RÅDETS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 405/2011
af 19. april 2011
om indførelse af en endelig udligningstold og om endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse stænger af rustfrit stål med oprindelse i Indien
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 597/2009 af 11. juni 2009 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (»grundforordningen«), særlig artikel 15, stk. 1,
under henvisning til forslag forelagt af Europa-Kommissionen efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
1. PROCEDURE
1.1. Midlertidige foranstaltninger
(1)
Ved forordning (EU) nr. 1261/2010 (2) (»forordningen om midlertidig told«) indførte Kommissionen en midlertidig udligningstold på importen af visse stænger af rustfrit stål med oprindelse i Indien.
(2)
Proceduren blev indledt, efter at Federation of Iron and Steel Industries (Eurofer) (»klageren«) den 15. februar 2010 havde indgivet en klage på vegne af producenter, der tegner sig for størstedelen, i dette tilfælde over 25 %, af den samlede EU-produktion af visse stænger af rustfrit stål.
(3)
Som anført i betragtning 23 i forordningen om midlertidig told omfattede undersøgelsen af subsidiering og skade perioden fra den 1. april 2009 til den 31. marts 2010 (»undersøgelsesperioden« eller »UP«). Undersøgelsen af udviklingstendenser af relevans for vurderingen af skade omfattede perioden fra 2007 til udgangen af undersøgelsesperioden (»den betragtede periode«).
1.2. Efterfølgende procedure
(4)
Efter fremlæggelsen af de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det blev besluttet at indføre midlertidige udligningsforanstaltninger (»den foreløbige fremlæggelse«), indgav en række interesserede parter skriftlige redegørelser, hvori de tilkendegav deres synspunkter vedrørende de foreløbige konklusioner. Parter, der anmodede om det, fik også lejlighed til at blive hørt. Kommissionen fortsatte med at indhente alle de oplysninger, som den anså for nødvendige for at træffe endelig afgørelse i sagen. De berørte parters mundtlige og skriftlige bemærkninger blev overvejet og, hvor det var relevant, taget i betragtning.
(5)
Alle parter blev underrettet om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, på grundlag af hvilke det var hensigten at anbefale indførelse af en endelig udligningstold på importen af visse stænger af rustfrit stål med oprindelse i Indien og endelig opkrævning af de beløb, der er stillet som sikkerhed i form af midlertidig told. Parterne fik også en frist til at fremsætte bemærkninger til disse oplysninger.
1.3. Parter, som er berørt af proceduren
(6)
Da der ikke er fremsat bemærkninger vedrørende de parter, der er berørt af proceduren, bekræftes konklusionerne i betragtning 5-22 i forordningen om midlertidig told.
2. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
2.1. Den pågældende vare
(7)
Der mindes om, jf. betragtning 24 i forordningen om midlertidig told, at »den pågældende vare« var stænger af rustfrit stål, kun koldtbehandlede, bortset fra stænger med cirkulært tværsnit med en diameter på 80 mm eller mere, med oprindelse i Indien og i øjeblikket henhørende under KN-kode 7222 20 21, 7222 20 29, 7222 20 31, 7222 20 39, 7222 20 81 og 7222 20 89.
(8)
En af de eksporterende producenter i Indien hævdede, at stænger af rustfrit stål med et cirkulært tværsnit med en diameter på 80 mm eller mindre, men en tolerancebredde, der ligger uden for H6 til H11, bør udelukkes fra undersøgelsen, fordi de ikke er omfattet af varedækningen.
(9)
Denne påstand blev afvist, fordi der i varedækningen ikke henvises til tolerancer. Varekontrolnummeret i spørgeskemaet omfatter ganske vist en rubrik for tolerancer, der er begrænset til tolerancebredden H6 til H11, men denne er kun medtaget af hensyn til sammenligningen og har ingen bindende virkninger for den vare, der er genstand for undersøgelsen. Det konkluderes derfor, at varer med en tolerancebredde, der ligger uden for H6 til H11, ikke bør udelukkes.
(10)
Det bør bemærkes, at varer med en tolerancebredde, der ligger uden for H6 til H11, blev taget i betragtning ved beregningen af den foreløbige subsidiemargen og skadestærskel.
2.2. Samme vare
(11)
Da der ikke er fremsat nogen bemærkninger vedrørende samme vare, bekræftes konklusionen i betragtning 25 i forordningen om midlertidig told.
3. SUBSIDIERING
3.1. Indledning
(12)
I betragtning 26 i forordningen om midlertidig told henvises der til følgende ordninger, som angiveligt indebærer, at der ydes subsidier:
a)
Duty Entitlement Passbook Scheme (toldgodtgørelsesordning)
b)
Advance Authorisation Scheme (forhåndstilladelsesordning)
c)
Export Promotion Capital Goods Scheme (eksportfremmeordning for investeringsgoder)
d)
Export Oriented Units Scheme (ordning for eksportorienterede virksomheder)
e)
Export Credit Scheme (eksportkreditordning).
(13)
EU-erhvervsgrenen spurgte, om Kommissionen havde undladt at tage hensyn til en række subsidieringsordninger og som følge heraf undervurderede de subsidier, som det var blevet konstateret, at de indiske producenter modtog.
(14)
Som svar herpå skal det bemærkes, at klagen omfattede et stort antal nationale og lokale ordninger, som blev medtaget i det spørgeskema, der blev sendt til de eksporterende producenter i Indien, og undersøgt af Kommissionen. Kun for de i betragtning 12 omhandlede ordninger blev det dog konstateret, at de undersøgte eksporterende producenter, der indgik i stikprøven, havde modtaget subsidier.
(15)
EU-erhvervsgrenen hævdede ligeledes, at Kommissionens resultater er i modstrid med resultaterne af en procedure vedrørende udligningstold på eksporten af visse stålvarer fra Indien, som det amerikanske handelsministerium havde foretaget, og hvor der var blevet konstateret langt højere subsidier. Det bør dog bemærkes, at disse resultater vedrører en anden vare og dækker en anden undersøgelsesperiode. Derfor afvises denne påstand.
(16)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger, bekræftes betragtning 26-28 i forordningen om midlertidig told.
3.2. Duty Entitlement Passbook Scheme (»DEPBS«) (toldgodtgørelsesordning)
(17)
En række parter hævdede, at DEPBS ikke bør betragtes som et udligningsberettiget subsidie, da formålet med ordningen er at udligne tolden på import. Som det fremgår af betragtning 38 i forordningen om midlertidig told, kan denne ordning ikke betragtes som en tilladt toldgodtgørelsesordning eller substitutionsgodtgørelsesordning i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii), da den ikke er i overensstemmelse med bestemmelserne i grundforordningens bilag I, punkt i), bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse). En eksportør er ikke forpligtet til rent faktisk at forbruge de toldfrit importerede varer i produktionsprocessen, og kreditbeløbet beregnes ikke i forhold til de faktisk anvendte råvarer. Desuden findes der ingen ordning eller procedure, der skal fastslå, hvilke råvarer der forbruges ved fremstillingen af den eksporterede vare, eller om der har været tale om betaling af for høje importafgifter, jf. grundforordningens bilag I, punkt i), og bilag II og III. Endelig er en eksportør berettiget til DEPBS-fordelene, uanset om den pågældende overhovedet importerer råvarer. For at opnå fordelen er det tilstrækkeligt for en eksportør blot at eksportere varer uden at påvise import af noget råmateriale. Selv eksportører, der køber alle deres råvarer lokalt og ikke importerer varer, der kan benyttes som råvarer, er således stadig berettiget til fordelene ved DEPBS. Disse påstande afvises derfor.
(18)
En af parterne hævdede, at i tilfælde af salg af DEPB-licensen lå den faktiske salgspris under licensens værdi, og fordelen var derfor mindre. I den forbindelse skal det bemærkes, at fordelen under denne ordning blev beregnet på grundlag af størrelsen af den kredit, der ydes under licensen, uanset om licensen blev anvendt til udligning af tolden på import, eller om licensen rent faktisk blev solgt. Det konkluderes, at et eventuelt salg af en licens til en pris, der ligger under den pålydende værdi, er en rent forretningsmæssig beslutning, som ikke ændrer ved størrelsen af den fordel, der ydes under denne ordning. Denne påstand afvises derfor.
(19)
Desuden hævdede en anden part, at selv hvis DEPBS blev betragtet som udligningsberettiget, burde fordelen under denne ordning ikke baseres på eksportværdien, men snarere den faktiske brug af DEPB-licensen. I den forbindelse bør der mindes om, at i overensstemmelse med grundforordningens artikel 3, stk. 2, og artikel 5 beregnedes det udligningsberettigede subsidiebeløb udtrykt ved den fordel, som det blev konstateret, at modtageren havde opnået i undersøgelsesperioden. I den forbindelse var det opfattelsen, at modtageren opnår fordelen på det tidspunkt, der foretages en eksporttransaktion under denne ordning. På dette tidspunkt er det sandsynligt, at de indiske myndigheder giver afkald på tolden, hvilket udgør et finansielt bidrag, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i). Når først toldmyndighederne har udstedt et eksportforsendelsesdokument, der bl.a. viser størrelsen af den DEPBS-kredit, som ydes for den pågældende eksporttransaktion, har de indiske myndigheder ingen beføjelser med hensyn til at indrømme subsidiet. Når en virksomhed ved, at den vil modtage et subsidie under DEPBS, er virksomheden gunstigere stillet, fordi den kan tilbyde lavere priser på grund af subsidierne. Det er imidlertid eksporttidspunktet og ikke den efterfølgende anvendelse, der er afgørende for at fastslå, at der er indrømmet en fordel, fordi en eksportør med sådanne rettigheder allerede er bedre stillet finansielt set. Denne påstand afvises derfor.
(20)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende denne ordning, bekræftes konklusionerne i betragtning 29-41 i forordningen om midlertidig told.
3.3. Advance Authorisation Scheme (»AAS«) (forhåndstilladelsesordningen)
(21)
En af parterne hævdede, at AAS burde betragtes som en toldgodtgørelsesordning, fordi de importerede materialer anvendes til produktion af varer, som eksporteres. Som svar på denne påstand blev det i grundforordningens betragtning 54 forklaret, at den underordning, der blev benyttet i den aktuelle sag, ikke kan betragtes som en tilladt toldgodtgørelsesordning eller substitutionsgodtgørelsesordning i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii). Den overholder ikke reglerne i grundforordningens bilag I, punkt i), bilag II (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse). De indiske myndigheder anvendte ikke en verifikationsordning eller -procedure til effektivt at bekræfte, hvorvidt der blev brugt råvarer ved fremstillingen af den eksporterede vare og i hvilke mængder (grundforordningens bilag II, del II, punkt 4), samt for substitutionsgodtgørelsesordningers vedkommende grundforordningens bilag III, del II, punkt 2). Det konkluderes også, at standard input-/outputnormerne (SION-normerne) for den pågældende vare ikke var tilstrækkeligt præcise, og at SION-normerne ikke i sig selv kan anses for at være et system til verifikation af det faktiske forbrug, fordi disse standardnormer er udformet således, at de indiske myndigheder ikke med tilstrækkelig præcision kan kontrollere, hvilke mængder råvarer der er forbrugt i produktionen til eksport. De indiske myndigheder foretog desuden heller ikke nogen yderligere undersøgelse på grundlag af de faktisk involverede råvarer, selv om det normalt er nødvendigt, når der ikke findes en effektiv kontrolordning (grundforordningens bilag II, del II, punkt 5, og bilag III, del II, punkt 3). Underordningen er derfor udligningsberettiget, og påstanden afvises.
(22)
Hvad angår beregningen af subsidiebeløbet og i modstrid med en af parternes påstande, skulle AAS-fordele, der indrømmes andre varer end den pågældende vare, tages i betragtning ved fastsættelsen af den udligningsberettigede fordels størrelse. Der er ingen forpligtelse under AAS, der begrænser brugen af fordelen til toldfri import af råvarer knyttet til en bestemt vare. Den pågældende vare kan derfor drage fordel af alle de AAS-fordele, der indrømmes.
(23)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende denne ordning, bekræftes konklusionerne i betragtning 42-58 i forordningen om midlertidig told.
3.4. Export Promotion Capital Goods Scheme (»EPCGS«) (eksportfremmeordning for investeringsgoder)
(24)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende denne ordning, bekræftes konklusionen i betragtning 59 i forordningen om midlertidig told.
3.5. Export Oriented Units Scheme (»EOUS«) (ordning for eksportorienterede virksomheder)
(25)
Før en række bemærkninger fra virksomheden i stikprøven, som havde status som EOU, behandles, bør der mindes om, at det er en afgørende forpligtelse for en EOU-virksomhed, jf. FT-policy 2004-2009 og FT-policy 2009-2014, at opnå en nettoindtjening i udenlandsk valuta, dvs. den samlede værdi af eksporten skal være højere end den samlede værdi af de importerede varer i en referenceperiode (på fem år). I princippet kan alle virksomheder, der forpligter sig til at eksportere hele deres produktion af varer og tjenesteydelser, etableres under EOUS.
(26)
Til gengæld er eksportorienterede virksomheder berettiget til de i grundforordningens betragtning 66 omhandlede fordele. De er retligt betinget af eksportresultater og anses derfor for at være specifikke og udligningsberettigede i henhold til grundforordningens artikel 4, stk. 4, første afsnit, litra a). Det er en ufravigelig betingelse for at opnå fordelene, at en EOU-virksomhed har eksport som mål, jf. kapitel 6.1 i FT-policy 2009-2014.
(27)
En EOU-virksomheds fordele er alle retligt betingede af eksportresultater. EOUS kan ikke betragtes som en tilladt toldgodtgørelses- eller substitutionsgodtgørelsesordning i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii). Den overholder ikke de strenge regler, der er fastsat i grundforordningens bilag I, punkt H), og bilag II, nr. i), (definition af og regler for godtgørelse) og bilag III (definition af og regler for substitutionsgodtgørelse).
(28)
Det er desuden ikke blevet bekræftet, at de indiske myndigheder har en verifikationsordning eller -procedure til effektivt at bekræfte, hvorvidt der blev forbrugt told- eller omsætningsafgiftsfri råvarer ved fremstillingen af den eksporterede vare og i hvilke mængder (grundforordningens bilag II, del II, punkt 4, samt for substitutionsgodtgørelsesordningers vedkommende grundforordningens bilag III, del II, punkt 2). Hensigten med den indførte kontrolordning er at overvåge forpligtelsen til at opnå nettoindtjening i udenlandsk valuta og ikke forbruget af import i forbindelse med fremstilling af eksportvarer.
(29)
Ifølge den part, som har status som EOU-virksomhed, kan en fordel kun være udligningsberettiget, hvis følgende to betingelser er opfyldt: i) der findes ikke noget kontrolsystem, og ii) der er ikke tale om eftergivelse af for store beløb. Som svar herpå skal det fremhæves, at det er af afgørende betydning, at de indiske myndigheder påviser, at de har oprettet et effektivt kontrolsystem, som gør det muligt at fastslå, hvilke og hvor mange råvarer der forbruges i produktionsprocessen. Fraværet af et effektivt kontrolsystem vil blive behandlet yderligere nedenfor. Spørgsmålet vedrørende eftergivelse af for store beløb er kun relevant i tilfælde, hvor det er blevet fastslået, at ordningen - i dette tilfælde EOUS - er en autoriseret toldgodtgørelsesordning, som opfylder kravene i grundforordningens bilag I, II og III. Som forklaret ovenfor i betragtning 27 kan EOUS ikke betragtes som en tilladt toldgodtgørelses- eller substitutionsgodtgørelsesordning i henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii).
(30)
Denne part understregede desuden, at EOUS har karakter af en automatisk ordning, som muliggør toldfri import af råvarer med henblik på eksport af færdigvarer. Den pågældende part hævdede, at EOUS kan sidestilles med den særlige toldprocedure, der kaldes proceduren for aktiv forædling, og ikke toldgodtgørelse. Denne part hævdede, at uanset om disse to ordninger teoretisk set giver det samme resultat (eksport af varer indeholdende råvarer, for hvilke der ikke opkræves told ved import), er der betydelige forskelle mellem dem. Til støtte for påstanden hævdede den pågældende part, at eksportøren under en toldgodtgørelsesordning kan gøre krav på en godtgørelse for told på råvarer, der indgår i færdigvarerne. Under proceduren for aktiv forædling er eksportøren fritaget for importtold, men er retligt forpligtet til at betale told på færdigvarer, der sælges på hjemmemarkedet. Den pågældende part hævdede, at der ikke kan være tale om eftergivelse af for store beløb under sidstnævnte ordning.
(31)
Som svar herpå skal det først og fremmest bemærkes, at det kun kan fastslås, om der har været tale om eftergivelse af for store beløb, hvis der findes en kontrolordning for overvågning af forbruget af importvarer set i forhold til produktionen af eksportvarer. Hvad angår den pågældende parts påstand om, at EOU ikke er en toldgodtgørelsesordning, skal det bemærkes, at det af fodnote 2 til grundforordningens bilag I klart fremgår, at »eftergivelse eller godtgørelse« i grundforordningen omfatter hel eller delvis fritagelse for eller udsættelse af importafgifter. Det bør stå klart, at den grundlæggende tanke bag toldgodtgørelses- eller fritagelsesordninger er den samme, dvs. at importtold på import af råvarer enten ikke skal betales eller godtgøres, såfremt de pågældende råvarer anvendes til fremstilling af varer, som efterfølgende eksporteres. Sluttelig bør det stå klart, at EOUS skal opfylde kravene i grundforordningens bilag I, II og III, hvis det skal fastslås, om ordningen kan betragtes som en autoriseret toldgodtgørelsesordning.
(32)
Den pågældende part hævdede endvidere, at en EOU-virksomhed er underkastet et effektivt kontrolsystem og yderligere kontroltiltag i forbindelse med både eksport og hjemmemarkedssalg. Den pågældende part hævdede, at det ikke blot var relevant at tage udenrigshandelspolitikken og procedurehåndbogen, som fastsætter love og procedurer for EOU, i betragtning. Det bør også undersøges, om der findes et rimeligt og effektiv kontrolsystem i medfør af andre indiske love og bestemmelser. Til støtte for sin påstand hævdede den pågældende part, at han i henhold til Section 6.10.1 i procedurehåndbogen er forpligtet til at føre korrekte regnskaber og indsende kvartals- og årsrapporter med en digital signatur om udviklingen med hensyn til import, indkøb på hjemmemarkedet, eksport og hjemmemarkedssalg. Den pågældende part hævdede endvidere, at han i henhold til Central Excise Act, 1944, i forbindelse med hjemmemarkedssalg er retligt forpligtet til udstede en momsfaktura med en klar angivelse af bl.a. de afgifter, der skal betales. Central Excise Act fastlægger også de månedlige krav, som indebærer, at den pågældende part skal forelægge myndighederne alle oplysninger om sit hjemmemarkedssalg. I henhold til Companies Act, 1956, og de relevante regnskabsstandarder er den pågældende part retligt forpligtet til at forelægge detaljerede oplysninger om import og indkøb på hjemmemarkedet samt eksport og hjemmemarkedssalg i sine reviderede regnskaber.
(33)
Som svar herpå gøres der opmærksom på, at der ikke sættes spørgsmålstegn ved, at Companies Act muligvis fastlægger rammerne for regnskabsstandarder i Indien. Når det vurderes, om EOU er udligningsberettiget, er det relevante spørgsmål dog, om de indiske myndigheder har oprettet en ordning, som kan bekræfte, om og i hvilket omfang der blev forbrugt told- og afgiftsfrie råvarer i produktionen af de eksporterede varer.
(34)
Kravene under Central Excise Act har et helt andet formål, nemlig at sikre, at de relevante afgifter betales i tilfælde af salg på hjemmemarkedet i Indien. Brugen af toldfrit importerede varer kontrolleres ikke, og forbindelsen mellem toldfrie råvarer og produktionen af færdige varer kontrolleres ikke, og der er således ikke tale om en toldgodtgørelsesordning.
(35)
For så vidt angår yderligere kontroltiltag skal det erindres, at en EOU-virksomhed ikke på noget tidspunkt er forpligtet til at redegøre for den indbyrdes forbindelse mellem enhver importforsendelse og den færdige vare, jf. grundforordningens betragtning 69. Imidlertid vil kun sådanne forsendelseskontroller give de indiske myndigheder oplysninger om råmaterialernes endelige bestemmelsessted, der er tilstrækkelige til at undersøge, om fritagelserne for told og omsætningsafgift ikke overstiger værdien af råmaterialerne til eksportproduktion.
(36)
Efter grundige overvejelser vedrørende denne parts bemærkninger blev det således bekræftet, at de indiske myndigheder ikke har nogen kontrolordning eller -procedure til effektivt at kontrollere, hvorvidt og i givet fald i hvilke mængder der blev brugt told- og/eller omsætningsafgiftsfrie råmaterialer ved fremstillingen af den eksporterede vare (grundforordningens bilag II, del II, punkt 4), samt for substitutionsgodtgørelsesordningers vedkommende grundforordningens bilag III, del II, punkt 2)). De indiske myndigheder foretog desuden heller ikke nogen yderligere undersøgelse på grundlag af de faktisk involverede råmaterialer, selv om dette normalt ville være nødvendigt, når der ikke fandtes en effektiv kontrolordning (grundforordningens bilag II, del II, punkt 5), og bilag III, del II, punkt 3)). Endvidere forelagde de indiske myndigheder ingen beviser for, at der ikke blev eftergivet for store afgiftsbeløb.
(37)
Den pågældende part hævdede, at Kommissionen ved beregningen af subsidiet burde have taget hensyn til den told, der var blevet betalt på hjemmemarkedssalget af færdigvarer. Som svar på denne påstand bør det bemærkes, at selv om formålet med et etablere en EOU-virksomhed er at opnå nettoindtjening på udenlandsk valuta, har EOU-virksomheden mulighed for at sælge en del af sin produktion på hjemmemarkedet. Under EOUS vil varerne blive behandlet som importerede varer, selv om der blot skal betales en præferencetold på 50 %. En EOU-virksomhed er som sådan ikke i en anden situation end de virksomheder, der opererer på hjemmemarkedet, dvs. den gældende told/afgift skal betales på indkøbte varer. I den forbindelse bør det være klart, at de indiske myndigheders beslutning om at beskatte varer til forbrug på hjemmemarkedet ikke betyder, at en EOU-virksomheds fritagelse for importafgifter og omsætningsafgifter ikke er en fordel, for så vidt angår eksportsalget af den pågældende vare. Desuden har salget på hjemmemarkedet ingen indvirkning på den mere generelle vurdering af, om der findes en passende kontrolordning.
(38)
Den pågældende part hævdede også, at Kommissionen bruger en forkert nævner ved beregningen af subsidiebeløbet. Parten hævdede, at den korrekte nævner er hele salgsomsætningen og ikke omsætningen fra eksportsalget. Denne påstand måtte afvises. Det subsidiebeløb (tælleren), der er blevet beregnet under ordningen, er i overensstemmelse med grundforordningens artikel 7, stk. 2, blevet fordelt på den samlede eksportomsætning i UP som passende nævner, fordi subsidiet er betinget af eksportresultater. En EOU-virksomheds mulighed for at sælge en del af sin produktion på hjemmemarkedet ændrer ikke ved, at EOUS helt klart har eksport som mål.
(39)
Sluttelig hævdede den pågældende part, at den fordel, som virksomheden opnår, bør svare til de kreditomkostninger, som de indiske myndigheder gav afkald på mellem tidspunktet for import af råvarerne og tidspunktet for eksport fra Indien af de færdige stænger af rustfrit stål. Til støtte for sin påstand henviste den pågældende part til de foreløbige resultater af en antisubsidieundersøgelse/undersøgelse vedrørende en ny eksportør, som det amerikanske handelsministerium har foretaget for nylig, og hvoraf det fremgik, at ikke betalt told blev betragtet som et rentefrit lån, som virksomheden ydes på importtidspunktet. Som svar herpå skal det bemærkes, at Kommissionen ikke er bundet af de beregningsmetoder, der anvendes af det amerikanske handelsministerium, men af grundforordningens bestemmelser. I dette tilfælde er der redegjort for beregningsmetoden i betragtning 75 og 76 i forordningen om midlertidig told. Under alle omstændigheder ville dette argument kun kunne bruges, hvis der blot var tale om udsættelse (fodnote 3 til grundforordningens bilag I) og ikke toldfritagelse som i dette tilfælde.
(40)
På grundlag af ovenstående bekræftes betragtning 60-77 i forordningen om midlertidig told.
3.6. Export Credit Scheme (»ECS«) (eksportkreditordning)
(41)
En af parterne medgav, at han havde modtaget en præferentiel kredit for sin eksport, men hævdede, at denne sats var betydeligt højere end de fremherskende kreditsatser i Unionen og derfor ikke burde betragtes som en fordel.
(42)
Som svar herpå bør det bemærkes, at subsidiebeløbet er blevet beregnet på grundlag af forskellen mellem den rente, som blev betalt for eksportkreditter, og den rente, der skulle have været betalt for de almindelige kreditter på markedsvilkår, der blev anvendt af den pågældende virksomhed i Indien. I dette tilfælde blev et benchmark på hjemmemarkedet anvendt til beregning af subsidiebeløbet. Denne påstand afvises derfor.
(43)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende denne ordning, bekræftes konklusionerne i betragtning 78-86 i forordningen om midlertidig told.
3.7. Udligningsberettigede subsidiebeløb
(44)
I overensstemmelse med grundforordningen ligger de udligningsberettigede subsidiebeløb på mellem 3,3 % og 4,3 %, udtrykt i værdi. Da de ligger på samme niveau som i betragtning 87 i forordningen om midlertidig told, bekræftes den betragtning hermed.
ORDNING→
DEPBS (3)
AAS (3)
EOU (3)
ECS (3)
I alt
VIRKSOMHED
Chandan Steel Ltd.
1,5 %
1,5 %
0,4 %
3,4 %
Venus group
2,6 % til 3,4 %
0 til 0,8 %
3,3 % (4)
Viraj Profiles Vpl. Ltd.
4,3 %
4,3 %
(45)
Metoden til fastsættelse af subsidiemargenen for de samarbejdsvillige virksomheder, som ikke indgår i stikprøven, fremgår af betragtning 88 i forordningen om midlertidig told. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 15, stk. 3, udgør subsidiemargenen for de samarbejdsvillige virksomheder, der ikke indgik i stikprøven, 4,0 %, hvilket beregnedes på grundlag af den vejede gennemsnitlige subsidiemargen for de samarbejdsvillige virksomheder i stikprøven. Derfor bekræftes konklusionerne betragtning 88 i forordningen om midlertidig told.
(46)
Grundlaget for fastsættelse af den landsdækkende subsidiemargen fremgår af betragtning 89 i forordningen om midlertidig told. Da der ikke blev fremsat bemærkninger hertil, bekræftes konklusionerne i betragtning 89 i forordningen om midlertidig told.
4. EU-ERHVERVSGRENEN
(47)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende EU-erhvervsgrenen, bekræftes konklusionerne i betragtning 90-93 i forordningen om midlertidig told.
5. SKADE
(48)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende skade, bekræftes konklusionerne i betragtning 94-122 i forordningen om midlertidig told.
6. ÅRSAGSSAMMENHÆNG
(49)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende årsagssammenhæng, bekræftes konklusionerne i betragtning 123-136 i forordningen om midlertidig told.
7. UNIONENS INTERESSER
(50)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende Unionens interesser, bekræftes konklusionerne i betragtning 137-148 i forordningen om midlertidig told.
8. ENDELIGE UDLIGNINGSFORANSTALTNINGER
8.1. Skadestærskel
(51)
En af parterne hævdede, at den gennemsnitlige fortjenstmargen før skat på 9,5 %, som var baseret på situationen i 2007 og blev anvendt til beregning af den ikke skadevoldende pris med henblik på fastsættelsen af skadesmargenen, ikke var repræsentativ for erhvervsgrenens fortjenstmargen før skat på lang sigt. Det blev påstået, at det år, som tjente som grundlag for beregning af denne fortjeneste, var et usædvanligt år, og at 2005-2006 ville være mere repræsentative, da disse år var normale regnskabsår med fortjenstmargener på mellem 4 og 6 %.
(52)
Den målfortjeneste, som blev anvendt i den midlertidige fase, var baseret på den vejede gennemsnitlige fortjenstmargen, som EU-producenterne i stikprøven havde opnået i 2007. Dette år blev anset for at være det mest repræsentative år, hvor EU-producenterne ikke led under skadevoldende subsidiering. Påstanden afvises derfor, og den fortjenstmargen, der blev anvendt i den midlertidige fase, bekræftes.
(53)
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende skadestærsklen bekræftes konklusionerne i betragtning 149-153 i forordningen om midlertidig told.
8.2. Konklusion om skadestærskel
(54)
Den metode, der anvendes i forordningen om midlertidig told, bekræftes.
8.3. Toldens størrelse
(55)
På baggrund af ovenstående og i overensstemmelse med grundforordningens artikel 15, stk. 1, bør der indføres en endelig udligningstold på et niveau, der er tilstrækkeligt til at afhjælpe den skade, der er forårsaget af den subsidierede import, men som ikke overstiger den konstaterede subsidiemargen.
(56)
Udligningstolden blev således fastlagt ved at sammenligne skadestærsklerne og subsidiemargenerne. Udligningstolden bør derfor være som følger:
Virksomhed
Subsidiemargen
Skadesmargen
Udligningstold
Chandan Steel Ltd.
3,4 %
28,6 %
3,4 %
Venus group
3,3 %
45,9 %
3,3 %
Viraj Profiles Vpl. Ltd.
4,3 %
51,5 %
4,3 %
Samarbejdsvillige virksomheder, der ikke indgik i stikprøven
4,0 %
44,4 %
4,0 %
Alle andre virksomheder
4,3 %
51,5 %
4,3 %
(57)
De individuelle udligningstoldsatser i denne forordning er fastlagt på grundlag af resultaterne af denne undersøgelse. De afspejler således den situation, der konstateredes i forbindelse med undersøgelsen vedrørende ovennævnte virksomheder. Disse toldsatser finder (i modsætning til den landsdækkende told for »alle andre virksomheder«) udelukkende anvendelse på import af varer med oprindelse i Indien og fremstillet af virksomhederne og således af de nævnte specifikke retlige enheder. Importvarer, der er fremstillet af andre virksomheder, som ikke udtrykkeligt er nævnt i den dispositive del af denne forordning, herunder forretningsmæssigt forbundne enheder til de specifikt nævnte, kan ikke drage fordel af disse satser, men er omfattet af toldsatsen for »alle andre virksomheder«.
(58)
Alle anmodninger om anvendelse af en individuel udligningstoldsats for virksomheder (f.eks. efter ændring af den pågældende enheds navn eller oprettelse af nye produktions- eller salgsenheder) bør omgående indgives til Kommissionen (5) med alle relevante oplysninger, især om ændringer i virksomhedens aktiviteter med hensyn til produktion, hjemmemarkeds- og eksportsalg i tilknytning til f.eks. den pågældende navneændring eller den pågældende ændring i produktions- og salgsenheder. Om fornødent vil forordningen blive ændret ved en ajourføring af listen over virksomheder, der er omfattet af individuel told.
8.4. Endelig opkrævning af midlertidig told
(59)
På grund af størrelsen af de konstaterede subsidiemargener og den skade, der er forvoldt EU-erhvervsgrenen, anses det for nødvendigt, at de beløb, der er stillet som sikkerhed i form af den midlertidige udligningstold, som blev indført ved forordningen om midlertidig told, opkræves endeligt -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
1. Der indføres en endelig udligningstold på importen af stænger af rustfrit stål, kun koldtbehandlede, bortset fra stænger med cirkulært tværsnit med en diameter på 80 mm eller mere, i øjeblikket henhørende under KN-kode 7222 20 21, 7222 20 29, 7222 20 31, 7222 20 39, 7222 20 81 og 7222 20 89 og med oprindelse i Indien.
2. Den endelige udligningstold på nettoprisen, frit Unionens grænse, ufortoldet, for den i stk. 1 omhandlede vare fremstillet af nedenstående virksomheder fastsættes til følgende:
Virksomhed
Told (%)
Taric-tillægskode
Chandan Steel Ltd., Mumbai
3,4
B002
Venus Wire Industries Pvt. Ltd, Mumbai,
Precision Metals, Mumbai,
Hindustan Inox Ltd., Mumbai,
Sieves Manufacturer India Pvt. Ltd., Mumbai
3,3
B003
Viraj Profiles Vpl. Ltd., Thane
4,3
B004
Virksomheder opført i bilaget
4,0
B005
Alle andre virksomheder
4,3
B999
3. Gældende bestemmelser vedrørende told finder anvendelse, medmindre andet er fastsat.
Artikel 2
Beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af midlertidig udligningstold ved forordning (EU) nr. 1261/2010 om import af stænger af rustfrit stål, kun koldtbehandlede, bortset fra stænger med cirkulært tværsnit med en diameter på 80 mm eller mere, i øjeblikket henhørende under KN-kode 7222 20 21, 7222 20 29, 7222 20 31, 7222 20 39, 7222 20 81 og 7222 20 89 og med oprindelse i Indien, opkræves endeligt.
Artikel 3
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 19. april 2011.
32011R0405
L 108/3
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
19.04.2011.
PROVEDBENA UREDBA VIJEĆA (EU) br. 405/2011
od 19. travnja 2011.
o uvođenju konačne kompenzacijske pristojbe i konačnoj naplati privremene pristojbe uvedene na uvoz određenih šipki i profila od nehrđajućeg čelika podrijetlom iz Indije
VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije,
uzimajući u obzir Uredbu Vijeća (EZ) br. 597/2009 od 11. lipnja 2009. o zaštiti od subvencioniranog uvoza iz zemalja koje nisu članice Europske zajednice (1) (Osnovna uredba), a posebno njezin članak 15. stavak 1.,
uzimajući u obzir prijedlog koji je podnijela Europska komisija nakon savjetovanja sa Savjetodavnim odborom,
budući da:
1. POSTUPAK
1.1. Privremene mjere
(1)
Komisija je Uredbom (EU) br. 1261/2010 (2) (Privremena uredba) uvela privremenu kompenzacijsku pristojbu na uvoz određenih šipki i profila od nehrđajućeg čelika podrijetlom iz Indije.
(2)
Postupak je pokrenut nakon što je Europska federacija proizvođača željeza i čelika (Eurofer) (podnositelj zahtjeva) 15. veljače 2010. uložila pritužbu u ime proizvođačâ koji predstavljaju većinski udio, u ovom slučaju više od 25 % ukupne proizvodnje određenih šipki od nehrđajućeg čelika u Uniji.
(3)
Kako je navedeno u uvodnoj izjavi 23. Privremene uredbe, ispitni postupak subvencioniranja i štete obuhvatio je razdoblje od 1. travnja 2009. do 31. ožujka 2010. („razdoblje ispitnog postupka” ili „RIP”). Ispitivanje kretanja važnih za procjenu štete obuhvatilo je razdoblje od 2007. do kraja razdoblja ispitnog postupka (razmatrano razdoblje).
1.2. Daljnji postupak
(4)
Nakon objave bitnih činjenica i razmatranja na temelju kojih je odlučeno uvesti privremene kompenzacijske mjere (privremena objava), nekoliko zainteresiranih stranaka podnijelo je pisane podneske u kojima su iznijele svoje stavove o privremenim nalazima. Strankama koje su to zatražile dana je mogućnost da budu saslušane. Komisija je nastavila tražiti podatke koje je smatrala potrebnima za svoje konačne nalaze. Usmeni i pisani komentari zainteresiranih stranaka razmatrani su i, prema potrebi, uzeti u obzir.
(5)
Sve su stranke obaviještene o bitnim činjenicama i razmatranjima na temelju kojih se namjeravalo preporučiti uvođenje konačne kompenzacijske pristojbe na uvoz određenih šipki od nehrđajućeg čelika podrijetlom iz Indije i konačna naplata iznosa osiguranih privremenom pristojbom. Nakon te konačne objave također im je dano razdoblje unutar kojeg su mogle uložiti prigovor.
1.3. Stranke na koje se postupak odnosi
(6)
Budući da nije bilo nikakvih komentara koji se tiču stranaka na koje se postupak odnosi, potvrđuju se uvodne izjave 5. do 22. Privremene uredbe.
2. DOTIČNI PROIZVOD I ISTOVJETAN PROIZVOD
2.1. Dotični proizvod
(7)
Podsjeća se da je, kako je navedeno u uvodnoj izjavi 24. Privremene uredbe, „dotični proizvod” definiran kao šipke i profili od nehrđajućeg čelika, hladno obrađeni ili hladno dovršeni bez daljnje obrade, osim šipki i profila, kružnog presjeka, promjera 80 mm ili više, podrijetlom iz Indije, trenutačno uvršten u oznake KN 7222 20 21, 7222 20 29, 7222 20 31, 7222 20 39, 7222 20 81 i 7222 20 89.
(8)
Jedan proizvođač izvoznik iz Indije tvrdio je kako šipke od nehrđajućeg čelika, kružnog presjeka, promjera manjeg od 80 mm, ali izvan granica dozvoljenog odstupanja od H6 do H11 treba isključiti iz ispitnog postupka jer ne potpadaju u opseg proizvoda.
(9)
Ovaj argument je odbačen, jer se opseg proizvoda ne odnosi na dozvoljena odstupanja. Kontrolni broj proizvoda (PCN) u upitniku ne sadrži polje za dozvoljena odstupanja ograničena na raspon od H6 do H11, nego služi samo za usporedbu i nema obvezujuće posljedice za proizvod nad kojim se provodi ispitni postupak. Stoga se zaključuje da proizvode izvan raspona dozvoljenog odstupanja od H6 do H11 ne treba isključiti.
(10)
Treba napomenuti da su za izračun privremenih marža subvencije i štete u obzir uzeti proizvodi izvan raspona dozvoljenog odstupanja od H6 do H11.
2.2. Istovjetan proizvod
(11)
Budući da nije bilo nikakvih komentara koji se tiču istovjetnog proizvoda, potvrđuje se uvodna izjava 25. Privremene uredbe.
3. SUBVENCIONIRANJE
3.1. Uvod
(12)
U uvodnoj izjavi 26. Privremene uredbe upućuje se na sljedeće programe koji navodno uključuju dodjeljivanje subvencija:
(a)
Program prava na povrat carinskih pristojba;
(b)
Program po prethodnom odobrenju;
(c)
Program za poticanje izvoza osnovnih sredstava;
(d)
Program izvozno orijentiranih jedinica;
(e)
Program kreditiranja izvoza.
(13)
Industrija Unije postavila je pitanje je li Komisija propustila uzeti u obzir brojne programe subvencija i stoga smatrala da su subvencije, za koje je utvrđeno da su ih primili indijski proizvođači, podcijenjene.
(14)
Kao odgovor na to treba napomenuti da je pritužba sadržavala veliki broj nacionalnih i lokalnih programa subvencija koji su uključeni u upitnik proizvođačima izvoznicima u Indiji i koje je Komisija ispitala. Međutim, samo je za programe navedene u gornjoj uvodnoj izjavi 12. utvrđeno da su ispitani proizvođači izvoznici iz uzorka primili subvencije.
(15)
Industrija Unije također je tvrdila da su nalazi Komisije u suprotnosti s nalazom Ministarstva trgovine SAD-a u nedavnom kompenzacijskom postupku o izvozu određenog čelika iz Indije kada su utvrđene puno veće subvencije. Međutim, treba napomenuti da se ovaj nalaz odnosi na drugi proizvod i obuhvaća drugo razdoblje ispitnog postupka. Stoga se ovaj argument odbacuje.
(16)
Budući da nije bilo nikakvih drugih komentara, potvrđuju se uvodne izjave 26. do 28. Privremene uredbe.
3.2. Program prava na povrat carinskih pristojba (DEPBS)
(17)
Nekoliko stranaka je tvrdilo da DEPBS ne bi trebalo smatrati subvencijom protiv koje se mogu uvesti kompenzacijske mjere, jer je svrha programa prebijanje uvoznih carina. Kako je objašnjeno u uvodnoj izjavi 38. Privremene uredbe, ovaj program ne može se smatrati dozvoljenim sustavom povrata carine ili sustavom povrata kao zamjene u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke ii. Osnovne uredbe, jer nije u skladu s pravilima utvrđenima u Prilogu I. točki i., Prilogu II. (definicije i pravila za povrat) i Prilogu III. (definicije i pravila za povrat kao zamjenu) Osnovnoj uredbi. Osobito, izvoznik nema obvezu doista koristiti robu uvezenu bez carine u proizvodnom postupku, a iznos kredita ne računa se u odnosu na stvarno iskorištene ulazne materijale. Osim toga, nema sustava ni postupka na snazi koji bi potvrdili koji se ulazni materijali koriste u proizvodnom postupku izvoznog proizvoda ili je li došlo do prekomjernog plaćanja uvoznih carina u smislu točke i. Priloga I. i Priloga II. i III. Osnovnoj uredbi. Konačno, izvoznik ispunjava uvjete za povlastice DEPBS-a bez obzira uvozi li uopće bilo kakve ulazne materijale ili ne. Da bi dobio povlasticu, dovoljno je da izvoznik jednostavno izvozi robu bez dokazivanja da su svi ulazni materijali bili uvezeni. Stoga čak i izvoznici, koji sve svoje ulazne materijale nabavljaju lokalno i ne uvoze robu koja bi se mogla koristiti kao ulazni materijal, još uvijek imaju pravo na povlastice DEPBS-a. Stoga se ovi argumenti odbacuju.
(18)
U slučaju prodaje dozvole za DEPBS, jedna je stranka tvrdila da je stvarna prodajna cijena bila ispod vrijednosti dozvole te da je stoga povlastica bila manja. U tom pogledu, treba napomenuti da je povlastica na temelju ovog programa izračunata na temelju iznosa kredita dodijeljenog u dozvoli bez obzira je li dozvola korištena za prebijanje uvoznih carina ili je dozvola stvarno prodana. Smatra se da je svaka prodaja dozvole po cijeni manjoj od nominalne cijene čista komercijalna odluka koja ne mijenja iznos povlastice primljene na temelju ovog programa. Stoga se ovaj argument odbacuje.
(19)
Jedna je stranka, nadalje, tvrdila da čak i kad bi se DEPBS smatrao programom protiv kojeg se mogu uvesti kompenzacijske mjere, povlastica primljena na temelju programa ne bi se trebala temeljiti na izvoznoj vrijednosti, nego na stvarnom korištenju dozvole za DEPBS. U tom pogledu treba podsjetiti da se u skladu s člankom 3. stavkom 2. i člankom 5. Osnovne uredbe, iznos subvencija protiv kojih se mogu uvesti kompenzacijske mjere računao prema povlastici koja je dodijeljena primatelju, za koju je utvrđeno da postoji tijekom razdoblja ispitnog postupka. U tom smislu, smatralo se da je povlastica dodijeljena primatelju u vrijeme kada je obavljen izvozni posao prema ovom programu. U tom trenutku, Vlada Indije obvezna je odustati od naplate carine, što predstavlja financijski doprinos u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke i. Osnovne uredbe. Kada carinska tijela izdaju izvoznu otpremnicu u kojoj je, među ostalim, naveden iznos kredita DEPBS-a koji se treba odobriti za taj izvozni posao, Vlada Indije ne može više odlučivati o dodjeljivanju kredita DEPBS-a. Na temelju činjenice da je trgovačko društvo svjesno da će primiti subvenciju na temelju DEPBS-a, to trgovačko društvo je u prednosti, jer može uračunati subvencije nudeći niže cijene. Za dodjelu povlastice odlučujući je trenutak izvoza, a ne naknadno korištenje, jer izvoznik kojem je već dodijeljeno takvo pravo ima bolji financijski položaj. Stoga se ova tvrdnja odbacuje.
(20)
Budući da nije bilo nikakvih drugih komentara koji se tiču ovog programa, potvrđuju se uvodne izjave 29. do 41. Privremene uredbe.
3.3. Program po prethodnom odobrenju (AAS)
(21)
Jedna je stranka tvrdila da se AAS treba smatrati sustavom povrata carine, jer se uvezeni materijali koriste za proizvodnju izvozne robe. Kao odgovor na ovaj argument, u uvodnoj izjavi 54. Privremene uredbe objašnjeno je da se potprogram korišten u ovom slučaju ne može smatrati dozvoljenim sustavom povrata carine ili sustavom povrata kao zamjene u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke ii. Osnovne uredbe. On nije u skladu s pravilima navedenima u Prilogu I. podtočki i., Prilogu II. (definicije i pravila za povrat) i Prilogu III. (definicije i pravila za povrat kao zamjenu) Osnovnoj uredbi. Vlada Indije nije učinkovito primjenjivala sustav ili postupak provjere kako bi potvrdila jesu li i u kojem iznosu ulazni materijali potrošeni u proizvodnji izvoznog proizvoda (Prilog II. poglavlje II. članak 4. Osnovnoj uredbi i, u slučaju programa povrata kao zamjene, Prilog III. poglavlje II. članak 2. Osnovnoj uredbi). Također se smatra da standardne ulazno-izlazne norme (SION) za dotični proizvod nisu bile dostatno precizne i da se same ne mogu smatrati sustavom provjere stvarne potrošnje, jer oblik tih standardnih normi ne omogućuje vladi Indije da dovoljno precizno provjeri iznos ulaznih materijala potrošen u proizvodnji za izvoz. Osim toga, Vlada Indije nije provela daljnje ispitivanje na temelju stvarnih ulaznih materijala koji se koriste, iako bi to obično trebalo provesti ako nema učinkovito primijenjenog sustava provjere (Prilog II. poglavlje II. članak 5. i Prilog III. poglavlje II. članak 3. Osnovnoj uredbi). Ovaj potprogram je stoga podložan uvođenju kompenzacijskih mjera i tvrdnja se odbacuje.
(22)
S obzirom na izračun iznosa subvencije, i suprotno podnesku jedne stranke, korist iz AAS-a koja je ostvarena na drukčiji način, a ne na temelju dotičnog proizvoda, trebala se razmotriti kod utvrđivanja iznosa koristi protiv koje se može uvesti kompenzacijska mjera. Na temelju AAS-a ne postoji nikakva obveza koja ograničava korištenje povlastice za uvoz ulaznog materijala bez carine vezanog za konkretni proizvod. Stoga dotični proizvod može koristiti sve ostvarene povlastice na temelju AAS-a.
(23)
Budući da nije bilo nikakvih drugih komentara koji se tiču ovog programa, potvrđuju se uvodne izjave 42. do 58. Privremene uredbe.
3.4. Program za poticanje izvoza osnovnih sredstava (EPCGS)
(24)
Budući da nije bilo nikakvih komentara koji se tiču ovog programa, potvrđuje se uvodna izjava 59. Privremene uredbe.
3.5. Program izvozno orijentiranih jedinica (EOUS)
(25)
Prije rješavanja nekoliko komentara trgovačkog društva u uzorku koji je imao status EOU-a, treba podsjetiti da je najvažnija obveza EOU-a, kao što se navodi u politici FT-a 2004.-2009. i politici FT-a 2009.-2014., ostvarivanje neto zarade od promjene deviznog tečaja (NFE), tj. u referentnom razdoblju (5 godina) ukupna vrijednost izvoza mora biti viša od ukupne vrijednosti uvezene robe. Sva poduzeća koja se načelno obvezuju izvoziti svu svoju proizvodnju robe ili usluga mogu se uključiti u EOUS.
(26)
Za uzvrat, izvozno orijentirane jedinice imaju pravo na veliki broj koncesija navedenih u uvodnoj izjavi 66. Privremene uredbe. One de iure zavise od ostvarenog izvoza te se stoga smatraju specifičnima i podložnima uvođenju kompenzacijskih mjera na temelju članka 4. stavka 4. prvog podstavka točke (a) Osnovne uredbe. Cilj izvoza EOU-a, kako je navedeno u poglavlju 6.1. politike FT-a 2009.-2014., jest conditio sine qua non za dobivanje subvencija.
(27)
Sva izuzeća koja EOU uživa de iure zavise od ostvarenog izvoza. EOUS se ne može smatrati dozvoljenim sustavom povrata carina ili sustavom povrata kao zamjene u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke ii. Osnovne uredbe. On nije u skladu sa strogim pravilima navedenima u Prilogu I. točkama (H) i i., Prilogu II. (definicije i pravila za povrat) i Prilogu III. (definicije i pravila za povrat kao zamjenu) Osnovnoj uredbi.
(28)
Osim toga, nije potvrđeno da Vlada Indije ima učinkoviti sustav ili postupak provjere na snazi kojim bi se potvrdilo jesu li i u kojoj količini ulazni materijali koji su nabavljeni bez carina i/ili poreza na promet iskorišteni u proizvodnji izvoznog proizvoda (Prilog II. poglavlje II. članak 4. Osnovnoj uredbi i, u slučaju programâ povrata kao zamjene, Prilog III. poglavlje II. članak 2. Osnovnoj uredbi). Sustav provjere koji je na snazi prati obvezu neto zarade od promjene deviznog tečaja (NFE), a ne potrošnju uvoza u odnosu na proizvodnju izvezene robe.
(29)
Prema mišljenju stranke sa statusom EOU-a, mogućnost uvođenja kompenzacijske mjere protiv bilo koje povlastice koristi ovisi o dva uvjeta: i. nedostatka sustava provjere; i ii. postojanja pretjeranog otpusta. Kao odgovor na ovo, treba napomenuti da je važno za vladu Indije da pokaže da je uspostavila odgovarajući sustav provjere kako bi se odredilo koji su ulazni materijali korišteni u proizvodnom postupku i u kojem iznosu. Nedostatak odgovarajućeg sustava provjere rješavat će se u nastavku teksta. Pitanje pretjeranog otpusta važno je samo u slučaju kada se određuje da je program, u ovom slučaju EOUS, bona fide program povrata carine koji ispunjava uvjete Priloga I., II. i III. Osnovnoj uredbi. Kako je već objašnjeno u gornjoj uvodnoj izjavi 27., EOUS se ne može smatrati dozvoljenim sustavom povrata carina ili sustavom povrata kao zamjene u smislu članka 3. stavka 1. točke (a) podtočke ii. Osnovne uredbe.
(30)
Stranka je dalje naglasila da je EOU sustav koji omogućava uvoz sirovina bez carine za izvoz konačne robe. Stranka je tvrdila da se sustav EOU-a može izjednačiti s posebnim carinskim postupkom olakšice za unutarnju preradu, a ne povratom carine. Tvrdila je da, bez obzira je li ishod ta dva sustava teoretski isti (izvoz robe koja uključuje sirovine za koje se odustalo od naplate carine na uvoz), među njima postoje značajne razlike. Kao potporu tvrdnji, stranka je tvrdila da u sustavu povrata carine, izvoznik ima pravo tražiti povrat carina za sirovine ugrađene u konačnu robu. U sustavu unutarnje prerade, izvoznik je izuzet od svih uvoznih carina, ali nema pravnu obvezu platiti pristojbe za bilo koju konačnu robu prodanu u zemlji. Stranka je tvrdila da na temelju potonjeg sustava ne može postojati nikakav pretjerani otpust.
(31)
Kao odgovor na ovo, prije svega treba napomenuti da se samo u slučajevima kada postoji sustav provjere s ciljem praćenja potrošnje uvoza u odnosu na proizvodnju izvozne robe, može utvrditi je li došlo do prekomjernog plaćanja. Što se tiče tvrdnje stranke da EOU nije program povrata carine, treba napomenuti da bilješka 2. Priloga I. Osnovnoj uredbi jasno propisuje da za potrebe Osnovne uredbe „otpust ili povrat” uključuje potpuno ili djelomično izuzeće ili odgodu uvoznih naknada. Treba biti jasno da je osnovni koncept koji se primjenjuje na programe povrata ili izuzeća od carine isti, tj. da se uvozne carine na uvoz sirovina niti plaćaju niti vraćaju pod uvjetom da se takve sirovine koriste za proizvodnju proizvoda koji se naknadno izvoze. Naposljetku, treba biti jasno da, kako bi se odredilo treba li EOUS smatrati bona fide programom povrata carine, on mora ispunjavati uvjete Priloga I., II. i III. Osnovnoj uredbi.
(32)
Stranka je dalje tvrdila da EOU podliježe odgovarajućem sustavu provjere te daljnjim mjerama provjere u vezi i sa svojim izvozom i domaćom prodajom. Tvrdila je da za utvrđivanje prava i postupaka za EOU nisu važni samo politika vanjske trgovine (FTP) i Priručnik o postupcima (HOP). Također bi trebalo ispitati postoje li ostali indijski zakoni i propisi kojima se uspostavlja opravdani i učinkoviti sustav provjere. Kao potporu svojoj tvrdnji, stranka je tvrdila da je, u skladu s odjeljkom 6.10.1 HOP-a, pravno obvezna voditi odgovarajuće financijske izvještaje i arhivirati digitalno potpisana tromjesečna i godišnja izvješća o napretku koja se odnose na uvoz, domaću kupnju, izvoz i domaću prodaju. Stranka je nadalje tvrdila da je, u skladu sa Središnjim zakonom o trošarinama iz 1944., u slučaju domaće prodaje, pravno obvezna izdati porezni račun na kojem su, na primjer, jasno naznačeni porezi koje treba platiti. Središnjim zakonom o trošarinama, također, su utvrđeni mjesečni zahtjevi u skladu s kojima stranka mora tijelima dostaviti sve pojedinosti o svojoj domaćoj prodaji. Također, na temelju Zakona o trgovačkim društvima iz 1956. i primjenjivih računovodstvenih norma, stranka je pravno obvezna dostaviti podrobne podatke o uvozu i domaćoj nabavi, kao i izvozu i domaćoj prodaji u svojim revidiranim financijskim izvještajima.
(33)
Kao odgovor na to, ne osporava se da Zakon o trgovačkim društvima može predvidjeti okvir za računovodstvene norme u Indiji. Međutim, kad se procjenjuje mogućnost kompenzacije EOU-a, važno je pitanje je li Vlada Indije uspostavila sustav koji može potvrditi jesu li i u kojem iznosu ulazni materijali oslobođeni carine ili poreza korišteni u proizvodnji izvozne robe.
(34)
Zahtjevi na temelju Središnjeg zakona o trošarinama služe potpuno drukčijoj svrsi, tj. osiguranju da se primjenjivi porezi plate u slučaju prodaje na domaćem tržištu u Indiji. On ne provjerava materijale uvezene bez carine i ne kontrolira vezu između neocarinjenih ulaznih materijala i nastalih izvoznih proizvoda kako bi odgovarali programima povrata carine.
(35)
U pogledu daljnjih uvedenih mjera provjere treba podsjetiti, kako je navedeno u uvodnoj izjavi 69. Privremene uredbe, da EOU ni u kojem trenutku nije obvezan povezivati svaku uvoznu pošiljku s odredištem odgovarajućeg proizvoda koji nastaje. Međutim, samo takav nadzor pošiljaka bi indijskim vlastima osigurao dostatne podatke o krajnjem odredištu ulaznih materijala kako bi se učinkovito provjerilo da izuzeća od carine/poreza na promet ne premašuju ulazne materijale za izvoznu proizvodnju.
(36)
Slijedom toga, unatoč pažljivom razmatranju podneska ove stranke, potvrđeno je da Vlada Indije nema učinkovit sustav ili postupak provjere na snazi kojim bi se potvrdilo jesu li i u kojem iznosu ulazni materijali koji su nabavljeni bez carine i/ili poreza na promet iskorišteni u proizvodnji izvoznog proizvoda (Prilog II. poglavlje II. članak 4. Osnovnoj uredbi i, u slučaju programâ povrata kao zamjene, Prilog III. poglavlje II. članak 2. Osnovnoj uredbi). Osim toga, Vlada Indije nije provela daljnje ispitivanje na temelju stvarno korištenih ulaznih materijala, iako bi se to obično moralo napraviti ako nema učinkovitog sustava provjere (Prilog II. poglavlje II. članak 5. i Prilog III. poglavlje II. članak 3. Osnovnoj uredbi). Nadalje, Vlada Indije nije dokazala da nije bilo pretjeranog otpusta.
(37)
Stranka je tvrdila da je za potrebe izračuna subvencije Komisija trebala u obzir uzeti carine plaćene za domaću prodaju gotovih proizvoda. Kao odgovor na ovaj argument, treba napomenuti da, iako je svrha uspostavljanja jedinice EOU-a ostvariti neto zaradu od promjene deviznog tečaja (NFE), jedinica EOU-a ima mogućnost prodati dio svoje proizvodnje na domaćem tržištu. Na temelju EOUS-a, s robom se postupa kao s uvezenom robom iako treba platiti samo koncesijsku pristojbu od 50 %. Kao takav, EOU nije u drugačijoj situaciji od ostalih trgovačkih društava koja posluju na domaćem tržištu, tj. primjenjive carine/porezi trebali bi se platiti na kupljenu robu. U tom kontekstu, treba biti jasno da odluka vlade Indije o oporezivanju robe za potrošnju na domaćem tržištu ne znači da izuzeće EOU-a od uvoznih carina i povrat poreza na promet nije povlastica u odnosu na izvoznu prodaju dotičnog proizvoda. Nadalje, prodaja na domaćem tržištu ne utječe na općenitiju ocjenu o postojanju odgovarajućeg sustava provjere.
(38)
Stranka je, također, tvrdila da Komisija koristi pogrešni nazivnik pri izračunu iznosa subvencije. Tvrdila je da je ispravni nazivnik ukupni promet od prodaje, a ne promet od izvozne prodaje. Ovu tvrdnju treba odbaciti. U skladu s člankom 7. stavkom 2. Osnovne uredbe, iznos subvencije (brojnik) izračunan na temelju programa dodijeljen je prema ukupnom izvoznom prometu tijekom RIP-a kao primjereni nazivnik, jer subvencija zavisi od ostvarenog izvoza. Mogućnost EOU-a da proda dio svoje proizvodnje na domaćem tržištu ne mijenja činjenicu da EOUS ima jasan izvozni cilj.
(39)
Konačno, stranka je tvrdila da korist dodijeljena trgovačkom društvu treba biti jednaka troškovima kredita od čije je naplate Vlada Indije odustala između trenutka uvoza sirovina i izvoza gotovih šipki od nehrđajućeg čelika iz Indije. Kao potporu svojoj tvrdnji, stranka je uputila na nedavni privremeni nalaz američkog Ministarstva trgovine pri antisubvencijskoj reviziji novog prijevoznika kada su se neplaćene carine smatrale beskamatnim zajmom trgovačkom društvu u trenutku uvoza. Kao odgovor na to, napominje se da Komisija nije vezana nikakvom metodologijom izračuna koju primjenjuje američko Ministarstvo trgovine, nego odredbama Osnovne uredbe. U ovom slučaju, korištena metodologija izračuna objašnjena je u uvodnim izjavama 75. i 76. Privremene uredbe. U svakom slučaju, ovaj argument bio bi valjan kad bi se carine samo odgodile (napomena 3. Priloga I. Osnovnoj uredbi), a ne izuzele, kao što je slučaj ovdje.
(40)
Zbog gore navedenog, potvrđuju se uvodne izjave 60. do 77. Privremene uredbe.
3.6. Program kreditiranja izvoza (ECS)
(41)
Jedna je stranka potvrdila da je primila povlašteni kredit za svoj izvoz, ali je tvrdila da je ta stopa bila značajno viša od prevladavajućih kreditnih stopa u EU-u te se stoga ne može smatrati kao povlastica.
(42)
Kao odgovor na to, treba napomenuti da je iznos subvencije izračunan na temelju razlike između kamata plaćenih za kredite za izvoz i iznosa koji bi se platio za redovne komercijalne kredite koje koristi dotično trgovačko društvo u Indiji. U tom slučaju, domaći prag je korišten za izračun iznosa subvencije. Stoga se ovaj argument odbacuje.
(43)
Budući da nije bilo nikakvih komentara koji se tiču ovog programa, potvrđuju se uvodne izjave 78. do 86. Privremene uredbe.
3.7. Iznos subvencija protiv kojih se mogu uvesti kompenzacijske mjere
(44)
Iznos subvencija protiv kojih se mogu uvesti kompenzacijske mjere, u skladu s odredbama Osnovne uredbe, izražen ad valorem, iznosi između 3,3 % i 4,3 %. Budući da je na istoj razini kao što je određeno u uvodnoj izjavi 87. Privremene uredbe, ta uvodna izjava se potvrđuje.
PROGRAM →
DEPBS (3)
AAS (3)
EOU (3)
ECS (3)
Ukupno
Trgovačko društvo
Chandan Steel Ltd
1,5 %
1,5 %
0,4 %
3,4 %
Venus group
2,6 % do 3,4 %
0 do 0,8 %
3,3 % (4)
Viraj Profiles Vpl. Ltd
4,3 %
4,3 %
(45)
Metodologija za utvrđivanje marže subvencije za trgovačka društva koja surađuju, a koja nisu uključena u uzorak, određena je u uvodnoj izjavi 88. Privremene uredbe. U skladu s člankom 15. stavkom 3. Osnovne uredbe, marža subvencije za trgovačka društva koja surađuju, a nisu uključena u uzorak, izračunata na temelju ponderirane prosječne marže subvencije utvrđene za trgovačka društva iz uzorka koja surađuju, iznosi 4,0 %. Stoga se uvodna izjava 88. Privremene uredbe potvrđuje.
(46)
Osnova za utvrđivanje marže subvencije na razini zemlje određena je u uvodnoj izjavi 89. Privremene uredbe. Budući da nije bilo nikakvih komentara u tom pogledu, potvrđuje se uvodna izjava 89. Privremene uredbe.
4. INDUSTRIJA UNIJE
(47)
Budući da nije bilo nikakvih komentara koji se tiču industrije Unije, potvrđuju se uvodne izjave 90. do 93. Privremene uredbe.
5. ŠTETA
(48)
Budući da nije bilo nikakvih komentara koji se tiču štete, potvrđuju se uvodne izjave 94. do 122. Privremene uredbe.
6. UZROČNOST
(49)
Budući da nije bilo nikakvih komentara koji se tiču uzročnosti, potvrđuju se uvodne izjave 123. do 136. Privremene uredbe.
7. INTERES UNIJE
(50)
Budući da nije bilo nikakvih komentara koji se tiču interesa Unije, potvrđuju se zaključci u uvodnim izjavama 137. do 148. Privremene uredbe.
8. KONAČNE KOMPENZACIJSKE MJERE
8.1. Razina uklanjanja štete
(51)
Jedna je stranka tvrdila da prosječna profitna marža prije oporezivanja od 9,5 % koja se temelji na stanju iz 2007., korištena za izračun neštetne cijene za utvrđivanje marže štete, nije bila reprezentativna za dugoročnu profitnu maržu industrije prije oporezivanja. Tvrdilo se da je godina, na temelju koje je izračunata ta dobit, iznimna godina i da bi godine 2005.-2006. bile reprezentativnije, jer su to bile uobičajene poslovne godine s profitnim maržama između 4 i 6 %.
(52)
Ciljna dobit korištena u privremenoj fazi temeljila se na ponderiranoj prosječnoj profitnoj marži koju su 2007. ostvarili proizvođači iz Unije uključeni u uzorak. Ova se godina smatrala najbližom reprezentativnom godinom kada proizvođači iz Unije nisu pretrpjeli štetno subvencioniranje. Komentar se stoga odbacuje, a profitna marža korištena u privremenoj fazi potvrđuje.
(53)
Budući da nije bilo nikakvih drugih komentara koji se tiču razine uklanjanja štete, potvrđuju se uvodne izjave 149. do 153. Privremene uredbe.
8.2. Zaključak o razini uklanjanja štete
(54)
Potvrđuje se metodologija korištena u Privremenoj uredbi.
8.3. Razina carina
(55)
Zbog gore navedenog i u skladu s člankom 15. stavkom 1. Osnovne uredbe, konačnu kompenzacijsku pristojbu treba uvesti na razini koja je dostatna za uklanjanje štete koju je prouzročio subvencionirani uvoz ne prelazeći utvrđenu maržu subvencije.
(56)
Na temelju gore navedenog, stope kompenzacijske pristojbe utvrđene su usporedbom marža za uklanjanje štete i marža subvencije. Stoga predložene stope kompenzacijske pristojbe iznose kako slijedi:
Trgovačko društvo
Marža subvencije
Marža štete
Stopa kompenzacijske pristojbe
Chandan Steel Ltd
3,4 %
28,6 %
3,4 %
Venus group
3,3 %
45,9 %
3,3 %
Viraj Profiles Vpl. Ltd
4,3 %
51,5 %
4,3 %
Trgovačka društva koja surađuju, a nisu uključena u uzorak
4,0 %
44,4 %
4,0 %
Sva ostala trgovačka društva
4,3 %
51,5 %
4,3 %
(57)
Pojedinačne stope kompenzacijske pristojbe za svako trgovačko društvo određene u ovoj Uredbi utvrđene su na temelju nalaza ovog ispitnog postupka. Stoga one odražavaju stanje utvrđeno tijekom tog ispitnog postupka u pogledu tih trgovačkih društava. Te stope carine (za razliku od carina na razini zemlje koje se primjenjuju na „sva ostala trgovačka društva”) isključivo se primjenjuju na uvoz proizvoda podrijetlom iz Indije koje su proizvela ta trgovačka društva, a tako i navedeni specifični pravni subjekti. Uvezeni proizvod koji proizvodi neko drugo trgovačko društvo koje se ne spominje posebno u izvršnom dijelu ove Uredbe, uključujući subjekte povezane s onima koji se posebno spominju, ne mogu se okoristiti tim stopama i podložni su stopi carine koja se primjenjuje na „sva ostala trgovačka društva”.
(58)
Svaki zahtjev kojim se traži primjena pojedinačnih stopa kompenzacijskih pristojbi (npr. nakon promjene naziva subjekta ili nakon osnivanja novog proizvodnog ili prodajnog tijela) upućuje se Komisiji (5) odmah sa svim odgovarajućim podacima, posebno o promjenama djelatnosti trgovačkog društva u vezi s proizvodnjom, domaćom i izvoznom prodajom povezanom s, na primjer, takvom promjenom naziva ili takvom promjenom proizvodnog ili prodajnog tijela. Prema potrebi, Uredba će se na odgovarajući način izmijeniti tako što će se ažurirati popis trgovačkih društava koja imaju koristi od pojedinačnih stopa carine.
8.4. Konačna naplata privremenih pristojbi
(59)
U pogledu visine utvrđenih marža subvencije i zbog razine štete koju je pretrpjela industrija Unije, smatra se potrebnim osigurati iznose putem konačne naplate privremene kompenzacijske pristojbe, uvedene privremenom Uredbom,
DONIJELO JE OVU UREDBU:
Članak 1.
1. Konačna kompenzacijska pristojba uvodi se na uvoz šipki i profila od nehrđajućeg čelika, hladno obrađenih ili hladno dovršenih bez daljnje obrade, osim šipki i profila, kružnog presjeka, promjera 80 mm ili više, podrijetlom iz Indije, trenutačno iz oznaka KN 7222 20 21, 7222 20 29, 7222 20 31, 7222 20 39, 7222 20 81 i 7222 20 89.
2. Stopa konačne kompenzacijske pristojbe koja se primjenjuje na neto cijenu franko granica Unije, prije plaćanja carina za proizvod opisan u stavku 1. koji proizvode dolje navedena trgovačka društva, je sljedeća:
Trgovačko društvo
Pristojba (%)
Dodatna oznaka TARIC
Chandan Steel Ltd, Mumbai
3,4
B002
Venus Wire Industries Pvt. Ltd, Mumbai;
Precision Metals, Mumbai;
Hindustan Inox Ltd, Mumbai;
Sieves Manufacturer India Pvt. Ltd, Mumbai
3,3
B003
Viraj Profiles Vpl. Ltd, Thane
4,3
B004
Trgovačka društva navedena u Prilogu
4,0
B005
Sva ostala trgovačka društva
4,3
B999
3. Osim ako je drukčije određeno, primjenjuju se važeće odredbe o carinskim pristojbama.
Članak 2.
Konačno se naplaćuju iznosi osigurani privremenim kompenzacijskim pristojbama prema Uredbi (EU) br. 1261/2010 na uvoz šipki i profila od nehrđajućeg čelika, hladno obrađenih ili hladno dovršenih bez daljnje obrade, osim šipki i profila, kružnog presjeka, promjera 80 mm ili više, podrijetlom iz Indije, trenutačno iz oznaka KN 7222 20 21, 7222 20 29, 7222 20 31, 7222 20 39, 7222 20 81 i 7222 20 89.
Članak 3.
Ova Uredba stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Bruxellesu 19. travnja 2011.