EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 1211/2010
af 15. december 2010
om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 539/2001 om fastlæggelse af listen over de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af de ydre grænser, og listen over de tredjelande, hvis statsborgere er fritaget for dette krav
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 77, stk. 2, litra a),
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
efter den almindelige lovgivningsprocedure (1), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Sammensætningen af listerne over tredjelande og territorier i bilag I og II til Rådets forordning (EF) nr. 539/2001 (2) bør være og bør forblive i overensstemmelse med kriterierne i betragtning 5 i nævnte forordning. Tredjelande eller territorier, hvis situation har ændret sig med hensyn til disse kriterier, bør overføres fra det ene bilag til det andet.
(2)
Visumkravet for taiwanske statsborgere er ikke længere berettiget, især fordi territoriet ikke udgør nogen risiko for illegal indvandring eller trussel mod den offentlige orden i Unionen, men også i betragtning af forbindelserne udadtil, jf. kriterierne i betragtning 5 i forordning (EF) nr. 539/2001. Derfor bør henvisningen til dette territorium overføres til bilag II til nævnte forordning. Visumfritagelsen bør endvidere kun gælde for indehavere af pas, som er udstedt af Taiwan, og som indeholder et identitetskortnummer.
(3)
Henvisningen til Nordmarianerne bør slettes i bilag I til forordning (EF) nr. 539/2001, da statsborgerne i dette territorium har amerikansk pas og dermed er statsborgere i USA, som er opført i bilag II til nævnte forordning.
(4)
For så vidt angår Island og Norge udgør denne forordning en udvikling af bestemmelserne i Schengenreglerne, jf. aftalen indgået mellem Rådet for Den Europæiske Union og Republikken Island og Kongeriget Norge om disse to staters associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne (3), der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra B, i Rådets afgørelse 1999/437/EF af 17. maj 1999 om visse gennemførelsesbestemmelser til nævnte aftale (4).
(5)
For så vidt angår Schweiz udgør denne forordning en udvikling af bestemmelserne i Schengenreglerne, jf. aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om Det Schweiziske Forbunds associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne (5), der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra B og C, i afgørelse 1999/437/EF sammenholdt med artikel 3 i Rådets afgørelse 2008/146/EF (6).
(6)
For så vidt angår Liechtenstein udgør denne forordning en udvikling af bestemmelserne i Schengenreglerne, jf. protokollen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab, Det Schweiziske Forbund og Fyrstendømmet Liechtenstein om Fyrstendømmet Liechtensteins tiltrædelse af aftalen mellem Den Europæiske Union, Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om dette lands associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengenreglerne, der henhører under det område, der er nævnt i artikel 1, litra B og C, i afgørelse 1999/437/EF sammenholdt med artikel 3 i Rådets afgørelse 2008/261/EF (7).
(7)
Denne forordning udgør en udvikling af bestemmelserne i Schengenreglerne, som Det Forenede Kongerige ikke deltager i, jf. Rådets afgørelse 2000/365/EF af 29. maj 2000 om anmodningen fra Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland om at deltage i visse bestemmelser i Schengenreglerne (8). Det Forenede Kongerige deltager derfor ikke i vedtagelsen af denne forordning, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Det Forenede Kongerige.
(8)
Denne forordning udgør en udvikling af bestemmelserne i Schengenreglerne, som Irland ikke deltager i, jf. Rådets afgørelse 2002/192/EF af 28. februar 2002 om anmodningen fra Irland om at deltage i visse bestemmelser i Schengenreglerne (9). Irland deltager derfor ikke i vedtagelsen af denne forordning, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Irland.
(9)
For så vidt angår Cypern udgør denne forordning en retsakt, der bygger på Schengenreglerne eller på anden måde har tilknytning dertil, jf. artikel 3, stk. 1, i tiltrædelsesakten af 2003.
(10)
For så vidt angår Bulgarien og Rumænien udgør denne forordning en retsakt, der bygger på Schengenreglerne eller på anden måde har tilknytning dertil, jf. artikel 4, stk. 1, i tiltrædelsesakten af 2005 -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Forordning (EF) nr. 539/2001 ændres således:
1)
I bilag I foretages følgende ændringer:
a)
I del 1 udgår henvisningen til Nordmarianerne.
b)
I del 2 udgår henvisningen til Taiwan.
2)
I bilag II tilføjes følgende:
»4)
TERRITORIALE ENHEDER OG MYNDIGHEDER, DER IKKE ER ANERKENDT SOM STATER AF MINDST EN MEDLEMSSTAT:
Taiwan (10)
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaterne.
Udfærdiget i Strasbourg, den 15. december 2010.
32010R1211
L 339/6
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
UREDBA (EU) br. 1211/2010 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 15. prosinca 2010.
o izmjeni Uredbe Vijeća (EZ) br. 539/2001 o popisu trećih zemalja čiji državljani pri prijelazu vanjskih granica moraju imati vize te zemalja čiji su državljani izuzeti od tog zahtjeva
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 77. stavak 2. točku (a),
uzimajući u obzir prijedlog Komisije,
nakon prosljeđivanja nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (1),
budući da:
(1)
Sastav popisa trećih zemalja i područja iz priloga I. i II. Uredbi Vijeća (EZ) br. 539/2001 (2) trebao bi biti, i trebao bi ostati, u skladu s kriterijima utvrđenim u uvodnoj izjavi 5. te Uredbe Vijeća. Treće zemlje ili državna područja za koje se stanje u vezi s tim kriterijima promijenilo bi trebalo prenijeti iz jednog priloga u drugi.
(2)
Vizna obveza za državljane Tajvana više nije opravdana, posebno stoga jer to državno područje ne predstavlja nikakvu opasnost u vezi s nezakonitim useljavanjem ili opasnosti za javni poredak Unije, te u svjetlu vanjskih odnosa, u skladu s kriterijima iz uvodne izjave 5. Uredbe (EZ) br. 539/2001. U skladu s tim upućivanje na to državno područje bi trebalo prenijeti u Prilog II. toj Uredbi. Nadalje, liberalizaciju viznog režima bi trebalo primjenjivati samo na nositelje putovnica koje je izdao Tajvan koje sadrže broj osobne iskaznice.
(3)
Upućivanje na Sjeverne Marijanske Otoke bi trebalo brisati iz Priloga I. Uredbi (EZ) br. 539/2001 jer su državljani državnog područja o kojem je riječ, kao nositelji američkih putovnica, državljani Sjedinjenih Država koje su navedene u Prilogu II. toj Uredbi.
(4)
Što se tiče Islanda i Norveške, ova Uredba predstavlja razvoj odredaba schengenske pravne stečevine u smislu Sporazuma kojeg su sklopili Vijeće Europske unije te Republika Island i Kraljevina Norveška o pridruživanju tih dviju država provedbi, primjeni i razvoju schengenske pravne stečevine (3), koje spadaju u područje iz članka 1. točke (B) Odluke Vijeća 1999/437/EZ od 17. svibnja 1999. o određenim dogovorima za primjenu tog Sporazuma (4).
(5)
Što se tiče Švicarske, ova Uredba predstavlja razvoj odredaba schengenske pravne stečevine u smislu Sporazuma između Europske unije, Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o pridruživanju Švicarske Konfederacije provedbi, primjeni i razvoju schengenske pravne stečevine (5), koje spadaju u područje iz članka 1. točaka (B) i (C) Odluke 1999/437/EZ u vezi s člankom 3. Odluke Vijeća 2008/146/EZ (6).
(6)
Što se tiče Lihtenštajna, ova Uredba predstavlja razvoj odredaba schengenske pravne stečevine u smislu Protokola koji je potpisan između Europske unije, Europske zajednice, Švicarske Konfederacije i Kneževine Lihtenštajna o pristupanju Kneževine Lihtenštajna Sporazumu između Europske unije, Europske zajednice i Švicarske Konfederacije o pridruživanju Švicarske Konfederacije provedbi, primjeni i razvoju schengenske pravne stečevine koje spadaju u područje iz članka 1. točaka (B) i (C) Odluke 1999/437/EZ u vezi s člankom 3. Odluke Vijeća 2008/261/EZ (7).
(7)
Ova Uredba predstavlja razvoj odredaba schengenske pravne stečevine u kojima Ujedinjena Kraljevina ne sudjeluje u skladu s Odlukom Vijeća 2000/365/EZ od 29. svibnja 2000. o zahtjevu Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske za sudjelovanje u pojedinim odredbama schengenske pravne stečevine (8); Ujedinjena Kraljevina stoga ne sudjeluje u njezinu donošenju, ona je ne obvezuje i ne podliježe njezinoj primjeni.
(8)
Ova Uredba predstavlja razvoj odredaba schengenske pravne stečevine u kojima Irska ne sudjeluje u skladu s Odlukom Vijeća 2002/192/EZ od 28. veljače 2002. o zahtjevu Irske za sudjelovanje u pojedinim odredbama schengenske pravne stečevine (9); Irska stoga ne sudjeluje u njezinu donošenju, ona je ne obvezuje i ne podliježe njezinoj primjeni.
(9)
Što se tiče Cipra ova Uredba predstavlja akt koji se temelji na schengenskoj pravnoj stečevini ili je na koji drugi način s njom povezan u smislu članka 3. stavka 1. Akta o pristupanju iz 2003.
(10)
Ova Uredba predstavlja akt koji se temelji na schengenskoj pravnoj stečevini ili je na koji drugi način s njom povezan u smislu članka 4. stavka 1. Akta o pristupanju iz 2005,
DONIJELI SU OVU UREDBU
Članak 1.
Uredba (EZ) br. 539/2001 mijenja se kako slijedi:
1.
Prilog I. mijenja se kako slijedi:
(a)
u dijelu 1. briše se upućivanje na Sjeverne Marijanske Otoke;
(b)
u dijelu 2. briše se upućivanje na Tajvan;
2.
U Prilogu II. dodaje se sljedeće:
„4.
SUBJEKTI I TERITORIJALNA TIJELA KOJE NAJMANJE JEDNA DRŽAVA ČLANICA NE PRIZNAJE KAO DRŽAVE
Tajvan (*)
(*) Izuzeće od viznog zahtjeva primjenjuje se samo na nositelje putovnica koje je izdao Tajvan koje sadrže broj osobne iskaznice.”" 						
Članak 2.
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama u skladu s Ugovorima.
Sastavljeno u Strasbourgu 15. prosinca 2010.