeti u skladu s redovitim zakonodavnim postupkom iz članka 121. stavka 6. UFEU-a.
(27)
Budući da se cilj ove Uredbe, stvaranje sustava sankcija za provedbu preventivnog i korektivnog dijela Pakta o stabilnosti i rastu u europodručju, ne može dostatno ostvariti na razini država članica, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti određenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti određenim u tom članku, ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja,
DONIJELI SU OVU UREDBU:
POGLAVLJE I.
PREDMET, PODRUČJE PRIMJENE I DEFINICIJE
Članak 1.
Predmet i područje primjene
1. Ova Uredba određuje sustav sankcija za poboljšanje provedbe preventivnog i korektivnog dijela Pakta o stabilnosti i rastu u europodručju.
2. Ova se Uredba primjenjuje na države članice čija je valuta euro.
Članak 2.
Definicije
Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
1.
„preventivni dio Pakta o stabilnosti i rastu” znači sustav multilateralnog nadzora, kako je organiziran Uredbom (EZ) br. 1466/97;
2.
„korektivni dio Pakta o stabilnosti i rastu” znači postupak za izbjegavanje prekomjernog deficita država članica kako je uređeno člankom 126. UFEU-a i Uredbom (EZ) br. 1467/97;
3.
„iznimne ekonomske prilike” znači prilike u kojima se višak državnog deficita iznad referentne vrijednosti smatra iznimnim u smislu članka 126. stavka 2. točke (a) druge alineje UFEU-a i kako je to navedeno u Uredbi Vijeća (EZ) br. 1467/97.
POGLAVLJE II.
EKONOMSKI DIJALOG
Članak 3.
Ekonomski dijalog
Kako bi se pospješio dijalog između institucija Unije, posebno Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije te osigurala veća transparentnost i odgovornost, nadležni odbor Europskog parlamenta može pozvati predsjednika Vijeća, Komisije i, prema potrebi, predsjednika Europskog vijeća ili predsjednika Euroskupine, da se pojave pred odborom i raspravljaju o odlukama koje su donesene u skladu s člancima 4., 5. i 6. ove Uredbe.
Nadležni odbor Europskog parlamenta može pružiti priliku državi članici na koju se odluka odnosi da sudjeluje u razmjeni mišljenja.
POGLAVLJE III.
SANKCIJE U PREVENTIVNOM DIJELU PAKTA O STABILNOSTI I RASTU
Članak 4.
Depoziti koji nose kamate
1. Ako Vijeće donese odluku kojom se utvrđuje da država članica nije poduzela mjere kao odgovor na njegovu preporuku iz članka 6. stavka 2. drugog podstavka Uredbe (EZ) br. 1466/97, Komisija, u roku od 20 dana od donošenja odluke Vijeća, preporučuje da Vijeće daljnjom odlukom zatraži da dotična država članica položi kod Komisije depozit koji nosi kamate koji iznosi 0,2 % njezinoga BDP-a u prethodnoj godini.
2. Smatra se da je Vijeće donijelo odluku kojom se zahtijeva polaganje, osim ako Vijeće kvalificiranom većinom odluči odbiti preporuku Komisije u roku od deset dana od kada ju je Komisija donijela.
3. Vijeće, odlučujući kvalificiranom većinom, može izmijeniti preporuku Komisije i tako izmijenjen tekst donijeti kao odluku Vijeća.
4. Slijedom obrazloženog zahtjeva dotične države članice upućenog Komisiji u roku od deset dana od donošenja odluke Vijeća kojom se utvrđuje da država članica nije poduzela mjere iz stavka 1., Komisija može preporučiti Vijeću smanjenje iznosa kamatnog depozita ili njegovo ukidanje.
5. Depozit koji nosi kamate, nosi kamatnu stopu koja odražava kreditni rizik Komisije i odgovarajuće investicijsko razdoblje.
6. Ako više ne postoji situacija koja je dovela do preporuke Vijeća iz članka 6. stavka 2. drugog podstavka Uredbe (EZ) br. 1466/97, Vijeće na temelju daljnje preporuke Komisije odlučuje da se depozit i kamata obračunana po njemu vraćaju dotičnoj državi članici. Vijeće, odlučujući kvalificiranom većinom, može izmijeniti daljnju preporuku Komisije.
POGLAVLJE IV.
SANKCIJE U KOREKTIVNOM DIJELU PAKTA O STABILNOSTI I RASTU
Članak 5.
Beskamatni depoziti
1. Ako Vijeće, postupajući u skladu s člankom 126. stavkom 6. UFEU-a, odluči da postoji prekomjerni deficit u državi članici koja je položila depozit koji nosi kamate kod Komisije u skladu s člankom 4. stavkom 1. ove Uredbe ili ako je Komisija utvrdila posebno ozbiljno nepoštovanje obveza u vezi s proračunskom politikom koja je utvrđena u Paktu o stabilnosti i rastu, Komisija, u roku od 20 dana od donošenja odluke Vijeća, preporučuje da Vijeće daljnjom odlukom zatraži da dotična država članica položi beskamatni depozit kod Komisije koji iznosi 0,2 % njezinog BDP-a u prethodnoj godini.
2. Smatra se da je Vijeće donijelo odluku kojom se zahtijeva polaganje, osim ako Vijeće, odlučujući kvalificiranom većinom, odluči odbiti preporuku Komisije u roku od deset dana od kada ju je donijela Komisija.
3. Vijeće, odlučujući kvalificiranom većinom, može izmijeniti preporuku Komisije i tako izmijenjen tekst donijeti kao odluku Vijeća.
4. Komisija može, zbog iznimnih ekonomskih prilika ili na temelju obrazloženog zahtjeva dotične države članice, upućenog Komisiji, u roku od deset dana od donošenja odluke Vijeća, u skladu s člankom 126. stavkom 6. UFEU-a, iz stavka 1. preporučiti smanjenje iznosa beskamatnog depozita ili ga ukinuti.
5. Depozit se polaže kod Komisije. Ako je država članica položila depozit koji nosi kamate kod Komisije u skladu s člankom 4., taj se depozit koji nosi kamate pretvara u beskamatni depozit.
Ako iznos depozita koji nosi kamate, položenog u skladu s člankom 4. i kamate obračunane po njemu, prelazi iznos beskamatnog depozita koji treba položiti u skladu sa stavkom 1. ovog članka, višak se vraća državi članici.
Ako iznos beskamatnog depozita prelazi iznos depozita koji nosi kamate položenog u skladu s člankom 4. i kamate obračunane po njemu, država članica nadoknađuje manjak prilikom polaganja beskamatnog depozita.
Članak 6.
Novčane kazne
1. Ako Vijeće, postupajući u skladu s člankom 126. stavkom 8. UFEU-a, odluči da država članica nije donijela učinkovite mjere za ispravljanje svojeg prekomjernog deficita, Komisija, u roku od dvadeset dana od te odluke, preporučuje Vijeću da daljnjom odlukom uvede novčanu kaznu u iznosu od 0,2 % BDP-a države članice u prethodnoj godini.
2. Smatra se da je Vijeće donijelo odluku kojom se uvodi novčana kazna, osim ako Vijeće kvalificiranom većinom odluči odbiti preporuku Komisije u roku od deset dana od kada ju je Komisija donijela.
3. Vijeće, odlučujući kvalificiranom većinom, može izmijeniti preporuku Komisije i tako izmijenjen tekst donijeti kao odluku Vijeća.
4. Komisija može, zbog iznimnih ekonomskih prilika ili na temelju obrazloženog zahtjeva dotične države članice, upućenog Komisiji, u roku od deset dana od donošenja odluke Vijeća, u skladu s člankom 126. stavkom 8. UFEU-a iz stavka 1. preporučiti da Vijeće smanji iznos novčane kazne ili da je ukine.
5. Ako je država članica položila beskamatni depozit u skladu s člankom 5., taj se beskamatni depozit pretvara u novčanu kaznu.
Ako iznos beskamatnog depozita položenog u skladu s člankom 5. prelazi iznos novčane kazne, višak se vraća državi članici.
Ako iznos novčane kazne prelazi iznos beskamatnog depozita položenog u skladu s člankom 5. ili ako beskamatni depozit nije položen, država članica nadoknađuje manjak prilikom plaćanja novčane kazne.
Članak 7.
Povrat beskamatnih depozita
Ako Vijeće, postupajući u skladu s člankom 126. stavkom 12. UFEU-a, odluči staviti izvan snage neke ili sve svoje odluke, bilo koji beskamatni depozit položen kod Komisije vraća se dotičnoj državi članici.
POGLAVLJE V.
SANKCIJE KOJE SE ODNOSE NA MANIPULIRANJE STATISTIČKIM PODACIMA
Članak 8.
Sankcije koje se odnose na manipuliranje statističkim podacima
1. Vijeće, na preporuku Komisije, može odlučiti uvesti novčanu kaznu državi članici koja namjerno ili zbog krajnje nepažnje pogrešno prikazuje podatke o deficitu i dugu koji su bitni za primjenu članaka 121. i 126. UFEU-a ili za primjenu Protokola o postupku u vezi s prekomjernim deficitom koji je priložen UEU-u i UFEU-u.
2. Novčane kazne iz stavka 1. moraju biti učinkovite, odvraćajuće i proporcionalne vrsti, ozbiljnosti i trajanju pogrešnog prikazivanja. Iznos novčane kazne ne smije prijeći 0,2 % BDP-a dotične države članice.
3. Komisija može provesti sve istrage koje su potrebne kako bi se utvrdilo postojanje pogrešnog prikazivanja iz stavka 1. Ona se može odlučiti za pokretanje istrage kad smatra da postoje ozbiljni pokazatelji o postojanju činjenica koje bi mogle predstavljati takvo pogrešno prikazivanje. Komisija istražuje navodna pogrešna prikazivanja, vodeći računa o svim komentarima koje dostavi dotična država članica. Radi obavljanja svojih zadaća, Komisija može zatražiti od države članice da dostavi informacije i može provesti inspekcije na licu mjesta i pristupiti računima svih državnih tijela na centralnoj, regionalnoj i lokalnoj razini te na području socijalne zaštite. Ako zakonodavstvo dotične države članice za obavljanje inspekcija na licu mjesta zahtijeva prethodno sudsko odobrenje, Komisija podnosi potrebne zahtjeve.
Po zaključenju svoje istrage, a prije podnošenja bilo kojeg prijedloga Vijeću, Komisija dotičnoj državi članici daje mogućnost da bude saslušana u vezi s pitanjima koja se istražuju. Komisija bilo koji prijedlog upućen Vijeću temelji samo na činjenicama koje je dotična država članica imala mogućnost komentirati.
Tijekom istraga, Komisija u cijelosti poštuje pravo na obranu dotične države članice.
4. Komisija se ovlašćuje donositi delegirane akte u skladu s člankom 11. vezano za:
(a)
detaljne kriterije za utvrđivanje iznosa novčane kazne iz stavka 1.;
(b)
detaljna pravila o postupcima za istrage iz stavka 3., povezanim mjerama i izvješćivanjem o istragama;
(c)
detaljan poslovnik namijenjen jamčenju prava na obranu, pristupa spisu, pravnog zastupanja, povjerljivosti i odredaba u vezi s rokovima i naplatom novčanih kazni iz stavka 1.
5. Sud Europske unije ima neograničenu jurisdikciju za ispitivanje odluka Vijeća kojima se uvode novčane kazne u skladu sa stavkom 1. On može tako uvedenu novčanu kaznu poništiti, smanjiti ili povećati.
POGLAVLJE VI.
ADMINISTRATIVNA PRIRODA SANKCIJA I RASPODJELA KAMATE I NOVČANIH KAZNI
Članak 9.
Administrativna priroda sankcija
Sankcije uvedene u skladu s člancima 4. do 8. administrativne su prirode.
Članak 10.
Raspodjela kamate i novčanih kazni
Kamata koju zaradi Komisija po depozitima položenima u skladu s člankom 5. i novčane kazne naplaćene u skladu s člancima 6. i 8. predstavljaju druge prihode iz članka 311. UFEU-a, a dodjeljuju se europskom instrumentu za financijsku stabilnost. Kad države članice čija je valuta euro uspostavljaju drugi mehanizam za stabilnost kako bi osigurale financijsku pomoć radi očuvanja stabilnosti europodručja u cjelini, ove se kamate i novčane kazne dodjeljuju tom mehanizmu.
POGLAVLJE VII.
OPĆE ODREDBE
Članak 11.
Izvršavanje delegiranja
1. Ovlast za donošenje delegiranih akata dodjeljuje se Komisiji, ovisno o uvjetima koji su utvrđeni u ovom članku.
2. Ovlast za donošenje delegiranih akata iz članka 8. stavka 4. dodjeljuje se Komisiji na razdoblje od 3 godine od 13. prosinca 2011. Komisija izrađuje izvješće u vezi s delegiranjem ovlasti najkasnije u roku od devet mjeseci prije kraja tog trogodišnjeg razdoblja. Delegiranje ovlasti prešutno se produžuje na razdoblja jednakog trajanja, ako se Europski parlament ili Vijeće ne suprotstave takvom produženju najkasnije u roku od tri mjeseca prije završetka svakog razdoblja.
3. Europski parlament ili Vijeće mogu u svakom trenutku opozvati delegiranje ovlasti iz članka 8. stavka 4. Odlukom o opozivu prekida se delegiranje ovlasti koje je u njoj navedeno. Ona proizvodi učinke sljedećeg dana od dana objave odluke u Službenom listu Europske unije ili nekog kasnijeg dana koji je u njoj naveden. Ona ne utječe na valjanost svih delegiranih akata koji su već na snazi.
4. Čim Komisija donese delegirani akt, ona o tome istodobno obavješćuje Europski parlament i Vijeće.
5. Delegirani akt, donesen u skladu s člankom 8. stavkom 4., stupa na snagu samo ako Europski parlament i Vijeće ne izraze primjedbe u razdoblju od dva mjeseca od obavijesti o tom aktu Europskom parlamentu i Vijeću ili ako su prije isteka tog roka Europski parlament i Vijeće obavijestili Komisiju da neće staviti primjedbe. Ovo se razdoblje produžuje za dva mjeseca na inicijativu Europskog parlamenta ili Vijeća.
Članak 12.
Glasovanje u Vijeću
1. U vezi s mjerama iz članaka 4., 5., 6. i 8. glasuju samo članovi Vijeća koji predstavljaju države članice čija je valuta euro, a Vijeće odlučuje ne uzimajući u obzir glas člana Vijeća koji predstavlja dotičnu državu članicu.
2. Kvalificirana većina članova Vijeća iz stavka 1. određuje se u skladu s člankom 238. stavkom 3. točkom (b) UFEU-a.
Članak 13.
Preispitivanje
1. Do 14. prosinca 2014. i nakon toga svakih 5 godina, Komisija objavljuje izvješće o primjeni ove Uredbe.
Ovo izvješće, između ostalog, ocjenjuje:
(a)
učinkovitost ove Uredbe, uključujući mogućnost da se Vijeću i Komisiji omogući da djeluju kako bi riješili situacije koje ugrožavaju pravilno funkcioniranje monetarne unije;
(b)
napredak u osiguranju tješnjeg usklađivanja ekonomskih politika i trajne konvergencije gospodarskih učinaka država članica u skladu s UFEU-om.
2. Prema potrebi, to izvješće popraćeno je prijedlogom izmjena ove Uredbe.
3. Ovo izvješće šalje se Europskom parlamentu i Vijeću.
4. Prije završetka 2011. Komisija podnosi Europskom parlamentu i Vijeću izvješće o mogućnosti uvođenja eurovrijednosnica.
Čanak 14.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u državama članicama u skladu s Ugovorima.
Sastavljeno u Strasbourgu 16. studenoga 2011.