EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 994/2010
af 20. oktober 2010
om foranstaltninger til opretholdelse af naturgasforsyningssikkerheden og ophævelse af Rådets direktiv 2004/67/EF
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 194, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
efter høring af Regionsudvalget,
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Naturgas (i det følgende benævnt »gas«) er en afgørende komponent i Den Europæiske Unions energiforsyning; gas dækker en fjerdedel af den primære energiforsyning og benyttes hovedsagelig til elproduktion, varmeproduktion, som råvare i industrien og som brændstof i transportsektoren.
(2)
Gasforbruget i Europa er steget hastigt i det seneste årti. Den indenlandske produktion er faldende, og gasimporten er derfor steget endnu hurtigere og har dermed skabt en øget afhængighed af import og et behov for at tage højde for gasforsyningssikkerhedsaspekter. Herudover befinder nogle medlemsstater sig på gasøer som følge af manglende infrastrukturforbindelser med resten af Unionen.
(3)
Som følge af den betydning som gas har i Unionens energimix, har denne forordning til formål at vise over for gaskunder, at alle de nødvendige foranstaltninger tages for at sikre dem en konstant forsyning navnlig i forbindelse med vanskelige klimaforhold og i tilfælde af en afbrydelse. Det erkendes, at disse målsætninger bør nås ved hjælp af de mest omkostningseffektive foranstaltninger for ikke at påvirke dette brændsels relative konkurrenceevne i forhold til andre brændsler.
(4)
Ved Rådets direktiv 2004/67/EF (3) blev der for første gang skabt en retlig ramme på fællesskabsniveau med sigte på at opretholde gasforsyningssikkerheden og bidrage til, at det indre gasmarked er velfungerende i tilfælde af, at forsyningen afbrydes. Ved samme direktiv nedsattes gaskoordinationsgruppen, som har været nyttig i henseende til at udveksle oplysninger og definere fælles tiltag mellem medlemsstaterne, Kommissionen, gasindustrien og forbrugerne. EU-netværket af energisikkerhedskorrespondenter, der vandt tilslutning på Det Europæiske Råd i december 2006, har forbedret evnen til at indsamle oplysninger og har på et tidligt tidspunkt varslet potentielle trusler mod energiforsyningssikkerheden. Den nye lovgivning om det indre energimarked, som Europa-Parlamentet og Rådet vedtog i juli 2009, udgør et vigtigt skridt i bestræbelserne på at virkeliggøre det indre energimarked og har udtrykkeligt til formål at forbedre Unionens energiforsyningssikkerhed.
(5)
Med de nuværende foranstaltninger angående gasforsyningssikkerhed, der er truffet på EU-niveau, har medlemsstaterne imidlertid fortsat et stort spillerum, hvad angår valget af foranstaltninger. Trues en medlemsstats forsyningssikkerhed, består der en klar risiko for, at ensidige foranstaltninger truffet af denne medlemsstat kan bringe det indre gasmarkeds funktion og gasforsyningen til kunder i fare. De nylige erfaringer har vist, at denne risiko er reel. For at gøre det muligt for det indre gasmarked at fungere selv i situationer med forsyningsknaphed er det nødvendigt at sikre solidaritet og koordinering i forbindelse med forsyningskriser, såvel hvad angår forebyggende tiltag som reaktionen på konkrete afbrydelser af forsyningerne.
(6)
Gas med lav brændværdi leveres i visse dele af Unionen. Som følge af dens karakteristika kan gas med lav brændværdi ikke anvendes i udstyr, der er beregnet til gas med høj brændværdi. Det er imidlertid muligt at anvende gas med høj brændværdi i udstyr, der er beregnet til gas med lav brændværdi, forudsat at gassen er blevet omdannet til gas med lav brændværdi f.eks. ved at tilføje nitrogen. De specifikke forhold for gas med lav brændværdi bør behandles på nationalt og regionalt niveau og bør inddrages i forbindelse med risikovurderingen og de forebyggende handlings- og nødplaner på nationalt og regionalt niveau.
(7)
Diversificering af Unionens gasruter og -forsyningskilder er af central betydning for en forbedring af forsyningssikkerheden for Unionen som helhed og dets medlemsstater individuelt. Forsyningssikkerheden vil afhænge af den fremtidige udvikling af brændselssammensætningen, udviklingen af produktionen i Unionen og i tredjelande, som leverer til Unionen, investeringer i lagerfaciliteter og i diversificering af gasruter og -forsyningskilder inden for og uden for Unionen, herunder faciliteter for flydende naturgas (LNG-faciliteter). I denne forbindelse bør infrastrukturforanstaltninger prioriteres som beskrevet i Kommissionens meddelelse om den anden strategiske energiredegørelse - EU-handlingsplan for energiforsyningssikkerhed og -solidaritet, f.eks. den sydlige gaskorridor (Nabucco og sammenkoblingen via Tyrkiet, Grækenland, Italien), en diversificeret og passende LNG-forsyning for Europa, en effektiv sammenkobling i Østersøområdet, Middelhavsenergiringen og passende nord-syd sammenkoblinger for gas i Central- og Sydøsteuropa.
(8)
Medlemsstaterne bør fremme diversificering af energikilder, gasforsyningsruter og -forsyningskilder for at mindske indvirkningen af mulige kriser, som skyldes en afbrydelse af gasforsyningen.
(9)
En betydelig afbrydelse af Unionens gasforsyninger kan påvirke alle medlemsstater, Unionen som helhed og kontraherende parter i traktaten om oprettelse af energifællesskabet (4), undertegnet i Athen den 25. oktober 2005. En sådan betydelig afbrydelse kan endvidere føre til alvorlige økonomiske skadevirkninger for hele Unionens økonomi. Tilsvarende kan afbrydelsen af gasforsyningen få alvorlige sociale virkninger, navnlig for sårbare kundegrupper.
(10)
Visse kunder, herunder bl.a. private kunder og kunder, der leverer væsentlige sociale tjenester som f.eks. sundheds- og børnepasningsaktiviteter, uddannelsesaktiviteter og andre sociale tjenester og velfærdsydelser såvel som ydelser, som er nødvendige for en medlemsstats funktion, er særdeles sårbare og kan have behov for beskyttelse. En bred definition af disse beskyttede kunder bør ikke være i modstrid med europæiske solidaritetsmekanismer.
(11)
Rapporten om gennemførelsen af den europæiske sikkerhedsstrategi, der blev godkendt af Det Europæiske Råd på mødet i december 2008, fremhæver den voksende afhængighed af importeret energi som en væsentlig yderligere risiko for Unionens energiforsyningssikkerhed og lægger vægt på energisikkerhed som en af sikkerhedspolitikkens nye udfordringer. Det indre gasmarked bidrager afgørende til at styrke energiforsyningssikkerheden i Unionen og mindske de enkelte medlemsstaters eksponering for skadelige virkninger som følge af afbrydelser af forsyningerne.
(12)
Det er afgørende for et velfungerende indre gasmarked, at de foranstaltninger, der træffes af hensyn til forsyningssikkerheden, ikke går uforholdsmæssig hårdt ud over konkurrencen eller det indre gasmarkeds effektive funktion.
(13)
Et svigt i den største enkeltstående gasinfrastruktur, det såkaldte N-1-princip, er et realistisk scenario. Anvendelsen af et svigt i en sådan infrastruktur som et benchmark for, hvad medlemsstaterne bør være i stand til at kompensere for, er et rimeligt udgangspunkt for en analyse af gasforsyningssikkerheden i de enkelte medlemsstater.
(14)
En tilstrækkelig og diversificeret gasinfrastruktur i en medlemsstat og i hele Unionen, herunder navnlig ny gasinfrastruktur, som forbinder nuværende isolerede systemer i form af gasøer med deres nabomedlemsstater, er afgørende for at tackle afbrydelser af forsyningen. Fælles mindstekriterier for gasforsyningssikkerhed bør sikre lige konkurrencevilkår i henseende til gasforsyningssikkerhed, samtidig med at der tages hensyn til særlige nationale eller regionale forhold, og bør skabe betydelige incitamenter til at opbygge den nødvendige infrastruktur og forbedre beredskabsniveauet i tilfælde af kriser. Efterspørgselssideforanstaltninger, f.eks. brændselsomlægning, kan spille en værdifuld rolle i bestræbelserne på at opretholde energiforsyningssikkerheden, når omlægningen kan foretages hurtigt og mærkbart mindske efterspørgslen som reaktion på en afbrydelse af forsyningen. Effektiv energianvendelse bør yderligere fremmes, navnlig når der er brug for foranstaltninger på efterspørgselssiden. De miljømæssige virkninger af de foreslåede foranstaltninger på hhv. efterspørgsels- og udbudssiden bør tages i betragtning på behørig vis, og de foranstaltninger, der har mindst indvirkning på miljøet, bør foretrækkes, samtidig med at der tages hensyn til forsyningssikkerheden.
(15)
Der bør kraftigt tilskyndes til at investere i ny gasinfrastruktur, og investeringer bør først gennemføres efter en passende vurdering af de miljømæssige virkninger i overensstemmelse med relevante EU-retsakter. En sådan ny infrastruktur bør styrke gasforsyningssikkerheden, samtidig med at den sikrer et velfungerende indre marked for gas. Investeringerne bør principielt foretages af virksomheder og være baseret på økonomiske incitamenter. Der bør tages behørigt hensyn til behovet for at fremme integration af gas fra vedvarende energikilder i gasnetinfrastrukturen. Når en investering i infrastruktur går på tværs af landegrænser, bør Agenturet for Samarbejde mellem Energireguleringsmyndigheder (»agenturet«), som er nedsat ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 713/2009 (5), og det europæiske net af transmissionssystemoperatører for gas (»ENTSO for gas«), som er nedsat ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 715/2009 af 13. juli 2009 om betingelserne for adgang til naturgastransmissionsnet (6), inddrages nært inden for deres respektive kompetenceområder for at tage større hensyn til virkninger på tværs af landegrænser. Der mindes om, at agenturet i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 713/2009 kan afgive udtalelser og henstillinger om grænseoverskridende spørgsmål inden for dets kompetence- og aktivitetsområde. Agenturet og ENTSO for gas spiller sammen med andre markedsdeltagere en vigtig rolle i etableringen og gennemførelsen af den tiårige netudviklingsplan for Unionen, som bl.a. omfatter en europæisk prognose for forsyningens tilstrækkelighed og bør bl.a. i forbindelse med grænseoverskridende sammenkoblinger være baseret på de forskellige netbrugeres behov.
(16)
De kompetente myndigheder eller medlemsstaterne bør sikre, at gasmarkedet er testet som et af de nødvendige skridt i processen, der fører til overholdelse af standarden for infrastruktur.
(17)
De kompetente myndigheder bør, når de udfører de opgaver, der er fastsat i denne forordning, arbejde tæt sammen med andre relevante nationale myndigheder, navnlig med nationale regulerende myndigheder, hvor det er relevant, og uden at dette berører deres beføjelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/73/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for naturgas (7).
(18)
Når der er behov for nye grænseoverskridende sammenkoblinger eller udvidelse af eksisterende sammenkoblinger, bør der tidligt etableres tæt samarbejde mellem de pågældende medlemsstater, de kompetente myndigheder og de nationale regulerende myndigheder, for så vidt disse ikke er de kompetente myndigheder.
(19)
Forskellige kilder til EU-støtte står til rådighed for at hjælpe medlemsstaterne med at finansiere de nødvendige investeringer i produktion, infrastruktur og energieffektivitetsforanstaltninger på regionalt og lokalt plan, bl.a. lån og lånegarantier fra Den Europæiske Investeringsbank eller finansiering fra regionalfonde, strukturfonde eller Samhørighedsfonden. Den Europæiske Investeringsbank og Unionens eksterne instrumenter som det europæiske naboskabs- og partnerskabsinstrument (ENPI), instrumentet til førtiltrædelsesbistand (IPA) og instrumentet til finansiering af udviklingssamarbejde (DCI) kan også finansiere foranstaltninger i tredjelande med henblik på at forbedre energiforsyningssikkerheden.
(20)
Denne forordning bør sætte naturgasvirksomheder og kunder i stand til at forlade sig på markedsmekanismer så længe som muligt, når afbrydelser skal håndteres. Den bør også fastsætte nødmekanismer, som kan anvendes, når markederne alene ikke længere er i stand til på passende vis at håndtere en afbrydelse af gasforsyningerne. Selv i en nødsituation bør der gives forrang til markedsbaserede instrumenter for at afbøde virkningerne af, at forsyningen afbrydes.
(21)
Efter ikrafttrædelsen af den nye lovgivning vedrørende det indre energimarked, der blev vedtaget i juli 2009, vil gassektoren være omfattet af nye bestemmelser, som tydeligt definerer roller og ansvarsområder for medlemsstater, nationale regulerende myndigheder, transmissionssystemoperatører og agenturet, og som forbedrer markedets gennemsigtighed til gavn for et velfungerende marked, forsyningssikkerheden og forbrugerbeskyttelsen.
(22)
Virkeliggørelsen af det indre gasmarked og en effektiv konkurrence inden for dette marked giver Unionen det bedst mulige niveau for forsyningssikkerhed i alle medlemsstater, såfremt markedet får lov at virke fuldt ud i det tilfælde, at afbrydelser af forsyningen påvirker en del af Unionen - uanset årsagen til afbrydelsen. Til dette formål kræves en omfattende og effektiv fælles tilgang til forsyningssikkerhed bl.a. på grundlag af gennemsigtighed, solidaritet og ikke-diskriminerende politikker, der kan forenes med det indre markeds funktion, og hvormed markedsforvridninger og undergravning af markedets reaktioner på afbrydelser undgås.
(23)
Gasforsyningssikkerheden er et fælles ansvar, som påhviler naturgasvirksomheder, medlemsstaterne, navnlig via deres kompetente myndigheder, og Kommissionen inden for deres respektive aktivitets- og kompetenceområder. De nationale regulerende myndigheder, for så vidt de ikke er kompetente myndigheder, bør også bidrage til gasforsyningssikkerheden inden for deres aktivitets- og kompetenceområder i overensstemmelse med direktiv 2009/73/EF. Herudover kan kunder, som bruger gas til elproduktion eller industrielle formål, også spille en vigtig rolle for gasforsyningssikkerheden via deres evne til at reagere på en krise med foranstaltninger på efterspørgselssiden, f.eks. afbrydelige kontrakter og brændselsomlægning, idet dette har en direkte indvirkning på balancen mellem udbud og efterspørgsel.
(24)
Derfor er en præcis definition af alle naturgasvirksomheders og kompetente myndigheders roller og ansvarsområder afgørende for at fastholde et velfungerende indre gasmarked, og dette gælder navnlig i forbindelse med afbrydelser af forsyningen og i krisesituationer. Sådanne roller og ansvarsområder bør fastlægges på en sådan måde, at der sikres overholdelse af en tresidig tilgang, som først vil inddrage de relevante naturgasvirksomheder og industrien derefter medlemsstaterne på nationalt eller regionalt niveau og derpå Unionen. I tilfælde af en forsyningskrise bør alle markedsaktører gives tilstrækkelig mulighed for at reagere på situationen med markedsbaserede foranstaltninger. Er markedsaktørernes reaktion ikke tilstrækkelig, bør medlemsstaterne og deres kompetente myndigheder træffe foranstaltninger for at eliminere eller afbøde virkningerne af forsyningskrisen. Kun i tilfælde af at disse foranstaltninger er utilstrækkelige, bør der træffes foranstaltninger på regionalt niveau eller EU-niveau for at eliminere eller afbøde virkningerne af forsyningskrisen. Der bør så vidt muligt søges efter regionale løsninger.
(25)
I en ånd af solidaritet vil regionalt samarbejde med deltagelse af offentlige myndigheder og naturgasvirksomheder blive etableret for at gennemføre denne forordning med henblik på at optimere fordelen med hensyn til koordinering af foranstaltninger for at afbøde de påpegede risici og for at gennemføre de mest omkostningseffektive foranstaltninger for de pågældende parter.
(26)
Der bør under hensyntagen til offentlige serviceforpligtelser og foranstaltningerne til forbrugerbeskyttelse, jf. artikel 3 i direktiv 2009/73/EF, indføres tilstrækkeligt harmoniserede standarder for forsyningssikkerhed, som mindst tager højde for den situation, der opstod i januar 2009, og som tager hensyn til forskelle mellem medlemsstaterne. Disse standarder for forsyningssikkerhed bør være stabile for at tilvejebringe den nødvendige retssikkerhed, bør være klart defineret og bør ikke pålægge naturgasvirksomheder, herunder nye markedsdeltagere og små virksomheder, eller slutbrugere urimelige og uforholdsmæssigt store byrder. Disse standarder bør også sikre lige adgang for EU's naturgasvirksomheder til nationale kunder. Nødvendige foranstaltninger til at sikre opfyldelse af standarden for forsyning kan omfatte yderligere lagerkapacitet og mængder, linepack, forsyningskontrakter, afbrydelige kontrakter eller andre foranstaltninger, som har en tilsvarende virkning såvel som de nødvendige tekniske foranstaltninger for sikkerheden i forbindelse med gasforsyning.
(27)
Det er afgørende af hensyn til et velfungerende gasmarked, at naturgasvirksomhederne i god tid foretager de nødvendige investeringer i indenlandsk produktion og infrastrukturer, f.eks. sammenkoblinger, navnlig dem, som giver adgang til Unionens gasnet, og udstyr, som muliggør fysisk tovejs gasgennemstrømning i rørledninger så vel som anlæg til oplagring og forgasning af LNG, idet der tages hensyn til mulige afbrydelser af forsyningerne såsom den afbrydelse, der indtraf i januar 2009. Kommissionen bør, når den udarbejder prognoser over de finansielle behov for gasinfrastrukturen ved hjælp af EU-instrumenter, hvor dette er relevant, prioritere infrastrukturprojekter, som fremmer integrationen af det indre gasmarked og gasforsyningssikkerheden.
(28)
Transmissionssystemoperatører bør ikke hindres i at overveje en situation, hvor investeringer i sikring af fysisk kapacitet til at transportere gas i begge retninger (»tovejskapacitet«) i grænseoverskridende sammenkoblinger med tredjelande kunne bidrage til at forbedre forsyningssikkerheden, navnlig i tilfælde af tredjelande, som sikrer transitstrømme mellem to medlemsstater.
(29)
Det er vigtigt, at gasforsyningen bliver opretholdt, især til privatkunder og et begrænset antal yderligere kunder, navnlig kunder som leverer væsentlige sociale tjenester, som kan fastsættes af de pågældende medlemsstater, i tilfælde, hvor markedet ikke længere kan levere til dem. Det er afgørende, at de foranstaltninger, som skal træffes under en krise, defineres på forhånd og respekterer sikkerhedskrav, herunder når beskyttede kunder er tilsluttet det samme distributionsnet som andre kunder. Disse foranstaltninger kan omfatte anvendelsen af pro rata-reduktioner i forhold til den oprindeligt reserverede kapacitet i tilfælde, hvor kapaciteten til infrastrukturen nedsættes af tekniske årsager.
(30)
De kompetente myndigheder bør normalt holde sig til deres nødplan. I behørigt begrundede ekstraordinære tilfælde kan de træffe foranstaltninger, der afviger fra disse planer.
(31)
Et bredt udvalg af instrumenter står til rådighed med henblik på at opfylde forsyningssikkerhedsrelaterede forpligtelser. Disse instrumenter bør efter behov benyttes i nationale, regionale og EU-dækkende sammenhænge for at sikre, at de leverer et sammenhængende og omkostningseffektivt resultat.
(32)
Forsyningssikkerhedsaspekterne af en langsigtet planlægning af investeringer i tilstrækkelig grænseoverskridende kapacitet og andre infrastrukturer, hvormed systemets evne til at garantere forsyningssikkerheden og dække rimelige behov opretholdes på lang sigt, er behandlet i direktiv 2009/73/EF. En overgangsperiode kan være påkrævet for at opfylde standarder for forsyningssikkerhed, således at de nødvendige investeringer kan foretages. Den tiårige netudviklingsplan for Unionen, som er udarbejdet af ENTSO for gas, og som agenturet fører tilsyn med, er et grundlæggende redskab til identificering af de investeringer, som er nødvendige på EU-niveau bl.a. for at gennemføre de krav til infrastrukturen, der er fastsat i denne forordning.
(33)
ENTSO for gas og agenturet bør som medlemmer af gaskoordinationsgruppen inddrages helt og fuldt i samarbejds- og høringsprocessen på EU-niveau inden for deres ansvarsområder.
(34)
Gaskoordinationsgruppen er det hovedorgan, som skal høres af Kommissionen i forbindelse med opstilling af de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne. Der mindes om, at ENTSO for gas og agenturet er medlemmer af gaskoordinationsgruppen og vil blive hørt i denne sammenhæng.
(35)
For at sikre det bedst mulige beredskabsniveau i tilfælde af en afbrydelse af forsyningen bør de kompetente myndigheder opstille nødplaner efter høring af naturgasvirksomhederne. Sådanne planer bør ikke være uforenelige med hinanden på nationalt, regionalt eller EU-niveau. De bør følge bedste praksis i foreliggende planer og bør derfor tydeligt definere roller og ansvarsområder for alle berørte naturgasvirksomheder og kompetente myndigheder. Der bør opstilles fælles nødplaner på regionalt niveau, når dette er muligt og nødvendigt.
(36)
For at styrke solidariteten mellem medlemsstaterne i tilfælde af en nødsituation på EU-niveau og bl.a. støtte medlemsstater, som er udsat for mindre gunstige geografiske eller geologiske forhold, bør medlemsstaterne udtænke foranstaltninger til at udvise solidaritet. Naturgasvirksomheder bør udtænke foranstaltninger som f.eks. kommercielle aftaler, som kan omfatte øget gaseksport eller øget udtræk fra lagre. Det er vigtigt at tilskynde til at indgå ordninger naturgasvirksomhederne imellem. Nødplanens foranstaltninger bør i givet fald indeholde mekanismer, der sikrer en rimelig og ligelig kompensation til naturgasvirksomhederne. Solidaritetsforanstaltninger kan være særligt hensigtsmæssige mellem de medlemsstater, for hvilke Kommissionen henstiller til, at der oprettes fælles forebyggende handlingsplaner eller nødplaner på regionalt niveau.
(37)
I forbindelse med denne forordning spiller Kommissionen en vigtig rolle i en nødsituation, hvad enten det er på EU-niveau eller regionalt niveau.
(38)
Den europæiske solidaritet bør også om nødvendigt tage form af civilbeskyttelsesbistand, som ydes af Unionen og dens medlemsstater. Denne bistand bør lettes og koordineres af den civilbeskyttelsesordning, som er indført ved Rådets beslutning 2007/779/EF, Euratom (8).
(39)
Medlemsstaternes suveræne rettigheder over deres egne energiressourcer berøres ikke af denne forordning.
(40)
I Rådets direktiv 2008/114/EF af 8. december 2008 om indkredsning og udpegning af europæisk kritisk infrastruktur og vurdering af behovet for at beskytte den bedre (9) fastsættes en proces med henblik på at forbedre sikkerheden for udpegede europæiske kritiske infrastrukturer, herunder visse gasinfrastrukturer i Unionen. Med direktiv 2008/114/EF sammenholdt med denne forordning bidrages til at skabe en helhedsorienteret indfaldsvinkel til Unionens energiforsyningssikkerhed.
(41)
Nødplaner bør regelmæssigt ajourføres og offentliggøres. De bør underkastes peer review og afprøves.
(42)
Gaskoordinationsgruppen bør rådgive Kommissionen for at lette koordineringen af forsyningssikkerhedsforanstaltninger i tilfælde af en nødsituation på EU-niveau. Den bør også overvåge, om de foranstaltninger, som er truffet i medfør af denne forordning, er tilstrækkelige og hensigtsmæssige.
(43)
Sigtet med denne forordning er at sætte naturgasvirksomheder og medlemsstaternes kompetente myndigheder i stand til at sikre, at det indre gasmarked fungerer effektivt så længe som muligt i tilfælde af, at forsyningerne afbrydes, inden de kompetente myndigheder træffer foranstaltninger for at imødegå den situation, hvori markedet ikke længere kan levere de påkrævede gasforsyninger. Sådanne ekstraordinære foranstaltninger bør være i fuld overensstemmelse med EU-retten og bør anmeldes til Kommissionen.
(44)
Da gasforsyninger fra tredjelande er centrale for Unionens gasforsyningssikkerhed, bør Kommissionen koordinere foranstaltninger angående tredjelande i samarbejde med leverandør- og transittredjelande om ordninger, hvormed krisesituationer kan imødegås og en stabil gasforsyning til Unionen opretholdes. Kommissionen bør bemyndiges til at indsætte en følgegruppe for i krisesituationer at overvåge gasstrømme til Unionen i samråd med de berørte tredjelande samt til, når der opstår en krise som følge af problemer i et tredjeland, at påtage sig en mægler- og formidlerrolle.
(45)
Det er vigtigt, at betingelserne for forsyninger fra tredjelande ikke forvrider konkurrencen og er i overensstemmelse med det indre markeds regler.
(46)
Findes der pålidelige oplysninger om en situation uden for Unionen, som truer forsyningssikkerheden for en eller flere medlemsstater, og som kan udløse en tidlig varslingsmekanisme mellem Unionen og et tredjeland, bør Kommissionen straks underrette gaskoordinationsgruppen, og Unionen bør træffe passende foranstaltninger for at prøve at afbøde situationen.
(47)
I februar 2009 konkluderede Rådet, at åbenheden og pålideligheden bør øges gennem meningsfuld udveksling af oplysninger mellem Kommissionen og medlemsstaterne om de energipolitiske forbindelser med tredjelande, herunder langsigtede forsyningsaftaler, samtidig med at kommercielt følsomme oplysninger beskyttes.
(48)
Mens bestemmelserne i traktaten om Den Europæiske Union og i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, navnlig konkurrencereglerne, finder anvendelse på tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, for så vidt anvendelsen af disse bestemmelser ikke hindrer udførelsen af sådanne tjenesteydelser, har medlemsstaterne vide beføjelser ved fastlæggelse, udlægning og tilrettelæggelse af offentlige serviceforpligtelser.
(49)
Målet for denne forordning, nemlig at sikre gasforsyningssikkerheden i Unionen, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne alene og kan derfor på grund af handlingens omfang eller virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre end, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.
(50)
Direktiv 2004/67/EØF bør ophæves -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Genstand
Ved denne forordning fastsættes bestemmelser med henblik på beskyttelse af gasforsyningssikkerheden ved at sikre, at det indre marked for naturgas (i det følgende benævnt »gas«) fungerer hensigtsmæssigt og uafbrudt, ved at fastlægge ekstraordinære foranstaltninger, der skal implementeres, når markedet ikke længere kan levere de påkrævede gasforsyninger, og ved at fastsætte en tydelig definition og fordeling af ansvarsområder blandt naturgasvirksomheder, medlemsstaterne og Unionen for såvel forebyggende foranstaltninger som konkrete afbrydelser af forsyningen. Denne forordning giver også mulighed for gennemsigtige mekanismer i en ånd af solidaritet med henblik på koordinering, planlægning og reaktion på en nødsituation på medlemsstatsniveau, regionalt niveau og EU-niveau.
Artikel 2
Definitioner
I denne forordning finder definitionerne i direktiv 2009/73/EF, forordning (EF) nr. 713/2009 og forordning (EF) nr. 715/2009 anvendelse.
Derudover finder følgende definitioner anvendelse:
1) »beskyttede kunder«: alle privatkunder, som er tilsluttet et gasdistributionsnet, og derudover, hvis den pågældende medlemsstat træffer beslutning herom, også:
Så hurtigt som muligt og ikke senere end den 3. december 2011 underretter medlemsstaterne Kommissionen, om de agter at medtage litra a) og/eller b) i deres definition af beskyttede kunder
2) »kompetent myndighed«: den nationale offentlige myndighed på regeringsplan eller den nationale regulerende myndighed, som hver medlemsstat har udpeget som ansvarlig for at sikre gennemførelsen af de foranstaltninger, der er fastsat i denne forordning. Dette berører ikke medlemsstaternes mulighed for at give den kompetente myndighed mulighed for at uddelegere specifikke opgaver, der er fastsat denne forordning til andre organer. Sådanne delegerede opgaver varetages under den kompetente myndigheds tilsyn, og de specificeres i de i artikel 4 omhandlede planer.
Artikel 3
Ansvar for gasforsyningssikkerhed
1. Gasforsyningssikkerheden er et fælles ansvar, som påhviler naturgasvirksomheder, medlemsstaterne, navnlig via deres kompetente myndigheder og Kommissionen inden for deres respektive aktivitets- og kompetenceområder. Et sådant fælles ansvar forudsætter et udstrakt samarbejde mellem disse.
2. Hver medlemsstat udpeger så hurtigt som muligt og ikke senere end den 3. december 2011 en kompetent myndighed, der sikrer gennemførelsen af de foranstaltninger, der er fastsat i denne forordning. Hvor det er relevant, gennemfører de nationale enheder, som for øjeblikket er ansvarlige for gasforsyningssikkerhed, de foranstaltninger, der skal gennemføres af den kompetente myndighed i henhold til denne forordning, indtil den kompetente myndighed er formelt udpeget. Foranstaltningerne skal omfatte gennemførelse af den i artikel 9 omhandlede risikovurdering og, på grundlag af denne risikovurdering, opstilling af en forebyggende handlingsplan og en nødplan samt en regelmæssig overvågning af gasforsyningssikkerheden på nationalt niveau. De kompetente myndigheder samarbejder indbyrdes for at søge at forebygge en afbrydelse af forsyningen og begrænse skadevirkninger i tilfælde heraf. Der er intet til hinder for, at medlemsstater vedtager gennemførelseslovgivning, hvis det er nødvendigt for at overholde denne forordnings krav.
3. Hver medlemsstat underretter straks Kommissionen om navnet på den kompetente myndighed, efter at den er blevet udpeget, og hvis det er relevant, navnene på de nationale enheder, som er ansvarlige for gasforsyningen som fungerende midlertidig kompetent myndighed i overensstemmelse med stk. 2. Hver medlemsstat offentliggør sådanne udpegninger.
4. Når den kompetente myndighed gennemfører foranstaltningerne i denne forordning, fastlægger den de forskellige aktørers rolle og ansvarsområder på en sådan måde, at der sikres overholdelse af en tresidig tilgang, som først vil inddrage de relevante naturgasvirksomheder og industrien, derefter medlemsstaterne på nationalt eller regionalt niveau og derpå Unionen.
5. Kommissionen koordinerer, hvis det er relevant, de kompetente myndigheders foranstaltninger på regionalt niveau og EU-niveau som fastsat i denne forordning bl.a. i kraft af gaskoordinationsgruppen, der er omtalt i artikel 12, eller krisestyringsgruppen, der er omtalt i artikel 11, stk. 4, bl.a. i tilfælde af en nødsituation på EU-niveau eller regionalt niveau som defineret i artikel 11, stk. 1.
6. Foranstaltningerne, der findes i de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne, hvormed forsyningssikkerheden skal opretholdes, skal tydeligt defineres, være gennemsigtige, forholdsmæssige, ikke-diskriminerende og kontrollerbare, må ikke uretmæssigt forvride konkurrencen eller den effektive funktion af det indre marked for gas og må ikke bringe gasforsyningen i andre medlemsstater eller i Unionen som helhed i fare.
Artikel 4
Opstilling af en forebyggende handlingsplan og en nødplan
1. Hver enkelt medlemsstats kompetente myndighed opstiller, jf. dog stk. 3, på nationalt plan efter høring af naturgasvirksomhederne, de relevante organisationer, som repræsenterer private og industrielle gaskunders interesser, og den nationale regulerende myndighed, for så vidt denne ikke er den kompetente myndighed:
a)
en forebyggende handlingsplan med foranstaltninger, som er nødvendige for at afbøde de konstaterede risici i overensstemmelse med de risikovurderinger, der er foretaget i henhold til artikel 9, og
b)
en nødplan med foranstaltninger, som skal træffes for at eliminere eller afbøde konsekvenserne af en afbrydelse af gasforsyningen i overensstemmelse med artikel 10.
2. De kompetente myndigheder udveksler inden vedtagelsen på nationalt niveau af en forebyggende handlingsplan og en nødplan deres udkast til forebyggende handlingsplaner og nødplaner senest den 3. juni 2012 og konsulterer hinanden på det relevante regionale niveau, og Kommissionen, for at sikre at deres udkast til planer og foranstaltninger ikke er uforenelige med en anden medlemsstats forebyggende handlingsplan og nødplan, og at de overholder denne forordning og andre bestemmelser i EU-retten. Denne konsultation skal navnlig gennemføres mellem nabomedlemsstater, navnlig mellem isolerede systemer i form af gasøer og deres nabomedlemsstater, og kan omfatte f.eks. de medlemsstater, der er opført på den vejledende liste i bilag IV.
3. På grundlag af de i stk. 2 omhandlede konsultationer og eventuelle henstillinger fra Kommissionen kan de pågældende kompetente myndigheder beslutte at opstille fælles forebyggende handlingsplaner på regionalt niveau (i det følgende benævnt »fælles forebyggende handlingsplaner«) og fælles nødplaner på regionalt niveau (i det følgende benævnt »fælles nødplaner«) ud over de planer, som er opstillet på nationalt niveau. De pågældende kompetente myndigheder skal i tilfælde af fælles planer, hvor dette er relevant, bestræbe sig på at indgå aftaler med henblik på at gennemføre regionalt samarbejde. Disse aftaler skal, hvis det er nødvendigt, formelt godkendes af medlemsstaterne.
4. Ved opstillingen og gennemførelsen af den forebyggende handlingsplan og nødplanen på nationalt og/eller regionalt niveau skal den kompetente myndighed tage behørigt hensyn til den sikre drift af gassystemet på alle tidspunkter samt i disse planer behandle og fastsætte tekniske begrænsninger, der indvirker på nettets drift, herunder de tekniske og sikkerhedsmæssige årsager, som kan føre til begrænsning af strømmene i tilfælde af en nødsituation.
5. De forebyggende handlingsplaner og nødplanerne, herunder i givet fald de fælles planer, skal vedtages og offentliggøres senest den 3. december 2012. Sådanne planer skal anmeldes uden forsinkelse til Kommissionen. Kommissionen underretter gaskoordinationsgruppen. De kompetente myndigheder skal sikre den regelmæssige overvågning af gennemførelsen af sådanne planer.
6. Senest tre måneder efter de kompetente myndigheders anmeldelse af de i stk. 5 omhandlede planer:
a)
vurderer Kommissionen disse planer i overensstemmelse med litra b). For at gøre dette skal Kommissionen høre gaskoordinationsgruppen om disse planer og behørigt tage hensyn til dens udtalelse. Kommissionen meddeler sin vurdering af planerne til gaskoordinationsgruppen, og
b)
hvis Kommissionen på grundlag af disse konsultationer:
i)
vurderer, at en forebyggende handlingsplan eller en nødplan ikke effektivt afbøder de risici, som er påpeget i risikovurderingen, kan den henstille til den eller de pågældende kompetente myndighed(er) at ændre den relevante plan
ii)
finder, at en forebyggende handlingsplan eller en nødplan ikke hænger sammen med risikoscenarierne eller en anden kompetent myndigheds planer, eller at den ikke opfylder denne forordnings bestemmelser eller andre bestemmelser i EU-lovgivningen, anmoder den om, at den relevante plan ændres
iii)
finder, at den forebyggende handlingsplan bringer gasforsyningen i andre medlemsstater eller Unionen som helhed i fare, beslutter den at kræve, at den kompetente myndighed reviderer den pågældende forebyggende handlingsplan, og kan forelægge specifikke henstillinger til ændringen heraf. Kommissionen giver en deltaljeret begrundelse for sin afgørelse.
7. Senest fire måneder efter underretningen om Kommissionens anmodning, jf. stk. 6, litra b), nr. ii), ændrer den pågældende kompetente myndighed sin forebyggende handlingsplan eller nødplan og underretter Kommissionen om den ændrede plan, eller oplyser Kommissionen grundene til, at den ikke er indforstået med anmodningen. I tilfælde af uenighed kan Kommissionen senest to måneder fra den kompetente myndigheds svar trække sin anmodning tilbage, eller indkalde de pågældende kompetente myndigheder, og, hvis Kommissionen finder det nødvendigt, gaskoordinationsgruppen, med henblik på at behandle spørgsmålet. Kommissionen giver en detaljeret begrundelse for sin anmodning om ændring af planen. Den kompetente myndighed tager fuldt ud hensyn til Kommissionens holdning. Afviger den endelige afgørelse fra Kommissionens holdning, udarbejder den kompetente myndighed og offentliggør sammen med denne afgørelse og Kommissionens holdning en begrundelse for afgørelsen senest to måneder efter modtagelsen af Kommissionens holdning. Den kompetente myndighed offentliggør i givet fald straks den ændrede plan.
8. Senest tre måneder efter underretningen om Kommissionens afgørelse, jf. stk. 6, litra b), nr. iii), ændrer den pågældende kompetente myndighed sin forebyggende handlingsplan og underretter Kommissionen om den ændrede plan, eller oplyser Kommissionen om grundene til, at den ikke er indforstået med afgørelsen. I tilfælde af uenighed kan Kommissionen inden for to måneder efter den kompetente myndigheds svar beslutte at ændre sin anmodning eller at trække den tilbage. Hvis Kommissionen fastholder sin anmodning, ændrer den pågældende kompetente myndighed planen senest to måneder efter underretningen om Kommissionens afgørelse under størst mulig hensyntagen til Kommissionens henstillinger, jf. stk. 6, litra b), nr. iii), og meddeler den til Kommissionen.
Kommissionen underretter gaskoordinationsgruppen og tager behørigt hensyn til deres henstillinger, når den udarbejder sin udtalelse om den ændrede plan, som skal forelægges senest to måneder fra den kompetente myndigheds underretning. Den pågældende kompetente myndighed tager størst mulig hensyn til Kommissionens udtalelse og vedtager og offentliggør senest to måneder fra modtagelsen af Kommissionens udtalelse den resulterede ændrede plan.
9. Forretningsmæssigt følsomme oplysninger behandles fortroligt.
Artikel 5
De nationale og fælles forebyggende handlingsplaners indhold
1. De nationale og fælles forebyggende handlingsplaner skal indeholde:
a)
resultaterne af risikovurderingen, jf. artikel 9
b)
de nødvendige foranstaltninger, mængder og kapaciteter og det nødvendige tidsbehov for at opfylde standarderne for infrastruktur og forsyning, som fastsat i artikel 6 og 8, herunder, når det er relevant, det omfang, hvor foranstaltninger på efterspørgselssiden tilstrækkeligt kan kompensere rettidigt for en afbrydelse af forsyningerne som omhandlet i artikel 6, stk. 2, identifikationen af den største enkeltstående gasinfrastruktur af fælles interesse i tilfælde af anvendelse af artikel 6, stk. 3, og en forhøjet standard for forsyning i henhold til artikel 8, stk. 2
c)
de forpligtelser, som naturgasvirksomhederne og andre relevante organer er pålagt herunder for sikker drift af gassystemet
d)
de andre forebyggende foranstaltninger, som f.eks. foranstaltninger der vedrører behovet for at forbedre sammenkoblingerne mellem nabomedlemsstater og muligheden for at diversificere gasforsyningsruter og -kilder, hvor dette er relevant, til at imødegå de påpegede risici for så vidt muligt at opretholde gasforsyningen for alle kunder
e)
de mekanismer, der skal anvendes til samarbejde med andre medlemsstater med henblik på udarbejdelse og gennemførelse af fælles forebyggende handlingsplaner og fælles nødplaner, jf. artikel 4, stk. 3, såfremt det er nødvendigt
f)
oplysninger om eksisterende og kommende sammenkoblinger, herunder dem, som giver adgang til Unionens gasnet, grænseoverskridende strømme, grænseoverskridende adgang til lagringsfaciliteter og den fysiske kapacitet til at transportere gas i begge retninger (»tovejskapacitet«), navnlig i tilfælde af en nødsituation
g)
oplysninger om alle offentlige serviceforpligtelser, som vedrører gasforsyningssikkerhed.
2. De nationale og fælles forebyggende handlingsplaner og navnlig foranstaltningerne med henblik på at opfylde standarden for infrastruktur, jf. artikel 6, skal tage hensyn til den tiårige netudviklingsplan for Unionen, der skal udarbejdes af ENTSO for gas i overensstemmelse med artikel 8, stk. 10, i forordning (EF) nr. 715/2009.
3. De nationale og fælles forebyggende handlingsplaner skal primært baseres på markedsforanstaltninger og tage hensyn til den økonomiske virkning, foranstaltningernes effektivitet, følgerne for det indre energimarkeds funktion og indvirkningen på miljøet og på forbrugere og må ikke påføre naturgasvirksomhederne urimelige byrder eller indvirke negativt på det indre marked for gas.
4. De nationale og fælles forebyggende handlingsplaner ajourføres hvert andet år, medmindre forholdene begrunder en hyppigere ajourføring, og de skal afspejle den ajourførte risikovurdering. Konsultationen mellem de kompetente myndigheder i artikel 4, stk. 2, skal gennemføres, inden den ajourførte plan vedtages.
Artikel 6
Standard for infrastruktur
1. Medlemsstaterne eller, hvis en medlemsstat foreskriver det, den kompetente myndighed sikrer, at de nødvendige foranstaltninger er truffet således, at i tilfælde af en afbrydelse af den største enkeltstående gasinfrastruktur er kapaciteten i den resterende infrastruktur, som er fastsat i henhold til N-1-formlen som foreskrevet i bilag I, punkt 2, senest den 3. december 2014 i stand til, uden at det berører denne artikels stk. 2, at dække det beregnede områdes samlede gasefterspørgsel en dag med usædvanlig stor gasefterspørgsel, der forekommer med en statistisk sandsynlighed en gang hvert tyvende år. Dette berører ikke, såfremt det er relevant og nødvendigt, systemoperatørernes ansvar for at foretage de tilsvarende investeringer og transmissionssystemoperatørernes forpligtelser i henhold til direktiv 2009/73/EF og forordning (EF) nr. 715/2009.
2. Forpligtelsen til at sikre, at den resterende infrastruktur har kapacitet til at dække den samlede gasefterspørgsel som omhandlet i stk. 1, anses også for opfyldt, hvis den kompetente myndighed dokumenterer i den forebyggende handlingsplan, at der med passende markedsbaserede foranstaltninger på efterspørgselssiden i tilstrækkelig grad og rettidigt kan kompenseres for en afbrydelse af forsyningerne. Formlen i bilag I, punkt 4 skal anvendes til dette formål.
3. Hvis det er relevant ifølge risikovurderingen i artikel 9 kan de pågældende kompetente myndigheder beslutte, at forpligtelsen i denne artikels stk. 1 skal opfyldes på regionalt niveau i stedet for på nationalt niveau. I dette tilfælde skal der opstilles fælles forebyggende handlingsplaner, jf. artikel 4, stk. 3. Bilag I, punkt 5, finder anvendelse.
4. Hver kompetent myndighed indberetter til Kommissionen efter høring af de relevante naturgasvirksomheder hurtigst muligt en eventuel manglende opfyldelse af forpligtelsen i stk. 1 og underretter Kommissionen om årsagen til en sådan manglende opfyldelse.
5. Transmissionssystemoperatørerne sikrer en tovejskapacitet, som er permanent på alle grænseoverskridende sammenkoblingspunkter mellem medlemsstater så tidlig som muligt og senest den 3. december 2013, undtagen
a)
i tilfælde af forbindelser til produktionsfaciliteter, LNG-faciliteter og distributionsnet, eller
b)
hvis der er indrømmet en undtagelse i overensstemmelse med artikel 7.
Senest den 3. december 2013 tilpasser transmissionssystemoperatørerne transmissionssystemernes virkemåde delvist eller helt til at kunne transportere fysiske gasstrømme i begge retninger på grænseoverskridende sammenkoblingspunkter.
6. Hvis der allerede er tovejskapacitet, eller hvis en sådan er ved at blive etableret til et bestemt grænseoverskridende sammenkoblingspunkt anses forpligtelsen, der er omtalt i stk. 5, første afsnit, for at være opfyldt for dette sammenkoblingspunkt, medmindre der er anmodet om en øget kapacitet af en eller flere medlemsstater af hensyn til forsyningssikkerheden. Fremsættes en sådan anmodning, finder proceduren i artikel 7 anvendelse.
7. Medlemsstaterne eller, hvis en medlemsstat foreskriver det, den kompetente myndighed sikrer, at markedet som et første skridt altid testes på en gennemsigtig, detaljeret og ikke-diskriminerende måde for at vurdere, om investeringerne i infrastruktur, der er nødvendige for at opfylde forpligtelserne i stk. 1 og 5, kræves af markedet.
8. De nationale regulerende myndigheder skal tage hensyn til de effektivt afholdte omkostninger ved at opfylde forpligtelsen i stk. 1 og omkostningerne ved at sikre permanent tovejskapacitet for at give passende incitamenter, når der fastsættes eller godkendes tariffer eller metodologier på en gennemsigtig og detaljeret måde i overensstemmelse med artikel 41, stk. 8, i direktiv 2009/73/EF og artikel 13 i forordning (EF) nr. 715/2009. I det omfang en investering, der muliggør tovejskapacitet, ikke kræves af markedet, og hvis denne investering medfører omkostninger i mere end én medlemsstat eller i én medlemsstat til fordel for andre medlemsstater, træffer de nationale regulerende myndigheder i alle berørte medlemsstater i fællesskab beslutning om fordelingen af omkostninger, inden der træffes beslutning om investeringer. Fordelingen af omkostninger skal navnlig tage hensyn til fordelene af investeringerne i infrastruktur i forhold til den øgede forsyningssikkerhed for de pågældende medlemsstater. Artikel 8, stk. 1, i forordning (EF) nr. 713/2009 finder anvendelse.
9. Den kompetente myndighed sikrer, at ny transmissionsinfrastruktur bidrager til forsyningssikkerheden ved at udvikle et veltilsluttet net, herunder hvis det er relevant ved hjælp af et tilstrækkeligt antal grænseoverskridende indgangs- og udgangspunkter i henhold til markedets efterspørgsel og de påpegede risici. Den kompetente myndighed vurderer, hvis det er relevant, i forbindelse med risikovurderingen, når der findes interne flaskehalse, hvorvidt den nationale indgangskapacitet og infrastruktur, navnlig i transmissionsnettet, er i stand til at tilpasse de nationale gasstrømme til det i risikovurderingen påpegede scenario for afbrydelse af den største enkeltstående gasforsyningsinfrastruktur.
10. Som en undtagelse fra stk. 1 i denne artikel er Luxembourg, Slovenien og Sverige ikke bundet af, men skal tilstræbe at opfylde forpligtelsen i nævnte stykke, samtidig med at gasforsyningerne til beskyttede kunder sikres i overensstemmelse med artikel 8. Denne undtagelse er anvendelig så længe:
a)
for så vidt angår Luxembourg: det har mindst to sammenkoblingspunkter med andre medlemsstater ved mindst to forskellige forsyningskilder og hverken gaslagerfaciliteter eller en LNG-facilitet på sit område
b)
for så vidt angår Slovenien: det har mindst to sammenkoblingspunkter med andre medlemsstater ved mindst to forskellige forsyningskilder og hverken gaslagerfaciliteter eller en LNG-facilitet på sit område
c)
for så vidt angår Sverige: det har ingen gastransit til andre medlemsstater på sit område, et årligt indenlandsk gasforbrug på mindre end 2 Mtoe, og gas udgør mindre end 5 % af det totale primære energiforbrug.
Disse tre medlemsstater sikrer på en gennemsigtig, detaljeret og ikke-diskriminerende måde regelmæssig markedstest af investeringer i infrastruktur og offentliggør resultaterne af disse test.
De i første afsnit omhandlede medlemsstater underretter Kommissionen om enhver ændring for så vidt angår betingelserne i nævnte afsnit. Den i første afsnit fastsatte undtagelse ophører med at finde anvendelse, hvis mindst en af disse betingelser ikke er opfyldt.
Hver af de i første afsnit omhandlede medlemsstater sender senest den 3. december 2018 Kommissionen en rapport, der beskriver situationen med hensyn til de i nævnte afsnit fastsatte respektive betingelser og udsigten til at opfylde forpligtelsen i stk. 1, under hensyntagen til den økonomiske virkning af opfyldelsen af standarden for infrastruktur, resultaterne af testen af gasmarkedet og udviklingen på gasmarkedet og infrastrukturprojekterne i området. På grundlag af rapporten, og såfremt de respektive betingelser i dette stykkes første afsnit stadig er opfyldt, kan Kommissionen beslutte, at den i først afsnit fastsatte undtagelse fortsat kan finde anvendelse i yderligere fire år. I tilfælde af en positiv afgørelse gentages proceduren fastsat i dette afsnit efter fire år.
Artikel 7
Procedure for muliggørelse af tovejskapacitet eller anmodning om undtagelse
1. For hver grænseoverskridende sammenkobling mellem medlemsstater, bortset fra dem, der er undtaget i henhold til artikel 6, stk. 5, litra a), og bortset fra hvis der allerede findes eller er ved at blive etableret tovejskapacitet, og der ikke er blevet anmodet om en forbedring af en eller flere medlemsstater af hensyn til forsyningssikkerheden, sender transmissionssystemoperatører senest den 3. marts 2012 deres medlemsstater eller, hvis medlemsstaterne foreskriver det, deres kompetente myndigheder eller deres regulerende myndigheder (i denne artikel samlet benævnt »berørte myndigheder«) efter at have hørt alle berørte transmissionssystemoperatører:
a)
et forslag til tovejskapacitet vedrørende tilbagegående strømretning (»kapacitet til tilbagegående strømme«), eller
b)
en anmodning om en undtagelse fra forpligtelsen til at muliggøre tovejskapacitet.
2. Forslaget til kapacitet til tilbagegående strømme eller anmodningen om undtagelse i henhold til stk. 1 skal være baseret på en vurdering af markedsefterspørgslen, forventet efterspørgsel og udbud, de tekniske muligheder, omkostningerne til kapaciteten til tilbagegående strømme, herunder den deraf følgende styrkelse af transmissionssystemet og fordelene for forsyningssikkerheden under hensyn til, hvor dette er relevant, det mulige bidrag fra kapaciteten til tilbagegående strømme til sammen med andre mulige foranstaltninger for at opfylde standarden for infrastruktur, som er fastsat i artikel 6, for så vidt angår de medlemsstater, som drager fordel af kapaciteten til tilbagegående strømme.
3. Den berørte myndighed, som modtager forslaget eller anmodningen om undtagelse underretter de berørte myndigheder i de andre medlemsstater, som ifølge risikovurderingen kunne drage fordel af kapaciteten til tilbagegående strømme, og Kommissionen om forslaget eller anmodningen om undtagelse snarest muligt. Den pågældende berørte myndighed giver disse berørte myndigheder og Kommissionen mulighed for at udarbejde en udtalelse senest fire måneder efter modtagelsen af denne underretning.
4. Inden for to måneder efter udløbet af fristen i stk. 3, skal den berørte myndighed på grundlag af kriterierne i stk. 2 og den risikovurdering, der er foretaget i overensstemmelse med artikel 9, og under størst mulig hensyn til de udtalelser, der er modtaget i henhold til denne artikels stk. 3, og under hensyn til de aspekter, som ikke er strengt økonomiske, som f.eks. gasforsyningssikkerhed og bidraget til det indre gasmarked:
a)
indrømme en undtagelse, hvis kapaciteten til tilbagegående strømme ikke i betydeligt omfang vil forbedre forsyningssikkerheden i en medlemsstat eller region, eller hvis investeringsomkostningerne langt overstiger de forventede fordele for forsyningssikkerheden, eller
b)
acceptere forslaget til kapacitet til tilbagegående strømme, eller
c)
anmode transmissionssystemoperatøren om at ændre dets forslag.
Den berørte myndighed meddeler straks sin afgørelse til Kommissionen sammen med alle relevante oplysninger, som viser årsagen til afgørelsen, herunder de udtalelser, der er modtaget i henhold til denne artikels stk. 3. De berørte myndigheder bestræber sig på at sikre, at gensidigt afhængige afgørelser, som vedrører den samme sammenkobling eller de samme sammenkoblede rørledninger, ikke modsiger hinanden.
5. Inden to måneder fra modtagelsen af denne underretning, og hvor der er forskelle mellem den berørte myndigheds afgørelse og udtalelserne fra andre berørte myndigheder, kan Kommissionen kræve, at den berørte myndighed ændrer sin afgørelse. Denne periode kan forlænges med en måned, hvis Kommissionen søger yderligere oplysninger. Ethvert forslag fra Kommissionen, som kræver, at den berørte myndigheds afgørelse ændres, udarbejdes på grundlag af de i stk. 2, og stk. 4, litra a), fastsatte elementer og kriterier under hensyntagen til begrundelsen for den berørte myndigheds afgørelse. Den berørte myndighed opfylder anmodningen ved at ændre sin afgørelse inden for fire uger. Træffer Kommissionen ikke afgørelse inden for perioden på to måneder, anses den for ikke at have rejst indsigelser mod den berørte myndigheds afgørelse.
6. Er der i henhold til resultaterne fra risikovurderingen, der er foretaget i overensstemmelse med artikel 9, behov for yderligere kapacitet til tilbagegående strømme, gentages proceduren i nærværende artikels stk. 1-5 efter anmodning fra en transmissionssystemoperatør, en berørt myndighed eller Kommissionen.
7. Kommissionen og den berørte myndighed behandler på ethvert tidspunkt forretningsmæssigt følsomme oplysninger fortroligt.
Artikel 8
Standard for forsyning
1. Den kompetente myndighed kræver, at naturgasvirksomheder, som den identificerer, træffer foranstaltninger for at sikre gasforsyninger til medlemsstatens beskyttede kunder i følgende tilfælde:
a)
ekstreme temperaturer i en spidsbelastningsperiode på syv dage, som forekommer med en statistisk sandsynlighed en gang hvert tyvende år
b)
en hvilken som helst periode på mindst 30 dage med usædvanlig stor gasefterspørgsel, der forekommer med en statistisk sandsynlighed en gang hvert tyvende år, og
c)
i en periode på mindst 30 dage i tilfælde af en afbrydelse af den største enkeltstående gasforsyningsinfrastruktur under gennemsnitlige vinterforhold.
Den kompetente myndighed identificerer senest den 3. juni 2012 de i første afsnit omhandlede naturgasvirksomheder.
2. En forhøjet standard for forsyning, som går ud over perioden på 30 dage i stk. 1, litra b) og c), eller enhver anden forpligtelse, som er pålagt som følge af gasforsyningssikkerhed, skal være baseret på den i artikel 9 omhandlede risikovurdering, skal afspejles i den forebyggende handlingsplan, og:
a)
skal være i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 3, stk. 6
b)
må ikke uretmæssigt forvride konkurrencen eller hindre et velfungerende indre marked for gas
c)
må ikke indvirke negativt på en medlemsstats evne til at forsyne dens beskyttede kunder i overensstemmelse med denne artikel i tilfælde af en nødsituation på nationalt niveau, EU-niveau eller regionalt niveau, og
d)
skal opfylde de i artikel 11, stk. 5, specificerede kriterier i tilfælde af en nødsituation på EU-niveau eller regionalt niveau.
Den kompetente myndighed påpeger i en ånd af solidaritet i den forebyggende handlingsplan og i nødplanerne, hvordan en forhøjet standard for forsyning eller yderligere forpligtelser, der er pålagt naturgasvirksomheder, midlertidigt kan reduceres i tilfælde af en nødsituation på EU-niveau eller regionalt niveau.
3. Ved udløbet af de perioder, som er fastsat af den kompetente myndighed i overensstemmelse med stk. 1 og 2, eller under forhold, der er værre end de i stk. 1, fastsatte, bestræber den kompetente myndighed og naturgasvirksomhederne sig på at opretholde gasforsyningen, navnlig for beskyttede kunder.
4. De forpligtelser, som pålægges naturgasvirksomheder for at opfylde de i denne artikel fastsatte standarder for forsyning, skal være ikke-diskriminerende og må ikke påføre disse virksomheder en urimelig byrde.
5. Naturgasvirksomhederne har lov til, hvor dette er relevant, at opfylde disse forpligtelser på regionalt niveau eller EU-niveau. Den kompetente myndighed må ikke kræve, at de i denne artikel fastsatte standarder skal opfyldes udelukkende med infrastruktur, som findes inden for dens område.
6. Den kompetente myndighed sikrer, at betingelserne for forsyning af beskyttede kunder fastsættes, uden at disse berører virkemåden af det indre marked for gas, og til en pris, som er i overensstemmelse med forsyningens markedsværdi.
Artikel 9
Risikovurdering
1. Senest den 3. december 2011 foretager hver kompetent myndighed på grundlag af følgende fælles elementer en fuldstændig vurdering af de risici, som påvirker gasforsyningssikkerheden i dennes medlemsstat:
a)
under anvendelse af de standarder, som er specificeret i artikel 6 og 8, hvoraf beregningen af N-1-formlen og de anvendte forudsætninger, inklusive for beregningen af N-1-formlen på regionalt niveau og de nødvendige oplysninger for denne beregning fremgår
b)
under hensyn til alle relevante nationale og regionale omstændigheder, navnlig markedets størrelse, nettets konfiguration, faktiske strømme, herunder udstrømning fra medlemsstaterne, muligheden for fysiske gasstrømme i begge retninger, herunder det mulige behov for deraf følgende styrkelse af transmissionssystemet, tilstedeværelsen af produktions- og lagerkapacitet, gassens rolle i energimixet, navnlig med hensyn til fjernvarme- og elproduktion og til driften af industrivirksomheder og sikkerhed og gaskvalitet
c)
med en simulering af forskellige scenarier med usædvanlig stor gasefterspørgsel og afbrydelse af forsyningen, eksempelvis svigt i hovedtransmissionsinfrastrukturerne, lagre eller LNG-terminaler og afbrydelse af forsyningerne fra tredjelandeleverandører under hensyn til det historiske forløb, sandsynlighed, hyppighed og varigheden af deres opståen, såvel som, hvor det er relevant, de geopolitiske risici og vurderingen af sandsynlige konsekvenser af disse scenarioer
d)
med påvisning af risiciene fra samspil og vekselvirkning med andre medlemsstater, herunder bl.a. sammenkoblinger, grænseoverskridende forsyninger, grænseoverskridende adgang til lagerfaciliteter og tovejskapacitet
e)
under hensyn til den maksimale sammenkoblingskapacitet af hvert indgangs- og udgangspunkt ved grænsen.
2. Hvor artikel 4, stk. 3, finder anvendelse, foretager den pågældende kompetente myndighed også en fælles risikovurdering på regionalt niveau.
3. Naturgasvirksomhederne, industrielle gaskunder, de relevante organisationer, som repræsenterer private og industrielle gaskunders interesser, såvel som medlemsstaterne og den nationale regulerende myndighed, for så vidt den ikke er den kompetente myndighed, samarbejder med den kompetente myndighed og giver den på anmodning alle nødvendige oplysninger til brug for risikovurderingen.
4. Risikovurderingen ajourføres for første gang senest 18 måneder efter vedtagelsen af de i artikel 4 nævnte forebyggende handlings- og nødplaner og derefter hvert andet år inden den 30. september i det relevante år, medmindre forholdene begrunder hyppigere ajourføringer. Risikovurderingen skal tage hensyn til de fremskridt, der gøres med de investeringer, der er nødvendige for at opfylde den i artikel 6 definerede standard for infrastruktur og de landespecifikke vanskeligheder, som er opstået i forbindelse med gennemførelsen af nye alternative løsninger.
5. Risikovurderingen, herunder de ajourførte udgaver, stilles straks til rådighed for Kommissionen.
Artikel 10
Nødplaner og kriseniveauer
1. I de nationale og fælles nødplaner:
a)
tages udgangspunkt i kriseniveauerne, jf. stk. 3
b)
defineres rolle og ansvarsområder for naturgasvirksomheder og industrielle gaskunder, inklusive for de relevante elproducenter under hensyn til det forskellige omfang, som de er påvirket i tilfælde af afbrydelser af gasforsyningen og deres samspil med de kompetente myndigheder og med de regulerende nationale myndigheder, hvor dette er relevant, på hvert af de kriseniveauer, der er nævnt i stk. 3
c)
defineres rolle og ansvarsområder for de kompetente myndigheder og de øvrige organer, der er tildelt opgaver jf. artikel 2, stk. 2, på hvert af de kriseniveauer, der er defineret i denne artikels stk. 3
d)
sikres, at naturgasvirksomheder og industrielle gaskunder får tilstrækkelige muligheder for at reagere på hvert kriseniveau
e)
identificeres, hvor dette er relevant, de foranstaltninger, der skal træffes, og handlinger der skal foretages, for at afbøde den mulige virkning af en afbrydelse i forsyningen af fjernvarme og af elektricitet produceret ved hjælp af gas
f)
fastlægges detaljerede procedurer og foranstaltninger, som skal følges for hvert kriseniveau, herunder ordninger for informationsstrømme
g)
udpeges en kriseleder eller et krisehold, og dennes/dettes rolle defineres
h)
fastslås bidraget fra de markedsbaserede foranstaltninger, navnlig dem, som er opført i bilag II, med henblik på at tackle situationen på alarmniveau og afbøde konsekvenserne på nødsituationsniveau
i)
fastslås bidraget fra andre foranstaltninger end markedsbaserede foranstaltninger, som planlægges, eller som skal gennemføres for nødsituationsniveauet, navnlig dem, som er opført i bilag III, og vurderes, i hvilket omfang der er behov for sådanne andre foranstaltninger end markedsbaserede foranstaltninger for at tackle en krise, vurdere konsekvenserne af disse og definere procedurer for gennemførelsen af disse, under hensyn til, at ikke-markedsbaserede foranstaltninger kun må anvendes, når de markedsbaserede mekanismer ikke længere kan sikre forsyninger, navnlig til beskyttede kunder
j)
beskrives de mekanismer, der benyttes til at samarbejde med andre medlemsstater for hvert kriseniveau
k)
udspecificeres rapporteringsforpligtelser, som pålægges naturgasvirksomheder på alarm- og nødsituationsniveauerne
l)
opstilles en liste over forud fastsatte foranstaltninger med sigte på at stille gas til rådighed i tilfælde af en nødsituation, herunder kommercielle aftaler mellem de parter, som deltager i sådanne foranstaltninger og kompensationsmekanismerne for naturgasvirksomheder, hvor dette er relevant, under behørig hensyntagen til fortroligheden af følsomme oplysninger. Sådanne foranstaltninger kan omfatte aftaler på tværs af landegrænser mellem medlemsstater og/eller naturgasvirksomheder.
2. De nationale og fælles nødplaner ajourføres hvert andet år, medmindre forholdene begrunder en hyppigere ajourføring, og skal afspejle den ajourførte risikovurdering. Konsultationen mellem de kompetente myndigheder i artikel 4, stk. 2, gennemføres, inden de ajourførte planer vedtages.
3. De tre overordnede kriseniveauer defineres på følgende måde:
a)
tidligt varslingsniveau (varsling): når der foreligger konkrete, alvorlige og pålidelige oplysninger om, at der kan indtræffe en hændelse, som formodentlig vil resultere i en betydeligt forringet forsyningssituation og formodentlig vil føre til, at alarm- eller nødsituationsniveauet vil blive udløst. Det tidlige varslingsniveau kan aktiveres af en tidlig varslingsmekanisme
b)
alarmniveau (alarmering): når en afbrydelse af forsyningerne eller en usædvanlig høj gasefterspørgsel forekommer, som vil resultere i en betydeligt forringet forsyningssituation, men markedet er stadig i stand til at håndtere denne afbrydelse eller efterspørgsel uden at bruge ikke-markedsbaserede foranstaltninger.
c)
nødsituationsniveau (nødsituation): i tilfælde af en usædvanlig høj gasefterspørgsel eller en betydelig afbrydelse af forsyningen eller anden betydelig forringelse af forsyningssituationen og i tilfælde af, at alle relevante markedsforanstaltninger er blevet gennemført, men at gasforsyningen er utilstrækkelig til at opfylde den resterende gasefterspørgsel, således at ikke-markedsbaserede foranstaltninger også skal indføres navnlig med henblik på at sikre forsyninger til beskyttede kunder i henhold til artikel 8.
4. De nationale og fælles nødplaner skal sikre, at adgangen på tværs af landegrænser til infrastruktur, jf. forordning (EF) nr. 715/2009, bevares i det omfang, det er teknisk og sikkerhedsmæssigt muligt, i tilfælde af nødsituationer. Planerne skal være i overensstemmelse med denne forordnings artikel 3, stk. 6, og må ikke indføre foranstaltninger, der uberettiget begrænser gasstrømmen på tværs af landegrænser.
5. Når den kompetente myndighed iværksætter et af de i stk. 3 omhandlede kriseniveauer, oplyser den øjeblikkeligt Kommissionen herom og forelægger alle nødvendige oplysninger, især vedrørende de foranstaltninger, den påtænker at træffe. I en nødsituation, som kan munde ud i en anmodning om bistand fra Unionen og dennes medlemsstater, underretter medlemsstatens kompetente myndighed hurtigst muligt Kommissionens overvågnings- og informationscenter på civilbeskyttelsesområdet.
6. Hvis den kompetente myndighed erklærer en nødsituation, følger den de forud fastsatte foranstaltninger som defineret i nødplanen og oplyser øjeblikkeligt Kommissionen om bl.a. de foranstaltninger, den påtænker at træffe i overensstemmelse med stk. 1. I behørigt begrundede ekstraordinære tilfælde kan den kompetente myndighed træffe foranstaltninger, der afviger fra nødplanen. Den kompetente myndighed oplyser øjeblikkeligt Kommissionen om sådanne foranstaltninger og giver en begrundelse herfor.
7. Medlemsstaterne, og navnlig de kompetente myndigheder, sikrer, at:
a)
der ikke træffes foranstaltninger, der uberettiget indskrænker gasstrømmen på det indre marked
b)
der ikke træffes foranstaltninger, der kan bringe en anden medlemsstats gasforsyningssituation i alvorlig fare, og
c)
den grænseoverskridende infrastrukturadgang, jf. forordning (EF) nr. 715/2009, bevares i det omfang, det er teknisk og sikkerhedsmæssigt muligt, i overensstemmelse med nødplanen.
8. Kommissionen verificerer så snart som muligt, men inden for fem dage efter at have modtaget de i stk. 5 omhandlede oplysninger fra den kompetente myndighed, at erklæringen af en nødsituation er berettiget i overensstemmelse med stk. 3, litra c), og at de foranstaltninger, der er truffet, mest muligt følger de foranstaltninger, der er nævnt i nødplanen, og ikke pålægger naturgasvirksomheder en urimelig byrde, og er i overensstemmelse med stk. 7. Kommissionen kan efter anmodning fra en kompetent myndighed, naturgasvirksomhed eller på eget initiativ anmode den kompetente myndighed om at ændre de foranstaltninger, som er i modstrid med de betingelser, som er fastsat i stk. 7 og i dette stykkes første punktum. Kommissionen kan endvidere anmode den kompetente myndighed om at ophæve dens erklæring af en nødsituation, hvis den efter Kommissionens opfattelse ikke, eller ikke længere, er berettiget i henhold til stk. 3, litra c).
Senest tre dage efter underretningen om Kommissionens anmodning ændrer den kompetente myndighed sine foranstaltninger og underretter Kommissionen herom, eller underretter Kommissionen om grundene til, at den ikke er indforstået med anmodningen. Kommissionen kan i så fald ændre sin anmodning eller trække den tilbage inden for en frist på tre dage eller, med henblik på at behandle spørgsmålet, indkalde den kompetente myndighed eller, hvor dette er relevant, de kompetente myndigheder, og, hvis Kommissionen finder det nødvendigt, gaskoordinationsgruppen. Kommissionen giver en detaljeret begrundelse for sin anmodning om ændring af foranstaltningen. Den kompetente myndighed tager fuldt ud hensyn til Kommissionens holdning. Hvis den kompetente myndigheds endelige afgørelse afviger fra Kommissionens holdning, udarbejder og offentliggør den kompetente myndighed en begrundelse for afgørelsen.
Artikel 11
Reaktion på nødsituationer på EU-niveau og regionalt niveau
1. Kommissionen kan, efter anmodning fra en kompetent myndighed, der har erklæret en nødsituation og efter at have foretaget verifikationen i henhold til artikel 10, stk. 8, erklære en nødsituation på EU-niveau eller på regionalt niveau for et specifikt berørt geografisk område. Efter anmodning fra mindst to kompetente myndigheder, der har erklæret en nødsituation efter en verifikation i henhold til artikel 10, stk. 8, erklærer Kommissionen, såfremt der er en sammenhæng mellem grundene til disse nødsituationer, en nødsituation på EU-niveau eller regionalt niveau, alt efter hvad der er mest relevant. Kommissionen indhenter synspunkter fra og tager behørigt hensyn til alle relevante oplysninger fra de øvrige kompetente myndigheder, idet den i alle tilfælde anvender de kommunikationsmidler, der er bedst egnede i den givne situation. Når Kommissionen vurderer, at der ikke længere er tilstrækkelig grundlag for en nødsituation på EU-niveau eller regionalt niveau, erklærer den nødsituationen på EU-niveau eller regionalt niveau for ophævet. Kommissionen begrunder i alle tilfælde sin afgørelse og underretter Rådet herom.
2. Kommissionen indkalder gaskoordinationsgruppen, så snart den erklærer en nødsituation på EU-niveau eller regionalt niveau. I en nødsituation på EU-niveau eller regionalt niveau kan Kommissionen efter anmodning fra mindst tre medlemsstater begrænse deltagelsen i et helt møde eller en del af et møde i gaskoordinationsgruppen til repræsentanterne for de pågældende medlemsstater og de kompetente myndigheder.
3. I tilfælde af en nødsituation på EU-niveau eller regionalt niveau, som omhandlet i stk. 1, koordinerer Kommissionen de kompetente myndigheders foranstaltninger under fuld hensyntagen til de relevante oplysninger og resultater fra høringen af gaskoordinationsgruppen. Kommissionen skal især:
a)
sikre, at der udveksles oplysninger
b)
sikre, at handlingerne på medlemsstatsniveau og regionalt niveau er afstemt og virkningsfulde i forhold til EU-niveauet
c)
koordinere handlingerne over for tredjelande.
4. Kommissionen kan indkalde en kriseledelsesgruppe bestående af kriselederne, jf. artikel 10, stk. 1, litra g), fra de medlemsstater, der berøres af nødsituationen. Kommissionen kan med kriseledernes samtykke indbyde andre relevante aktører til at deltage. Kommissionen sikrer, at gaskoordinationsgruppen regelmæssigt modtager oplysninger om arbejdet i kriseledelsesgruppen.
5. Medlemsstaterne, og navnlig de kompetente myndigheder, sikrer, at:
a)
der ikke træffes foranstaltninger, der uberettiget indskrænker gasstrømmen på det indre marked, navnlig gasstrømmen til de berørte markeder
b)
der ikke træffes foranstaltninger, der kan bringe en anden medlemsstats gasforsyningssituation i alvorlig fare, og
c)
den grænseoverskridende infrastrukturadgang, jf. forordning (EF) nr. 715/2009, bevares i det omfang, det er teknisk og sikkerhedsmæssigt muligt, i overensstemmelse med nødplanen.
6. Fastslår Kommissionen efter anmodning fra en kompetent myndighed eller en naturgasvirksomhed eller på eget initiativ, at en foranstaltning truffet af en medlemsstat eller en kompetent myndighed eller en naturgasvirksomheds adfærd i en nødsituation på EU-niveau eller regionalt niveau er i modstrid med stk. 5, anmoder Kommissionen den nævnte medlemsstat eller den kompetente myndighed om at ændre handlingen eller foretage en handling for at sikre overholdelse af stk. 5, idet den oplyser den om grundene hertil. Der tages behørigt hensyn til nødvendigheden af, at gassystemet til enhver tid fungerer sikkert.
Senest tre dage efter underretningen om Kommissionens anmodning ændrer medlemsstaten eller den kompetente myndighed sin foranstaltning og underretter Kommissionen herom, eller også redegør myndigheden over for Kommissionen for grundene til, at den ikke er indforstået med anmodningen. Kommissionen kan i så fald ændre sin anmodning eller trække den tilbage inden for en frist på tre dage eller indkalde medlemsstaten eller den kompetente myndighed og, hvis Kommissionen finder det nødvendigt, gaskoordinationsgruppen med henblik på behandling af spørgsmålet. Kommissionen giver en detaljeret begrundelse for sin anmodning om ændring af foranstaltningen. Medlemsstaten eller den kompetente myndighed tager fuldt ud hensyn til Kommissionens holdning. Hvis den kompetente myndigheds eller medlemsstatens endelige afgørelse afviger fra Kommissionens holdning, fremlægger den kompetente myndighed eller medlemsstaten en begrundelse for en sådan afgørelse.
7. Kommissionen opstiller efter høring af gaskoordinationsgruppen en permanent reserveliste for en følgegruppe bestående af eksperter fra industrien og repræsentanter for Kommissionen. Følgegruppen kan indsættes uden for Unionen efter behov og overvåger og rapporterer om gasstrømme til Unionen i samarbejde med leverandør- og transittredjelande.
8. Den kompetente myndighed forelægger Kommissionens overvågnings- og informationscenter på civilbeskyttelsesområdet oplysninger om eventuelle behov for bistand. Overvågnings- og informationscenteret på civilbeskyttelsesområdet vurderer situationen i sin helhed og rådgiver om, hvilken bistand der bør ydes til de hårdest ramte medlemsstater og i givet fald til tredjelande.
Artikel 12
Gaskoordinationsgruppen
1. Der er oprettet en gaskoordinationsgruppe for at lette koordineringen af foranstaltninger vedrørende gasforsyningssikkerhed. Denne gruppe består af repræsentanter for medlemsstaterne, navnlig deres kompetente myndigheder, samt for agenturet, ENTSO for gas og de repræsentative organer for den pågældende industri og for de relevante kunder. Kommissionen fastlægger i samråd med medlemsstaterne gruppens sammensætning, idet den sikrer, at den er fuldt repræsentativ. Kommissionen har formandskabet i gruppen. Gruppen fastsætter selv sin forretningsorden.
2. I henhold til denne forordning høres gaskoordinationsgruppen, og den bistår Kommissionen især i spørgsmål vedrørende:
a)
gasforsyningssikkerheden til enhver tid og mere specifikt i tilfælde af en nødsituation
b)
alle oplysninger af relevans for gasforsyningssikkerheden på nationalt og regionalt niveau samt på EU-niveau
c)
bedste praksis og mulige retningslinjer til alle berørte parter
d)
forsyningssikkerhedsniveauet, benchmark og vurderingsmetoder
e)
nationale og regionale scenarier og EU-scenarier samt afprøvning af beredskabsniveauerne
f)
vurdering af de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne samt gennemførelse af de foranstaltninger, der indgår heri
g)
koordinering af foranstaltninger for at tackle en nødsituation inden for Unionen med tredjelande, der er kontraherende parter i traktaten om oprettelse af energifællesskabet, og med andre tredjelande
h)
bistand, som de hårdest ramte medlemsstater har behov for.
3. Kommissionen indkalder regelmæssigt gaskoordinationsgruppen og videregiver de oplysninger, den har modtaget fra de kompetente myndigheder, og sikrer samtidig, at forretningsmæssigt følsomme oplysninger behandles fortroligt.
Artikel 13
Udveksling af oplysninger
1. Såfremt medlemsstaterne har eksisterende offentlige serviceforpligtelser, som vedrører gasforsyningssikkerheden, offentliggør de disse senest den 3. januar 2011. Eventuelle senere ændringer eller yderligere offentlige serviceforpligtelser, som vedrører gasforsyningssikkerheden, offentliggøres ligeledes, så snart de er vedtaget af medlemsstaterne.
2. I en nødsituation skal de berørte naturgasvirksomheder navnlig dagligt stille følgende oplysninger til rådighed for den kompetente myndighed:
a)
daglige prognoser over gasefterspørgsel og -forsyning for de følgende tre dage
b)
gasstrømme på dagsbasis ved alle indgangs- og udgangspunkter på tværs af landegrænser og ved alle sammenkoblingspunkter mellem nettet og produktionsanlæg, lagerfaciliteter eller LNG-terminaler i mio. Nm3/d
c)
periode udtrykt i antal dage, i hvilken det forventes, at gasforsyningen til beskyttede kunder kan opretholdes.
3. I tilfælde af en nødsituation på EU-niveau eller regionalt niveau kan Kommissionen anmode den kompetente myndighed om som minimum hurtigst muligt at forelægge Kommissionen følgende oplysninger:
a)
oplysninger som omhandlet i stk. 2
b)
oplysninger om den kompetente myndigheds planlagte og allerede trufne foranstaltninger for at afbøde nødsituationen og oplysninger om foranstaltningernes effektivitet
c)
foretagne anmodninger om, at andre kompetente myndigheder træffer yderligere foranstaltninger
d)
foranstaltninger, der er gennemført efter andre kompetente myndigheders anmodning.
4. De kompetente myndigheder og Kommissionen sikrer, at forretningsmæssigt følsomme oplysninger behandles fortroligt.
5. Efter en nødsituation forelægger den kompetente myndighed hurtigst muligt og senest seks uger efter ophævelsen af nødsituationen Kommissionen en udførlig vurdering af nødsituationen og effektiviteten af de gennemførte foranstaltninger, herunder en vurdering af nødsituationens økonomiske konsekvenser, konsekvenserne for elsektoren og den bistand, der er givet og/eller modtaget fra Unionen og dens medlemsstater. Denne vurdering stilles til rådighed for gaskoordinationsgruppen og tages i betragtning ved ajourføringerne af de forebyggende handlingsplaner og nødplanerne.
Kommissionen analyserer de kompetente myndigheders vurderinger og underretter medlemsstaterne, Europa-Parlamentet og gaskoordinationsgruppen om resultaterne af sin analyse i samlet form.
6. For at gøre det muligt for Kommissionen at vurdere forsyningssikkerhedssituationen på EU-niveau:
a)
giver medlemsstaterne senest den 3. december 2011 Kommissionen meddelelse om de eksisterende mellemstatslige aftaler, som er indgået med tredjelande, og som har en indvirkning på udviklingen af gasinfrastrukturer og -forsyninger. Ved indgåelse af nye mellemstatslige aftaler med tredjelande, som har en sådan indvirkning, orienterer medlemsstaterne Kommissionen
b)
giver naturgasvirksomheder for eksisterende kontrakter senest den 3. december 2011 samt for nye kontrakter eller ændringer i eksisterende kontrakter, de berørte kompetente myndigheder følgende nærmere oplysninger om kontrakter med en løbetid på over et år, der indgås med leverandører fra tredjelande:
i)
kontraktens varighed
ii)
kontraherede mængder i alt på årsbasis og den gennemsnitlige mængde pr. måned
iii)
i tilfælde af en alarm eller nødsituation, kontraherede mængder i alt på dagsbasis
iv)
kontraktmæssige leveringssteder.
Den kompetente myndighed forelægger Kommissionen disse oplysninger i samlet form. I tilfælde af indgåelse af nye kontrakter eller ændringer, der foretages i eksisterende kontrakter, forelægges alle oplysninger på ny regelmæssigt i samlet form. Den kompetente myndighed og Kommissionen sikrer, at disse oplysninger behandles fortroligt.
Artikel 14
Kommissionens overvågning
Kommissionen varetager løbende overvågning af og rapportering om gasforsyningssikkerhedsforanstaltninger, navnlig igennem en årlig vurdering af medlemsstaternes rapporter som omhandlet i artikel 5 i direktiv 2009/73/EF, og oplysningerne vedrørende anvendelsen af samme direktivs artikel 11 og artikel 52, stk. 1, samt oplysningerne i den risikoanalyse og de forebyggende handlingsplaner og nødplaner, der skal udarbejdes i overensstemmelse med denne forordning, når de foreligger.
Senest den 3. december 2014 skal Kommissionen på grundlag af den i artikel 4, stk. 6, omhandlede rapport og efter høring af gaskoordinationsgruppen:
a)
drage konklusioner vedrørende mulige veje til at forbedre forsyningssikkerheden på EU-niveau, vurdere muligheden for at udarbejde risikoanalyser og opstille forebyggende handlingsplaner og nødplaner på EU-niveau samt rapportere til Europa-Parlamentet og Rådet om gennemførelsen af denne forordning, herunder også om fremskridt med hensyn til markedssammenkobling, og
b)
rapportere til Europa-Parlamentet og Rådet om den generelle overensstemmelse mellem medlemsstaternes forebyggende handlingsplaner og nødplaner samt deres bidrag til solidaritet og beredskab set fra et EU-perspektiv.
Rapporten skal, hvor dette er relevant, indeholde henstillinger til forbedring af denne forordning.
Artikel 15
Ophævelse
Uden at dette berører medlemsstaternes forpligtelser for så vidt angår fristen for gennemførelse og anvendelse af direktiv 2004/67/EF, ophæves dette direktiv fra den 2. december 2010 med undtagelse af artikel 4, stk. 1 og 2, som finder anvendelse, indtil den berørte medlemsstat har defineret beskyttede kunder, jf. denne forordnings artikel 2, stk. 1, og identificeret naturgasvirksomhederne, jf. denne forordnings artikel 8, stk. 1.
Uanset denne artikels stk. 1 finder artikel 4, stk. 1 og 2, i direktiv 2004/67/EF ikke anvendelse efter den 3. juni 2012.
Artikel 16
Undtagelse
Denne forordning finder ikke anvendelse på Malta og Cypern, så længe der ikke leveres gas på deres respektive områder. For Malta og Cypern finder de tidsfrister, der følger af artikel 2, stk. 2, nr. 1), artikel 3, stk. 2, artikel 4, stk. 2 og 5, artikel 6, stk. 1 og 5, artikel 8, stk. 1, artikel 9, stk. 1, og artikel 13, stk. 6, litra a) og b) anvendelse som følger:
a)
for artikel 2, stk. 2, nr. 1), artikel 3, stk. 2, artikel 9, stk. 1, og artikel 13, stk. 6, litra a) og b): 12 måneder
b)
for artikel 4, stk. 2, og artikel 8, stk. 1: 18 måneder
c)
for artikel 4, stk. 5: 24 måneder
d)
for artikel 6, stk. 5: 36 måneder
e)
for artikel 6, stk. 1: 48 måneder
fra den dag, hvor der første gang leveres gas på deres respektive områder.
Artikel 17
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 6, stk. 8, artikel 10, stk. 4, første punktum, artikel 10, stk. 7, litra c), og artikel 11, stk. 5, litra c), finder anvendelse fra den 3. marts 2011.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Strasbourg, 20. oktober 2010.
32010R0994
L 295/1
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
UREDBA (EU) br. 994/2010 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 20. listopada 2010.
o mjerama zaštite sigurnosti opskrbe plinom i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 2004/67/EZ
(Tekst značajan za EGP)
(994/2010/EU)
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno njegov članak 194. stavak 2.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
nakon savjetovanja s Odborom regija,
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (2),
budući da:
(1)
Prirodni plin (plin) bitna je sastavnica opskrbe energijom Europske unije: on čini jednu četvrtinu opskrbe primarnom energijom i uglavnom se koristi za proizvodnju električne energije, grijanje te kao industrijska sirovina i gorivo u prometu.
(2)
Potrošnja plina u Europi u posljednjih se 10 godina ubrzano povećava. Smanjenje domaće proizvodnje dodatno je ubrzalo uvoz plina, a s povećanom ovisnošću o uvozu javlja se potreba da se riješi pitanje sigurnosti opskrbe plinom. Osim toga, neke su se države članice našle na plinskom otoku zbog nedostatka infrastrukturne povezanosti s ostatkom Unije.
(3)
S obzirom na važnost plina u „energetskom miksu” Unije, cilj je ove Uredbe pokazati kupcima plina da se poduzimaju sve potrebne mjere kako bi im se osigurala neprekinuta opskrba plinom, posebno u slučaju teških klimatskih uvjeta i poremećaja u opskrbi. Potvrđuje se da bi te ciljeve trebalo ostvariti troškovno najučinkovitijim mjerama kako se ne bi narušila relativna konkurentnost ovoga goriva u odnosu na ostala goriva.
(4)
Direktivom Vijeća 2004/67/EZ (3) prvi je put uspostavljen pravni okvir na razini Zajednice u svrhu zaštite sigurnosti opskrbe plinom, koji doprinosi pravilnom funkcioniranju unutarnjeg tržišta plina u slučaju poremećaja u opskrbi. Tom je direktivom uspostavljena Koordinacijska skupina za plin koja je pomogla u razmjeni informacija i kod definiranja zajedničkih mjera između država članica, Komisije, plinske industrije i potrošača. Uspostavom mreže dopisnika za energetsku sigurnost, koju je Europsko vijeće odobrilo u prosincu 2006., povećani su kapaciteti prikupljanja informacija i omogućeno rano upozoravanje na potencijalne prijetnje sigurnosti opskrbe energijom. Novo zakonodavstvo o unutarnjem energetskom tržištu koje su Europski parlament i Vijeće donijeli u srpnju 2009. predstavlja važan korak ka dovršenju unutarnjeg energetskog tržišta i ima izričiti cilj povećati sigurnost opskrbe energijom u Uniji.
(5)
Međutim, u okviru postojećih mjera sigurnosti opskrbe plinom koje su već provedene na razini Unije države članice još uvijek uživaju visok stupanj diskrecije što se tiče odabira mjera. Ako je ugrožena sigurnost opskrbe pojedine države članice, prisutan je rizik da bi mjere koje jednostrano utvrdi ta država članica mogle ugroziti pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta plina i isporuku plina kupcima. Novija su iskustva pokazala da je taj rizik realan. Kako bi unutarnje tržište plina funkcioniralo čak i u slučaju nestašice u opskrbi, nužno je osigurati solidarnost i koordinaciju kao odgovor na krizu u opskrbi, kako u području preventivnog djelovanja tako i u reakciji na konkretne poremećaje opskrbe.
(6)
U pojedine regije Unije isporučuje se niskokalorični plin. S obzirom na njegova svojstva, niskokalorični se plin ne može koristiti u uređajima koji su predviđeni za visokokalorični plin. Međutim, visokokalorični plin moguće je koristiti u uređajima za niskokalorični plin pod uvjetom da se prethodno prevede u niskokalorični plin, primjerice dodavanjem dušika. Specifičnosti niskokaloričnog plina trebalo bi razmotriti na nacionalnoj i regionalnoj razini i uzeti ih u obzir kod procjene rizika i utvrđivanja planova prevencije i interventnih planova na nacionalnoj i regionalnoj razini.
(7)
Diversifikacija putova i izvora opskrbe plinom za Uniju ključna je za poboljšanje sigurnosti opskrbe kako Unije u cjelini tako i njezinih država članica pojedinačno. Sigurnost opskrbe u budućnosti će ovisiti o kretanju mješavine goriva, kretanju proizvodnje u Uniji i trećim zemljama koje opskrbljuju Uniju, ulaganjima u skladišta i diversifikaciju putova i izvora opskrbe plinom unutar Unije i izvan nje, uključujući postrojenja za ukapljeni prirodni plin (UPP). U tom bi kontekstu osobitu pozornost trebalo posvetiti prioritetnim infrastrukturnim mjerama, kako je utvrđeno u komunikaciji Komisije od 13. studenoga 2008. pod naslovom „Drugi strateški pregled energetske politike - Akcijski plan za energetsku sigurnost i solidarnost EU-a”, npr. južni plinski koridor (Nabucco i spojni plinovod Turska - Grčka - Italija), diversificirana i primjerena dobava UPP-a za Europu, učinkovito povezivanje baltičke regije, sredozemni energetski prsten i primjereno plinsko povezivanje sjever-jug u srednjoj i jugoistočnoj Europi.
(8)
Da bi se umanjio utjecaj mogućih kriza koje bi izazvao poremećaj u opskrbi plinom, države članice trebale bi olakšati diversifikaciju izvora energije te putova i izvora opskrbe plinom.
(9)
Značajniji poremećaj u opskrbi Unije plinom može pogoditi sve države članice, Uniju u cjelini te ugovorne stranke Ugovora o osnivanju energetske zajednice (4) potpisanog u Ateni 25. listopada 2005. On također može nanijeti veliku gospodarsku štetu čitavom gospodarstvu Unije. Isto tako, poremećaj u opskrbi plinom može imati ozbiljne socijalne posljedice, posebno za osjetljive skupine kupaca.
(10)
Određeni kupci, uključujući, inter alia, kućanstva i kupce koji pružaju temeljne socijalne usluge, kao što su zdravstvena zaštita i skrb o djeci, obrazovne djelatnosti i druge socijalne usluge i usluge socijalne skrbi koje su prijeko potrebne za funkcioniranje države članice, posebno su osjetljivi i možda će im biti potrebna zaštita. Široka definicija tih zaštićenih kupaca ne bi smjela biti u suprotnosti s europskim mehanizmima solidarnosti.
(11)
U izvješću o provedbi europske sigurnosne strategije koje je Europsko vijeće odobrilo u prosincu 2008. porast ovisnosti o uvezenoj energiji ističe se kao značajan dodatni rizik za sigurnost opskrbe energijom u Uniji i energetska se sigurnost naglašava kao jedan od novih izazova sigurnosne politike. Unutarnje tržište plina jedan je od ključnih elemenata za povećanje sigurnosti opskrbe energijom u Uniji koji može ublažiti štetne posljedice mogućih poremećaja u opskrbi u pojedinim državama članicama.
(12)
Za dobro funkcioniranje unutarnjeg tržišta plina bitno je da mjere koje se poduzimaju radi zaštite sigurnosti opskrbe plinom ne dovedu do neprimjerenog narušavanja tržišnog natjecanja i učinkovitog funkcioniranja unutarnjeg tržišta plina.
(13)
Ispad najvećeg pojedinačnog plinskog infrastrukturnog objekta, takozvano načelo N - 1, realan je scenarij. Ako se ispad takve infrastrukture uzme kao mjerilo koje pokazuje kakav bi poremećaj države članice morale moći kompenzirati, dobiva se valjano polazište za analizu sigurnosti opskrbe plinom svake države članice.
(14)
Dostatna i diversificirana plinska infrastruktura u svakoj državi članici i u čitavoj Uniji - uključujući, posebno, novu plinsku infrastrukturu koja povezuje postojeće izolirane sustave koji čine plinske otoke sa susjednim državama članicama - ključna je za rješavanje problema prekida u opskrbi. Zajednički minimalni kriteriji sigurnosti opskrbe plinom trebali bi osigurati ravnopravne uvjete u odnosu na sigurnost opskrbe plinom, uzimajući u obzir nacionalne i regionalne specifičnosti, i trebali bi dati značajne poticaje za izgradnju potrebne infrastrukture i poboljšanje razine pripravnosti u slučaju krize. Mjere na strani potražnje, kao što je prelazak na drugo gorivo, mogu imati vrijednu ulogu u osiguravanju energetske sigurnosti ako se mogu brzo primijeniti i značajno smanjiti potražnju u slučaju poremećaja u opskrbi. Trebalo bi nastaviti promicati učinkovito korištenje energije, posebno kad su potrebne mjere na strani potražnje. Trebalo bi na odgovarajući način uzeti u obzir utjecaj predloženih mjera na okoliš i, vodeći računa o aspektima sigurnosti opskrbe, dati prednost, ako je to moguće, mjerama koje imaju najmanji utjecaj na okoliš.
(15)
Trebalo bi snažno promicati ulaganja u novu plinsku infrastrukturu, a ulaganja provoditi tek nakon odgovarajuće procjene utjecaja na okoliš, u skladu s odgovarajućim pravnim aktima Unije. Ta bi nova infrastruktura trebala povećati sigurnost opskrbe plinom i istodobno osigurati pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta plina. U načelu, ulaganja bi trebala provoditi poduzeća i ona bi se trebala temeljiti na gospodarskim poticajima. Trebalo bi na odgovarajući način voditi računa o potrebi da se olakša integracija plina iz obnovljivih izvora energije u plinsku mrežnu infrastrukturu. Ako se radi o infrastrukturnom ulaganju prekograničnog karaktera, trebalo bi usko surađivati s Agencijom za suradnju energetskih regulatora (Agencija), uspostavljenom Uredbom (EZ) br. 713/2009 Europskog parlamenta i Vijeća (5), i Europskom mrežom operatora transportnih sustava za plin (ENTSO za plin), uspostavljenom Uredbom (EZ) br. 715/2009 Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o uvjetima za pristup mrežama za transport prirodnog plina (6), u okviru njihovih nadležnosti, kako bi se što bolje uzele u obzir prekogranične implikacije. Podsjeća se da Agencija u skladu s Uredbom (EZ) br. 713/2009 može dati mišljenja i preporuke o prekograničnim pitanjima u okviru svoje nadležnosti i djelokruga. Agencija i ENTSO za plin, zajedno s drugim sudionicima na tržištu, imaju važnu ulogu u uspostavljanju i provedbi desetogodišnjeg razvojnog plana mreže na razini Unije koji će uključivati, inter alia, prognozu primjerenosti europske ponude i koji bi, što se tiče međudržavnih spojnih plinovoda, trebao biti utemeljen, inter alia, na razumnim potrebama različitih mrežnih korisnika.
(16)
Nadležna tijela odnosno države članice trebali bi osigurati ispitivanje tržišta plina kao jedan od nužnih koraka u procesu usklađivanja s infrastrukturnim standardom.
(17)
Nadležna tijela bi kod obavljanja zadaća utvrđenih u ovoj Uredbi trebala prema potrebi usko surađivati s ostalim relevantnim nacionalnim tijelima, posebno regulatornim tijelima, ne dovodeći u pitanje njihove nadležnosti na temelju Direktive 2009/73/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 13. srpnja 2009. o zajedničkim pravilima za unutarnje tržište prirodnog plina (7).
(18)
U slučaju potrebe za novim međudržavnim spojnim plinovodima ili proširenjem postojećih, uska suradnja između države članice u pitanju, nadležnih tijela i nacionalnih regulatornih tijela, ako su ona različita od nadležnih tijela, trebala bi se ostvariti u ranoj fazi.
(19)
Državama članicama na raspolaganju su različiti izvori financiranja Unije kao potpora u financiranju potrebnih ulaganja u proizvodne i infrastrukturne mjere te mjere energetske učinkovitosti na regionalnoj i lokalnoj razini, poglavito zajmovi i jamstva Europske investicijske banke odnosno sredstva iz regionalnih, strukturnih i kohezijskih fondova. Europska investicijska banka i vanjski instrumenti Unije, kao što je Europski instrument za susjedstvo i partnerstvo, Instrument za pretpristupnu pomoć i Financijski instrument za razvojnu suradnju mogu financirati i mjere u trećim zemljama koje se provode u svrhu poboljšanja sigurnosti opskrbe energijom.
(20)
Ova bi Uredba trebala omogućiti poduzećima za prirodni plin i kupcima da se u slučaju poremećaja u opskrbi što je moguće duže oslanjaju na tržišne mehanizme. Ona bi također trebala osigurati izvanredne mehanizme koji bi se koristili kada tržište sâmo više nije u mogućnosti na odgovarajući se način nositi s problemom poremećaja u isporuci plina. Čak i u slučaju izvanrednog stanja, trebalo bi dati prednost tržišnim instrumentima kako bi se ublažile posljedice poremećaja u opskrbi.
(21)
Stupanjem na snagu novog zakonodavstva o unutarnjem energetskom tržištu donesenog u srpnju 2009. na plinski će se sektor primjenjivati nove odredbe koje će uspostaviti jasne uloge i odgovornosti država članica, nacionalnih regulatornih tijela, operatora transportnih sustava i Agencije te poboljšati transparentnost tržišta kako bi se poboljšalo njegovo funkcioniranje, sigurnost opskrbe i zaštita kupaca.
(22)
Dovršenje unutarnjeg tržišta plina i učinkovito tržišno natjecanje unutar tog tržišta Uniji pruža najviši stupanj sigurnosti opskrbe za sve njezine države članice pod uvjetom da je tržište sposobno u potpunosti funkcionirati u slučaju poremećaja u opskrbi dijela Unije, bez obzira na razlog poremećaja. Da bi se to postiglo, potreban je sveobuhvatan i učinkovit zajednički pristup sigurnosti opskrbe, a posebno transparentnost, solidarnost i nediskriminirajuće politike koje su u skladu s funkcioniranjem unutarnjeg tržišta i koje ne narušavaju tržište i ne potkopavaju učinak tržišnih odgovora na poremećaje.
(23)
Sigurnost opskrbe plinom zajednička je odgovornost poduzeća za prirodni plin, država članica, posebno njihovih nadležnih tijela, i Komisije, u okviru djelokruga i nadležnosti svakog od njih. Ako su nacionalna regulatorna tijela različita od nadležnih tijela, trebala bi također prema potrebi doprinositi sigurnosti opskrbe plinom u okviru vlastitog djelokruga i nadležnosti u skladu s Direktivom 2009/73/EZ. Osim toga, kupci koji koriste plin za proizvodnju električne energije ili u industrijske svrhe mogu također imati važnu ulogu u sigurnosti opskrbe plinom zahvaljujući sposobnosti da odgovore na krizu mjerama na strani potražnje, primjerice ugovorima s mogućnosti prekida i prelaskom na druga goriva, budući da to izravno utječe na ravnotežu ponude i potražnje.
(24)
Precizna definicija uloga i odgovornosti svih poduzeća za prirodni plin i nadležnih tijela stoga je ključna za održavanje dobrog funkcioniranja unutarnjeg tržišta plina, posebno u slučaju poremećaja u opskrbi i kriznih stanja. Te uloge i odgovornosti trebalo bi utvrditi tako da se osigura poštovanje pristupa u tri razine, u okviru kojeg se prvo uključuju relevantna poduzeća za prirodni plin i industrija, zatim države članice na nacionalnoj ili regionalnoj razini i zatim Unija. U slučaju krize u opskrbi, sudionicima na tržištu trebalo bi dati dovoljno mogućnosti da odgovore na stanje tržišnim mjerama. Ako odgovor sudionika na tržištu nije dovoljan, države članice i njihova nadležna tijela trebala bi poduzeti mjere za uklanjanje ili ublažavanje posljedica krize u opskrbi. Samo ako te mjere nisu dostatne, trebalo bi poduzeti mjere za uklanjanje odnosno ublažavanje posljedica krize u opskrbi na regionalnoj razini ili na razini Unije. U što je moguće većoj mjeri trebalo bi nastojati pronaći regionalna rješenja.
(25)
Za potrebe provedbe ove Uredbe uspostavit će se, u duhu solidarnosti, široka regionalna suradnja između javnih tijela i poduzeća za prirodni plin, kako bi se optimizirale koristi u vezi s koordinacijom mjera za ublažavanje utvrđenih rizika i provele mjere koje su troškovno najučinkovitije za stranke u pitanju.
(26)
Trebalo bi utvrditi dovoljno usklađene standarde sigurnosti opskrbe kojima bi se barem obuhvatio slučaj iz siječnja 2009., uzimajući u obzir razlike između država članica te obveze javne usluge i mjere zaštite kupaca iz članka 3. Direktive 2009/73/EZ. Ti standardi sigurnosti opskrbe trebali bi biti čvrsti, kako bi osigurali potrebnu pravnu sigurnost, i jasno definirani te ne bi smjeli predstavljati neprimjereno i nerazmjerno opterećenje za poduzeća za prirodni plin, uključujući nove sudionike i mala poduzeća, niti za krajnje korisnike. Osim toga, ti bi standardi poduzećima za prirodni plin Unije trebali zajamčiti jednak pristup nacionalnim kupcima. Mjere koje su nužne da bi se osiguralo ispunjenje standarda opskrbe mogu uključivati dodatne skladišne kapacitete i količine, operativnu akumulaciju, ugovore o opskrbi, ugovore s mogućnosti prekida i druge mjere sa sličnim učinkom kao i nužne tehničke mjere za osiguravanje sigurnosti opskrbe plinom.
(27)
U interesu dobrog funkcioniranja tržišta plina bitno je da poduzeća za prirodni plin na vrijeme obave potrebna ulaganja u vlastitu proizvodnju i infrastrukturu, npr. spojne plinovode, posebno one koji osiguravaju pristup plinskoj mreži Unije, opremu koja omogućuje dvosmjerni fizički protok plina u plinovodima te skladišta i postrojenja za ponovno uplinjavanje UPP-a, vodeći računa o mogućim poremećajima u opskrbi, poput onih koji su se dogodili u siječnju 2009. Komisija bi, kod izrade prognoza financijskih potreba za plinsku infrastrukturu u odnosu na financijske instrumente Unije, trebala prema potrebi dati prednost infrastrukturnim projektima koji podupiru integraciju unutarnjeg tržišta plina i sigurnost opskrbe plinom.
(28)
Operatore transportnih sustava ne bi se smjelo priječiti da razmotre slučaj gdje bi ulaganja u fizički kapacitet za transport plina u oba smjera (dvosmjerni kapacitet) na međudržavnim spojnim plinovodima s trećim zemljama mogla doprinijeti poboljšanju sigurnosti opskrbe, posebno u slučaju trećih zemalja koje osiguravaju tranzitni protok između dviju država članica.
(29)
Posebno je važno održati kontinuitet opskrbe plinom kućanstava i ograničenog broja dodatnih kupaca - posebno kupaca koji pružaju temeljne socijalne usluge, koje mogu definirati države članice u pitanju - u slučajevima kada ih tržište više nije u mogućnosti opskrbljivati. Bitno je da se mjere koje će se poduzimati za vrijeme krize definiraju unaprijed te da se poštuju sigurnosni zahtjevi, također i u slučaju kad su zaštićeni kupci spojeni na istu distribucijsku mrežu kao i ostali kupci. Te mjere mogu uključivati proporcionalna smanjenja u odnosu na prvotno rezervirani kapacitet u slučajevima kad je kapacitet za pristup infrastrukturi smanjen iz tehničkih razloga.
(30)
Nadležna tijela bi se u pravilu trebala pridržavati svojeg interventnog plana. Ona mogu u posebno opravdanim iznimnim okolnostima poduzeti mjere koje odstupaju od tih planova.
(31)
Raspoloživ je velik izbor instrumenata za ispunjavanje obveza povezanih sa sigurnošću opskrbe. Te bi instrumente trebalo, ovisno o slučaju, koristiti u nacionalnom ili regionalnom kontekstu odnosno u kontekstu Unije kako bi se postigao dosljedan i troškovno učinkovit rezultat.
(32)
Aspektima sigurnosti opskrbe u vezi s dugoročnim planiranjem ulaganja u dostatne prekogranične kapacitete i drugu infrastrukturu, koja osigurava dugoročnu sposobnost sustava da zajamči sigurnost opskrbe i zadovolji razumnu potražnju, bavi se Direktiva 2009/73/EZ. Da bi se zadovoljili standardi sigurnosti opskrbe, možda će biti potrebno određeno prijelazno razdoblje za provedbu potrebnih ulaganja. Desetogodišnji razvojni plan mreže na razini Unije, koji je izradio ENTSO za plin i koji nadzire Agencija, temeljni je alat za utvrđivanje potrebnih ulaganja na razini Unije, inter alia, i za potrebe provedbe infrastrukturnih zahtjeva utvrđenih ovom Uredbom.
(33)
ENTSO za plin i Agencija bi, kao članovi Koordinacijske skupine za plin, trebali biti u cijelosti uključeni u proces suradnje i savjetovanja na razini Unije, u okviru svojih nadležnosti.
(34)
Koordinacijska skupina za plin glavno je tijelo s kojim Komisija obavlja savjetovanje u kontekstu utvrđivanja planova prevencije i interventnih planova. Podsjeća se da su ENTSO za plin i Agencija članovi Koordinacijske skupine za plin i da će se s njima obaviti savjetovanje u tom kontekstu.
(35)
Kako bi se osigurao najviši stupanj pripravnosti u slučaju poremećaja u opskrbi, interventne bi planove trebala utvrditi nadležna tijela nakon savjetovanja s poduzećima za prirodni plin. Ti planovi ne bi smjeli biti u suprotnosti s drugim planovima na nacionalnoj i regionalnoj razini odnosno na razini Unije. Ti bi se planovi u sadržajnom smislu trebali oslanjati na najbolje prakse postojećih planova i jasno definirati uloge i odgovornosti za sva poduzeća za prirodni plin i nadležna tijela u pitanju. Gdje god je to moguće i potrebno trebalo bi utvrditi zajedničke interventne planove.
(36)
U svrhu jačanja solidarnosti između država članica u slučaju izvanrednog stanja na razini Unije, države članice trebale bi predvidjeti mjere solidarnosti kako bi se, posebno, osigurala potpora državama članicama koje su izložene nepovoljnijim geografskim ili geološkim uvjetima. Poduzeća za prirodni plin trebala bi predvidjeti mjere, kao što su npr. poslovni sporazumi, što može uključivati povećani izvoz plina ili povećano povlačenje iz skladišta. Važno je poticati sklapanje sporazuma među poduzećima za prirodni plin. Mjere u okviru interventnog plana trebale bi, prema potrebi, obuhvaćati mehanizme koji osiguravaju pravednu i primjerenu naknadu poduzećima za prirodni plin. Mjere solidarnosti posebno mogu biti primjerene među državama članicama za koje Komisija predlaže uspostavljanje zajedničkih planova prevencije ili interventnih planova na regionalnoj razini.
(37)
Komisiji u kontekstu ove Uredbe pripada važna uloga u slučaju izvanrednog stanja, bilo na razini Unije ili na regionalnoj razini.
(38)
Europska solidarnost bi se prema potrebi trebala očitovati i u obliku pomoći Unije i njezinih država članica u području civilne zaštite. Tu bi pomoć trebalo olakšati i koordinirati mehanizmom Zajednice za civilnu zaštitu uspostavljenim Odlukom Vijeća 2007/779/EZ, Euratom (8).
(39)
Ova Uredba ne utječe na suverena prava država članica nad vlastitim energetskim resursima.
(40)
Direktivom Vijeća 2008/114/EZ od 8. prosinca 2008. o utvrđivanju i označivanju europske kritične infrastrukture i procjeni potrebe poboljšanja njezine zaštite (9) predviđen je postupak za povećanje sigurnosti označene europske kritične infrastrukture u Uniji, uključujući određenu plinsku infrastrukturu. Direktiva 2008/114/EZ doprinosi zajedno s ovom Uredbom stvaranju sveobuhvatnog pristupa energetskoj sigurnosti u Uniji.
(41)
Interventne planove trebalo bi redovito ažurirati i objavljivati. Oni bi trebali podlijegati stručnim i drugim provjerama.
(42)
Koordinacijska skupina za plin trebala bi djelovati kao savjetnik Komisije kako bi se olakšala koordinacija mjera sigurnosti opskrbe u slučaju izvanrednog stanja na razini Unije. Ona bi također trebala pratiti prikladnost i primjerenost mjera koje se poduzimaju na temelju ove Uredbe.
(43)
Cilj je ove Uredbe omogućiti poduzećima za prirodni plin i nadležnim tijelima država članica da što je moguće duže osiguraju učinkovito funkcioniranje unutarnjeg tržišta plina u slučaju poremećaja u opskrbi, prije nego što nadležna tijela poduzmu mjere kada tržište više nije u mogućnosti osigurati potrebne količine plina. Te bi iznimne mjere trebale biti u cijelosti u skladu sa zakonodavstvom Unije i trebalo bi ih priopćiti Komisiji.
(44)
S obzirom na to da su isporuke plina iz trećih zemalja jedan od ključnih elemenata sigurnosti opskrbe plinom u Uniji, Komisija bi trebala koordinirati mjere koje se tiču trećih zemalja, surađujući s trećim zemljama koje isporučuju plin i obavljaju tranzit plina na pronalaženju rješenja za krizna stanja i osiguravanju stabilnog dotoka plina u Uniju. Komisija bi trebala imati pravo koristiti radnu skupinu koja bi u slučaju krize, uz savjetovanje s trećim zemljama u pitanju, pratila dotok plina u Uniju, a u slučaju da je kriza izazvana problemima u trećoj zemlji, preuzela ulogu posrednika i pomagača.
(45)
Važno je da uvjeti isporuke iz trećih zemalja ne narušavaju tržišno natjecanje i budu u skladu s pravilima unutarnjeg tržišta.
(46)
Ako postoje pouzdane informacije o postojanju stanja izvan Unije koje ugrožava sigurnost opskrbe jedne ili više država članica i može dovesti do aktiviranja mehanizma ranog upozoravanja između Unije i treće zemlje, Komisija bi trebala o tomu bez odlaganja obavijestiti Koordinacijsku skupinu za plin, a Unija bi trebala poduzeti odgovarajuće mjere kako bi se to stanje ublažilo.
(47)
Vijeće je u veljači 2009. zaključilo da bi trebalo povećati transparentnost i pouzdanost učinkovitom razmjenom informacija između Komisije i država članica o odnosima s trećim zemljama u području energetike, uključujući dugoročna uređenja opskrbe, vodeći računa o tajnosti poslovno osjetljivih informacija.
(48)
Iako se propisi iz Ugovora o Europskoj uniji i Ugovora o funkcioniranju Europske unije, a posebno propisi o tržišnom natjecanju, primjenjuju na usluge od općega gospodarskog interesa u mjeri u kojoj primjena tih pravila ne ometa obavljanje tih usluga, države članice uživaju široku diskreciju u pogledu utvrđivanja, dodjele i organiziranja obveza javne usluge.
(49)
Budući da cilj ove Uredbe, to jest zaštitu sigurnosti opskrbe plinom u Uniji, države članice same ne mogu dostatno ostvariti, nego se, zbog opsežnosti odnosno učinaka djelovanja, taj cilj može na bolji način ostvariti na razini Unije, Unija može donijeti mjere u skladu s načelom supsidijarnosti određenim u članku 5. Ugovora o Europskoj uniji. U skladu s načelom proporcionalnosti određenim u tom članku, ova Uredba ne prelazi ono što je potrebno za ostvarivanje tog cilja.
(50)
Direktivu 2004/67/EZ trebalo bi staviti izvan snage,
DONIJELI SU OVU UREDBU:
Članak 1.
Predmet
Ovom se Uredbom utvrđuju odredbe čiji je cilj zaštititi sigurnost opskrbe plinom osiguravanjem pravilnog i neprekinutog funkcioniranja unutarnjeg tržišta prirodnog plina (plin) i omogućavanjem provedbe izvanrednih mjera kada tržište više nije u mogućnosti osigurati potrebne količine plina te utvrđivanjem jasne definicije i podjele odgovornosti između poduzeća za prirodni plin, država članica i Unije kako u pogledu preventivnog djelovanja tako i u odnosu na reakciju na konkretne poremećaje u opskrbi. Ovom su Uredbom, u duhu solidarnosti, predviđeni i transparentni mehanizmi za koordinaciju planiranja izvanrednih stanja na razini država članica, regionalnoj razini i razini Unije te odgovora na ta izvanredna stanja.
Članak 2.
Definicije
Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se definicije iz Direktive 2009/73/EZ, Uredbe (EZ) br. 713/2009 i Uredbe (EZ) br. 715/2009.
Osim toga, primjenjuju se sljedeće definicije:
1.
„zaštićeni kupci” znači sva kućanstva priključena na plinsku distribucijsku mrežu te, dodatno, ako država članica u pitanju tako odluči:
(a)
mala i srednja poduzeća, ako su priključena na plinsku distribucijsku mrežu, i temeljne socijalne službe, ako su priključene na plinsku distribucijsku ili transportnu mrežu, te pod uvjetom da ti dodatni kupci zajedno ne čine više od 20 % krajnje potrošnje plina; i/ili
(b)
postrojenja centraliziranoga grijanja, u mjeri u kojoj isporučuju toplinu kućanstvima i kupcima iz točke (a), pod uvjetom da ta postrojenja nemaju mogućnost prelaska na druga goriva i priključena su na plinsku distribucijsku ili transportnu mrežu.
Države članice čim to bude moguće, a najkasnije 3. prosinca 2011., obavješćuju Komisiju namjeravaju li uključiti točku (a) i/ili (b) u svoju definiciju zaštićenih kupaca;
2.
„nadležno tijelo” znači nacionalno vladino tijelo ili nacionalno regulatorno tijelo koje je država članica imenovala za osiguravanje provedbe mjera utvrđenih u ovoj Uredbi. Ovo ne dovodi u pitanje mogućnost države članice da nadležnom tijelu omogući da određene zadaće iz ove Uredbe prenese na druga tijela. Tako prenesene zadaće obavljaju se pod nadzorom nadležnog tijela i utvrđuju u planovima iz članka 4.
Članak 3.
Odgovornost za sigurnost opskrbe plinom
1. Sigurnost opskrbe plinom zajednička je odgovornost poduzeća za prirodni plin, država članica, poglavito njihovih nadležnih tijela, i Komisije u okviru djelokruga i nadležnosti svakog od njih. Ta zajednička odgovornost zahtijeva visok stupanj suradnje između njih.
2. Svaka država članica čim to bude moguće, a najkasnije 3. prosinca 2011. imenuje nadležno tijelo koje osigurava provedbu mjera predviđenih ovom Uredbom. Dok se službeno ne imenuje nadležno tijelo, nacionalni subjekti koji su trenutačno zaduženi za sigurnost opskrbe plinom prema potrebi poduzimaju mjere koje provodi nadležno tijelo u skladu s ovom Uredbom. Te mjere uključuju obavljanje procjene rizika iz članka 9. te, na temelju te procjene, utvrđivanje plana prevencije i interventnog plana te redovito praćenje sigurnosti opskrbe plinom na nacionalnoj razini. Nadležna tijela međusobno surađuju s ciljem sprečavanja poremećaja u opskrbi i ograničenja štete u slučaju poremećaja. Države članice ništa ne priječi da prema potrebi donesu provedbeno zakonodavstvo kako bi ispunile zahtjeve ove Uredbe.
3. Čim država članica imenuje nadležno tijelo, ona Komisiji bez odlaganja priopćuje naziv tog tijela te, prema potrebi, nazive nacionalnih subjekata zaduženih za sigurnost opskrbe plinom koji djeluju kao privremeno nadležno tijelo u skladu sa stavkom 2. Svaka država članica objavljuje ta imenovanja.
4. Nadležno tijelo kod provedbe mjera predviđenih ovom Uredbom utvrđuje uloge i odgovornosti različitih uključenih subjekata na način koji osigurava poštovanje pristupa u tri razine, u okviru kojega se prvo uključuju relevantna poduzeća za prirodni plin i industrija, zatim države članice na nacionalnoj i regionalnoj razini i na kraju Unija.
5. Komisija prema potrebi koordinira postupke nadležnih tijela na regionalnoj razini i na razini Unije, kako je utvrđeno u ovoj Uredbi, inter alia, putem Koordinacijske skupine za plin iz članka 12. ili skupine za upravljanje kriznim stanjima iz članka 11. stavka 4., posebno u slučaju izvanrednog stanja na razini Unije ili na regionalnoj razini, kako je definirano u članku 11. stavku 1.
6. Mjere za osiguravanje sigurnosti opskrbe sadržane u planovima prevencije i interventnim planovima moraju biti jasno definirane, transparentne, razmjerne, nediskriminirajuće i provjerljive i ne smiju neprimjereno narušavati tržišno natjecanje i učinkovito funkcioniranje unutarnjeg tržišta plina niti ugrožavati sigurnost opskrbe plinom drugih država članica i Unije u cjelini.
Članak 4.
Utvrđivanje plana prevencije i interventnog plana
1. Ne dovodeći u pitanje stavak 3., nadležna tijela svih država članica, nakon savjetovanja s poduzećima za prirodni plin, relevantnim organizacijama koje zastupaju interese kućanstava i industrijskih kupaca te nacionalnim regulatornim tijelom, ako je ono različito od nadležnog tijela, utvrđuje na nacionalnoj razini:
(a)
plan prevencije koji sadrži mjere potrebne za uklanjanje i ublažavanje utvrđenih rizika, u skladu s procjenom rizika provedenom na temelju članka 9; i
(b)
interventni plan koji sadrži mjere koje se poduzimaju radi uklanjanja odnosno ublažavanja utjecaja poremećaja u opskrbi plinom u skladu s člankom 10.
2. Nadležna tijela prije donošenja plana prevencije i interventnog plana na nacionalnoj razini, a najkasnije 3. lipnja 2012., razmjenjuju svoje nacrte planova prevencije i interventnih planova i savjetuju se međusobno, na odgovarajućoj regionalnoj razini, i s Komisijom kako nacrti njihovih planova i mjere ne bi bili u suprotnosti s planovima prevencije i interventnim planovima drugih država članica i kako bi bili u skladu s ovom Uredbom i ostalim odredbama zakonodavstva Unije. To se savjetovanje posebno provodi između susjednih država članica, poglavito između izoliranih sustava koji tvore plinske otoke i njihovih susjednih država članica, i njime mogu biti obuhvaćene primjerice države članice navedene u indikativnom popisu u Prilogu IV.
3. Nadležna tijela u pitanju mogu, na temelju savjetovanja iz stavka 2. i mogućih preporuka Komisije, donijeti odluku da se dodatno uz planove na nacionalnoj razini utvrde i zajednički planovi prevencije na regionalnoj razini (zajednički planovi prevencije) i zajednički interventni planovi na regionalnoj razini (zajednički interventni planovi). Nadležna tijela u pitanju u slučaju uspostave zajedničkih planova nastoje sklopiti sporazume u svrhu provedbe regionalne suradnje tamo gdje je to primjereno. Države članice prema potrebi službeno potvrđuju te sporazume.
4. Nadležno tijelo kod utvrđivanja i provedbe plana prevencije i interventnog plana na nacionalnoj i/ili regionalnoj razini uzima u obzir činjenicu da plinski sustav mora u svakom trenutku sigurno raditi i ukazuje na tehnička ograničenja koja utječu na rad mreže te navodi ta ograničenja, zajedno s tehničkim i sigurnosnim razlozima koji mogu dovesti do smanjenja protoka u slučaju izvanrednog stanja.
5. Planovi prevencije i interventni planovi uključujući, tamo gdje je to primjereno, zajedničke planovi donose se i objavljuju najkasnije 3. prosinca 2012. Ti se planovi dostavljaju Komisiji bez odlaganja. Komisija obavješćuje Koordinacijsku skupinu za plin. Nadležna tijela osiguravaju redovito praćenje provedbe tih planova.
6. U roku od 3 mjeseca nakon što nadležna tijela dostave planove iz stavka 5.:
(a)
Komisija te planove ocjenjuje u skladu s točkom (b). Komisija se za potrebe ocjenjivanja o planovima savjetuje s Koordinacijskom skupinom za plin i na primjeren način uzima u obzir njezino mišljenje. Komisija izvješćuje Koordinacijsku skupinu za plin o svojoj ocjeni; i
(b)
ako Komisija na temelju tog savjetovanja:
i.
ocijeni da plan prevencije ili interventni plan nije prikladan za ublažavanje rizika utvrđenih u procjeni rizika, ona može nadležnom tijelu ili nadležnim tijelima u pitanju dati preporuku da izmijeni plan;
ii.
smatra da plan prevencije ili interventni plan nije usklađen sa scenarijima rizika ili planovima drugog nadležnog tijela ili da nije usklađen s odredbama ove Uredbe ili drugim odredbama prava Unije, ona traži da se taj plan izmijeni;
iii.
smatra da plan prevencije ugrožava sigurnost opskrbe plinom drugih država članica ili Unije u cjelini, ona donosi odluku kojom se od nadležnog tijela zahtijeva da preispita taj plan prevencije i može navesti konkretne preporuke izmjena. Komisija detaljno obrazlaže svoju odluku.
7. Nadležno tijelo u pitanju u roku od 4 mjeseca od dostave zahtjeva Komisije iz stavka 6. točke (b) podtočke ii. mijenja svoj plan prevencije odnosno interventni plan te Komisiji dostavlja izmijenjeni plan ili Komisiju obavješćuje o razlozima zbog kojih se ne slaže sa zahtjevom. U slučaju neslaganja Komisija može u roku od 2 mjeseca od odgovora nadležnog tijela povući svoj zahtjev ili sazvati sastanak s nadležnim tijelima u pitanju, uključujući Koordinacijsku skupinu za plin ako to smatra potrebnim, kako bi ispitali problem. Komisija daje detaljno obrazloženje svojeg zahtjeva za izmjene plana. Nadležno tijelo u cijelosti uzima u obzir stajalište Komisije. Ako konačna odluka nadležnog tijela odstupa od stajališta Komisije, nadležno tijelo u roku od 2 mjeseca od primitka stajališta Komisije dostavlja obrazloženje svoje odluke i objavljuje ga zajedno sa svojom odlukom i stajalištem Komisije. Tamo gdje je to primjereno, nadležno tijelo bez odlaganja objavljuje izmijenjeni plan.
8. Nadležno tijelo u pitanju u roku od 3 mjeseca od dostave odluke Komisije iz stavka 6. točke (b) podtočke iii. mijenja svoj plan prevencije i Komisiji dostavlja izmijenjeni plan ili Komisiju obavješćuje o razlozima zbog kojih se ne slaže s odlukom. U slučaju neslaganja Komisija može u roku od 2 mjeseca od odgovora nadležnog tijela odlučiti izmijeniti ili povući svoj zahtjev. Ako Komisija ostane pri svojem zahtjevu, nadležno tijelo u pitanju mijenja plan u roku od 2 mjeseca od dostave odluke Komisije, uzimajući u najvećoj mogućoj mjeri u obzir preporuke Komisije iz stavka 6. točke (b) podtočke iii., i dostavlja ga Komisiji.
Komisija obavješćuje Koordinacijsku skupinu za plin i kod sastavljanja mišljenja o izmijenjenom planu, koje je dužna podnijeti u roku od 2 mjeseca od dostave od strane nadležnog tijela, na odgovarajući način uzima u obzir njezine preporuke. Nadležno tijelo u pitanju u najvećoj mogućoj mjeri uzima u obzir mišljenje Komisije i u roku od 2 mjeseca od primitka mišljenja Komisije donosi i objavljuje odgovarajuće izmijenjeni plan.
9. Osigurava se zaštita tajnosti poslovno osjetljivih informacija.
Članak 5.
Sadržaj nacionalnih i zajedničkih planova prevencije
1. Nacionalni i zajednički planovi prevencije sadrže:
(a)
rezultate procjena rizika, kako je utvrđeno u članku 9.;
(b)
mjere, količine, kapacitete i vrijeme potrebno da se ispune infrastrukturni standardi i standardi opskrbe, kako je utvrđeno u članku 6. i 8., uključujući, tamo gdje je to primjereno, podatak koliko su mjere na strani potražnje prikladne dostatno i na vrijeme kompenzirati poremećaj u opskrbi iz članka 6. stavka 2., najveći pojedinačni plinski infrastrukturni objekt od zajedničkog interesa u slučaju primjene članka 6. stavka 3. i sve povećane standarde opskrbe iz članka 8. stavka 2.;
(c)
obveze nametnute poduzećima za prirodni plin i drugim relevantnim tijelima, uključujući obvezu u pogledu sigurnosti rada plinskog sustava;
(d)
druge mjere u svrhu prevencije utvrđenih rizika, kao što su mjere koje se odnose na potrebu poboljšanja spojnih plinovoda između susjednih država članica i mogućnost diversifikacije putova i izvora opskrbe plinom, tamo gdje je to primjereno, kako bi se u najvećoj mogućoj mjeri održao kontinuitet opskrbe plinom svih kupaca;
(e)
prema potrebi, mehanizme suradnje s drugim državama članicama u vezi s izradom i provedbom zajedničkih planova prevencije i zajedničkih interventnih planova, kako je navedeno u članku 4. stavku 3.;
(f)
informacije o postojećim i budućim spojnim plinovodima, uključujući one koji osiguravaju pristup plinskoj mreži Unije, prekograničnim protocima i prekograničnom pristupu skladištima te fizičkom kapacitetu za transport plina u oba smjera (dvosmjerni kapacitet), posebno u slučaju izvanrednog stanja;
(g)
informacije o svim obvezama javne usluge koje se odnose na sigurnost opskrbe plinom.
2. Nacionalni i zajednički planovi prevencije, a posebno mjere radi ispunjenja infrastrukturnog standarda kako je utvrđeno u članku 6., uzimaju u obzir desetogodišnji razvojni plan mreže na razini Unije koji izrađuje ENTSO za plin na temelju članka 8. stavka 10. Uredbe (EZ) br. 715/2009.
3. Nacionalni i zajednički planovi prevencije temelje se ponajprije na tržišnim mjerama i uzimaju u obzir utjecaj na gospodarstvo i učinkovitost mjera, posljedice za funkcioniranje unutarnjeg energetskog tržišta i utjecaj na okoliš i potrošače; oni ne smiju predstavljati neprimjereno opterećenje za poduzeća za prirodni plin i ne smiju imati negativan učinak na funkcioniranje unutarnjeg tržišta plina.
4. Nacionalni i zajednički planovi prevencije ažuriraju se svake 2 godine, osim ako okolnosti nalažu češće ažuriranje, i odražavaju ažuriranu procjenu rizika. Savjetovanje između nadležnih tijela predviđeno u članku 4. stavku 2. obavlja se prije donošenja ažuriranog plana.
Članak 6.
Infrastrukturni standard
1. Države članice odnosno, ako država članica tako odredi, nadležno tijelo osigurava da se potrebne mjere poduzmu tako da najkasnije 3. prosinca 2014. u slučaju poremećaja najvećeg pojedinačnog plinskog infrastrukturnog objekta kapacitet preostale infrastrukture, određen sukladno s formulom N - 1 iz Priloga I. točke 2., može, ne dovodeći u pitanje stavak 2. ovog članka, zadovoljiti ukupnu potražnju za plinom izračunanog područja tijekom dana iznimno visoke potražnje za plinom, kakva se prema statističkoj vjerojatnosti javlja jedanput u 20 godina. To ne dovodi u pitanje odgovornost operatora sustava da provedu odgovarajuća ulaganja i na obveze operatora transportnih sustava utvrđene u Direktivi 2009/73/EZ i Uredbi (EZ) br. 715/2009, u slučajevima gdje je to primjereno i potrebno.
2. Obveza u pogledu osiguravanja kapaciteta preostale infrastrukture koji može zadovoljiti ukupnu potražnju za plinom, kako je navedeno u stavku 1., također se smatra ispunjenom ako nadležno tijelo u planu prevencije dokaže da se poremećaj u opskrbi može dostatno i na vrijeme kompenzirati odgovarajućim tržišnim mjerama na strani potražnje. U tu se svrhu koristi formula iz Priloga I. točke 4.
3. Ako je primjereno, u skladu s procjenom rizika iz članka 9., nadležna tijela u pitanju mogu odlučiti da se obveza iz stavka 1. ovog članka ispuni na regionalnoj umjesto na nacionalnoj razini. U tom se slučaju utvrđuju zajednički planovi prevencije na temelju članka 4. stavka 3. Primjenjuje se Prilog I. točka 5.
4. Nadležna tijela, nakon savjetovanja s relevantnim poduzećima za prirodni plin, Komisiji bez odlaganja prijavljuju svako kršenje obveze iz stavka 1. i obavješćuju Komisiju o razlozima tog kršenja.
5. Operatori transportnih sustava što prije, a najkasnije 3. prosinca 2013., omogućuju uspostavu trajnog dvosmjernog kapaciteta na svim međudržavnim spojnim plinovodima između država članica, osim:
(a)
u slučaju spojeva s proizvodnim postrojenjima, postrojenjima za UPP i distribucijskim mrežama; odnosno
(b)
ako je odobreno izuzeće u skladu s člankom 7.
Operatori transportnih sustava do 3. prosinca 2013. prilagođuju funkcioniranje transportnih sustava djelomično ili u cijelosti kako bi se na međudržavnim spojnim plinovodima omogućio fizički protok plina u oba smjera.
6. Ako za određeni međudržavni spojni plinovod već postoji dvosmjerni kapacitet ili je u izgradnji, obveza iz stavka 5. prvog podstavka smatra se ispunjenom u odnosu na taj spojni plinovod, osim ako su jedna ili više država članica zatražile povećanje kapaciteta zbog sigurnosti opskrbe. Ako je podnesen takav zahtjev za povećanje, primjenjuje se postupak iz članka 7.
7. Države članice odnosno, ako država članica tako odredi, nadležno tijelo osiguravaju da se, kao prvo, tržište uvijek ispituje na transparentan, detaljan i nediskriminirajući način kako bi se utvrdilo zahtijeva li tržište ulaganje u infrastrukturu koja je potrebna da bi se ispunile obveze iz stavaka 1. i 5.
8. Nacionalna regulatorna tijela uzimaju u obzir stvarne troškove ispunjavanja obveze iz stavka 1. kao i troškove uspostavljanja trajnog dvosmjernog kapaciteta, kako bi prilikom transparentnog i detaljnog utvrđivanja odnosno odobravanja tarifa i metodologija u skladu s člankom 41. stavkom 8. Direktive 2009/73/EZ i člankom 13. Uredbe (EZ) br. 715/2009. mogla odobriti primjerene poticaje. Ako tržište ne zahtijeva ulaganje za uspostavljanje dvosmjernog kapaciteta i ako to ulaganje izaziva troškove u više država članica, ili u jednoj državi članici u korist jedne ili više od jedne države članice, nacionalna regulatorna tijela svih dotičnih država članica donose zajedničku odluku o raspodjeli troškova prije nego što se donese bilo kakva odluka o ulaganju. Kod raspodjele troškova uzima se posebno u obzir doprinos koristi od infrastrukturnih ulaganja sigurnosti opskrbe dotičnih država članica. Primjenjuje se članak 8. stavak 1. Uredbe (EZ) br. 713/2009.
9. Razvijanjem dobro povezane mreže, nadležno tijelo osigurava da svaki novi objekt transportne infrastrukture doprinosi sigurnosti opskrbe, prema potrebi i putem dostatnog broja prekograničnih ulaznih i izlaznih mjesta sukladno s tržišnom potražnjom i utvrđenim rizicima. Nadležno tijelo u procjeni rizika prema potrebi ocjenjuje gdje se nalaze unutarnja uska grla i imaju li nacionalni ulazni kapacitet i infrastruktura, a posebno transportne mreže, sposobnost prilagoditi nacionalne protoke plina scenariju poremećaja najvećeg pojedinačnog infrastrukturnog objekta utvrđenog u procjeni rizika.
10. Iznimno, Luksemburg, Slovenija i Švedska nisu vezane obvezom iz stavka 1. ovog članka, ali one tu obvezu nastoje ispuniti, vodeći računa o osiguravanju isporuke plina zaštićenim kupcima u skladu s člankom 8. Ovo se izuzeće primjenjuje:
(a)
u slučaju Luksemburga: sve dok ima najmanje dva spojna plinovoda s drugim državama članicama, najmanje dva različita izvora opskrbe i nijedno skladište plina ili postrojenje za UPP na svojem državnom području;
(b)
u slučaju Slovenije: sve dok ima najmanje dva spojna plinovoda s drugim državama članicama, najmanje dva različita izvora opskrbe i nijedno skladište plina ili postrojenje za UPP na svojem državnom području;
(c)
u slučaju Švedske: sve dok na svojem državnom području nema tranzita plina prema drugim državama članicama, njezina unutarnja bruto potrošnja plina iznosi manje od 2 Mtoe godišnje i manje od 5 % ukupne potrošnje primarne energije otpada na plin.
Te tri države članice na transparentan, detaljan i nediskriminirajući način osiguravaju da se tržište redovito ispituje u odnosu na infrastrukturna ulaganja i objavljuju rezultate tih ispitivanja.
Države članice iz prvog podstavka obavješćuju Komisiju o svim promjenama u odnosu na uvjete iz tog podstavka. Izuzeće iz podstavka 1. prestaje se primjenjivati ako više nije ispunjen barem jedan od tih uvjeta.
Države članice iz prvog podstavka do 3. prosinca 2018. Komisiji dostavljaju izvješće u kojemu opisuju stanje u vezi s odgovarajućim uvjetima iz tog podstavka i izgledima za ispunjenje obveze iz stavka 1., uzimajući u obzir gospodarski utjecaj ispunjenja infrastrukturnog standarda, rezultate ispitivanja tržišta i kretanja na tržištu plina te plinske infrastrukturne projekte u regiji. Komisija može na temelju tog izvješća odlučiti, ako su još uvijek zadovoljeni odgovarajući uvjeti iz prvog podstavka ovog stavka, da se izuzeće predviđeno u prvom podstavku može nastaviti primjenjivati još 4 godine. U slučaju pozitivne odluke, postupak utvrđen u ovom podstavku ponavlja se nakon 4 godine.
Članak 7.
Postupak u vezi s uspostavljanjem dvosmjernog kapaciteta ili zahtjevom za izuzeće
1. Operatori transportnih sustava za svaki međudržavni spojni plinovod između država članica, osim onih koji su izuzeti na temelju članka 6. stavka 5. točke (a) i u slučajevima gdje dvosmjerni kapacitet već postoji ili je u izgradnji i nijedna država članica nije zatražila povećanje kapaciteta zbog sigurnosti opskrbe, najkasnije do 3. ožujka 2012. dostavljaju svojoj državi članici odnosno, ako je država članica tako odredila, nadležnom tijelu ili regulatornom tijelu države članice (koja se u ovom članku zajedno nazivaju „dotična tijela”), nakon savjetovanja sa svim ostalim predmetnim operatorima prijenosnog sustava:
(a)
prijedlog dvosmjernog kapaciteta za povratni smjer (povratni kapacitet); ili
(b)
zahtjev za izuzeće od obveze uspostave dvosmjernog kapaciteta.
2. Prijedlog povratnog kapaciteta odnosno zahtjev za izuzeće iz stavka 1. temelji se na procjeni tržišne potražnje, projekcijama ponude i potražnje, tehničkoj izvedivosti, troškovima povratnog kapaciteta, uključujući pripadajuće ojačanje transportnog sustava, i koristima za sigurnost opskrbe, istodobno uzimajući u obzir, tamo gdje je to primjereno, mogući doprinos povratnog kapaciteta i eventualnih drugih mjera zadovoljenju infrastrukturnog standarda iz članka 6. u slučaju država članica koje imaju koristi od povratnog kapaciteta.
3. Dotično tijelo koje primi prijedlog ili zahtjev za izuzeće o tome bez odlaganja obavješćuje dotična tijela drugih država članica koje bi, sukladno s procjenom rizika, mogle imati koristi od povratnog kapaciteta i Komisiju. Navedeno dotično tijelo tim drugim dotičnim tijelima i Komisiji ostavlja mogućnost da daju mišljenje u roku od 4 mjeseca od primitka te obavijesti.
4. Dotično tijelo u roku od 2 mjeseca od isteka roka iz stavka 3., na temelju kriterija iz stavka 2. i procjene rizika obavljene u skladu s člankom 9. te vodeći u najvećoj mogućoj mjeri računa o mišljenjima primljenima u skladu sa stavkom 3. ovog članka i uzimajući u obzir aspekte koji nisu strogo gospodarske prirode, kao što su sigurnost opskrbe plinom i doprinos unutarnjem tržištu plina:
(a)
odobrava izuzeće, ako povratni kapacitet ne bi značajno povećao sigurnost opskrbe nijedne države članice ni regije ili ako bi troškovi ulaganja znatno nadmašili očekivane koristi za sigurnost opskrbe; ili
(b)
prihvaća prijedlog povratnog kapaciteta; ili
(c)
zahtijeva da operator transportnog sustava izmijeni svoj prijedlog.
Dotično tijelo svoju odluku bez odlaganja dostavlja Komisiji, zajedno sa svim relevantnim informacijama iz kojih su vidljivi razlozi odluke, uključujući mišljenja primljena u skladu sa stavkom 3. ovog članka. Dotična tijela nastoje osigurati da odluke koje su međusobno ovisne i koje se tiču istog spojnog plinovoda ili povezanih cjevovoda ne budu u suprotnosti jedne s drugima.
5. Komisija može u roku od 2 mjeseca od primitka odluke zahtijevati da dotično tijelo izmijeni svoju odluku ako postoje neslaganja između njegove odluke i mišljenja drugih dotičnih tijela. Taj se rok može produljiti za mjesec dana ako Komisija zatraži dodatne informacije. Svaki prijedlog Komisije koji zahtijeva izmjenu odluke dotičnih tijela utemeljen je na elementima i kriterijima iz stavka 2. i stavka 4. točke (a), uzimajući u obzir razloge odluke dotičnih tijela. Dotično tijelo postupa u skladu sa zahtjevom i mijenja svoju odluku u roku od 4 tjedna. Ako Komisija ne poduzme nikakvu radnju unutar tog roka od 2 mjeseca, smatra se da nije stavila primjedbe na odluku dotičnog tijela.
6. Ako je, sukladno s rezultatima procjene rizika obavljene u skladu s člankom 9. potreban dodatni povratni kapacitet, postupak iz stavaka 1. do. 5. ovog članka ponavlja se na zahtjev operatora transportnog sustava, dotičnog tijela ili Komisije.
7. Komisija i dotično tijelo vode računa da tajnost poslovno osjetljivih informacija bude u svakom trenutku zaštićena.
Članak 8.
Standard opskrbe
1. Nadležno tijelo zahtijeva da poduzeća za prirodni plin koja ono odredi poduzmu mjere u svrhu osiguravanja opskrbe zaštićenih kupaca države članice plinom u sljedećim slučajevima:
(a)
ekstremnih temperatura tijekom sedmodnevnog vršnog razdoblja, kakvo se prema statističkoj vjerojatnosti javlja jedanput u 20 godina;
(b)
razdoblju iznimno visoke potražnje plina u trajanju od najmanje 30 dana, kakvo se prema statističkoj vjerojatnosti javlja jedanput u 20 godina; i
(c)
razdoblju od najmanje 30 dana kod poremećaja najvećeg pojedinačnog plinskog infrastrukturnog objekta u prosječnim zimskim uvjetima.
Nadležno tijelo određuje poduzeća za prirodni plin iz prvog podstavka najkasnije 3. lipnja 2012.
2. Svaki povećani standard opskrbe koji prelazi razdoblje od 30 dana iz stavka 1. točaka (b) i (c) kao i svaka dodatna obveza uvedena zbog sigurnosti opskrbe plinom moraju biti utemeljeni na procjeni rizika iz članka 9., obuhvaćeni planom prevencije i:
(a)
moraju biti u skladu s člankom 3. stavkom 6.;
(b)
ne smiju neprimjereno narušavati tržišno natjecanje niti ometati funkcioniranje unutarnjeg tržišta plina;
(c)
ne smiju imati negativan utjecaj na sposobnost bilo koje druge države članice da osigura opskrbu plinom za zaštićene kupce u skladu s ovim člankom u slučaju izvanrednog stanja na nacionalnoj razini, razini Unije ili regionalnoj razini; i
(d)
moraju biti u skladu s kriterijima iz članka 11. stavka 5. u slučaju izvanrednog stanja na razini Unije ili regionalnoj razini.
Nadležno tijelo, u duhu solidarnosti, u planu prevencije i interventnom planu utvrđuje kako se pojedini povećani standard opskrbe ili dodatna obveza uvedena poduzećima za prirodni plin može privremeno smanjiti u slučaju izvanrednog stanja na razini Unije ili regionalnoj razini.
3. Nakon isteka rokova koje definira nadležno tijelo u skladu sa stavcima 1. i 2., ili u uvjetima koji su teži od uvjeta definiranih u stavku 1., nadležno tijelo i poduzeća za prirodni plin nastoje održati kontinuitet opskrbe plinom u najvećoj mogućoj mjeri, posebno za zaštićene kupce.
4. Obveze uvedene poduzećima za prirodni plin u vezi s ispunjenjem standarda opskrbe iz ovog članka moraju biti nediskriminirajuće i ne smiju predstavljati neprimjereno opterećenje za ta poduzeća.
5. Poduzećima za prirodni plin omogućuje se da ispune te obveze na regionalnoj razini ili na razini Unije, ovisno o slučaju. Nadležno tijelo ne smije zahtijevati da se standardi utvrđeni u ovom članku zadovolje isključivo putem infrastrukture koja se nalazi na njegovom državnom području.
6. Nadležno tijelo osigurava da se uvjeti opskrbe zaštićenih kupaca utvrde ne dovodeći u pitanje pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta plina i po cijeni koja odgovara tržišnoj vrijednosti opskrbe.
Članak 9.
Procjena rizika
1. Svako nadležno tijelo do 3. prosinca 2011. provodi cjelovitu procjenu rizika koji utječu na sigurnost opskrbe plinom u njegovoj državi članici na temelju sljedećih zajedničkih elemenata:
(a)
koristeći standarde utvrđene u člancima 6. i 8., prikazom izračuna formule N - 1, polaznih pretpostavki, uključujući pretpostavke za izračun formule N - 1 na regionalnoj razini, i podataka potrebnih za taj izračun;
(b)
uzimajući u obzir sve relevantne nacionalne i regionalne okolnosti, posebno veličinu tržišta, konfiguraciju mreže, stvarne protoke, uključujući izlazne protoke iz države članice u pitanju, mogućnost fizičkog protoka plina u oba smjera, uključujući moguću potrebu za ojačanjem transportnog sustava u vezi s tim, postojanje proizvodnje i skladištenja te ulogu plina u „energetskom miksu”, posebno u odnosu na centralizirano grijanje i proizvodnju električne energije i upravljanje industrijskim postrojenjima, te pitanja sigurnosti i kvalitete plina;
(c)
uzimajući u obzir različite scenarije iznimno visoke potražnje za plinom i poremećaja u opskrbi, kao što je ispad glavne transportne infrastrukture, skladišta i terminala za UPP i poremećaj u opskrbi iz trećih zemalja, uzimajući u obzir povijest, vjerojatnost, sezonu, učestalost i trajanje te, prema potrebi, geopolitičke rizike i procjenjujući vjerojatne posljedice tih scenarija;
(d)
utvrđujući interakciju i korelaciju rizika s drugim državama članicama, uključujući, inter alia, u odnosu na spojne plinovode, prekograničnu opskrbu, prekogranični pristup skladištima i dvosmjerni kapacitet;
(e)
uzimajući u obzir maksimalni kapacitet spojnog plinovoda na svakom graničnom ulaznom i izlaznom mjestu.
2. U slučaju primjene članka 4. stavka 3., nadležna tijela u pitanju također obavljaju zajedničku procjenu rizika na regionalnoj razini.
3. Poduzeća za prirodni plin, industrijski kupci plina, relevantne organizacije koje zastupaju interese kućanstava i industrijskih kupaca plina te države članice i nacionalno regulatorno tijelo, ako je ono različito od nadležnog tijela, surađuju s nadležnim tijelom i dostavljaju mu na zahtjev sve potrebne informacije za procjenu rizika.
4. Procjena rizika prvi se put ažurira najkasnije 18 mjeseci nakon donošenja planova prevencije i interventnih planova iz članka 4. te, nakon toga, svake 2 godine do 30. rujna odgovarajuće godine, osim ako okolnosti nalažu češće ažuriranje. U procjeni rizika uzima se u obzir ostvareni napredak u ulaganjima u svrhu zadovoljavanja infrastrukturnog standarda utvrđenog u članku 6. i specifične probleme s kojima se suočava država članica u pitanju u provedbi novih alternativnih rješenja.
5. Procjena rizika i njezine ažurirane verzije dostavljaju se Komisiji bez odlaganja.
Članak 10.
Interventni planovi i krizne razine
1. Nacionalni i zajednički interventni planovi:
(a)
temelje se na kriznim razinama utvrđenima u stavku 3.;
(b)
definiraju ulogu i odgovornosti poduzeća za prirodni plin i industrijskih kupaca plina, uključujući relevantne proizvođače električne energije, vodeći računa u kojoj je mjeri svaki od njih pogođen u slučaju poremećaja u opskrbi plinom, te njihovu interakciju s nadležnim tijelima i, prema potrebi, nacionalnim regulatornim tijelima na svakoj kriznoj razini definiranoj u stavku 3.;
(c)
definiraju ulogu i odgovornosti nadležnih tijela i drugih tijela kojima su prenesene zadaće iz članka 2. stavka 2. na svakoj kriznoj razini definiranoj u stavku 3. ovog članka;
(d)
osiguravaju da poduzeća za prirodni plin i industrijski kupci plina imaju dovoljno prilike za reakciju na svakoj kriznoj razini;
(e)
prema potrebi utvrđuju mjere i radnje koje se trebaju poduzeti u svrhu ublažavanja mogućeg utjecaja poremećaja u opskrbi plinom na daljinsko grijanje i isporuku električne energije iz plina;
(f)
utvrđuju detaljne postupke i mjere za svaku kriznu razinu, uključujući odgovarajuće sheme protoka informacija;
(g)
imenuju kriznog upravitelja ili krizni tim i definiraju njegovu ulogu;
(h)
utvrđuju doprinos tržišnih mjera, poglavito onih navedenih u Prilogu II., prevladavanju situacije na razini uzbunjivanja i ublažavanju posljedica na razini izvanrednog stanja;
(i)
utvrđuju doprinos netržišnih mjera koje su planirane odnosno koje će se provesti na razini izvanrednog stanja, poglavito onih navedenih u Prilogu III., i ocjenjuju u kojoj su mjeri netržišne mjere nužne za prevladavanje krize, procjenjuju njihove učinke i definiraju postupke za njihovu provedbu, uzimajući u obzir činjenicu da se netržišne mjere koriste samo kada tržišni mehanizmi više ne mogu sami osigurati opskrbu, posebno zaštićenih kupaca;
(j)
opisuju mehanizme suradnje s drugim državama članicama za svaku kriznu razinu;
(k)
detaljno utvrđuju obveze izvješćivanja koje se uvode poduzećima za prirodni plin na razini uzbunjivanja i razini izvanrednog stanja;
(l)
utvrđuju popis unaprijed definiranih postupaka za osiguravanje raspoloživosti plina u slučaju izvanrednog stanja, uključujući poslovne sporazume između stranaka koje sudjeluju u tim postupcima i mehanizme nadoknade za poduzeća za prirodni plin, prema potrebi, vodeći računa o zaštiti tajnosti osjetljivih podataka. Ti postupci mogu uključivati prekogranične sporazume između država članica i/ili poduzeća za prirodni plin.
2. Nacionalni i zajednički interventni planovi ažuriraju se svake 2 godine, osim ako okolnosti nalažu češće ažuriranje, i odražavaju ažuriranu procjenu rizika. Savjetovanje između nadležnih tijela predviđeno u članku 4. stavku 2. obavlja se prije donošenja ažuriranih planova.
3. Tri glavne krizne razine su sljedeće:
(a)
razina ranog upozoravanja (rano upozoravanje): kada postoje konkretne, ozbiljne i pouzdane informacije da bi mogao nastupiti događaj koji može rezultirati značajnim pogoršanjem stanja opskrbe i koji može izazvati aktiviranje razine uzbunjivanja ili razine izvanrednog stanja; razina ranog upozoravanja može se aktivirati mehanizmom ranog upozoravanja;
(b)
razina uzbunjivanja (uzbunjivanje): kada se pojavi poremećaj u opskrbi ili iznimno visoka potražnja za plinom koja rezultira značajnim pogoršanjem stanja opskrbe, ali se tržište još uvijek može nositi s tim poremećajem odnosno potražnjom bez oslanjanja na netržišne mjere;
(c)
razina izvanrednog stanja (izvanredno stanje): u slučaju iznimno visoke potražnje za plinom, značajnog poremećaja u opskrbi ili drugog značajnog pogoršanja stanja opskrbe te u slučaju da su provedene sve relevantne tržišne mjere, ali opskrba plinom nije dostatna za zadovoljenje preostale potražnje za plinom, tako da se dodatno moraju uvesti i netržišne mjere, posebno s ciljem osiguravanja opskrbe plinom zaštićenih kupaca u skladu s člankom 8.
4. Nacionalni i zajednički interventni planovi u slučaju izvanrednog stanja osiguravaju održavanje prekograničnog pristupa infrastrukturi u skladu s Uredbom (EZ) br. 715/2009 u mjeri u kojoj je to moguće s tehničkog i sigurnosnog aspekta. Ti planovi moraju biti u skladu s člankom 3. stavkom 6. ove Uredbe i ne smiju uvoditi mjere kojima se neprimjereno smanjuje prekogranični protok plina.
5. Kada nadležno tijelo proglasi bilo koju kriznu razinu iz stavka 3., ono o tome odmah obavješćuje Komisiju i pruža joj sve potrebne informacije, posebno informacije o postupku koji namjerava provesti. U slučaju izvanrednog stanja koje može rezultirati pozivom za pomoć Unije i njezinih država članica, nadležno tijelo države članice u pitanju o tome bez odlaganja obavješćuje Komisijin Centar za praćenje i informiranje.
6. Kada nadležno tijelo proglasi izvanredno stanje, ono postupa u skladu s unaprijed definiranim postupkom utvrđenim u interventnom planu i o tome odmah obavješćuje Komisiju, a posebno o tome koje radnje namjerava provesti u skladu sa stavkom 1. Nadležno tijelo može u iznimnim, posebno opravdanim slučajevima, poduzeti radnje koje odstupaju od interventnog plana. Nadležno tijelo o takvim radnjama odmah obavješćuje Komisiju i pruža odgovarajuće obrazloženje.
7. Države članice, a posebno nadležna tijela osiguravaju da se:
(a)
ni u jednom trenutku ne uvode mjere koje neprimjereno ograničuju protok plina unutar unutarnjeg tržišta;
(b)
ne uvode mjere koje bi mogle ozbiljno ugroziti stanje opskrbe plinom u drugoj državi članici; i
(c)
održi prekogranični pristup infrastrukturi u skladu s Uredbom (EZ) br. 715/2009 u mjeri u kojoj je to moguće s tehničkog i sigurnosnog aspekta, u skladu s interventnim planom.
8. Komisija što prije, a u svakom slučaju u roku od 5 dana od primitka obavijesti nadležnog tijela iz stavka 5., provjerava je li proglašenje izvanrednog stanja opravdano u skladu sa stavkom 3. točkom (c), odgovaraju li poduzete mjere u dovoljnoj mjeri radnjama navedenima u interventnom planu i ne predstavljaju neprimjereno opterećenje za poduzeća za prirodni plin te su u skladu sa stavkom 7. Komisija može na zahtjev nadležnog tijela, poduzeća za prirodni plin ili na vlastitu inicijativu zatražiti da nadležno tijelo izmijeni mjere ako su one u suprotnosti s uvjetima utvrđenima u stavku 7. i u prvoj rečenici ovog stavka. Komisija također može zahtijevati da nadležno tijelo opozove proglašenje izvanrednog stanja ako smatra da ono nije opravdano ili je prestalo biti opravdano u skladu sa stavkom 3. točkom (c).
Nadležno tijelo u roku od 3 dana od obavijesti o zahtjevu Komisije mijenja mjere i o tomu obavješćuje Komisiju ili obavješćuje Komisiju o razlozima zbog kojih se ne slaže sa zahtjevom. Komisija u tom slučaju može u roku od 3 dana izmijeniti ili povući zahtjev ili sazvati sastanak s nadležnim tijelom odnosno tijelima u pitanju, uključujući Koordinacijsku skupinu za plin ako to smatra potrebnim, kako bi razmotrili problem. Komisija navodi detaljno obrazloženje svojeg zahtjeva za izmjene mjera. Nadležno tijelo u cijelosti uzima u obzir stajalište Komisije. Ako konačna odluka nadležnog tijela odstupa od stajališta Komisije, nadležno tijelo daje obrazloženje svoje odluke.
Članak 11.
Odgovori na izvanredno stanje na razini Unije i na regionalnoj razini
1. Komisija može na zahtjev nadležnog tijela koje je proglasilo izvanredno stanje, nakon provjere u skladu s člankom 10. stavkom 8., proglasiti izvanredno stanje na razini Unije ili na regionalnoj razini za konkretno pogođenu geografsku regiju. Komisija proglašava izvanredno stanje na razini Unije odnosno na regionalnoj razini na zahtjev najmanje dva nadležna tijela koja su proglasila izvanredno stanje, nakon provjere u skladu s člankom 10. stavkom 8., ako su razlozi tih izvanrednih stanja povezani. Komisija u svakom slučaju, koristeći najprikladnija sredstva komunikacije u danim okolnostima, prikuplja mišljenja drugih nadležnih vlasti i uzima u obzir sve relevantne informacije koje dostave ta tijela. Kada Komisija procijeni da više ne postoji osnova za proglašenje izvanrednog stanja na razini Unije odnosno na regionalnoj razini, ona proglašava prestanak izvanrednog stanja. Komisija u svakom slučaju daje obrazloženje svoje odluke i o njoj obavješćuje Vijeće.
2. Komisija odmah po proglašenju izvanrednog stanja na razini Unije ili na regionalnoj razini saziva sastanak Koordinacijske skupine za plin. Komisija može tijekom izvanrednog stanja na razini Unije odnosno na regionalnoj razini, na zahtjev najmanje triju država članica, ograničiti sudjelovanje u radu Koordinacijske skupine za plin na predstavnike država članica i nadležnih tijela, i to za vrijeme trajanja čitavog sastanka ili dijela sastanka.
3. Komisija u slučaju izvanrednog stanja na razini Unije ili regionalnoj razini iz stavka 1. koordinira postupke nadležnih tijela, u cijelosti uzimajući u obzir relevantne informacije Koordinacijske skupine za plin i rezultate savjetovanja s njom. Komisija posebno:
(a)
osigurava razmjenu informacija;
(b)
osigurava dosljednost i učinkovitost postupaka na razini države članice i na regionalnoj razini u odnosu na mjere na razini Unije;
(c)
koordinira mjere u odnosu na treće zemlje.
4. Komisija može sazvati sastanak skupine za upravljanje u kriznim situacijama sastavljene od kriznih upravitelja iz članka 10. stavka 1. točke (g) država članica pogođenih izvanrednim stanjem. Komisija može u dogovoru s kriznim upraviteljima pozvati na sudjelovanje i druge relevantne aktere. Komisija osigurava da se Koordinacijsku skupinu za plin redovito obavješćuje o radu skupine za upravljanje u kriznim situacijama.
5. Države članice, a posebno nadležna tijela, osiguravaju da:
(a)
se ne uvode mjere koje bi u bilo kom trenutku neprimjereno ograničile protok plina na unutarnjem tržištu, a poglavito dotok plina na pogođena tržišta;
(b)
se ne uvode mjere koje bi mogle ozbiljno ugroziti stanje opskrbe plinom u drugoj državi članici; i
(c)
se održi prekogranični pristup infrastrukturi u skladu s Uredbom (EZ) br. 715/2009 u mjeri u kojoj je to moguće s tehničkog i sigurnosnog aspekta, u skladu s interventnim planom.
6. Ako Komisija na zahtjev nadležnog tijela ili poduzeća za prirodni plin ili na vlastitu inicijativu zaključi da je za vrijeme izvanrednog stanja postupak koji provodi određena država članica odnosno nadležno tijelo ili ponašanje poduzeća za prirodni plin u suprotnosti sa stavkom 5., ona od te države članice ili nadležnog tijela traži da promijeni postupak ili poduzme radnje u svrhu usklađivanja sa stavkom 5. te ga obavješćuje o razlozima svog zahtjeva. Pritom treba na primjereni način voditi računa da u svakom trenutku bude zajamčen siguran rad plinskog sustava.
Država članica odnosno nadležno tijelo u roku od 3 dana od dostave zahtjeva Komisije mijenja postupak i o tomu obavješćuje Komisiju ili Komisiji navodi razloge zbog kojih se ne slaže sa zahtjevom. Komisija u tom slučaju može u roku od 3 dana izmijeniti ili povući zahtjev ili sazvati sastanak s državom članicom odnosno nadležnim tijelom, uključujući Koordinacijsku skupinu za plin ako to smatra potrebnim, kako bi ispitali problem. Komisija navodi detaljno obrazloženje svojeg zahtjeva za izmjene postupka. Država članica odnosno nadležno tijelo u cijelosti uzima u obzir stajalište Komisije. Ako konačna odluka nadležnog tijela ili države članice odstupa od stajališta Komisije, nadležno tijelo odnosno država članica daje obrazloženje svoje odluke.
7. Komisija nakon savjetovanja s Koordinacijskom skupinom za plin utvrđuje stalnu rezervnu listu za potrebe rada radne skupine za praćenje, koja se sastoji od industrijskih stručnjaka i predstavnika Komisije. Radna skupina za praćenje može prema potrebi raditi izvan Unije; ona prati i izvješćuje o dotoku plina u Uniju u suradnji s trećim zemljama opskrbljivačima i tranzitnim trećim zemljama.
8. Nadležno tijelo Komisijinom Centru za praćenje i informiranje dostavlja informacije o eventualnim potrebama za pomoći. Centar za praćenje i informiranje procjenjuje stanje u cjelini i daje savjete u pogledu pomoći koju bi trebalo pružiti najteže pogođenim državama članicama i, prema potrebi, trećim zemljama.
Članak 12.
Koordinacijska skupina za plin
1. Koordinacijska skupina za plin uspostavlja se kako bi se olakšala koordinacija mjera u vezi sa sigurnošću opskrbe plinom. Skupina je sastavljena od predstavnika država članica, posebno njihovih nadležnih tijela, te Agencije, ENTSO-a za plin i predstavničkih tijela industrije u pitanju i predstavničkih tijela relevantnih kupaca. Komisija odlučuje o sastavu Skupine u savjetovanju s državama članicama, osiguravajući da ona bude u cijelosti reprezentativna. Komisija predsjeda Skupinom. Skupina donosi svoj poslovnik.
2. U skladu s ovom Uredbom, Komisija se savjetuje s Koordinacijskom skupinom za plin i ona pomaže Komisiji posebno kod sljedećih pitanja:
(a)
sigurnost opskrbe plinom općenito, a posebno u slučaju izvanrednog stanja;
(b)
sve informacije koje su relevantne za sigurnost opskrbe plinom na nacionalnoj i regionalnoj razini te na razini Unije;
(c)
najbolje prakse i moguće smjernice za sve stranke u pitanju;
(d)
razina sigurnosti opskrbe, referentne vrijednosti i metodologije procjene;
(e)
nacionalni i regionalni scenariji te scenariji na razini Unije i ispitivanje razina pripravnosti;
(f)
ocjenjivanje planova prevencije i interventnih planova te provedba mjera koje su u njima predviđene;
(g)
koordinacija mjera za rješavanje izvanrednog stanja unutar Unije, s trećim zemljama koje su stranke Ugovora o osnivanju energetske zajednice i ostalim trećim zemljama;
(h)
pomoć koja je potrebna najteže pogođenim državama članicama.
3. Komisija redovito saziva sastanke Koordinacijske skupine za plin i prosljeđuje informacije primljene od nadležnih vlasti, vodeći računa o tajnosti poslovno osjetljivih informacija.
Članak 13.
Razmjena informacija
1. Države članice koje imaju postojeće obveze javne usluge u pogledu sigurnosti opskrbe plinom objavljuju ih do 3. siječnja 2011. Sve naknadne izmjene odnosno dodatne obveze javne usluge u pogledu sigurnosti opskrbe plinom države članice također objavljuju odmah po njihovom donošenju.
2. Dotična poduzeća za prirodni plin tijekom izvanrednog stanja svakodnevno stavljaju na raspolaganje nadležnom tijelu posebno sljedeće informacije:
(a)
prognoze dnevne potražnje i ponude plina za sljedeća 3 dana;
(b)
dnevni protok plina na svim prekograničnim ulaznim i izlaznim mjestima te svim mjestima priključenja proizvodnog postrojenja, skladišta ili terminala za UPP na mrežu, u mil. m3/dan;
(c)
razdoblje, izraženo u danima, tijekom kojeg se očekuje da će biti moguće osigurati opskrbu zaštićenih kupaca.
3. U slučaju izvanrednog stanja na razini Unije ili regionalnoj razini, Komisija ima pravo zatražiti da joj nadležno tijelo bez odlaganja dostavi barem:
(a)
informacije iz stavka 2.;
(b)
informacije o mjerama koje nadležno tijelo planira poduzeti i koje je već provelo u svrhu ublažavanja izvanrednog stanja te informacije o njihovoj učinkovitosti;
(c)
zahtjeve upućene drugim nadležnim tijelima za poduzimanje dodatnih mjera;
(d)
mjere provedene na zahtjev drugih nadležnih tijela.
4. Nadležna tijela i Komisija štite tajnost poslovno osjetljivih informacija.
5. Nadležno tijelo što je prije moguće nakon izvanrednog stanja, a najkasnije 6 tjedana nakon njegovog ukidanja, Komisiji dostavlja detaljnu ocjenu izvanrednog stanja i učinkovitosti provedenih mjera, uključujući ocjenu utjecaja izvanrednog stanja na gospodarstvo, utjecaja na elektroprivredu i pomoći pružene i/ili primljene od Unije i njezinih država članica. Ta se ocjena stavlja na raspolaganje Koordinacijskoj skupini za plin i uzima se u obzir kod izrade ažuriranih planova prevencije i interventnih planova.
Komisija analizira ocjene nadležnih vlasti i obavješćuje države članice, Europski parlament i Koordinacijsku skupinu za plin o rezultatima svoje analize u zbirnom obliku.
6. Da bi Komisija mogla ocijeniti stanje sigurnosti opskrbe plinom na razini Unije:
(a)
države članice najkasnije do 3. prosinca 2011. Komisiji dostavljaju postojeće međuvladine sporazume sklopljene s trećim zemljama koji utječu na razvoj plinske infrastrukture i opskrbe plinom. Države članice obavješćuju Komisiju o sklapanju novih međuvladinih sporazuma s trećim zemljama koji imaju takav utjecaj;
(b)
poduzeća za prirodni plin, u slučaju postojećih ugovora najkasnije 3. prosinca 2011. te kod novih ugovora ili izmjena postojećih ugovora, obavješćuju nadležna tijela u pitanju o sljedećim pojedinostima ugovora sklopljenih s dobavljačima iz trećih zemalja s trajanjem duljim od godine dana:
i.
trajanje ugovora;
ii.
ugovorne količine: ukupna količina, godišnja količina i prosječna mjesečna količina;
iii.
u slučaju stanja pripravnosti ili izvanrednog stanja, maksimalne ugovorne dnevne količine;
iv.
ugovorna mjesta isporuke.
Nadležno tijelo te podatke dostavlja Komisiji u zbirnom obliku. U slučaju sklapanja novih ugovora ili izmjena postojećih ugovora, čitav set podataka redovito se ponovno dostavlja u zbirnom obliku. Nadležno tijelo i Komisija osiguravaju zaštitu tajnosti informacija.
Članak 14.
Praćenje od strane Komisije
Komisija obavlja stalno praćenje mjera sigurnosti opskrbe plinom i o tome podnosi izvješće, poglavito putem godišnje ocjene izvješća iz članka 5. Direktive 2009/73/EZ i informacija u vezi s provedbom članka 11. i članka 52. stavka 1. te direktive te, kad one budu raspoložive, informacija sadržanih u procjeni rizika te planovima prevencije i interventnim planovima utvrđenima u skladu s ovom Uredbom.
Komisija najkasnije 3. prosinca 2014., na temelju izvješća iz članka 4. stavka 6. te nakon savjetovanja s Koordinacijskom skupinom za plin:
(a)
donosi zaključke o mogućim sredstvima za povećanje sigurnosti opskrbe na razini Unije, ocjenjuje izvedivost provedbe procjena rizika i utvrđivanja planova prevencije i interventnih planova na razini Unije te podnosi izvješće Europskom parlamentu i Vijeću o provedbi ove Uredbe, uključujući, inter alia, postignuti napredak u vezi s međusobnom povezanosti tržišta; i
(b)
podnosi izvješće Europskom parlamentu i Vijeću o ukupnoj dosljednosti planova prevencije i interventnih planova država članica i njihovom doprinosu solidarnosti i pripravnosti s gledišta Unije.
Izvješće prema potrebi sadrži preporuke za poboljšanje ove Uredbe.
Članak 15.
Stavljanje izvan snage
Ne dovodeći u pitanje obveze država članica u vezi s rokovima za prenošenje i primjenu Direktive 2004/67/EZ, ta se Direktiva stavlja izvan snage s učinkom od 2. prosinca 2010., uz izuzetak članka 4. stavaka 1. i 2. te Direktive, koji se primjenjuju dok država članica u pitanju ne definira zaštićene kupce u skladu s člankom 2. stavkom 1. ove Uredbe i utvrdi poduzeća za prirodni plin u skladu s člankom 8. stavkom 1. ove Uredbe.
Neovisno o stavku 1. ovog članka, članak 4. stavci 1. i 2. Direktive 2004/67/EZ više se ne primjenjuju nakon 3. lipnja 2012.
Članak 16.
Odstupanje
Ova se Uredba ne primjenjuje na Maltu i Cipar sve dok na njihovom državnom području nema opskrbe plinom. Rokovi koji proizlaze iz članka 2. drugog stavka točke 1., članka 3. stavka 2., članka 4. stavaka 2. i 5., članka 6. stavaka 1. i 5., članka 8. stavka 1. i članka 9. stavka 1. te članka 13. stavka 6. točaka (a) i (b) iznose za Maltu i Cipar kako slijedi:
(a)
članak 2. drugi stavak točka 1., članak 3. stavak 2., članak 9. stavak 1. i članak 13. stavak 6. točke (a) i (b): 12 mjeseci;
(b)
članak 4. stavak 2. i članak 8. stavak 1.: 18 mjeseci;
(c)
članak 4. stavak 5.: 24 mjeseca;
(d)
članak 6. stavak 5.: 36 mjeseci;
(e)
članak 6. stavak 1.: 48 mjeseci;
od dana prve isporuke plina na njihovom državnom području.
Članak 17.
Stupanje na snagu
Ova Uredba stupa na snagu dvadesetog dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
Članak 6. stavak 8., članak 10. stavak 4. prva rečenica, članak 10. stavak 7. točka (c) i članak 11. stavak 5. točka (c) primjenjuju se od 3. ožujka 2011.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 20. listopada 2010.