EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 261/2012
af 14. marts 2012
om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 for så vidt angår kontraktforhold i mælke- og mejerisektoren
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 42, stk. 1, og artikel 43, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (2)
efter den almindelige lovgivningsprocedure (3), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Flere på hinanden følgende reformer af den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter, nu indeholdt i Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22. oktober 2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen) (4), har haft markedsorientering som formål, dvs. at lade prissignaler styre landbrugernes beslutninger om, hvad og hvor meget de skal fremstille, for at styrke mejerisektorens konkurrencesituation og dens bæredygtighed i forbindelse med global handel. Det blev derfor besluttet gradvist at øge kvoterne gennem vedtagelsen af Rådets forordning (EF) nr. 72/2009 af 19. januar 2009 om ændringer af den fælles landbrugspolitik ved ændring af forordning (EF) nr. 247/2006, (EF) nr. 320/2006, (EF) nr. 1405/2006, (EF) nr. 1234/2007, (EF) nr. 3/2008 og (EF) nr. 479/2008 samt om ophævelse af forordning (EØF) nr. 1883/78, (EØF) nr. 1254/89, (EØF) nr. 2247/89, (EØF) nr. 2055/93, (EF) nr. 1868/94, (EF) nr. 2596/97, (EF) nr. 1182/2005 og (EF) nr. 315/2007 (5) (»sundhedstjekket« i 2008-2009), og dette skete med henblik på at sikre en gnidningsløs afvikling af mælkekvoteordningen i 2015.
(2)
I perioden fra 2007 til 2009 forløb udviklingen på markederne for mælk og mejeriprodukter på en usædvanlig måde, som kulminerede med et prissammenbrud i 2008/09. Indledningsvis forårsagede ekstreme vejrforhold i Oceanien en væsentlig nedgang i udbuddet, hvilket medførte en hurtig og væsentlig prisstigning. Selv om udbuddet på verdensplan var i fremgang, og priserne begyndte at vende tilbage til mere normale niveauer, påvirkede den efterfølgende finansielle og økonomiske krise Unionens mælkeproducenter negativt, hvilket medførte en forværring af prisvolatiliteten. Højere varepriser medførte væsentlige stigninger i foderpriser og råvareomkostninger, herunder energiomkostninger. Efterfølgende medførte et fald i efterspørgslen globalt og i Unionen, herunder efterspørgslen efter mælk og mejeriprodukter, samtidig med at produktionen i Unionen var stabil, at Unionens priser styrtdykkede til det laveste niveau i sikkerhedsnettet. Denne kraftige nedgang i mejerivarepriserne udmøntede sig ikke fuldt ud i lavere mejeripriser på forbrugerniveau, hvilket for downstreamsektorerne medførte en forøgelse af bruttofortjenesten for de fleste mælke- og mejeriprodukter og lande og forhindrede, at efterspørgslen derefter tilpassede sig de lave varepriser, hvilket bremsede prisfremgangen og forværrede konsekvenserne af de lave priser for mælkeproducenterne, som i mange tilfælde var alvorligt truet på deres eksistens.
(3)
Som reaktion på den vanskelige markedssituation for mælk blev der i oktober 2009 oprettet en gruppe af højtstående eksperter på mælkeområdet med det formål at drøfte mellem- og langsigtede ordninger for mælke- og mejerisektoren, der i forbindelse med afviklingen af mælkekvoteordningen i 2015 kan bidrage til at stabilisere markedet og mælkeproducenternes indkomst samt øge gennemsigtigheden i sektoren.
(4)
Gruppen af højtstående eksperter modtog mundtlige og skriftlige indlæg fra de vigtigste europæiske interessegrupper inden for forsyningskæden i mejerisektoren, der repræsenterede landbrugere, mælkeproducenter, forarbejdningsvirksomheder i mejerisektoren, forhandlere og forbrugere. Desuden modtog gruppen af højtstående eksperter bidrag fra indbudte akademiske eksperter, repræsentanter fra tredjelande, nationale konkurrencemyndigheder og fra Kommissionens tjenestegrene. Der blev også afholdt en konference for de vigtigste interessegrupper i mejerisektoren den 26. marts 2010, hvor et større antal aktører inden for forsyningskæden fik lejlighed til at udtrykke deres synspunkter. Gruppen af højtstående eksperter fremlagde sin rapport den 15. juni 2010. Rapporten indeholdt en analyse af mejerisektorens aktuelle tilstand og en række anbefalinger, der fokuserede på kontraktforhold, producenternes forhandlingsposition, erhvervs- og brancheorganisationer, gennemsigtighed (herunder videreudviklingen af prisovervågningsværktøjet for europæiske fødevarer), markedsforanstaltninger og futures, handelsnormer og oprindelsesmærkning samt innovation og forskning. Som et første skridt omfatter denne forordning de fire første af disse områder.
(5)
Gruppen af højtstående eksperter gjorde opmærksom på, at mejeriproduktions- og forarbejdningssektorerne er meget forskellige i de enkelte medlemsstater. Der er også en meget variabel situation mellem operatører og typer af operatører i de enkelte medlemsstater. Dog er koncentrationen af udbuddet i mange tilfælde lav, hvilket medfører en uligevægt i forhandlingsposition i forsyningskæden mellem landbrugere og mejerier. Denne uligevægt kan medføre urimelig handelspraksis. Det skal navnlig bemærkes, at landbrugere på leveringstidspunktet ikke kender den pris, som de får for deres mælk, fordi prisen ofte fastsættes meget senere af mejerierne på basis af den opnåede merværdi, hvilket ofte ligger uden for landbrugerens kontrol.
(6)
Der er derfor et problem med pristransmission i kæden, især hvad angår priser ab bedrift, der generelt ikke udvikler sig i takt med stigende produktionsomkostninger. Udbuddet af mælk tilpassede sig heller ikke straks til den nedsatte efterspørgsel i løbet af 2009. I nogle store producentmedlemsstater reagerede landbrugere endog på de lavere priser ved at producere mere end i det foregående år. Merværdien i mejerikæden bliver i stadigt større omfang koncentreret i downstreamsektorerne, især hos mejerier og detailhandlere, som fastsætter en endelig forbrugerpris, der ikke afspejles i den pris, der betales til mælkeproducenten. Alle aktører i mejerikæden, inklusive i distributionsleddet, bør tilskyndes til at samarbejde med henblik på at afhjælpe denne skævhed.
(7)
Når det gælder mejerier er den mælkemængde, som de får leveret i løbet af en sæson, ikke altid velplanlagt. Selv i forbindelse med mejerikooperativer, der ejes af landbrugere, og hvis forarbejdningsfaciliteter forarbejder 58 % af Unionens råmælk, er der et potentielt problem med at tilpasse udbuddet til efterspørgslen, idet landbrugerne er forpligtede til at levere deres samlede mælkemængde til deres kooperativ, og kooperativet skal modtage hele denne mælkemængde.
(8)
Anvendelsen af formelle, skriftlige kontrakter indgået forud for levering, der indeholder de mest grundlæggende elementer, er ikke udbredt. Sådanne kontrakter kunne imidlertid bidrage til at pålægge operatørerne i mejerikæden et større ansvar for at tage mere hensyn til markedssignalerne, forbedre pristransmissionen og tilpasse udbuddet til efterspørgslen samt bidrage til at undgå visse urimelige handelspraksisser.
(9)
Da sådanne kontrakter ikke er omfattet af Unionens lovgivning, kan medlemsstater inden for deres egen kontraktlovgivning beslutte at gøre anvendelsen af sådanne kontrakter obligatorisk, såfremt Unionens lovgivning overholdes, navnlig i spørgsmål vedrørende det indre markeds og den fælles markedsordnings funktion. I betragtning af de mange forskellige forhold, der gør sig gældende på dette område i hele Unionen, bør en sådan beslutning i overensstemmelse med nærhedsprincippet henhøre under medlemsstaternes kompetence. Der bør være ensartede betingelser for leverancer af råmælk inden for et givet område. Hvis en medlemsstat derfor beslutter, at hver leverance af råmælk på dens område fra en landbruger til en forarbejdningsvirksomhed skal være omfattet af en skriftlig kontrakt mellem parterne, bør denne betingelse også gælde for leverancer af råmælk fra andre medlemsstater, men ikke for leverancer til andre medlemsstater. I overensstemmelse med nærhedsprincippet bør det overlades til medlemsstaterne at bestemme, om en første køber skal afgive et skriftligt tilbud til en landbruger om at indgå en sådan kontrakt.
(10)
For at sikre passende minimumsstandarder for sådanne kontrakter og for at sikre, at det indre marked og den fælles markedsordning fungerer efter hensigten, bør visse grundlæggende betingelser for anvendelse af sådanne kontrakter dog fastsættes på EU-plan. Alle disse grundlæggende betingelser bør dog gøres til genstand for frie forhandlinger. Med henblik på at styrke stabiliteten af mejerimarkedet og afsætningsmulighederne for mælkeproducenter i visse medlemsstater, hvor anvendelsen af yderst kortfristede kontrakter er forholdsvis udbredt, bør medlemsstaterne endvidere kunne fastsætte en mindste gyldighedsperiode, der skal indgå i sådanne kontrakter og/eller tilbud. En sådan mindste gyldighedsperiode bør imidlertid kun fastsættes for kontrakter indgået mellem første købere og mælkeproducenter eller for tilbud afgivet af første købere til mælkeproducenter. Endvidere bør dette ikke udgøre nogen hindring for det indre markeds funktionsevne, og mælkeproducenter bør frit kunne fravælge eller afvise en sådan mindste gyldighedsperiode. Blandt de grundlæggende betingelser er det vigtigt, at den pris, der skal betales for leverancen, efter de kontraherende parters valg kan fastsættes i kontrakten som en statisk pris eller en pris, der varierer i henhold til nærmere definerede faktorer såsom den leverede mængde og kvaliteten eller sammensætningen af den leverede råmælk, eventuelt som en kombination af en statisk pris for en bestemt mængde og en formelbaseret pris for en supplerende mængde af råmælk leveret i henhold til en enkelt kontrakt.
(11)
Mejerikooperativer, som i deres vedtægter eller i regler og afgørelser, som bygger herpå, har bestemmelser med tilsvarende virkning som de betingelser for kontrakter, der er fastsat i denne forordning, bør af forenklingshensyn være undtaget fra et krav om at indgå skriftlige kontrakter.
(12)
For at styrke effektiviteten af at et kontraktbaseret system, som beskrevet ovenfor, hvor mellemmænd indsamler mælk hos landbrugere for at aflevere den hos forarbejdningsvirksomheder, bør medlemsstater have mulighed for også at lade samme system finde anvendelse på de pågældende mellemmænd.
(13)
I artikel 42 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) fastsættes det, at Unionens konkurrenceregler kun finder anvendelse på produktionen af og handelen med landbrugsprodukter, i det omfang Europa-Parlamentet og Rådet beslutter dette inden for rammerne af artikel 43, stk. 2, i TEUF, hvori oprettelsen af den fælles ordning for markederne for landbrugsprodukter fastsættes.
(14)
For at sikre en rentabel udvikling af produktionen og dermed sikre en rimelig levestandard for mælkeproducenter bør deres forhandlingsposition i forhold til forarbejdningsvirksomhederne i mejerisektoren styrkes, hvilket bør resultere i en mere rimelig fordeling af merværdi i forsyningskæden. For at realisere disse mål med den fælles landbrugspolitik bør der i henhold til artikel 42 og artikel 43, stk. 2, i TEUF vedtages en bestemmelse, der gør det muligt for producentorganisationer, der udelukkende består af mælkeproducenter eller disses sammenslutninger, at forhandle kontraktbetingelser, herunder pris, med et mejeri for hele eller dele af medlemmernes produktion. Imidlertid bør kun producentorganisationer, der søger om og opnår anerkendelse i henhold til artikel 122 i forordning (EF) nr. 1234/2007, have mulighed for at drage fordel af denne bestemmelse. Endvidere bør bestemmelsen ikke gælde anerkendte producentorganisationer, herunder kooperativer, der forarbejder al råmælk fra deres medlemmer, eftersom der ikke er tale om leverancer af råmælk til andre forarbejdningsvirksomheder. Der bør endvidere åbnes mulighed for, at eksisterende producentorganisationer, som er anerkendt i national ret, kan opnå en de facto-anerkendelse i henhold til denne forordning.
(15)
For ikke at undergrave kooperativernes effektive drift og af hensyn til klarheden bør det præciseres, at når en landbrugers medlemskab af et kooperativ indebærer en forpligtelse til at levere hele eller en del af den pågældende landbrugers mælkeproduktion som råmælk i henhold til betingelser, der er fastlagt i kooperativets vedtægter eller i regler og afgørelser, som bygger herpå, bør disse betingelser ikke være genstand for forhandlinger gennem en producentorganisation.
(16)
For at bevare en effektiv konkurrence på mejerimarkedet bør denne mulighed desuden være underlagt passende begrænsninger udtrykt i form af en procentdel af produktionen i Unionen og produktionen i enhver medlemsstat, der er genstand for sådanne forhandlinger. Begrænsningen udtrykt i form af en procentdel af den nationale produktion bør i første omgang gælde den mængde råmælk, der produceres i producentmedlemsstaten eller i hver af producentmedlemsstaterne. Den samme procentgrænse bør desuden gælde den mængde råmælk, der leveres til en given bestemmelsesmedlemsstat.
(17)
I betragtning af den vigtige rolle, som spilles af beskyttede oprindelsesbetegnelser (BOB) og beskyttede geografiske betegnelser (BGB), navnlig i sårbare landdistrikter, og for at sikre merværdien og opretholde kvaliteten, navnlig af oste med BOB eller BGB, samt i lyset af, at mælkekvoteordningen er under afvikling, bør medlemsstaterne have tilladelse til at anvende regler til regulering af udbuddet af sådanne oste, der er produceret inden for det pågældende geografiske område. Sådanne regler bør gælde for den samlede produktion af den pågældende ost og fastlægges efter anmodning fra en brancheorganisation, en producentorganisation eller en sammenslutning som defineret i Rådets forordning (EF) nr. 510/2006 af 20. marts 2006 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og fødevarer (6). En sådan anmodning bør støttes af et stort flertal af mælkeproducenter, der repræsenterer en stor part af den mælkemængde, der indgår i produktionen af den pågældende ost, og for så vidt angår brancheorganisationer og sammenslutninger, af et stort flertal af osteproducenter, der repræsenterer en stor part af produktionen af den pågældende ost. Disse regler bør endvidere være underlagt strenge betingelser, navnlig for at undgå, at de skader handelen med produkter på andre markeder, og for at beskytte mindretalsrettigheder. Medlemsstaterne bør straks offentliggøre de pågældende regler og underrette Kommissionen herom, sørge for regelmæssige tilsyn og ophæve reglerne i tilfælde af manglende overholdelse.
(18)
Der er på EU-plan blevet indført regler for brancheorganisationer i nogle sektorer. Disse organisationer kan spille nyttige roller med hensyn til at muliggøre dialog mellem aktørerne i forsyningskæden og med hensyn til at fremme bedste praksis og gøre markedet mere gennemsigtigt. Sådanne regler bør også anvendes i mælke- og mejerisektoren sammen med de bestemmelser, der præciserer sådanne organisationers position i henhold til konkurrencelovgivningen, under forudsætning af at disse organisationers aktiviteter ikke medfører konkurrenceforvridning eller påvirker det indre markeds funktion eller den fælles markedsordning for landbrugsprodukter i negativ retning. Medlemsstaterne bør tilskynde alle relevante aktører til at deltage i brancheorganisationer.
(19)
For at følge udviklingerne på markedet har Kommissionen behov for rettidige oplysninger om den mængde af råmælk, der leveres. Det bør derfor sikres, at den første køber regelmæssigt meddeler sådanne oplysninger til medlemsstaterne, og at disse underretter Kommissionen herom.
(20)
Kommissionen har endvidere behov for underretninger fra medlemsstaterne med hensyn til kontraktforhandlinger, anerkendelse af producentorganisationer og deres sammenslutninger og brancheorganisationer og kontraktforhold i mælke- og mejerisektoren for at kunne overvåge og analysere anvendelsen af denne forordning, navnlig med henblik på de rapporter, som Kommissionen bør forelægge for Europa-Parlamentet og Rådet om udviklingen på mejerimarkedet.
(21)
De foranstaltninger, der er fastlagt i denne forordning, har deres begrundelse i de nuværende økonomiske forhold på mejerimarkedet og i forsyningskædens struktur. De bør derfor anvendes i en så lang periode, at de har mulighed for at få den fulde effekt. I betragtning af deres vidtrækkende karakter bør de dog være midlertidige og underlagt revision for at se, hvordan de har fungeret, og om de skal fortsætte med at gælde. Dette bør behandles i to rapporter fra Kommissionen om udviklingen på mejerimarkedet, hvori der især bør fokuseres på potentielle incitamenter for landbrugere til at indgå i fælles produktionsaftaler, og hvoraf den først rapport forelægges senest den 30. juni 2014 og den anden rapport senest den 31. december 2018.
(22)
Visse ugunstigt stillede regioner i Unionen er økonomisk meget afhængige af mælkeproduktionen. Som følge af disse regioners specifikke forhold bør de overordnede politikker tilpasses, så de bedre kan opfylde deres behov. Den fælles landbrugspolitik omfatter i forvejen særlige foranstaltninger for disse ugunstigt stillede regioner. Supplerende politiske foranstaltninger i denne forordning kan bidrage til at styrke mælkeproducenternes stilling i de ugunstigt stillede regioner. Virkningerne heraf bør imidlertid gøres til genstand for en vurdering i ovennævnte rapporter, og på grundlag heraf bør Kommissionen om nødvendigt forelægge forslag for Europa-Parlamentet og Rådet.
(23)
For at sikre en klar definition af mål og ansvarsområder for producentorganisationer og sammenslutninger af producentorganisationer i mælke- og mejerisektoren bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår betingelserne for anerkendelse af tværnationale producentorganisationer og tværnationale sammenslutninger af producentorganisationer, reglerne vedrørende fastlæggelsen af og betingelserne for administrativ bistand i tilfælde af tværnationalt samarbejde samt beregningen af de mængder af råmælk, der er omfattet af en producentorganisations forhandlinger. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører passende høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet.
(24)
For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser. Gennemførelsesbeføjelserne i forbindelse med gennemførelsen af betingelserne for anerkendelse af producentorganisationer og deres sammenslutninger og brancheorganisationer, disse organisationers meddelelser vedrørende de mængder af råmælk, der er omfattet af forhandlinger, medlemsstaternes meddelelser til Kommissionen vedrørende disse organisationer og reglerne for regulering af udbuddet af ost, der er omfattet af en BOB eller BGB, detaljerede regler vedrørende aftaler, afgørelser og samordnede praksisser i mælke- og mejerisektoren, indholdet, formatet og timingen af obligatoriske anmeldelser i den pågældende sektor, visse aspekter af kontrakterne om landbrugernes leverancer af råmælk samt meddelelser til Kommissionen om de valg, medlemsstaterne har truffet i denne forbindelse, bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser (7).
(25)
På baggrund af Kommissionens beføjelser inden for Unionens konkurrencepolitik og i betragtning af de pågældende tiltags særlige karakter bør Kommissionen, uden at anvende forordning (EU) nr. 182/2011, afgøre hvorvidt visse aftaler og former for samordnet praksis i mælke- og mejerisektoren er uforenelige med Unionens konkurrenceregler, hvorvidt en producentorganisation kan få tilladelse til at føre forhandlinger, der vedrører mere end én medlemsstat, og hvorvidt bestemte regler, som medlemsstaterne har fastsat til regulering af udbuddet af ost omfattet af en BOB eller en BGB, bør ophæves.
(26)
Forordning (EF) nr. 1234/2007 bør ændres i overensstemmelse hermed -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Ændringer til forordning (EF) nr. 1234/2007
I forordning (EF) nr. 1234/2007 foretages følgende ændringer:
1)
I artikel 122, stk. 1, litra a), indsættes følgende nummer:
»iiia)
mælk og mejeriprodukter«.
2)
I artikel 123 tilføjes følgende stykke:
»4. Medlemsstaterne kan også anerkende brancheorganisationer:
a)
der formelt har anmodet om anerkendelse og består af repræsentanter for økonomiske aktiviteter, som er knyttet til produktionen af råmælk og mindst et af følgende led i forsyningskæden: forarbejdning af eller handel med, herunder distribution af, produkter fra mælke- og mejerisektoren
b)
der er oprettet på initiativ af alle eller nogle af de repræsentanter, der er nævnt i litra a)
c)
der i et eller flere af Unionens områder, under hensyntagen til medlemmerne af sådanne brancheorganisationers og forbrugernes interesser, udøver én eller flere af nedenstående aktiviteter:
i)
forbedrer kendskabet til og gennemsigtigheden af produktionen og markedet, f.eks. ved at offentliggøre statistiske data om priser, mængder og varigheder af tidligere indgåede kontrakter om levering af råmælk og ved at fremskaffe analyser af den mulige fremtidige markedsudvikling på regionalt, nationalt og internationalt plan
ii)
medvirker til bedre koordinering af den måde, hvorpå mælke- og mejerisektorens produkter markedsføres, navnlig ved hjælp af forskning og markedsundersøgelser
iii)
fremmer forbruget af og udbreder information om mælk og mejeriprodukter på såvel interne som eksterne markeder
iv)
undersøger potentielle eksportmarkeder
v)
udarbejder standardkontrakter, der er i overensstemmelse med Unionens regler, med henblik på salg af råmælk til købere og/eller levering af forarbejdede produkter til distributører og detailhandlere under hensyntagen til nødvendigheden af at sikre fair konkurrencevilkår og undgå markedsforstyrrelser
vi)
tilvejebringer de oplysninger og den forskning, der er nødvendig for produktionsomlægning til fordel for produkter, som er bedre tilpasset markedets behov og forbrugernes smag og ønsker, navnlig hvad angår produktkvalitet og miljøbeskyttelse
vii)
opretholder og udvikler mejerisektorens produktionspotentiale, bl.a. ved at fremme innovation og støtte programmer for anvendt forskning og udvikling med henblik på at udnytte mælks og mejeriprodukters fulde potentiale, navnlig for at udvikle produkter med merværdi, som forbrugerne finder mere attraktive
viii)
undersøger metoder til at begrænse anvendelsen af dyresundhedsprodukter, forbedre forvaltningen af andre råvarer og styrke fødevaresikkerheden og dyresundheden
ix)
udvikler metoder og instrumenter til forbedring af produktkvaliteten i alle produktions- og markedsføringsled
x)
udnytter potentialet for økologisk landbrug og beskyttelse og fremme af et sådant landbrug samt produktionen af produkter med oprindelsesbetegnelser, kvalitetsmærker og geografiske betegnelser, og
xi)
fremmer integreret produktion eller andre miljøvenlige produktionsmetoder.«
3)
I del II, afsnit II, kapitel II, indsættes følgende afdeling:
»Afdeling IIA
Regler for producentorganisationer og brancheorganisationer i mælke- og mejerisektoren
Artikel 126a
Anerkendelse af producentorganisationer og deres sammenslutninger i mælke- og mejerisektoren
1. Medlemsstaterne anerkender som producentorganisationer i mælke- og mejerisektoren alle juridiske enheder eller klart definerede dele af juridiske enheder, der ansøger om en sådan anerkendelse, forudsat at de:
a)
opfylder kravene i artikel 122, stk. 1, litra b) og c)
b)
i det område, hvor de udøver deres virksomhed, har et mindsteantal medlemmer og/eller dækker en mindstemængde af salgbar produktion, som fastlægges af den berørte medlemsstat
c)
frembyder tilstrækkelig garanti med hensyn til gennemførelsen, varigheden og effektiviteten af deres indsats og koncentrationen af udbuddet
d)
har vedtægter, der opfylder dette stykkes litra a), b) og c).
2. En medlemsstat kan imødekomme en ansøgning om anerkendelse af en sammenslutning af anerkendte producentorganisationer i mælke- og mejerisektoren, såfremt den pågældende medlemsstat skønner, at denne sammenslutning effektivt kan udføre alle aktiviteterne i en anerkendt producentorganisation, og at den opfylder betingelserne i stk. 1.
3. Medlemsstaterne kan bestemme, at producentorganisationer, der har opnået anerkendelse efter national ret før 2. april 2012, og som opfylder betingelserne i stk. 1, skal betragtes som anerkendte producentorganisationer i henhold til artikel 122, stk. 1, litra a), nr. iiia).
Producentorganisationer, der har opnået anerkendelse efter national ret før 2. april 2012, men som ikke opfylder betingelserne i stk. 1, kan fortsætte med at udøve deres aktiviteter i henhold til national ret indtil 3. oktober 2012.
4. Medlemsstaterne:
a)
træffer beslutning om, hvorvidt en producentorganisation skal anerkendes, senest fire måneder efter, at der er indgivet ansøgning med al den relevante dokumentation; ansøgningen skal indgives til den medlemsstat, hvor organisationen har sit hovedkvarter
b)
fører med jævne mellemrum, som de selv fastsætter, tilsyn med, om anerkendte producentorganisationer og deres sammenslutninger overholder bestemmelserne i nærværende kapitel
c)
pålægger i tilfælde af manglende overholdelse af eller uregelmæssigheder i gennemførelsen af foranstaltningerne i dette kapitel de pågældende organisationer og sammenslutninger de relevante sanktioner, som de har fastlagt, og træffer afgørelse om, hvorvidt anerkendelsen skal tilbagekaldes
d)
giver en gang om året og senest den 31. marts Kommissionen meddelelse om alle de afgørelser om udstedelse, nægtelse eller tilbagekaldelse af anerkendelser, som de har truffet i løbet af det foregående kalenderår.
Artikel 126b
Anerkendelse af brancheorganisationer i mælke- og mejerisektoren
1. Medlemsstaterne kan anerkende brancheorganisationer i mælke- og mejerisektoren, hvis sådanne organisationer:
a)
opfylder kravene i artikel 123, stk. 4
b)
udøver deres aktiviteter i en eller flere regioner i det pågældende område
c)
tegner sig for en betydelig andel af de økonomiske aktiviteter i artikel 123, stk. 4, litra a)
d)
ikke selv producerer, forarbejder eller handler med produkter i mælke- og mejerisektoren.
2. Medlemsstaterne kan bestemme, at brancheorganisationer, der har opnået anerkendelse efter national ret før 2. april 2012, og som opfylder betingelserne i stk. 1, skal betragtes som anerkendte brancheorganisationer i henhold til artikel 123, stk. 4.
3. Når medlemsstaterne gør brug af muligheden for at anerkende en brancheorganisation i medfør af stk. 1 og/eller 2:
a)
træffer de beslutning om, hvorvidt brancheorganisationen skal anerkendes, senest fire måneder efter, at der er indgivet ansøgning med al den relevante dokumentation; ansøgningen skal indgives til den medlemsstat, hvor organisationen har sit hovedkvarter
b)
fører de med jævne mellemrum, som de selv fastsætter, tilsyn med, om anerkendte brancheorganisationer overholder betingelserne for deres anerkendelse
c)
pålægger de i tilfælde af manglende overholdelse af eller uregelmæssigheder i gennemførelsen af foranstaltningerne i denne forordning de pågældende organisationer de relevante sanktioner, som de har fastlagt, og træffer afgørelse om, hvorvidt anerkendelsen skal tilbagekaldes
d)
tilbagekalder de anerkendelsen, hvis:
i)
kravene til og betingelserne for anerkendelse i henhold til denne artikel ikke længere er opfyldt
ii)
brancheorganisationen er involveret i en af de aftaler, vedtagelser eller former for samordnet praksis, der er nævnt i artikel 177a, stk. 4, uden at dette berører andre sanktioner, som måtte skulle pålægges i medfør af national lovgivning
iii)
brancheorganisationen forsømmer sin underretningspligt i henhold til artikel 177a, stk. 2
e)
giver de en gang om året og senest den 31. marts Kommissionen meddelelse om alle beslutninger om udstedelse, nægtelse eller tilbagekaldelse af anerkendelse, som de har truffet i løbet af det foregående kalenderår.
Artikel 126c
Kontraktforhandlinger i mælke- og mejerisektoren
1. En producentorganisation i mælke- og mejerisektoren, som er anerkendt i henhold til artikel 122, kan på vegne af dens landbrugermedlemmer for så vidt angår hele eller en del af deres fælles produktion føre forhandlinger om kontrakter om levering af råmælk fra en landbruger til en virksomhed, der forarbejder råmælk, eller til en virksomhed, der indsamler råmælk, som defineret i artikel 185f, stk. 1, andet afsnit.
2. En producentorganisation kan føre forhandlinger:
a)
uanset om der er et ejerskifte af råmælken fra landbrugerne til producentorganisationen eller ej
b)
uanset om den forhandlede pris er den samme som for den fælles produktion fra nogle af eller alle landbrugermedlemmerne eller ej
c)
såfremt det for en bestemt producentorganisation gælder, at:
i)
den mængde råmælk, som er genstand for sådanne forhandlinger, ikke overstiger 3,5 % af den samlede EU-produktion, og
ii)
den mængde råmælk, som er genstand for sådanne forhandlinger, og som produceres i en given medlemsstat, ikke overstiger 33 % af den samlede nationale produktion i den pågældende medlemsstat, og
iii)
den mængde råmælk, som er genstand for sådanne forhandlinger, og som leveres i en given medlemsstat, ikke overstiger 33 % af den samlede nationale produktion i den pågældende medlemsstat
d)
såfremt de pågældende landbrugere ikke er medlemmer af nogen producentorganisation, som også forhandler sådanne kontrakter på deres vegne; medlemsstaterne kan dog fravige denne betingelse i behørigt begrundede tilfælde, hvor landbrugerne råder over to forskellige produktionsenheder beliggende i forskellige geografiske områder
e)
såfremt råmælken ikke er omfattet af en leveringsforpligtelse, der følger af landbrugerens medlemskab af et kooperativ i henhold til bestemmelserne i kooperativets vedtægter eller til de regler eller afgørelser, der fastlagt i eller truffet i medfør af disse vedtægter, og
f)
såfremt producentorganisationen underretter de kompetente myndigheder i den medlemsstat eller de medlemsstater, hvor den har sit virke, om den mængde råmælk, som er genstand for sådanne forhandlinger.
3. Uanset stk. 2, litra c), nr. ii) og iii), kan en producentorganisation føre forhandlinger i henhold til stk. 1, såfremt denne producentorganisations mængde råmælk, som er genstand for forhandlingerne, og som produceres eller leveres i en medlemsstat med en samlet årlig råmælkeproduktion på under 500 000 t, ikke overstiger 45 % af den samlede nationale produktion i den pågældende medlemsstat.
4. I denne artikel omfatter henvisninger til producentorganisationer også sammenslutninger af sådanne producentorganisationer.
5. Med henblik på anvendelsen af stk. 2, litra c), og stk. 3 offentliggør Kommissionen ved hjælp af de midler, som den finder hensigtsmæssige, produktionsmængderne af råmælk i Unionen og medlemsstaterne under anvendelse af de mest tidssvarende, tilgængelige oplysninger.
6. Uanset stk. 2, litra c), og stk. 3 kan den konkurrencemyndighed, der henvises til i dette stykkes andet afsnit, selv i tilfælde, hvor de deri fastsatte tærskler ikke overskrides, beslutte i individuelle tilfælde, at producentorganisationens forhandling enten skal begynde forfra, eller slet ikke bør finde sted, hvis myndigheden finder, at dette er nødvendigt for at forhindre, at konkurrence udelukkes, eller for at undgå en alvorlig negativ påvirkning af SMV'er, der forarbejder råmælk, på dens område.
For forhandlinger, der omfatter mere end én medlemsstat, træffes den beslutning, der henvises til i første afsnit, af Kommissionen uden at anvende proceduren i artikel 195, stk. 2, eller artikel 196b, stk. 2. I andre tilfælde træffes den af den nationale konkurrencemyndighed i den medlemsstat, som er omfattet af forhandlingerne.
De beslutninger, der henvises til i dette stykke, kan ikke anvendes fra en dato, der ligger før datoen for beslutningens meddelelse til de pågældende virksomheder.
7. I denne artikel forstås ved:
a) en »national konkurrencemyndighed«: den myndighed, der henvises til i artikel 5 i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 101 og 102 (8)
b) »SMV'er«: mikrovirksomheder, små eller mellemstore virksomheder som defineret i Kommissionens henstilling 2003/361/EF af 6. maj 2003 om definitionen af mikrovirksomheder, små og mellemstore virksomheder (9).
8. De medlemsstater, hvori der foregår forhandlinger i henhold til denne artikel, giver Kommissionen meddelelse om anvendelsen af stk. 2, litra f), og stk. 6.
Artikel 126d
Regulering af udbuddet af ost med beskyttet oprindelsesbetegnelse eller beskyttet geografisk betegnelse
1. På anmodning af en producentorganisation, som er anerkendt i henhold til artikel 122, stk. 1, litra a), en brancheorganisation, som er anerkendt i henhold til artikel 123, stk. 4, eller en sammenslutning af erhvervsdrivende, jf. artikel 5, stk. 1, i forordning (EF) nr. 510/2006, kan medlemsstaterne i en begrænset periode fastlægge bindende regler til regulering af udbuddet af ost, der er omfattet af en beskyttet oprindelsesbetegnelse eller af en beskyttet geografisk betegnelse i henhold til artikel 2, stk. 1, litra a) og b), i forordning (EF) nr. 510/2006.
2. Reglerne i stk. 1 skal overholde de betingelser, der er fastsat i stk. 4, og skal være genstand for en forudgående aftale mellem parterne i det geografiske område, som er omhandlet i artikel 4, stk. 2, litra c), i forordning (EF) nr. 510/2006. En sådan aftale skal være indgået mellem mindst to tredjedele af mælkeproducenterne eller deres repræsentanter, der skal repræsentere mindst to tredjedele af den råmælk, der anvendes til produktion af den ost, der er omhandlet i stk. 1, og, hvis det er relevant, mindst to tredjedele af producenterne af den pågældende ost, der skal repræsentere mindst to tredjedele af produktionen af den pågældende ost i det geografiske område, som er omhandlet i artikel 4, stk. 2, litra c), i forordning (EF) nr. 510/2006.
3. For så vidt angår ost med en beskyttet geografisk betegnelse, jf. stk. 1, skal det geografiske område, som råmælken stammer fra i henhold til varespecifikationen for osten, være det samme som det geografiske område for den pågældende ost, jf. artikel 4, stk. 2, litra c), i forordning (EF) nr. 510/2006.
4. De i stk. 1 omhandlede regler:
a)
gælder kun reguleringen af udbuddet af det pågældende produkt og har til formål at tilpasse udbuddet af osten til efterspørgslen
b)
gælder kun for det pågældende produkt
c)
må højst være bindende i en periode på tre år, hvorefter de kan fornyes efter en ny anmodning i henhold til stk. 1
d)
må ikke være til skade for handelen med andre produkter end dem, reglerne vedrører, jf. stk. 1
e)
må ikke vedrøre transaktioner efter den første markedsføring af den pågældende ost
f)
må ikke tillade fastsættelse af priser, herunder fastsættelse af vejledende eller anbefalede priser
g)
må ikke medføre, at en urimelig stor andel af det pågældende produkt, som normalt ville til rådighed, bliver utilgængelig
h)
må ikke medføre forskelsbehandling, udgøre en hindring for nye operatørers adgang til markedet eller have skadelige virkninger for små producenter
i)
skal bidrage til at opretholde kvaliteten og/eller udviklingen af det pågældende produkt
j)
må ikke berøre artikel 126c.
5. Reglerne i stk. 1 skal offentliggøres i en officiel publikation i den pågældende medlemsstat.
6. Medlemsstaterne foretager kontrol for at sikre, at betingelserne i stk. 4 overholdes, og ophæver de i stk. 1 omhandlede regler i tilfælde, hvor de kompetente nationale myndigheder har konstateret, at betingelserne ikke er blevet overholdt.
7. Medlemsstaterne giver straks Kommissionen meddelelse om de regler, de har vedtaget i henhold til stk. 1. Kommissionen oplyser medlemsstaterne om enhver meddelelse om sådanne regler.
8. Kommissionen kan til enhver tid vedtage gennemførelsesretsakter med krav til en medlemsstat om at ophæve de regler, den har fastlagt i henhold til denne artikels stk. 1, hvis Kommissionen konstaterer, at reglerne ikke overholder betingelserne i denne artikels stk. 4, hindrer eller forvrider konkurrencen på en væsentlig del af det indre marked, skader den frie samhandel eller bringer opnåelsen af målene i artikel 39 i TEUF i fare. Sådanne gennemførelsesretsakter vedtages uden at anvende proceduren i artikel 195, stk. 2, eller artikel 196b, stk. 2.
Artikel 126e
Kommissionens beføjelser i forhold til producent- og brancheorganisationer i mælke- og mejerisektoren
1. For at sikre en klar definition af mål og ansvar for producentorganisationer og sammenslutninger af producentorganisationer i mælke- og mejerisektoren samt for at bidrage til, at disse organisationer kan udføre deres aktiviteter effektivt og uden at pålægge en unødig byrde, tillægges Kommissionen beføjelse til i overensstemmelse med artikel 196a at vedtage delegerede retsakter, som fastsætter:
a)
betingelserne for anerkendelse af tværnationale producentorganisationer og tværnationale sammenslutninger af producentorganisationer
b)
regler vedrørende fastlæggelsen af og betingelserne for administrativ bistand ydet af de relevante kompetente myndigheder i forbindelse med tværnationalt samarbejde
c)
supplerende regler vedrørende beregning af den mængde råmælk, der er omfattet af forhandlingerne i artikel 126c, stk. 2, litra c), og stk. 3.
2. Kommissionen kan vedtage gennemførelsesretsakter, hvori der fastlægges detaljerede regler, som er nødvendige for:
a)
gennemførelsen af betingelserne for anerkendelse af producentorganisationer og deres sammenslutninger samt brancheorganisationer, jf. artikel 126a og 126b
b)
den underretning, der er omhandlet i artikel 126c, stk. 2, litra f)
c)
de meddelelser, medlemsstaterne giver Kommissionen i henhold til artikel 126a, stk. 4, litra d), artikel 126b, stk. 3, litra e), artikel 126c, stk. 8, og artikel 126d, stk. 7
d)
procedurerne vedrørende administrativ bistand i tilfælde af tværnationalt samarbejde.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 196b, stk. 2.
4)
I artikel 175 ændres henvisningen »jf. artikel 176 til 177 i denne forordning« til »jf. artikel 176 til 177a i denne forordning«.
5)
Følgende artikel indsættes:
»Artikel 177a
Aftaler, vedtagelser og samordnet praksis i mælke- og mejerisektoren
1. Artikel 101, stk. 1, i TEUF finder ikke anvendelse på aftaler, vedtagelser og samordnet praksis vedtaget af anerkendte brancheorganisationer med henblik på gennemførelse af de aktiviteter, der er nævnt i artikel 123, stk. 4, litra c), i denne forordning.
2. Stk. 1 finder kun anvendelse såfremt:
a)
aftalerne, vedtagelserne og tilfældene af samordnet praksis er meddelt Kommissionen, og
b)
Kommissionen inden for en frist på tre måneder efter meddelelsen af alle oplysninger uden at anvende proceduren i artikel 195, stk. 2, eller artikel 196b, stk. 2, ikke har erklæret aftalerne, vedtagelser eller tilfældene af samordnet praksis for uforenelige med EU-reglerne.
3. Aftalerne, vedtagelserne og tilfældene af samordnet praksis må ikke bringes i anvendelse før udløbet af den frist, der er nævnt i stk. 2, litra b).
4. Aftaler, vedtagelser og tilfælde af samordnet praksis erklæres under alle omstændigheder for uforenelige med EU-reglerne, såfremt de:
a)
kan medføre nogen form for opdeling af markederne i Unionen
b)
kan bevirke, at den fælles markedsordning ikke fungerer tilfredsstillende
c)
kan medføre en konkurrenceforvridning og ikke er absolut nødvendige for at nå de mål for den fælles landbrugspolitik, der tilsigtes med brancheorganisationens aktivitet
d)
omfatter fastsættelse af priser
e)
kan skabe forskelsbehandling eller udelukke konkurrencen for en væsentlig del af de pågældende produkter.
5. Konstaterer Kommissionen efter udløbet af den frist, der er nævnt i stk. 2, litra b), at betingelserne for at anvende stk. 1 ikke er opfyldt, vedtager den uden at anvende proceduren i artikel 195, stk. 2, eller artikel 196b, stk. 2, en afgørelse om, at artikel 101, stk. 1, i TEUF finder anvendelse på den pågældende aftale, vedtagelse eller samordnede praksis.
Kommissionens afgørelse kan ikke anvendes fra en dato, som ligger før datoen for afgørelsens meddelelse til den pågældende brancheorganisation, medmindre denne har givet urigtige oplysninger, eller har misbrugt den undtagelse, der er omhandlet i denne artikels stk. 1.
6. For flerårige aftaler gælder meddelelsen for det første år også for aftalens følgende år. I dette tilfælde kan Kommissionen dog på eget initiativ eller på anmodning af en anden medlemsstat til enhver tid afgive en udtalelse om manglende overensstemmelse.
7. Kommissionen kan vedtage gennemførelsesretsakter, hvori der fastlægges foranstaltninger, som er nødvendige for en ensartet anvendelse af denne artikel. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 196b, stk. 2.«
6)
Artikel 184 ændres således:
a)
Nr. 6) affattes således:
»6)
senest den 31. december 2010 og senest den 31. december 2012 forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om udviklingen i markedssituationen og de deraf følgende betingelserne for en gnidningsløs afvikling af mælkekvoteordningen, om fornødent ledsaget af relevante forslag«.
b)
Følgende nr. tilføjes:
»9)
senest den 30. juni 2014 og senest den 31. december 2018 forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om markedsudviklingen i mælke- og mejerisektoren og især om anvendelsen af artikel 122, stk. 1, litra a), nr. iiia), artikel 123, stk. 4, og artikel 126c, 126d, 177a, 185e og 185f, der især foretager en vurdering af virkningerne for mælkeproducenter og mælkeproduktion i ugunstigt stillede regioner i lyset af den overordnede målsætning om at bevare produktionen i sådanne regioner samt fokuserer på potentielle incitamenter til at tilskynde landbrugeren til at indgå fælles produktionsaftaler, eventuelt sammen med passende forslag.«
7)
Følgende artikler indsættes:
»Artikel 185e
Obligatoriske anmeldelser i mælke- og mejerisektoren
Fra 1. april 2015 anmelder første købere af råmælk den mængde råmælk, der er blevet leveret til dem hver måned, til den kompetente nationale myndighed.
I denne artikel og i artikel 185f forstås ved en »første køber« en virksomhed eller sammenslutning, som køber mælk af producenter med henblik på at:
a)
indsamle, emballere, oplagre, køle eller forarbejde den, herunder på kontraktbasis
b)
sælge den videre til en eller flere virksomheder, der behandler eller forarbejder mælk eller andre mejeriprodukter.
Medlemsstaterne giver Kommissionen meddelelse om den mængde råmælk, der er omhandlet i Stk. 1.
Kommissionen kan vedtage gennemførelsesretsakter med regler for indholdet, formatet og timingen af sådanne anmeldelser og foranstaltninger vedrørende de meddelelser, medlemsstaterne skal afgive i henhold til denne artikel. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 196b, stk. 2.
Artikel 185f
Kontraktforhold i mælke- og mejerisektoren
1. Hvis en medlemsstat beslutter, at hver leverance af råmælk på dens område fra en landbruger til en virksomhed, der forarbejder råmælk, skal være omfattet af en skriftlig kontrakt mellem parterne, og/eller beslutter, at første købere skal afgive et skriftligt tilbud om at indgå en kontrakt med landbrugerne om levering af råmælk, skal en sådan kontrakt og/eller et sådant tilbud om en kontrakt opfylde betingelserne i stk. 2
Såfremt medlemsstaten beslutter, at en landbrugers leverancer af råmælk til en virksomhed, der forarbejder råmælk, skal være omfattet af en skriftlig kontrakt mellem parterne, skal den samtidig beslutte, hvilket eller hvilke trin i leveringen der skal være omfattet af en sådan kontrakt mellem parterne, i tilfælde af at råmælken leveres gennem en eller flere virksomheder, der indsamler mælk. I denne artikel betyder en »virksomhed, der indsamler mælk«, en virksomhed, der transporterer råmælk fra en landbruger eller en anden virksomhed, der indsamler mælk, til en virksomhed, der forarbejder råmælk, eller en anden virksomhed, der indsamler mælk, hvor der i hvert tilfælde sker en overdragelse af ejendomsretten til råmælken.
2. Kontrakten og/eller tilbuddet om en kontrakt skal:
a)
indgås/afgives før levering
b)
foreligge skriftligt, og
c)
navnlig omfatte følgende elementer:
i)
prisen, der skal betales for leveringen, og som:
-
er statisk og fastlagt i kontrakten, og/eller
-
beregnes ved at kombinere forskellige faktorer, der er specificeret i kontrakten, herunder f.eks. markedsindikatorer, der afspejler ændringer i markedsbetingelserne, den leverede mængde og kvaliteten eller sammensætningen af den leverede råmælk
ii)
den mængde råmælk, der kan og/eller skal leveres, og timingen af sådanne leverancer
iii)
kontraktens varighed, som enten kan være tidsbegrænset eller tidsubegrænset med opsigelsesbestemmelser
iv)
oplysninger om betalingsperioder og -procedurer
v)
ordningerne for indsamling eller levering af råmælken, og
vi)
force majeure-bestemmelser.
3. Uanset stk. 1 er en kontrakt og/eller et tilbud om en kontrakt ikke nødvendig, hvis råmælken leveres af en landbruger til et kooperativ, hvor landbrugeren er medlem, hvis kooperativets vedtægter eller regler og afgørelser fastlagt i eller truffet i henhold til disse vedtægter indeholder bestemmelser, der har samme virkning som dem, der er fastsat i stk. 2, litra a), b) og c).
4. Alle elementer i de kontrakter om levering af råmælk, som landbrugere, virksomheder, der indsamler råmælk, eller virksomheder, der forarbejder råmælk, har indgået, herunder de elementer, der henvises til i stk. 2, litra c), forhandles frit mellem parterne.
Uanset bestemmelserne i første afsnit gælder følgende:
i)
såfremt en medlemsstat beslutter at gøre skriftlige kontrakter om levering af råmælk obligatoriske i henhold til denne artikels stk. 1, kan den fastsætte en mindste gyldighedsperiode, der kun gælder for skriftlige kontrakter mellem en landbruger og den første køber af råmælk. En sådan mindste gyldighedsperiode skal være på mindst seks måneder og må ikke være til hinder for, at det indre marked kan fungere efter hensigten, og/eller
ii)
såfremt en medlemsstat beslutter, at den første køber af råmælk skal afgive et skriftligt tilbud på en kontrakt med landbrugeren i henhold til stk. 1, kan den bestemme, at tilbuddet skal omfatte en mindste gyldighedsperiode for kontrakten som fastsat i national ret til dette formål. En sådan mindste gyldighedsperiode skal være på mindst seks måneder og må ikke være til hinder for, at det indre marked kan fungere efter hensigten.
Bestemmelserne i andet afsnit berører ikke landbrugerens ret til at afslå en sådan mindste gyldighedsperiode, forudsat at dette sker skriftligt. I så fald kan parterne frit forhandle alle elementerne i kontrakten, herunder dem, der er omhandlet i stk. 2, litra c).
5. Medlemsstater, som gør brug af valgmulighederne i denne artikel, meddeler Kommissionen, hvordan disse anvendes.
6. Kommissionen kan ved gennemførelsesretsakter vedtage de nødvendige foranstaltninger til en ensartet anvendelse af stk. 2, litra a) og b), og stk. 3, samt foranstaltninger vedrørende de meddelelser, medlemsstaterne skal afgive i henhold til denne artikel. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 196b, stk. 2.«
8)
I del VII, kapitel I, indsættes følgende artikler:
»Artikel 196a
Udøvelse af de delegerede beføjelser
1. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter tillægges Kommissionen på de i denne artikel fastlagte betingelser.
2. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter, jf. artikel 126e, stk. 1, tillægges Kommissionen for en periode på fem år fra 2 april 2012. Kommissionen udarbejder en rapport vedrørende delegationen af beføjelser senest ni måneder inden udløbet af femårsperioden. Delegationen af beføjelser forlænges stiltiende for perioder af samme varighed, medmindre Europa-Parlamentet eller Rådet modsætter sig en sådan forlængelse senest tre måneder inden udløbet af hver periode.
3. Den i artikel 126e, stk. 1, omhandlede delegation af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet. En afgørelse om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning fra dagen efter offentliggørelsen af afgørelsen i Den Europæiske Unions Tidende eller på et senere tidspunkt, der angives i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af de delegerede retsakter, der allerede er i kraft.
4. Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, giver den samtidigt Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom.
5. En delegeret retsakt vedtaget i henhold til artikel 126e, stk. 1, træder kun i kraft, hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af den pågældende retsakt til Europa-Parlamentet og Rådet, eller hvis Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af denne frist begge har informeret Kommissionen om, at de ikke agter at gøre indsigelse. Fristen kan forlænges med to måneder på Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ.
Artikel 196b
Udvalgsprocedure
1. Kommissionen bistås af et udvalg, der benævnes Komitéen for den Fælles Markedsordning for Landbrugsprodukter. Denne komité er et udvalg som omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser (10).
2. Når der henvises til dette stykke, finder artikel 5 i forordning (EU) nr. 182/2011 anvendelse.
9)
I artikel 204 tilføjes følgende stykke:
»7. For mælke- og mejerisektoren anvendes artikel 122, stk. 1, litra a), nr. iiia), artikel 123, stk. 4, samt artikel 126a, 126b, 126e og 177a fra 2. april 2012 indtil den 30. juni 2020 og artikel 126c, 126d, 185e og 185f fra 3. oktober 2012 indtil den 30. juni 2020.«
Artikel 2
Ikrafttræden
1. Denne forordning træder i kraft på tredjedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
2. Den anvendes fra 2. april 2012.
Dog anvendes artikel 126c, 126d, 185e og 185f i forordning (EF) nr. 1234/2007 som indsat ved denne forordning fra 3. oktober 2012.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Strasbourg, den 14. marts 2012.
32012R0261
L 094/38
SLUŽBENI LIST EUROPSKE UNIJE
14.03.2012.
UREDBA (EU) br. 261/2012 EUROPSKOG PARLAMENTA I VIJEĆA
od 14. ožujka 2012.
o izmjeni Uredbe Vijeća (EZ) br. 1234/2007 u pogledu ugovornih odnosa u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda
EUROPSKI PARLAMENT I VIJEĆE EUROPSKE UNIJE,
uzimajući u obzir Ugovor o funkcioniranju Europske unije, a posebno prvi stavak njegovog članka 42. i članak 43. stavak 2.,
uzimajući u obzir prijedlog Europske komisije,
nakon dostave nacrta zakonodavnog akta nacionalnim parlamentima,
uzimajući u obzir mišljenje Europskoga gospodarskog i socijalnog odbora (1),
uzimajući u obzir mišljenje Odbora regija (2),
u skladu s redovnim zakonodavnim postupkom (3),
budući da:
(1)
Uzastopnim reformama zajedničke organizacije tržišta mlijeka i mliječnih proizvoda, trenutačno sadržanima u Uredbi Vijeća (EZ) br. 1234/2007 od 22. listopada 2007. o uspostavi zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta i o posebnim odredbama za određene poljoprivredne proizvode (Uredba o jedinstvenom ZOT-u) (4), svrha je bila tržišna orijentacija tj. dozvoljavati da se poljoprivrednici vode signalima o cijenama kod odlučivanja u pogledu toga što i koliko proizvoditi, s ciljem jačanja konkurentske situacije u sektoru mlijeka i njegove održivosti u kontekstu globalizirane trgovine. Stoga je odlučeno postupno povećavati kvote donošenjem Uredbe Vijeća (EZ) br. 72/2009 od 19. siječnja 2009. o promjenama Zajedničke poljoprivredne politike izmjenom uredaba (EZ) br. 247/2006, (EZ) br. 320/2006, (EZ) br. 1405/2006, (EZ) br. 1234/2007, (EZ) br. 3/2008 i (EZ) br. 479/2008, te ukidanjem uredaba (EEZ) br. 1883/78, (EEZ) br. 1254/89, (EEZ) br. 2247/89, (EEZ) br. 2055/93, (EZ) br. 1868/94, (EZ) br. 2596/97, (EZ) br. 1182/2005 i (EZ) br. 315/2007 (5) (reforma „kontrole zdravlja” od 2008. do 2009.) kako bi se osiguralo nesmetano postupno ukidanje sustava kvota za mlijeko do 2015.
(2)
U razdoblju od 2007. do 2009. dogodio se izniman razvoj tržišta u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda, što je na kraju imalo za posljedicu nagli pad cijena 2008./2009. Najprije su ekstremni vremenski uvjeti u Oceaniji doveli do značajnog pada u opsegu snabdijevanja, što je dovelo do brzog i znatnog povećanja cijena. Iako se svjetska ponuda počela oporavljati i cijene su se počele vraćati na normalnije razine, naknadno nastala financijska i gospodarska kriza negativno se odrazila na proizvođače mliječnih proizvoda u Uniji, pogoršavajući nestalnost cijena. Više cijene proizvoda imale su za posljedicu značajan rast ulaznih troškova za hranu za životinje, kao i drugih ulaznih troškova, uključujući energiju. Potom je pad potražnje u svjetskim razmjerima, kao i u Uniji, uključujući i potražnju za mlijekom i mliječnim proizvodima tijekom razdoblja kad je proizvodnja u Uniji ostala stabilna, doveo do pada cijena u Uniji na najnižu razinu sigurnosne mreže. Taj drastičan pad cijena proizvoda sektora mljekarstva nije u cijelosti prenesen na niže cijene mliječnih proizvoda na razinama potrošača, čime je u većini država za sektore u daljnjem lancu proizvodnje nastalo povećanje bruto razlike u cijeni za većinu proizvoda iz sektora mljekarstva, spriječena je prilagodba potražnje za mliječnim proizvodima na niže cijene i usporen oporavak cijena te su se pogoršali učinci niskih cijena na proizvođače mlijeka, a opstanak mnogih od njih doveden je u opasnost.
(3)
Kao odgovor na tako teško stanje na tržištu za mlijeko u listopadu 2009. osnovana je Stručna skupina na visokoj razini za mlijeko (HLG) kako bi raspravila o srednjoročnim i dugoročnim mjerama za sektor mlijeka i mliječnih proizvoda, kojima bi se s obzirom na ukidanje mliječnih kvota u 2015. doprinijelo stabilizaciji tržišta i prihoda proizvođača mlijeka, kao i povećanju transparentnosti u tom sektoru.
(4)
HLG je dobio usmene i pisane primjedbe od većih europskih skupina dionika iz lanca opskrbe, koje predstavljaju poljoprivrednike, prerađivače mlijeka, prodaju na veliko i malo te potrošače. Osim toga, HLG je dobio primjedbe od pozvanih akademskih stručnjaka, predstavnika trećih zemalja, nacionalnih tijela za tržišno natjecanje, kao i od službi Komisije. Također je održana konferencija dionika u mljekarstvu 26. ožujka 2010., na kojoj je veća skupina sudionika u lancu opskrbe mogla izraziti svoja gledišta. HLG je dostavio svoje izvješće 15. lipnja 2010. Izvješće je sadržavalo analizu tekućeg stanja u sektoru mlijeka i veći broj preporuka koje su bile usmjerene na ugovorne odnose, pregovaračku moć proizvođača, međustrukovne/sektorske organizacije, transparentnost (uključujući daljnju razradu instrumenata za nadzor europskih cijena), tržišne mjere i budućnosnice, tržišne standarde i označivanje podrijetla te inovacije i istraživanja. Kao prvi korak, ova se Uredba bavi prvim četirima pitanjima.
(5)
HLG je u sektorima proizvodnje i prerade mlijeka ustanovio velike razlike među državama članicama. Također je vrlo različito stanje među gospodarskim subjektima i vrstama subjekata unutar pojedinih država članica. Međutim, u mnogim slučajevima koncentracija ponude je niska, što dovodi do neravnoteže u pregovaračkoj moći u lancu opskrbe između poljoprivrednika i mljekarstava. Ta neravnoteža može dovesti do nepravednih postupaka u trgovini; poljoprivrednici posebno u trenutku isporuke ne znaju kakvu će cijenu dobiti za svoje mlijeko jer mljekare često utvrđuju cijene mnogo kasnije, na temelju dobivene dodane vrijednosti, što je često izvan utjecaja poljoprivrednika.
(6)
Stoga postoji problem prenošenja cijene u lancu, posebno u odnosu na franko cijene na poljoprivrednom gospodarstvu, koje se općenito ne razvijaju u skladu s povećanjem troškova proizvodnje. Nasuprot tome, tijekom 2009. ponuda mlijeka nije bila brzo prilagođena padu potražnje. Zaista, u nekim državama članicama velikim proizvođačima, poljoprivrednici su na niže cijene reagirali proizvodnjom većom nego prethodne godine. Dodana vrijednost u lancu opskrbe mlijekom sve se više koncentrira u sektorima u daljnjem lancu prerade, posebno u mljekarstvima i prodaji na malo, pri čemu se cijena za krajnjeg korisnika ne odražava na cijenu koja se plaća proizvođačima mlijeka. Treba pozvati sve sudionike u lancu opskrbe mlijekom, uključujući distribucijski sektor, na suradnju kako bi se riješila ta neravnoteža.
(7)
Za mljekarstva nisu uvijek dobro isplanirane količine mlijeka koje im se isporučuju tijekom sezone. Čak i u mljekarskim zadrugama (čiji su vlasnici poljoprivrednici, koje imaju pogone za preradu i prerađuju 58 % sirovog mlijeka Unije) može doći do neuspjeha prilagodbe ponude prema potražnji: poljoprivrednici su obvezni isporučiti sve svoje mlijeko svojim zadrugama, a zadruga je dužna prihvatiti sve mlijeko.
(8)
Korištenje formalnih pisanih ugovora sklopljenih prije isporuke, a u kojima su sadržani osnovni elementi, nije rašireno. Međutim, takvim bi se ugovorima mogla povećati odgovornost sudionika u lancu mljekarstva i povećati svijest o potrebi da se bolje uzmu u obzir signali s tržišta, poboljša prenošenje cijena i bolje prilagodi ponuda prema potražnji, kao i da se doprinese sprečavanju određenih nepravednih postupaka u trgovini.
(9)
U nedostatku zakonodavstva Unije o takvim ugovorima, države članice mogu u okviru svog sustava ugovornog prava odlučiti da se obavezno moraju primjenjivati takvi ugovori, pod uvjetom da se poštuje pravo Unije, a pogotovo da se ne ometa pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta i zajednička organizacija tržišta. Zbog različitosti koje postoje u Uniji u odnosu na ugovorno pravo, u interesu supsidijarnosti odluku o tome treba prepustiti državama članicama. Na određenom državnom području trebaju se za sve isporuke sirovog mlijeka primjenjivati jednaki uvjeti. Stoga, ako jedna država članica odluči da na njezinom državnom području svaka isporuka sirovog mlijeka od poljoprivrednika prerađivaču mora obavezno biti pokrivena pisanim ugovorom između dviju strana, ta se obaveza mora također primjenjivati i na isporuke sirovog mlijeka koje dolaze iz drugih država članica, ali nije potrebno da se primjenjuje na isporuke u druge države članice. U skladu s načelom supsidijarnosti, treba prepustiti državama članicama da odlučuju mora li prvi kupac dati pisanu ponudu poljoprivredniku za sklapanje takvog ugovora.
(10)
Kako bi se osigurali primjereni minimalni standardi za takve ugovore i osiguralo da unutarnje tržište i zajednička organizacija tržišta dobro funkcioniraju, treba utvrditi neke osnovne uvjete primjene takvih ugovora na razini Unije. O svim takvim osnovnim uvjetima treba slobodno pregovarati. Ipak, kako bi se poboljšala stabilnost tržišta mlijeka i plasman za proizvođače mlijeka u nekim državama članicama u kojima je vrlo raširena primjena ugovora s vrlo kratkim rokom trajanja, državama članicama treba dopustiti da utvrđuju najkraće trajanje koje se uključuje u takve ugovore i/ili ponude. Takvo najkraće trajanje treba važiti samo za ugovore između prvih kupaca i proizvođača mlijeka ili za ponude koje prvi kupci daju proizvođačima mlijeka. Ono ne smije ometati pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta, a proizvođačima mlijeka treba prepustiti izbor da se odluče protiv ili da odbiju takvo najkraće trajanje. Jedan od osnovnih uvjeta treba biti da se cijena koja se plaća za isporuku, već prema izboru ugovornih stranaka, može staviti u ugovor kao fiksna cijena ili cijena koja varira ovisno o određenim faktorima, poput količine i kakvoće ili sastava isporučenog sirovog mlijeka, a da se pri tom ne isključi mogućnost kombinacije fiksne cijene za određenu količinu i formulirane cijene za dodatnu količinu sirovog mlijeka koje se isporučuje prema jednom ugovoru.
(11)
Mljekarske zadruge koje u svojim statutima ili pravilima i odlukama koje se na njima temelje imaju odredbe s učincima sličnima onima poput osnovnih uvjeta za ugovore koji su utvrđeni u ovoj Uredbi, trebaju u interesu jednostavnosti biti izuzeti od zahtjeva za pisanim ugovorom.
(12)
Kako bi se poboljšala učinkovitost gore navedenog, na ugovorima utemeljenog sustava, u slučaju kada mlijeko od poljoprivrednika skupljaju posrednici za isporuku prerađivačima, državama članicama treba dati mogućnost primjene toga sustava i na te posrednike.
(13)
Člankom 42. Ugovora o funkcioniranju Europske unije (UFEU) predviđa se da se odredbe Unije o tržišnom natjecanju primjenjuju na proizvodnju i trgovinu poljoprivrednim proizvodima samo u opsegu koji odredi Europski parlament i Vijeće u okviru članka 43. stavka 2. UFEU-a, kojim se pak predviđa uspostava zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta.
(14)
Kako bi se osigurao održiv gospodarski razvoj proizvodnje i time osigurao primjereni životni standard poljoprivrednika u sektoru mljekarstva, treba ojačati njihovu pregovaračku moć nasuprot prerađivačima, što bi dovelo do pravednije raspodjele dodane vrijednosti koja se stvara u lancu opskrbe. Kako bi se ostvarili ti ciljevi zajedničke poljoprivredne politike, treba donijeti odredbu prema članku 42. i članku 43. stavku 2. UFEU-a kojom se dozvoljava organizacijama koje se sastoje od isključivo poljoprivrednika-mljekara ili njihovih zadruga da zajednički dogovaraju uvjete ugovora za proizvodnju pojedinih ili svih svojih članova s pojedinim mljekarstvom, uključujući i cijenu. Samo proizvođačke organizacije koje su zatražile i koje su priznate na temelju članka 122. Uredbe (EZ) br. 1234/2007 dolaze u obzir za primjenu ove odredbe. Osim toga, ta se odredba ne primjenjuje na priznate proizvođačke organizacije, uključujući i zadruge, koje prerađuju sve sirovo mlijeko svojih članova, budući da se ne radi o isporukama sirovog mlijeka drugim prerađivačima. Nadalje, treba predvidjeti odredbu za mogućnost stvarnog priznanja prema toj Uredbi za postojeće proizvođačke organizacije priznate na temelju nacionalnog prava.
(15)
Kako se ne bi ometalo učinkovito funkcioniranje zadruga te radi jasnoće, treba odrediti da, kad članstvo pojedinog poljoprivrednika u zadruzi povlači za sobom obvezu da svoju cjelokupnu proizvodnju sirovog mlijeka ili tek jedan njezin dio isporuči prema uvjetima koji su određeni u statutima ili na njima utemeljenim pravilima i odlukama, ti uvjeti nisu predmet pregovora preko proizvođačke organizacije.
(16)
Nadalje, kako bi se održalo učinkovito natjecanje na tržištu mljekarskih proizvoda, ta mogućnost treba biti predmet primjerenih ograničenja izražena u obliku postotka proizvodnje Unije i proizvodnje pojedine države članice obuhvaćene takvim pregovorima. To ograničenje izraženo u postocima nacionalne proizvodnje treba se najprije primijeniti na količinu proizvedenog sirovog mlijeka u državi članici proizvođaču ili u svakoj od država članica proizvođača. Isto postotno ograničenje treba se također primijeniti na količinu sirovog mlijeka isporučenog svakoj pojedinoj državi članici odredišta.
(17)
S obzirom na važnost zaštićenih oznaka izvornosti (ZOI) i zaštićenih oznaka zemljopisnog podrijetla (ZOZP), posebno za osjetljiva ruralna područja te kako bi se osigurala dodana vrijednost i održala kakvoća, posebno sireva s oznakama ZOI i ZOZP, a u kontekstu sustava mliječnih kvota koji istječe, državama članicama treba dozvoliti da primjenjuju pravila za reguliranje ponude takvih sireva koji se proizvode u određenim zemljopisnim područjima. Odredbama se treba obuhvatiti cjelokupna proizvodnja pojedinog takvog sira, a treba je zatražiti pojedina sektorska organizacija, proizvođačka organizacija ili skupina kako je određeno u Uredbi Vijeća (EZ) br. 510/2006 od 20. ožujka 2006. o zaštiti oznaka zemljopisnog podrijetla i oznaka izvornosti poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda (6). Takvom zahtjevu treba dati potporu velika većina proizvođača mlijeka koji proizvode najveći dio količine mlijeka koje se koristi za proizvodnju takvog sira, a u slučaju sektorskih organizacija ili skupina, velika većina proizvođača sira koji predstavljaju najveći dio proizvodnje toga sira. Štoviše, te odredbe trebaju biti predmet strogih uvjeta posebno kako bi se spriječilo nanošenje štete trgovini proizvodima na drugim tržištima i zaštitila manjinska prava. Države članice odmah trebaju objaviti i dostaviti Komisiji usvojena pravila, pobrinuti se za redovite provjere te staviti ta pravila izvan snage u slučaju nepoštovanja.
(18)
Na razini Unije uvedena su pravila za sektorske organizacije u nekim sektorima. Te organizacije mogu odigrati korisnu ulogu u dijalozima između sudionika u lancu opskrbe i promicanju najbolje prakse i transparentnosti tržišta. Takva se pravila trebaju također primijeniti u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda, zajedno s odredbama kojima se pojašnjava mjesto takvih organizacija u okviru prava o tržišnom natjecanju, pod uvjetom da aktivnosti tih organizacija ne narušavaju natjecanje ili unutarnje tržište ili negativno utječu na dobro funkcioniranje zajedničke organizacije poljoprivrednih tržišta. Države članice trebaju poticati sve sudionike na sudjelovanje u sektorskim organizacijama.
(19)
Kako bi mogla pratiti kretanja na tržištu, Komisiji trebaju pravovremene informacije o količinama isporučenog sirovog mlijeka. Stoga treba predvidjeti da prvi kupac redovito dostavlja takve informacije državama članicama, a da države članice o tome obavješćuju Komisiju.
(20)
Komisiji su također potrebne obavijesti od država članica o pregovorima o ugovorima, priznanju proizvođačkih organizacija i njihovih udruženja i sektorskih organizacija, kao i o ugovornim odnosima u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda, radi praćenja i analize primjene ove Uredbe, pogotovo s obzirom na pripreme izvještaja o kretanjima na tržištu mlijeka koje ona treba predočiti Europskom parlamentu i Vijeću.
(21)
Mjere određene u ovoj Uredbi opravdane su s obzirom na sadašnje gospodarske prilike na tržištu mlijeka i na strukturu lanca opskrbe. One se trebaju primjenjivati duže vrijeme, kako bi razvile svoj puni učinak. No, zbog njihove dalekosežne prirode, one trebaju biti privremene, a potrebno je preispitivati koliko su učinkovite i treba li ih i dalje primjenjivati. To treba biti tema dvaju izvještaja Komisije o razvoju tržišta mlijeka kojima će se posebno obuhvatiti mogući poticaji kako bi se poljoprivrednike ohrabrilo da pristupe zajedničkim sporazumima o proizvodnji, a koji se moraju dostaviti do 30. lipnja 2014. odnosno 31. prosinca 2018.
(22)
Gospodarstvo nekih zapostavljenijih regija u Uniji u velikoj mjeri ovisi o proizvodnji mlijeka. Zbog posebnih osobina tih regija, treba prilagoditi opće mjere kako bi bolje odgovarale njihovim potrebama. U zajedničkoj poljoprivrednoj politici već postoje posebne mjere za zapostavljene regije. Dodatne mjere utvrđene u ovoj Uredbi mogu doprinijeti jačanju položaja proizvođača mlijeka u takvim regijama. Ti se učinci trebaju vrednovati u gore spomenutim izvještajima na temelju kojih Komisija treba, prema potrebi, podnijeti prijedloge Europskom parlamentu i Vijeću.
(23)
Kako bi se osiguralo jasno određivanje ciljeva i odgovornosti proizvođačkih organizacija u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda, na Komisiju treba, u skladu s člankom 290. UFEU-a, prenijeti ovlasti za donošenje pravnih akata o uvjetima priznavanja transnacionalnih proizvođačkih organizacija i transnacionalnih udruženja proizvođačkih organizacija, pravila o osnivanju, kao i o uvjetima pružanja administrativne pomoći transnacionalnoj suradnji i izračunu količina sirovog mlijeka obuhvaćenog pregovorima s pojedinom proizvodnom organizacijom. Od posebne je važnosti da Komisija tijekom pripremnih radova provede odgovarajuća savjetovanja, također i sa stručnjacima. Komisija, kod pripreme i razrade delegiranih pravnih akata, treba osigurati da se odgovarajući dokumenti istodobno, pravovremeno i na odgovarajući način dostavljaju Europskom parlamentu i Vijeću.
(24)
Kako bi se osigurali ujednačeni uvjeti za provedbu ove Uredbe, provedbene ovlasti treba prenijeti na Komisiju. Provedbene ovlasti za provedbu uvjeta u vezi s priznavanjem proizvođačkih organizacija i njihovih udruženja i sektorskih organizacija, o izvještavanju od strane tih organizacija o količinama sirovog mlijeka obuhvaćenih pregovorima, o obavješćivanju Komisije od strane država članica o tim organizacijama, o usvajanju pravila kojima se uređuje opskrba sirom s oznakama ZOI ili ZOZP, o detaljnim odredbama u vezi sa sporazumima, odlukama i dogovorenim načinima postupanja u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda, o sadržaju, obliku i rokovima obaveznih deklaracija u tom sektoru, o određenim aspektima ugovaranja za isporuke sirovog mlijeka od strane poljoprivrednika, kao i o obavješćivanju Komisije o odlukama država članica koje su one s tim u vezi donijele, trebaju se izvršavati u skladu s Uredbom (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o utvrđivanju pravila i općih načela u vezi s mehanizmima nadzora država članica nad izvršavanjem provedbenih ovlasti Komisije (7).
(25)
U okviru ovlasti Komisije u području politike tržišnog natjecanja u Uniji i s obzirom na posebnu prirodu tih akata, Komisija treba bez primjene Uredbe (EU) br. 182/2011 odlučivati o tome jesu li određeni sporazumi i dogovoreni načini postupanja u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda u skladu s pravilima tržišnog natjecanja Unije ili ne, smije li neka proizvođačka organizacija pregovarati s više od jedne države članice i treba li staviti izvan snage određene odredbe koje je neka država članica utvrdila o regulaciji ponude sireva s oznakama ZOI ili ZOZP.
(26)
Uredbu (EZ) br. 1234/2007 treba stoga na odgovarajući način izmijeniti,
DONIJELI SU OVU UREDBU:
Članak 1.
Izmjene Uredbe (EZ) br. 1234/2007
Uredba (EZ) br. 1234/2007 mijenja se kako slijedi:
1.
U točki (a) prvoga stavka članka 122. umeće se sljedeća podtočka:
„iii
a mlijeko i mliječni proizvodi;”.
2.
U članku 123. dodaje se sljedeći stavak:
„4. Države članice mogu također priznavati sektorske organizacije koje:
(a)
su formalno zatražile priznanje, a koje čine predstavnici gospodarskih djelatnosti koje su povezane s proizvodnjom sirovog mlijeka i koje imaju vezu s najmanje jednom od sljedećih faza u lancu opskrbe: preradom ili trgovinom, kao i distribucijom proizvoda iz sektora mlijeka i mliječnih proizvoda; i
(b)
su uspostavljene na inicijativu svih ili nekih predstavnika iz točke (a);
(c)
provode u jednoj ili više regija Unije, uzimajući u obzir interese članova tih sektorskih organizacija i interese potrošača, jednu ili više sljedećih aktivnosti:
i.
poboljšanje znanja i transparentnosti vezano uz proizvodnju i tržište, primjerice objavom statističkih podataka o cijenama, količinama i trajanju ugovora za isporuke sirovog mlijeka koji su već prije sklopljeni, kao i analizama mogućih budućih kretanja na regionalnoj, nacionalnoj i međunarodnoj razini;
ii.
suradnja u boljoj koordinaciji stavljanja na tržište proizvoda sektora mlijeka i mliječnih proizvoda, a posebno istraživanjima i studijama o tržištu;
iii.
poticanje potrošnje i informiranje o mlijeku i mliječnim proizvodima, kako na unutarnjem, tako i na međunarodnom tržištu;
iv.
pronalaženje potencijalnih izvoznih tržišta;
v.
izrada standardnih ugovora u skladu s pravilima Unije za prodaju sirovog mlijeka kupcima i/ili isporukom prerađenih proizvoda trgovcima na veliko i malo, vodeći računa o potrebi stvaranja korektnih uvjeta tržišnog natjecanja i sprečavanju narušavanja tržišta;
vi.
pružanje informacija i provedba istraživanja potrebnih za prilagodbu proizvodnje na proizvode koji su primjereniji zahtjevima tržišta i sklonostima i očekivanjima potrošača, posebno u vezi s kakvoćom proizvoda i zaštitom okoliša;
vii.
održavanje i razvoj proizvodnih potencijala sektora mljekarstva, između ostalog promicanjem programa inovacija i potpore za primijenjena istraživanja i razvoj s ciljem iskorištavanja punog potencijala mlijeka i mliječnih proizvoda, pogotovo da bi se stvarali proizvodi s dodanom vrijednošću koji su atraktivniji potrošačima;
viii.
pronalaženje načina za ograničenje primjene proizvoda za zdravlje životinja, poboljšanje upravljanja ostalim ulaznim faktorima te poboljšanje sigurnosti hrane i zdravlja životinja;
ix.
razvijanje metoda i instrumenata za poboljšanje kakvoće proizvoda u svim fazama proizvodnje i stavljanja na tržište;
x.
iskorištavanje potencijala ekološke poljoprivrede te zaštita i promicanje ekološke poljoprivrede i proizvodnje proizvoda s oznakama izvornosti, oznakom kakvoće i oznakama zemljopisnog podrijetla; i
xi.
promicanje integrirane proizvodnje ili drugih ekološki prihvatljivih metoda.”
3.
U poglavlju II. glave II. dijela II. umeće se sljedeći odjeljak:
„Odjeljak II.A
Pravila o proizvođačkim organizacijama i sektorskim organizacijama u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda
Članak 126.a
Priznavanje proizvođačkih organizacija i njihovih udruženja u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda
1. Države članice priznaju kao proizvođačke organizacije u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda sve pravne subjekte ili jasno određene dijelove pravnih subjekata koji zatraže takvo priznanje, pod uvjetom da:
(a)
udovoljavaju zahtjevima utvrđenima u točkama (b) i (c) prvog stavka članka 122.;
(b)
imaju najmanji broj članova i/ili u svojem području djelovanja pokrivaju najmanje količine utržive proizvodnje, koju mora utvrditi pojedina država članica;
(c)
ima dovoljno dokaza da mogu pravilno obavljati svoje aktivnosti, kako vezano uz rokove, tako i u odnosu na učinkovitost i koncentriranje ponuda;
(d)
imaju statute koji su u skladu s točkama (a), (b) i (c) ovog stavka.
2. Na temelju zahtjeva, države članice mogu priznati udruženje priznatih proizvođačkih organizacija u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda ako dotična država članica smatra da je to udruženje sposobno učinkovito obavljati sve aktivnosti priznate proizvođačke organizacije da ono ispunjava uvjete utvrđene u stavku 1.
3. Države članice mogu odlučiti da proizvođačke organizacije koje su priznate prije 2. travnja 2012. na temelju nacionalnog prava i koje ispunjavaju uvjete utvrđene u stavku 1. ovog članka dolaze u obzir za priznanje kao proizvođačke organizacije prema podtočki iii.a točke (a) prvog stavka članka 122.
Proizvođačke organizacije koje su priznate prije 2. travnja 2012. na temelju nacionalnog prava, a koje ne ispunjavaju uvjete utvrđene u stavku 1. ovog članka, mogu nastaviti vršiti svoje aktivnosti u skladu s nacionalnim pravom do 3. listopada 2012.
4. Države članice:
(a)
odlučuju hoće li odobriti priznanje proizvođačkoj organizaciji u roku od 4 mjeseca od primitka zahtjeva kojem su priloženi svi odgovarajući dokazi; zahtjev se podnosi u državi članici u kojoj organizacija ima sjedište;
(b)
provode, u razmacima koje one utvrđuju, provjere kako bi se uvjerile da priznata proizvođačka organizacija i udruženja proizvođačka organizacija ispunjavaju odredbe ovog poglavlja;
(c)
u slučaju neispunjavanja ili nepravilnosti kod provedbe mjera predviđenih u ovom poglavlju, tim organizacijama i udruženjima izriču kazne koje su one utvrdile te odlučuju, prema potrebi, o povlačenju priznanja;
(d)
obavješćuju Komisiju jednom godišnje i to najkasnije do 31. ožujka svake godine o svakoj odluci o odobrenju, odbijanju ili povlačenju priznanja koje su donijele tijekom prethodne kalendarske godine.
Članak 126.b
Priznanje sektorskih organizacija u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda
1. Države članice mogu priznati sektorske organizacije u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda pod uvjetom da takve organizacije:
(a)
udovoljavaju zahtjevima utvrđenima u članku 123. stavku 4.;
(b)
provode svoje aktivnosti u jednoj ili više regija na određenom državnom području;
(c)
na njih otpada značajan dio gospodarskih aktivnosti navedenih u članku 123. stavku 4. točki (a);
(d)
one se same ne bave proizvodnjom, preradom ili trgovinom proizvodima u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda.
2. Države članice mogu odlučiti da sektorske organizacije koje su priznate prije 2. travnja 2012. na temelju nacionalnog prava i koje ispunjavaju uvjete utvrđene u stavku 1. dolaze u obzir za priznanje kao sektorske organizacije prema članku 123. stavku 4.
3. U slučaju kad države članice primjenjuju opciju za priznanje sektorske organizacije u skladu sa stavkom 1 i/ili 2., one:
(a)
odlučuju hoće li odobriti priznanje sektorskoj organizaciji u roku od 4 mjeseca od primitka zahtjeva kojem su priloženi svi odgovarajući dokazi; zahtjev se podnosi u državi članici u kojoj organizacija ima svoje sjedište;
(b)
provode, u razmacima koje one određuju, kontrole kako bi se uvjerile da priznate sektorske organizacije ispunjavaju uvjete kojima se uređuje njihovo priznavanje;
(c)
u slučaju neusklađenosti ili nepravilnosti kod provedbe mjera predviđenih u ovoj Uredbi, tim organizacijama izriču kazne koje su one utvrdile te prema potrebi odlučuju o povlačenju priznanja;
(d)
povlače priznanje ako:
i.
nisu više ispunjeni zahtjevi i uvjeti za priznanje utvrđeni u ovom članku;
ii.
sektorska organizacija sudjeluje u sporazumima, odlukama i dogovorenim načinima postupanja prema članku 177.a stavku 4., ne dovodeći u pitanje bilo kakve kazne koje se izriču u skladu s nacionalnim propisima;
iii.
sektorska organizacija ne ispuni obvezu o obavješćivanju prema članku 177.a stavku 2.;
(e)
obavješćuju Komisiju jednom godišnje, i to najkasnije do 31. ožujka svake godine, o svakoj odluci o odobrenju, odbijanju ili povlačenju priznanja koje su donijele tijekom prethodne kalendarske godine.
Članak 126.c
Ugovorna pregovaranja u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda
1. Proizvođačka organizacija u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda koja je priznata prema članku 122. može pregovarati u ime svojih članova poljoprivrednika u odnosu na dio ili na cjelokupnu njihovu zajedničku proizvodnju, o ugovorima za isporuku sirovog mlijeka od strane pojedinog poljoprivrednika prerađivaču sirovog mlijeka ili sakupljaču (posredniku) u smislu drugog postavka članka 185.f stavka 1.
2. Proizvođačka organizacija može pregovarati:
(a)
bez obzira na to prenose li poljoprivrednici vlasništvo nad sirovim mlijekom na proizvođačku organizaciju ili ne;
(b)
bez obzira na to je li dogovorena cijena ista za zajedničku proizvodnju samo nekih ili svih članova poljoprivrednika;
(c)
pod uvjetom da za određenu proizvođačku organizaciju:
i.
količina sirovog mlijeka obuhvaćena takvim pregovorima ne prelazi 3,5 % ukupne proizvodnje Unije; i
ii.
količina sirovog mlijeka obuhvaćena takvim pregovorima koje se proizvodi u određenoj državi članici ne prelazi 33 % ukupne nacionalne proizvodnje te države članice; i
iii.
količina sirovog mlijeka obuhvaćena takvim pregovorima koje se isporučuje u određenu državu članicu ne prelazi 33 % ukupne nacionalne proizvodnje te države članice;
(d)
pod uvjetom da dotični poljoprivrednici nisu članovi ni jedne druge proizvođačke organizacije koja također pregovara o takvim ugovorima u njihovo ime; međutim države članice mogu odstupiti od ovog uvjeta u primjereno opravdanim slučajevima kada poljoprivrednici raspolažu s dvije različite proizvodne jedinice smještene u različitim zemljopisnim područjima;
(e)
pod uvjetom da sirovo mlijeko nije obuhvaćeno obvezom isporuke na temelju članstva poljoprivrednika u nekoj zadruzi u skladu s uvjetima utvrđenima u statutu zadruge ili u pravilima i odlukama koji su predviđeni ili proizlaze iz tih statuta; i
(f)
pod uvjetom da proizvođačka organizacija obavijesti nadležno tijelo države članice ili država članica u kojima djeluje, o količinama sirovog mlijeka koje je obuhvaćeno takvim pregovorima.
3. Neovisno o uvjetima utvrđenima u podtočkama ii. i iii. točke (c) stavka 2., organizacija proizvođača može voditi pregovore prema članku 1. pod uvjetom da, vezano uz tu organizaciju proizvođača, pregovorima obuhvaćene količine sirovog mlijeka, koje se proizvode ili isporučuju u pojedinoj državi članici koja ima ukupnu godišnju proizvodnju sirovog mlijeka ispod 500 000 tona, ne prelaze 45 % ukupne nacionalne proizvodnje te države članice.
4. Za potrebe primjene ovog članka, odredbe koje se odnose na proizvođačke organizacije također se odnose i na udruženja takvih proizvođačkih organizacija.
5. Za potrebe primjene točke (c) stavka 2. i stavka 3., Komisija objavljuje, na način koji ona smatra primjerenim, količine sirovog mlijeka koje se proizvode u Uniji i državama članicama na temelju najažurnijih podataka koji su joj na raspolaganju.
6. Odstupajući od točke (c) stavka 2. i stavka 3., čak kad nisu premašene u njima utvrđene granične vrijednosti, tijelo nadležno za nadzor tržišnog natjecanja, navedeno u drugom podstavku ovog stavka, može u pojedinačnim slučajevima odlučiti da proizvođačka organizacija treba ponovno započeti određene pregovore ili ih uopće ne voditi, ako smatra da je to potrebno kako ne bi bilo narušeno tržišno natjecanje ili da bi se izbjegla šteta manjim i srednjim prerađivačima sirovog mlijeka na njezinom državnom području.
Za pregovore kojima je obuhvaćeno više od jedne države članice odluku iz prvoga podstavka donosi Komisija bez primjene postupka navedenog u članku 195. stavku 2. ili članku 192.b stavku 2. U ostalim slučajevima tu odluku donosi nacionalno tijelo za tržišno natjecanje države članice na koju se pregovori odnose.
Odluke iz ovog stavka ne primjenjuju se prije datuma kad je dotično poduzeće o njima obaviješteno.
7. Za potrebe primjene ovog članka:
(a)
‚nacionalno tijelo za tržišno natjecanje’ znači tijelo iz članka 5. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju utvrđenih u člancima 101. i 102. Ugovora (8);
(b)
‚mali i srednji prerađivači’ znači vrlo mali, mali ili gospodarski subjekti srednje veličine, u smislu Preporuke Komisije 2003/361/EZ od 6. svibnja 2003. o definiciji vrlo malih, manjih i gospodarskih subjekata srednje veličine (9).
8. Države članice u kojima se vode pregovori u skladu s ovim člankom obavješćuju Komisiju o primjeni točke (f) stavka 2. i stavka 6.
Članak 126.d
Reguliranje ponude sira sa zaštićenom oznakom izvornosti ili zaštićenom oznakom zemljopisnog podrijetla
1. Na zahtjev proizvođačke organizacije priznate na temelju točke (a) prvog stavka članka 122., sektorske organizacije priznate na temelju članka 123. stavka 4. ili grupe gospodarskih subjekata na temelju članka 5. stavka 1. Uredbe (EZ) br. 510/2006, države članice mogu odrediti, na ograničeno vremensko razdoblje, obvezujuća pravila za reguliranje ponude sira sa zaštićenom oznakom izvornosti ili zaštićenom oznakom zemljopisnog podrijetla na temelju članka 2. stavka 1. točaka (a) i (b) Uredbe (EZ) br. 510/2006.
2. Pravila iz stavka 1. moraju biti u skladu s odredbama određenima u stavku 4. i podložne su prethodnom sporazumu između strana u zemljopisnom području iz članka 4. stavka 2. točke (c) Uredbe (EZ) br. 510/2006. Takav se sporazum zaključuje između najmanje dvije trećine proizvođača mlijeka ili njihovih predstavnika, koji proizvode najmanje dvije trećine sirovog mlijeka koje se koristi za proizvodnju sira iz stavka 1. i, prema potrebi, najmanje dvije trećine proizvođača tog sira koji proizvode najmanje dvije trećine tog sira u zemljopisnom području iz članka 4. stavka 2. točke (c) Uredbe (EZ) br. 510/2006.
3. Za potrebe primjene ovog stavka o siru sa zaštićenom oznakom zemljopisnoga podrijetla, zemljopisno područje podrijetla sirovog mlijeka, kako je određeno u specifikaciji proizvoda za sir, isto je kao zemljopisno područje iz članka 4. stavka 2. točke (c) Uredbe (EZ) br. 510/2006 koje se odnosi na taj sir.
4. Pravila iz stavka 1.:
(a)
obuhvaćaju samo regulaciju ponude dotičnog proizvoda i cilj im je prilagoditi ponudu tog sira potražnji;
(b)
imaju učinak samo na dotični proizvod;
(c)
smiju biti obvezujuća najviše 3 godine i mogu se obnoviti nakon tog razdoblja, na ponovljeni zahtjev iz stavka 1.;
(d)
ne smiju štetiti trgovini drugim proizvodima osim onih na koje se odnose pravila iz stavka 1.;
(e)
ne smiju se odnositi na transakcije nakon prvog stavljanja na tržište dotičnog sira;
(f)
ne smiju dopustiti utvrđivanje cijena, čak ni onda kad se određuju orijentacijske ili preporučene cijene;
(g)
ne smiju dovesti do toga da nije na raspolaganju prekomjerni udio dotičnog proizvoda koji bi inače bio na raspolaganju;
(h)
ne smiju dovesti do diskriminacije, predstavljati prepreku za nove sudionike na tržištu ili negativno utjecati na male proizvođače;
(i)
doprinose održanju kakvoće i/ili razvoju dotičnoga proizvoda;
(j)
ne dovode u pitanje članak 126.c.
5. Pravila iz stavka 1. objavljuju se u službenoj publikaciji dotične države članice.
6. Države članice provode provjere kako bi osigurale da su ispunjeni uvjeti utvrđeni u stavku 4. i, prema potrebi, u slučaju kada nadležno nacionalno tijelo ustanovi da ti uvjeti nisu ispunjeni, stavljaju odredbe iz stavka 1. izvan snage.
7. Države članice odmah obavješćuju Komisiju o odredbama navedenima u stavku 1. koje su one donijele. Komisija obavješćuje države članice o svakoj obavijesti o takvim odredbama.
8. Komisija može u bilo koje vrijeme donijeti provedbene akte kojima traži od pojedine države članice da stavi izvan snage odredbe koje je donijela prema stavku 1. ako Komisija ustanovi da te odredbe nisu u skladu s uvjetima utvrđenima u stavku 4., da sprečavaju ili ometaju tržišno natjecanje na većem dijelu unutarnjeg tržišta ili narušavaju slobodnu trgovinu ili postizanje ciljeva članka 39. UFEU-a. Ti se provedbeni akti donose bez primjene postupaka iz članka 195. stavka 2. ili članka 196.b stavka 2.
Članak 126.e
Ovlasti Komisije u odnosu na proizvođačke organizacije i sektorske organizacije u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda
1. Kako bi se osiguralo da su ciljevi i odgovornosti proizvođačke organizacije i udruženja proizvođačke organizacije u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda jasno određeni te da doprinose učinkovitosti poduzetih akcija tih organizacija bez da ih se bespotrebno opterećuje, Komisija je ovlaštena za donošenje delegiranih akata u skladu s člankom 196.a, a kojima se utvrđuju:
(a)
uvjeti za priznavanje transnacionalnih proizvođačkih organizacija i transnacionalnih udruženja proizvođačkih organizacija;
(b)
odredbe i uvjeti o pružanju administrativne pomoći koja se pruža odgovarajućim nadležnim tijelima u slučaju prekogranične suradnje;
(c)
dodatne odredbe o izračunu količina sirovog mlijeka obuhvaćenog pregovorima iz članka 126.c stavka 2. točke (c) i stavka 126.c stavka 3.
2. Komisija može donijeti provedbene akte kojima utvrđuje detaljna pravila potrebna za:
(a)
primjenu uvjeta za priznavanje proizvođačkih organizacija i njihovih udruženja i sektorskih organizacija utvrđenih u člancima 126.a i 126.b;
(b)
obavješćivanje iz članka 126.c stavka 2. točke (f);
(c)
obavješćivanje Komisije od strane država članica u skladu s člankom 126.a stavkom 4. točkom (d), člankom 126.b stavkom 3. točkom (e), člankom 126.c stavkom 8. i člankom 126.d stavkom 7.;
(d)
postupke u vezi s administrativnom pomoći u slučaju prekogranične suradnje.
Ovi provedbeni propisi donose se u skladu s postupkom preispitivanja prema članku 196.b stavku 2.
4.
U članku 175., riječi „podložno člancima 176. do 177. ove Uredbe” zamjenjuju se riječima „podložno člancima 176. do 177.a ove Uredbe”.
5.
Umeće se sljedeći članak:
„Članak 177.a
Sporazumi, odluke i usklađena djelovanja u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda
1. Članak 101. stavak 1. UFEU-a ne primjenjuje se na sporazume, odluke i usklađena djelovanja priznatih sektorskih organizacija s ciljem provođenja aktivnosti iz članka 123. stavka 4. točke (c) ove Uredbe.
2. Stavak 1. primjenjuje se samo ako:
(a)
je o sporazumima, odlukama i usklađenim djelovanjima obaviještena Komisija; i
(b)
u roku od 3 mjeseca nakon primitka potrebnih detalja, Komisija, bez primjene postupaka iz članka 195. stavka 2. ili članka 196.b stavka 2., nije ustanovila da sporazumi, odluke i dogovoreni načini postupanja nisu u skladu s pravilima Unije.
3. Sporazumi, odluke i usklađena djelovanja ne smiju stupiti na snagu prije isteka razdoblja iz točke (b) stavka 2.
4. Sporazumi, odluke i dogovoreni načini postupanja u svakom se slučaju proglašavaju nespojivima s pravilima Unije ako:
(a)
bi na bilo koji način mogli unutar Unije dovesti do podjele tržišta;
(b)
bi mogli negativno utjecati na pravilno funkcioniranje organizacije tržišta;
(c)
bi mogli dovesti do poremećaja tržišnog natjecanja i nisu neophodni za ostvarenje ciljeva zajedničke poljoprivredne politike kojima teži sektorska organizacija svojim djelovanjem;
(d)
povlače za sobom utvrđivanje cijena;
(e)
bi mogli prouzročiti diskriminaciju ili ukloniti tržišno natjecanje u odnosu na velik dio predmetnih proizvoda.
5. Ako nakon isteka razdoblja prema točki (b) stavka 2. Komisija ustanovi da nisu ispunjeni uvjeti za primjenu stavka 1., ona bez primjene postupaka iz članka 195. stavka 2. ili članka 196.b stavka 2. donosi odluku kojom se proglašava da se članak 101. stavak 1. UFEU-a primjenjuje na dotične sporazume, odluke i usklađena djelovanja.
Takva Odluka Komisije ne stupa na snagu prije datuma kad je o njoj obaviještena dotična sektorska organizacija, osim ako je sektorska organizacija dala pogrešne podatke ili je zloupotrijebila izuzeće predviđeno u stavku 1. ovog članka.
6. Kod višegodišnjih ugovora, obavijest za prvu godinu važi i za kasnije godine sporazuma. Međutim, Komisija može, na svoju inicijativu ili na traženje neke druge države članice, u svako doba izdati nalaz o neusklađenosti.
7. Komisija može donijeti provedbene akte kojima se utvrđuju mjere potrebne za ujednačenu primjenu ovog članka. Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 196.b stavka 2.”
6.
Članak 184. mijenja se kako slijedi:
(a)
točka 6. zamjenjuje se sljedećim:
„6.
prije 31. prosinca 2010. i 31. prosinca 2012. Europskom parlamentu i Vijeću o razvoju stanja na tržištu i uvjetima koji iz toga proizlaze za neometano postupno ukidanje sustava mliječnih kvota uz, prema potrebi, odgovarajuće prijedloge;”;
(b)
dodaje se sljedeća točka:
„9.
do 30. lipnja 2014. i do 31. prosinca 2018. Europskom parlamentu i Vijeću o razvoju stanja na tržištu u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda, a posebno o djelovanju podtočke iii.a točke (a) prvog stavka članka 122., članka 123. stavka 4. te članaka 126.c, 126.d, 177.a, 185.e i 185.f, procjenjujući pritom posebno djelovanje na proizvođače mlijeka i proizvodnju mlijeka u zapostavljenim regijama vezano uz opće ciljeve održanja proizvodnje u takvim regijama, uključujući moguće poticaje za poljoprivrednike, kojima ih se ohrabruje da pristupe sporazumima o zajedničkoj proizvodnji, zajedno s odgovarajućim prijedlozima.”
7.
Umeću se sljedeći članci:
„Članak 185.e
Obavezne izjave u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda
Od 1. travnja 2015. prvi kupci sirovog mlijeka prijavljuju nadležnim nacionalnim tijelima količine isporučenog sirovog mlijeka za svaki mjesec.
Za potrebe primjene ovog članka i članka 185.f ‚prvi kupac’ znači gospodarski subjekt ili grupacija koja kupuje mlijeko od proizvođača kako bi ga:
(a)
podvrgla skupljanju, pakiranju, skladištenju, hlađenju ili preradi, uključujući na temelju ugovora;
(b)
prodala jednom ili više poduzeća koja obrađuju ili prerađuju mlijeko ili druge mliječne proizvode.
Države članice obavješćuju Komisiju o količinama sirovog mlijeka iz prvog podstavka.
Komisija može donijeti provedbene akte kojima utvrđuje pravila o sadržaju, obliku i rokovima za dostavu takvih izjava, kao i o mjerama koje se odnose na izjave, a koje države članice poduzimaju u skladu s ovim člankom. Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom ispitivanja iz članka 196.b stavka 2.
Članak 185.f
Ugovorni odnosi u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda
1. Ako država članica odluči da se za svaku isporuku sirovog mlijeka na njezinom državnom području od strane poljoprivrednika prerađivaču sirovog mlijeka mora sklopiti pisani ugovor između strana i/ili odluči da prvi kupac mora dati pisanu ponudu za ugovor za isporuku sirovog mlijeka od strane poljoprivrednika, takav ugovor i/ili takva ponuda za ugovor moraju ispunjavati uvjete utvrđene u stavku 2.
U slučaju kada država članica odluči da se za isporuke sirovog mlijeka od strane poljoprivrednika prerađivaču sirovog mlijeka mora sklopiti pisani ugor između strana, ona također mora odlučiti za koju se fazu ili faze isporuke sklapa takav ugovor ako se isporuka sirovog mlijeka obavlja preko jednog ili više sakupljača. Za potrebe primjene ovog članka, ‚sakupljač’ znači gospodarski subjekt koji prevozi sirovo mlijeko od poljoprivrednika ili nekog drugog sakupljača prerađivaču sirovog mlijeka ili nekom drugom sakupljaču, kad se u svakoj fazi isporuke prenosi vlasništvo nad sirovim mlijekom.
2. Ugovor i/ili ponuda za ugovor:
(a)
sklapa se ili daje prije isporuke;
(b)
sklapa se odnosno daje u pisanom obliku; i
(c)
sadrži posebno sljedeće elemente:
i.
cijenu koja se plaća za isporuku, koja:
-
je fiksna i navedena u ugovoru, i/ili
-
se izračunava kao kombinacija raznih faktora koji se određuju u ugovoru, poput tržišnih pokazatelja koji odražavaju kretanja tržišnih uvjeta, isporučenih količina i kakvoće ili sastava isporučenog sirovog mlijeka;
ii.
količinu sirovog mlijeka koje može i/ili mora biti isporučeno i vrijeme takvih isporuka;
iii.
trajanje ugovora, koji se može sklopiti na određeno ili neodređeno vrijeme s klauzulom o raskidu;
iv.
detalje o razdobljima i načinu plaćanja;
v.
načine sakupljanja ili isporučivanja sirovog mlijeka; i
vi.
pravila za slučaj više sile.
3. Odstupajući od stavka 1., nije potreban ugovor i/ili ponuda za ugovor u slučaju kada poljoprivrednik isporučuje sirovo mlijeko zadruzi čiji je on član, ako su u statutima te zadruge ili predviđenim pravilima i odlukama koje se zasnivaju na tim statutima sadržane odredbe kojima se postiže isti učinak kao odredbama određenima u točkama (a), (b) i (c) stavka 2.
4. Stranke slobodno međusobno pregovaraju o svim sastavnim dijelovima ugovora za isporuke sirovog mlijeka koje sklapaju poljoprivrednici, sakupljači ili prerađivači sirovog mlijeka, uključujući elemente iz stavka 2. točke (c).
Neovisno o prvom podstavku:
i.
u slučaju kada država članica odluči da su pisani ugovori za isporuku sirovog mlijeka u skladu sa stavkom 1. ovog članka obavezni, ona može odrediti najkraće trajanje, koje se primjenjuje samo na pisane ugovore između poljoprivrednika i prvoga kupca sirovog mlijeka. To najkraće trajanje iznosi najmanje šest mjeseci i ne smije ometati pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta; i/ili
ii.
u slučaju kada država članica odluči da prvi kupac sirovog mlijeka mora poljoprivredniku dati pisanu ponudu za ugovor u skladu sa stavkom 1., ona može predvidjeti da ponuda mora obavezno sadržavati najkraće trajanje ugovora, koje se u tu svrhu određuje prema nacionalnom pravu. To najkraće trajanje iznosi najmanje šest mjeseci i ne smije ometati pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržišta.
Drugim se podstavkom ne dovodi u pitanje pravo poljoprivrednika da odbije takvo najkraće trajanje pod uvjetom da to učini u pisanom obliku. U tom slučaju stranke mogu slobodno dogovoriti sve sastavne dijelove ugovora, uključujući i one elemente iz stavka 2. točke (c).
5. Države članice koje se koriste mogućnošću iz ovog članka obavješćuju Komisiju o načinu njezine primjene.
6. Komisija može donijeti provedbene akte kojima se utvrđuju mjere potrebne za ujednačenu primjenu točaka (a) i (b) stavka 2. i stavka 3. ovog članka te usvojiti mjere o obavješćivanju od strane država članica u skladu s tim člankom. Ti se provedbeni akti donose u skladu s postupkom preispitivanja iz članka 196.b stavka 2.”
8.
U poglavlju I. dijela VII. dodaju se sljedeći članci:
„Članak 196.a
Postupak delegiranja
1. Ovlast za donošenje delegiranih akata prenosi se na Komisiju prema uvjetima utvrđenima u ovom članku.
2. Ovlast za donošenje delegiranih akata prema članku 126.e stavku 1. prenosi se na Komisiju za razdoblje od pet godina od 2. travnja 2012. Komisija najkasnije devet mjeseci prije isteka petogodišnjeg razdoblja izrađuje izvještaj vezano uz prenesene ovlasti. Prenošenje ovlasti prešutno se produljuje na vremenska razdoblja iste duljine, osim ako se Europski parlament ili Vijeće tome usprotive najkasnije tri mjeseca prije isteka svakog razdoblja.
3. Prenesene ovlasti iz članka 126.e stavka 1. Europski parlament ili Vijeće mogu u svako doba opozvati. Odlukom o opozivu prestaje prijenos ovlasti određen u toj odluci. Odluka o opozivu stupa na snagu sljedećeg dana od dana objave odluke u Službenom listu Europske unije ili kasnijim datumom koji je u njoj naveden. Ona ne utječe na važenje delegiranih akata koji su već na snazi.
4. Čim donese delegirani akt, Komisija o njemu istodobno obavješćuje Europski parlament i Vijeće.
5. Delegirani akt donesen prema članku 126.e stavku 1. stupa na snagu samo ako Europski parlament ili Vijeće ne ulože prigovor u roku od dva mjeseca od dostave obavijesti Europskom parlamentu i Vijeću o tom aktu ili ako su prije isteka toga roka i Europski parlament i Vijeće obavijestili Komisiju da neće uložiti prigovor. Taj se rok produljuje za dva mjeseca na inicijativu Europskog parlamenta ili Vijeća.
Članak 196.b
Odborski postupak
1. Komisiji pomaže odbor pod nazivom ‚Odbor za zajedničku organizaciju poljoprivrednih tržišta’. To je odbor u smislu Uredbe (EU) br. 182/2011 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. o utvrđivanju pravila i općih načela u vezi s mehanizmima nadzora država članica nad izvršavanjem provedbenih ovlasti Komisije (10).
2. Kod upućivanja na ovaj stavak primjenjuje se članak 5. Uredbe (EU) br. 182/2011.
9.
U članku 204. dodaje se sljedeći stavak:
„7. Za sektor mlijeka i mliječnih proizvoda, podtočka iii.a točke (a) prvog stavka članka 122., članak 123. stavak 4. te članci 126.a, 126.b, 126.e i 177.a primjenjuju se od 2. travnja 2012. do 30. lipnja 2020., a članci 126.c, 126.d, 185.e i 185.f primjenjuju se od 3. listopada 2012. do 30. lipnja 2020.”
Članak 2.
Stupanje na snagu
1. Ova Uredba stupa na snagu trećeg dana od dana objave u Službenom listu Europske unije.
2. Primjenjuje se od 2. travnja 2012.
Međutim, članci 126.c, 126.d, 185.d, 185.e i 185.f Uredbe (EZ) br. 1234/2007, kako su umetnuti ovom Uredbom, primjenjuju se od 3. listopada 2012.
Ova je Uredba u cijelosti obvezujuća i izravno se primjenjuje u svim državama članicama.
Sastavljeno u Strasbourgu 14. ožujka 2012.