ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 24. května 2011
o státní podpoře C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09), kterou Řecko poskytlo některým řeckým kasinům
(oznámeno pod číslem K(2011) 3504)
(Pouze řecké znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/716/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dne 8. července 2009 podalo konsorcium DAET Loutraki AE - Club Hotel Loutraki AE (dále jen „stěžovatel“ nebo „kasino Loutraki“) (2) Komisi stížnost na řecké právní předpisy o vytvoření systému vstupních poplatků kasin a tvrdilo, že systém poskytl státní podporu třem provozovatelům, a to Regency Casino Mont Parnès, kasinu Korfu a Regency Casino Soluň (3). Ve zprávě zaslané e-mailem ze dne 7. října 2009 stěžovatel uvedl, že vůči zveřejnění své totožnosti nemá námitky. Dne 14. října 2009 se uskutečnila schůzka mezi zaměstnanci Komise a zástupci stěžovatele. Dopisem ze dne 26. října 2009 poskytl stěžovatel další údaje k doložení své stížnosti.
(2)
Dne 21. října 2009 předala Komise stížnost Řecku a požádala je, aby dotyčné záležitosti objasnilo. Dopisem ze dne 17. listopadu 2009 požádalo Řecko o prodloužení lhůty pro odpověď, jež Komise schválila ve zprávě zaslané e-mailem ze dne 18. listopadu 2009. Řecko Komisi odpovědělo dne 27. listopadu 2009.
(3)
Dne 15. prosince 2009 předala Komise odpověď Řecka stěžovateli. Stěžovatel podal připomínky k odpovědi Řecka dne 29. prosince 2009.
(4)
Dne 25. února, 4. a 23. března a 13. dubna 2010 si Komise od Řecka vyžádala další informace, které Řecko poskytlo dne 10. března a 1. a 21. dubna 2010.
(5)
Rozhodnutím ze dne 6. července 2010 (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“) Komise Řecko informovala, že s ohledem na opatření, které Řecko zavedlo, tj. účtování nižší sazby daně ze vstupu do některých kasin, zahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie. Rozhodnutí o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4) a zúčastněné strany byly vyzvány k podání připomínek.
(6)
Dopisem ze dne 9. srpna 2010 požádalo Řecko o prodloužení lhůty pro odpověď, jež Komise schválila dopisem ze dne 18. srpna 2010. Komise obdržela připomínky Řecka k rozhodnutí o zahájení řízení dne 6. října 2010. Další informace týkající se sporného opatření poskytly řecké orgány dne 12. října 2010.
(7)
Po zahájení vyšetřovacího řízení obdržela Komise připomínky dvou zúčastněných stran: zástupců kasina Mont Parnès, jednoho z příjemců podpory na základě opatření, které byly zaslány v dopise ze dne 4. srpna 2010, a zástupců soukromého kasina Loutraki, jež byly zaslány v dopisech ze dne 8. a 25. října 2010.
(8)
Dopisem ze dne 29. října 2010 předala Komise tyto připomínky řeckým orgánům, aby jim umožnila se k nim vyjádřit. V dopise ze dne 6. prosince 2010 se řecké orgány vyjádřily k připomínkám třetích stran, přičemž se mimo jiné snažily objasnit některé aspekty uplatňování dotyčného režimu a výkladu řeckých právních předpisů, jež jsou důležité pro analýzu tohoto případu.
II. POSUZOVANÉ OPATŘENÍ
II.1 Opatření
(9)
Opatření, jež má být posouzeno, spočívá v daňové diskriminaci ve prospěch některých kasin, kterou řecké orgány zavedly současným uplatňování řady (5) (částečně závazných) předpisů, které:
-
stanoví jednotný odvod ve výši 80 % z ceny vstupenek a
-
stanoví různé regulované ceny pro kasina ve veřejném vlastnictví a kasina v soukromém vlastnictví, a to ve výši 6 EUR v případě kasin ve veřejném vlastnictví a 15 EUR v případě kasin v soukromém vlastnictví,
což pro kasina v soukromém vlastnictví představuje konkurenční nevýhodu.
(10)
Opatření zvýhodňuje veřejná kasina a jedno soukromé kasino (Soluň), jemuž bylo na základě výjimky přiznáno stejné zacházení jako veřejným kasinům, jak je objasněno níže.
II.2 Příjemci
(11)
Příjemci podpory na základě opatření, jež je předmětem analýzy, jsou tato řecká kasina: Mont Parnès (6), Soluň (7), Korfu (8) a Rhodos (9).
(12)
V době vydání rozhodnutí o zahájení řízení se nižší regulovaný vstupní poplatek ve výši 6 EUR vztahoval pouze na tři řecká kasina: Mont Parnès, jehož 49 % akcií bylo privatizováno a 51 % akcií zůstalo pod veřejnou kontrolou; Soluň, které bylo soukromým kasinem, zacházelo se s ním však jako s veřejným kasinem, a Korfu, jež bylo veřejným kasinem. Kasina na Rhodu a Korfu přestala opatření využívat v dubnu 1999 (10) respektive v srpnu 2010 (11), jelikož jakmile byla zcela zprivatizována, přestala účtovat nižší vstupní poplatek.
II.3 Příslušná ustanovení řeckého zákona
(13)
Před liberalizací trhu v roce 1994 působila v Řecku pouze tři kasina, a to Mont Parnès, Korfu a Rhodos. V té době byla kasina veřejnými podniky a jako kluby ve státním vlastnictví je provozoval řecký úřad pro cestovní ruch (EOT) (12). Vstupní poplatek těchto kasin byl stanoven rozhodnutím generálního tajemníka EOT, a to následovně (13):
-
Mont Parnès: v roce 1991 stanovil EOT vstupní poplatek ve výši 2 000 GRD (přibližně 6 EUR) (14);
-
Korfu: v roce 1992 stanovil EOT vstupní poplatek ve výši 1 500 GRD a v roce 1997 jej upravil na 2 000 GRD;
-
Rhodos: v roce 1992 stanovil EOT vstupní poplatek ve výši 1 500 GRD.
(14)
Trh byl na základě zákona č. 2206/1994 liberalizován v roce 1994, kdy se k stávajícím kasinům ve veřejném vlastnictví připojilo šest nově zřízených soukromých kasin (15). Zákon z roku 1994 umožnil udělit celkem čtrnáct licencí, a to pro tři stávající kasina ve veřejném vlastnictví Rhodos, Mont Parnès a Korfu a jedenáct soukromých kasin, jež měla být zřízena (16). Z celkem jedenácti plánovaných nových soukromých kasin však byly licence uděleny pouze šesti kasinům, která posléze začala fungovat, a to kasinům Chalkidiki, Loutraki, Soluň, Rio (Achaia), Xanthi (Thrákie) a Syros (v roce 1995 a 1996); zbývajících pět licencí bylo zrušeno.
(15)
Ustanovení § 2 odst. 10 zákona č. 2206/1994 uvádělo, že vstupní poplatek kasin v určitých oblastech bude stanoven ministerským rozhodnutím; v témže rozhodnutí bude stanoven rovněž procentní podíl poplatku, který představuje příjem řeckého státu. Dne 16. listopadu 1995 rozhodnutí ministra financí (17) stanovilo, že ode dne 15. prosince 1995 jsou všichni provozovatelé kasin, jejichž činnost je upravena zákonem č. 2206/1994 (18), povinni vybírat vstupní poplatek ve výši 5 000 GRD (19) (přibližně 15 EUR) (20). V rozhodnutí se vyžaduje, aby provozovatelé kasin odvedli státu 80 % nominální hodnoty každé vstupenky, zatímco zbývajících 20 %, včetně příslušné DPH, má představovat příjem pro kasino (21). V rozhodnutí je stanoveno, že kasina mohou povolit bezplatný vstup (22). Bez ohledu na částku, kterou skutečně účtují zákazníkům, však musí kasina odvést státu 80 % regulovaného vstupního poplatku (23). Podle rozhodnutí musí kasina odvádět poplatky měsíčně (24). Rozhodnutí rovněž obsahuje ustanovení o zvláštních slevách u vstupenek platných po dobu 15 nebo 30 dnů (25).
(16)
Všechna nová soukromá kasina zřízená podle zákona č. 2206/1994 od roku 1995 uplatňují ministerské rozhodnutí z roku 1995 a účtují (zpravidla, jak bylo objasněno v předchozím bodě) vstupní poplatek ve výši 15 EUR, s výjimkou kasina Soluň, jak bude vysvětleno dále.
(17)
Kasina Mont Parnès, Korfu a Rhodos ve státním vlastnictví však fungovala i nadále jako kluby EOT (26) a až do udělení licencí podle zákona č. 2206/1994 se na ně právní předpisy z let 1994 a 1995 nevztahovaly.
(18)
Z připomínek a vysvětlení vnitrostátních předpisů, které poskytly řecké orgány, Komise vyrozuměla, že systém v praxi fungoval následovně.
(19)
Řecké orgány objasnily, že provozování kasin je v Řecku obecně upraveno zákonem č. 2206/1994. Zvláštní předpisy vztahující se na veřejná kasina, která existovala před přijetím zákona č. 2206/1994, se považují za výjimky, na něž se nevztahují obecná ustanovení zákona (a prováděcí ministerské rozhodnutí z roku 1995), a to až do privatizace těchto kasin a vydání licencí stanovených v zákoně.
(20)
Do doby udělení licencí podle zákona č. 2206/1994 se proto mělo za to, že se na veřejná kasina nevztahuje ministerské rozhodnutí z roku 1995, a to s ohledem na běžný vstupní poplatek ve výši 15 EUR ani s ohledem na požadavek odvést 80 % tohoto poplatku státu. Veřejná kasina začala odvádět 80 % vstupního poplatku teprve po udělení licencí stanovených v zákoně č. 2206/1994 (viz bod 23 a následující body). I pak se však mělo za to, že stávající rozhodnutí EOT, která stanoví výši vstupního poplatku na 6 EUR, představují zvláštní výjimku (stávající lex specialis), která se obecnými ustanoveními zákona č. 2206/1994 a ministerským rozhodnutím z roku 1995 nezměnila, cena vstupního poplatku do veřejných kasin zůstala výjimečně na úrovni 6 EUR a tato kasina odváděla 80 % z poplatku ve výši pouze 6 EUR. Rozhodnutí EOT se považovala za neplatná teprve po privatizaci, kdy již kasina nevlastnil zcela stát. Teprve poté začala kasina účtovat běžný vstupní poplatek ve výši 15 EUR a musela státu odvádět 80 % z částky ve výši 15 EUR.
(21)
Ačkoliv se zdá, že toto mělo být pravidlem, s ohledem na částečnou privatizaci kasina Mont Parnès existovala výjimka, jak potvrdil zákon č. 3139/2003 (který obsahoval rovněž ustanovení o pozdější privatizaci kasina Korfu): v tomto zákoně je výslovně uvedeno, že výše vstupního poplatku do kasina Mont Parnès zůstane ve výši 6 EUR.
(22)
V roce 2000 byl EOT jako provozovatel kasin Korfu a Mont Parnès nahrazen společností Elliniki Etaireia Touristikis Anaptyxis (společnost pro rozvoj řeckého cestovního ruchu, dále jen „ETA“), kterou zcela vlastnil řecký stát, a od konce roku 2000 do roku 2003, kdy byla kasinům provozovaným společností ETA udělena licence podle zákona č. 2206/1994, se začala ETA nejprve dobrovolně a posléze podle § 24 zákona č. 2919/2001 postupně přizpůsobovat požadavkům, která kasinům ukládal zákon č. 2206/1994, s cílem připravit dva kluby, jež byly dříve ve veřejném vlastnictví, na udělení plné licence a privatizaci (27). Během tohoto přechodného období odváděla společnost ETA státu 80 % z ceny vstupenek do kasin Mont Parnès a Korfu ve výši 6 EUR.
(23)
V roce 2003 bylo kasino Mont Parnès ve veřejném vlastnictví přeměněno na společnost s ručením omezeným a 49 % jeho kapitálu bylo odprodáno soukromému sektoru (28). Licence stanovená v zákoně č. 2206/1994 byla kasinu Mont Parnès udělena v roce 2003 podle zákona č. 3139/2003 (§ 1 odst. 1). Tentýž zákon zachoval výši vstupního poplatku kasina Mont Parnès na úrovni 6 EUR (§ 1 odst. 1 bod vii)).
(24)
V případě kasina Korfu byla licence podle zákona č. 2206/1994 společnosti ETA udělena v roce 2003 na základě zákona č. 3139/2003 (§ 1 odst. 3), takže ETA je mohla zahrnout do pozdější privatizace. Ve stejném ustanovení se uvádělo, že výše vstupního poplatku kasina Korfu bude stanovena novým ministerským rozhodnutím, což znamenalo, že neplatí ministerské rozhodnutí z roku 1995. Podle informací, které má Komise k dispozici, však nebylo nové ministerské rozhodnutí vydáno a kasino Korfu nadále účtovalo poplatek ve výši 6 EUR, a to až do své privatizace v srpnu 2010, kdy začalo účtovat poplatek ve výši 15 EUR (29).
(25)
V případě kasina Rhodos byla licence podle zákona č. 2206/1994 vydána v roce 1996 ministerským rozhodnutím č. Τ/633 ze dne 29. května 1996. Kasino však nadále účtovalo nižší vstupní poplatek a na poplatek ve výši 15 EUR přešlo až po své privatizaci v dubnu 1999: do doby privatizace fungovalo pod kontrolou EOT, a uplatňovalo proto rozhodnutí EOT z roku 1992 (30), které stanovilo výši vstupního poplatku kasina Rhodos ve výši 1 500 GRD.
(26)
Kasino Soluň v soukromém vlastnictví bylo zřízeno a licenci podle zákona č. 2206/1994 obdrželo v roce 1995 (31). Vždy účtovalo nižší poplatek ve výši 6 EUR, který uplatňovala kasina ve veřejném vlastnictví (Mont Parnès a Korfu), a to na základě legislativní vyhlášky č. 2687/1953 (32), která stanoví, že podnikům založeným s pomocí zahraničních investic je poskytnuto přinejmenším stejně příznivé zacházení jako v případě jiných podobných podniků v zemi (33). Když byla tato záležitost jednou nadnesena, správce kasina (tj. Hyatt Regency) požádal, aby byl vstupní poplatek kasina Soluň stanoven ve stejné výši jako v případě kasina Mont Parnès, tj. na 6 EUR. Po obdržení stanoviska Právní rady státu (stanovisko č. 631/1997) byla tato žádost schválena. Od doby vydání licence kasinu Soluň v roce 1995 se na toto kasino vztahoval požadavek odvádět státu 80 % nominální hodnoty vstupenek (34).
III. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(27)
Komise zahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU, jelikož měla vážné obavy ohledně diskriminačního daňového zacházení s několika konkrétně určenými kasiny v Řecku, která využívala příznivější daňový režim než ostatní kasina v této zemi.
(28)
Komise se domnívala, že se sporné opatření odchyluje od obecných právních předpisů, které stanoví základní úroveň vstupních poplatků kasin, a zlepšilo tudíž konkurenční postavení příjemců.
(29)
Zdálo se, že sporné opatření představuje pro řecký stát ztrátu příjmů a kasinům s nižším vstupním poplatkem poskytuje výhodu. Na tvrzení řeckých orgánů, že přímou výhodu z nižšího vstupního poplatku má zákazník, Komise odpověděla, že příspěvky zákazníkům mohou přestavovat státní podporu pro podnik, pokud jsou tyto příspěvky podmíněny využíváním konkrétního zboží nebo služby od konkrétního podniku (35).
(30)
Komise rovněž podotkla, že se nezdá, že by byla úroveň zdanění stanovena podle situace jednotlivého kasina (36); Komise vyvodila předběžný závěr, že opatření je selektivní (37).
(31)
Komise se domnívala, že sporné opatření může narušit hospodářskou soutěž mezi kasiny v Řecku a na trhu pro nabývání podniků v Evropě. Komise uvedla, že plně respektuje právo členských států regulovat hazardní hry na svém území s výhradou práva EU, nesouhlasí však s tím, že dotyčné opatření nemůže narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Provozovateli v tomto odvětví jsou často mezinárodní hotelové skupiny, jejichž investiční rozhodnutí mohla být tímto opatřením ovlivněna, a kasina mohou do Řecka přitahovat turisty. Komise proto vyvodila závěr, že opatření může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy (38).
(32)
Komise zastávala předběžně názor, že opatření představuje protiprávní podporu, jelikož bylo řeckými orgány zavedeno bez předchozího schválení Komisí, a že může být požadováno navrácení podpory s výhradou článku 15 procesního nařízení (39).
(33)
Komise nezjistila žádné důvody, na jejichž základě by bylo možno sporné opatření považovat za slučitelné s vnitřním trhem; zdálo se, že opatření představuje neoprávněnou provozní podporu pro kasina využívající opatření (40).
(34)
Komise poznamenala, že pokud se potvrdí její obavy, že opatření obsahuje neslučitelnou státní podporu, bude muset podle čl. 14 odst. 1 procesního nařízení nařídit, aby Řecko od příjemců požadovalo navrácení podpory, není-li to v rozporu s obecnými zásadami práva (41).
IV. PŘIPOMÍNKY ŘECKÝCH ORGÁNŮ A ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(35)
V průběhu formálního vyšetřovacího řízení obdržela Komise připomínky Řecka, zástupce společnosti Elliniko Kazino Parnithas AE (dále jen „kasino Mont Parnès“) a zástupců soukromého kasina v Loutraki (dále jen „kasino Loutraki“).
IV.1 Připomínky Řecka a kasina Mont Parnès
(36)
Připomínky, které předložil zástupce kasina Mont Parnès využívajícího opatření, a připomínky obdržené od řeckých orgánů jsou v podstatně totožné a budou v tomto oddíle shrnuty společně.
IV.1.1 Existence podpory
(37)
Řecké orgány i kasino Mont Parnès popírají existenci státní podpory. Tvrdí, že stát nepřišel o žádné příjmy, nebo v případě, že by tomu tak bylo, že kasina nezískala žádnou výhodu.
(38)
Řecké orgány uvedly, že rozdíl v ceně je pouze otázkou regulace cen, jelikož vybíraná daň představuje stejný podíl z příslušné ceny vydaných vstupenek.
(39)
Podle řeckých orgánů není cílem, který sleduje stanovení výše poplatku a požadování odvodu pro stát, zvýšení příjmů státu, nýbrž snaha odradit od hazardních her osoby s nízkými příjmy. Skutečnost, že účtování poplatku vytváří rovněž veřejné příjmy, nemění jeho povahu coby kontrolního opatření. Řecké orgány proto zastávají názor, že požadavek, aby byla zákazníkům vstupujícím do herních oblastí kasin vydána vstupenka se stanovenou cenou, představuje správní kontrolní opatření, které ukládá účtování poplatku, nemá však povahu daně, a nelze je považovat za daňovou zátěž, jak bylo uvedeno v rozhodnutí Rady státu, nejvyššího správního soudu v Řecku, č. 4027/1998 (42).
(40)
Pokud jde o rozdíly v cenách jednotlivých kasin, Řecko uvádí, že se hospodářská a sociální situace jednotlivých kasin liší a není srovnatelná. Řecké orgány tvrdí, že rozdíl mezi poplatky je odůvodněný na základě cílů veřejné politiky: zejména tvrdí, že situace jednotlivých kasin odůvodňuje stanovení jiných cen vstupenek u kasin, která se nacházejí v blízkosti velkých městských center, a u kasin na venkově, kde bydlí převážně venkovské obyvatelstvo, jež má většinou nižší příjmy a nižší úroveň dosaženého vzdělání a je více třeba je odrazovat od hazardních her než obyvatele v městských oblastech, a je zcela v souladu s touto praxí.
(41)
Stěžovatel, kasino Loutraki, poznamenal, že když bylo kasino Korfu v roce 2010 zprivatizováno, vzrostla cena vstupního poplatku z 6 EUR na 15 EUR, což je podle kasina Loutraki v rozporu s tvrzeními týkajícími se veřejné politiky; řecké orgány odpověděly, že odlehlá zeměpisná poloha ostrova Korfu znamená, že toto kasino nesoutěží s ostatními řeckými kasiny, takže nemůže dojít k narušení hospodářské soutěže. Řecké orgány dále tvrdí, že je nezbytné, aby byla výše vstupního poplatku odrazující s cílem ochránit obyvatele Korfu, jelikož změna provozních podmínek kasina po privatizaci nevyhnutelně povede k výraznému zvýšení počtu provozních hodin, celkové úrovně jeho činnosti a jeho přitažlivosti.
(42)
Pokud existuje nějaká výhoda, která byla poskytnuta kasinům s nižším vstupním poplatkem, jelikož přilákají více zákazníků, řecké orgány a kasino Mont Parnès nesouhlasí s názorem, že se musí nutně jednat o ztrátu veřejných příjmů. Není rovněž jisté, zda by v případě, že by byl vstupní poplatek vyšší, tito údajní příjemci podpory vytvořili vyšší příjmy pro stát, takže údajná ztráta příjmů je hypotetická. Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdí, že výhoda v podobě nižšího vstupního poplatku je poskytnuta zákazníkovi a že část poplatku, kterou si ponechává kasino, činí více v případě kasin, která účtují poplatek ve výši 15 EUR, což představuje výhodu pro kasina s vyšším vstupním poplatkem.
(43)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdí, že neexistuje žádný dopad na hospodářskou soutěž ani na obchod, jelikož každé kasino obsluhuje místní trh. Zpochybňují možnost hospodářské soutěže s ostatními formami hazardních her, jak se tvrdí v rozhodnutí o zahájení řízení, a podotýkají, že hazardní hry prostřednictvím internetu jsou v současnosti v Řecku nelegální.
(44)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès uvedly, že i kdyby se uznalo, že nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR mohl ovlivnit nebo dosud ovlivňuje rozhodnutí zahraničních společností investovat do kasin v Řecku, zahraniční společnost může vždy využít legislativní vyhlášku č. 2687/1953, jak to učinila společnost Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Thessaloniki) AE v případě kasina Soluň.
(45)
Stěžovatel tvrdí, že příjemci mohou povolit bezplatný vstup, přičemž musí přesto odvést 80 % poplatku, což podle jeho názoru velmi jasně dokládá, že opatření představuje státní podporu; řecké orgány odpověděly, že tato praxe je výjimečná, jelikož kasina tuto možnost využívají k tomu, aby bezplatný vstup nabídly především zákazníkům z řad VIP nebo celebrit, a že tato praxe je v rozporu s daňovým právem (zákon č. 2238/1994), jelikož se odvod státu ve výši 80 % ceny vstupenky z vlastních zdrojů podniku neuznává jako produktivní výdaj a nelze jej odečíst od příjmů společnosti, takže společnost uplatňující tento postup nese značnou daňovou zátěž.
(46)
Orgány a kasino Mont Parnès Komisi upozornily na další rozdíly mezi kasiny na základě různých daňových a regulačních opatření. Uvedly, že tyto rozdíly zvýhodňují stěžovatele, kasino Loutraki, a vyrovnávají výhody, které mají příjemci v důsledku nižšího vstupního poplatku. Každé kasino zejména odvádí státu určitou část hrubého ročního zisku, podle zákona však kasino Loutraki odvádí nižší část než ostatní kasina. Komise především podotýká, že pokud by skutečně existovala jiná opatření, na která odkázaly řecké orgány a kasino Mont Parnès, pak tato opatření mohou představovat zvláštní opatření podpory ve prospěch kasina Loutraki, jsou-li splněny všechny podmínky stanovené v použitelných právních předpisech EU v oblasti státních podpor. Tato opatření se však každopádně liší od posuzovaného opatření a nespadají do oblasti působnosti tohoto rozhodnutí.
(47)
Řecko rovněž uvedlo, že zvažuje možnost změny své cenové politiky u kasin s cílem odstranit diskriminaci mezi nimi. Dosud však Komisi o zavedení takovéto změny neinformovalo.
(48)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès nepředložily žádné připomínky týkající se slučitelnosti a zákonnosti podpory.
IV.1.2. Vyčíslení a vrácení podpory
(49)
Alternativně řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdí, že i pokud by se zjistilo, že posuzované opatření představuje protiprávní a neslučitelnou státní podporu, bylo by vrácení této podpory v rozporu se dvěma zásadami.
-
Bylo by v rozporu se zásadou přiměřených očekávání občana. Otázka vstupního poplatku do kasin, a zejména skutečnost, nakolik vstupní poplatek představuje pro kasina finanční zátěž, byla předložena Radě státu přibližně před patnácti lety (43). Rada státu na základě vnitrostátního práva rozhodla, že vstupní poplatek nemá povahu daně, což nepřímo prokazuje, že pro kasina nepředstavuje ekonomickou zátěž. Kasina využívající opatření mohla proto přiměřeně jednat na základě předpokladu, že rozdíl v poplatcích nevyvolává otázku státní podpory, jelikož podle vnitrostátního práva se tyto poplatky nepovažovaly za ekonomickou zátěž.
-
Bylo by v rozporu se zásadou, že by se právo nemělo uplatňovat zneužívajícím způsobem. Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdí, že vzhledem k tomu, že kasino Loutraki podalo Komisi stížnost až po patnácti letech od přijetí sporného opatření (v roce 1995), zneužívá své právo obrátit se na Komisi při obraně svých zájmů a práv na základě pravidel týkajících se státních podpor, která jsou obsažena v SFEU.
(50)
Pokud jde o výpočet částky, jež má být navrácena, řecké orgány a kasino Mont Parnès zpochybnily výpočet, který navrhlo kasino Loutraki, podle něhož se má rozdíl v dani za zákazníka, kterou vybrala kasina s vyšším vstupním poplatkem a kasina s nižším vstupním poplatkem, vynásobit počtem zákazníků kasin využívajících opatření. Tento výpočet je podle jejich názoru chybný a svévolný, jelikož není jisté, zda by v případě vyšší ceny vstupenky měla kasina Mont Parnès, Soluň a Korfu (44), která jsou údajnými příjemci podpory, stejnou klientelu.
IV.2 Připomínky kasina Loutraki
(51)
Kasino Loutraki tvrdí, že opatření stanovená ve vnitrostátních právních předpisech představují daňovou diskriminaci ve prospěch některých kasin, jelikož se jednotný odvod státu ve výši 80 % vstupního poplatku do kasin vztahuje na různé daňové základy, konkrétně na dvě různé ceny vstupenek stanovené státem. Vstupní poplatek do kasin využívajících opatření je podstatně nižší než vstupní poplatek u ostatních kasin (6 EUR namísto 15 EUR), což pro stát znamená ztrátu příjmů a vzhledem k narušení hospodářské soutěže, které to způsobuje, představuje státní podporu.
(52)
Kasino Loutraki dále uvádí, že opatření není objektivně odůvodněné, jelikož uložení nižšího vstupního poplatku kasinům využívajícím opatření je ve skutečnosti v rozporu se sociálním cílem a s odůvodněním a charakteristikou stanovení výše vstupního poplatku kasin, jímž se zabývalo rozhodnutí Rady státu č. 4027/1998. Kasino Loutraki uvádí, že nelze přiměřeně tvrdit, že účtováním odlišných cen vstupenek lze dosáhnout správní kontroly a sociální ochrany - v případě kasina Mont Parnès, které se nachází přibližně pouze 20 km od centra Atén, činí vstupní poplatek 6 EUR, zatímco v Loutraki, přibližně 85 km od centra Atén, činí vstupní poplatek 15 EUR; v kasinu Soluň, které se nachází přibližně pouze 8 km od centra Soluně, činí vstupní poplatek 6 EUR, zatímco na Chalkidiki, přibližně 120 km od centra Soluně, činí 15 EUR.
(53)
Kasino Loutraki podotýká, že Řecko původně tvrdilo, že nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR je odůvodněn zvláštní situací každého kasina využívajícího opatření, která souvisí zejména s jeho zeměpisnou polohou (určující některé hospodářské, sociální, demografické a jiné zvláštní znaky), avšak po privatizaci v srpnu 2010 začalo kasino Korfu účtovat poplatek ve výši 15 EUR bez jakéhokoli vysvětlení, proč již tyto zvláštní okolnosti neplatí.
(54)
Co se týká vyčíslení částky, jež má být navrácena, kasino Loutraki tvrdí, že dotyčnou částku představuje rozdíl v dani odvedené za zákazníka, který je vynásoben počtem zákazníků kasin využívajících opatření.
(55)
Pokud jde o zvláštní opatření, na něž odkázaly řecké orgány a kasino Mont Parnès a která podle jejich názoru zvýhodňují kasino Loutraki, přičemž hlavním opatřením je to, že kasino Loutraki údajně odvádí státu nižší podíl hrubého ročního zisku než ostatní kasina, kasino Loutraki tvrdí, že v praxi platí stejnou částku jako jeho konkurenti, a to na základě zvláštní dohody s orgány.
V. POSOUZENÍ
(56)
Posuzované opatření spočívá v daňové diskriminaci ve prospěch některých kasin, kterou řecké orgány zavedly současným uplatňováním řady předpisů (45), které stanoví jednotný odvod ve výši 80 % vstupního poplatku kasin a různé regulované ceny pro kasina ve veřejném vlastnictví a kasina v soukromém vlastnictví, a to 6 EUR v případě kasin ve veřejném vlastnictví a 15 EUR v případě kasin v soukromém vlastnictví, což pro soukromá kasina představuje konkurenční nevýhodu (46).
V.1 Existence státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(57)
V zájmu zjištění, zda opatření představuje státní podporu, na niž se vztahuje Smlouva o fungování Evropské unie (SFEU), musí Komise posoudit, zda opatření splňuje podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 této smlouvy. V čl. 107 odst. 1 se uvádí: „Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak.“
(58)
Komise v souladu s tím posoudí, zda sporné opatření splňuje všechny čtyři podmínky, které se požadují, má-li opatření představovat státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1.
V.1.1 Poskytnutá výhoda
(59)
Aby opatření představovalo státní podporu, musí příjemcům poskytovat výhodu v podobě osvobození od poplatků, které by museli obvykle hradit ze svých rozpočtů.
(60)
Řecké orgány za prvé uvedly, že opatření nespadá do oblasti působnosti pravidel státní podpory, jelikož výše příspěvku, který musí všechna kasina působící v Řecku odvádět státu, je stejná a činí 80 % hodnoty každé vstupenky, přičemž rozdíl v zacházení vyplývá z cenové politiky stanovené v právních předpisech z let 1994 a 1995, které určily výši vstupního poplatku kasin, jimž byla udělena licence podle zákona č. 2206/1994, na 15 EUR.
(61)
Řecké orgány rovněž tvrdí, že vstupní poplatek je pouze správním kontrolním opatřením a nemá povahu daně, jelikož podle rozhodnutí Rady státu č. 4025/1998 má stanovení výše vstupního poplatku do kasin sociální povahu a nepředstavuje daňové opatření.
(62)
Především je třeba uvést, že stanovení výše poplatků zákonem č. 2206/1994 nelze snadno popsat jako typickou cenovou politiku, jelikož se zdá, že všechna kasina mohou zákazníkům účtovat nižší vstupní poplatek či jim dokonce povolit bezplatný vstup, ačkoliv ve všech případech musí státu odvést 80 % hodnoty vydané vstupenky bez ohledu na částku, která byla zákazníkovi skutečně účtována.
(63)
Při uplatňování pravidel EU v oblasti státních podpor není každopádně důležité, zda je posuzované opatření daňovým opatřením nebo opatřením týkajícím se stanovení ceny, jelikož se článek 107 vztahuje na podpory „v jakékoli formě“, které poskytují výhodu. Skutečnost, že prvořadým cílem není vytvoření daňových příjmů, sama o sobě nepostačuje k tomu, aby se toto opatření nepokládalo za státní podporu.
(64)
I pokud se připustí, že stanovení výše vstupního poplatku kasin může mít sociální cíl, je nutno otázku, zda opatření představuje výhodu rovnající se státní podpoře, posoudit z hlediska dopadů na jednotlivé podniky, aby bylo možno určit, zda některé podniky přispívají k veřejným příjmům méně. Vzhledem ke skutečnosti, že výjimka týkající se uplatňování obecného vstupního poplatku ve výši 15 EUR byla konkrétním kasinům udělena jednotlivě, a zejména vzhledem k tomu, že odvod státu ve výši 80 % je nutno platit na základě nižšího vstupního poplatku, který tato kasina požadují (v zásadě viz výše), je těmto kasinům poskytnuta výhoda.
(65)
Komise uznává právo členských států vymezit na základě svého vnitrostátního práva určité opatření jako daňové opatření či jinak. Posouzení ze strany Komise není v žádném případě zaměřeno na výklad vnitrostátního práva. Toto opatření však umožňuje pravidelné průběžné odvody státu ve výši 80 % ceny každé vstupenky vydané každým kasinem. Komise mimoto podotýká, že podle vnitrostátního práva (zejména zákona č. 2206/1994 a ministerského rozhodnutí z roku 1995) musí být splatné částky uloženy u příslušného finančního úřadu odpovědného za daň z příjmu (47). Ačkoliv klasifikace opatření podle vnitrostátního práva zůstává nedotčena, Komise poznamenává, že opatření má účinky podobné účinkům daňového opatření. V souladu s tím bude proto Komise výhradně pro účely tohoto rozhodnutí a posouzení podle práva EU v oblasti státních podpor odkazovat na opatření jako na „daňové opatření“, „daň“ nebo „zdanění“.
(66)
Posuzované opatření, tj. daňová diskriminace způsobená společným účinkem jednotné daně ze vstupu uplatňované na různé regulované vstupní poplatky, znamená pro kasina v Řecku, která vlastní stát, výhodu oproti kasinům v soukromém vlastnictví. Společný účinek těchto dvou opatření státu je ten, že zatímco kasina v soukromém vlastnictví musí státu odvádět daň ze vstupu ve výši 12 EUR za osobu (80 % z 15 EUR), kasina ve vlastnictví státu platí pouze 4,80 EUR (80 % z 6 EUR) (48).
(67)
Tímto opatřením řecký stát zbavuje veřejná kasina zátěže, kterou by musela jinak nést, pokud by zdanění nebylo diskriminační a bylo by z hlediska hospodářské soutěže neutrální. Nediskriminační zdanění, které je z hlediska hospodářské soutěže neutrální, bylo v Řecku v zásadě zavedeno zákonem č. 2206/1994 o zřízení, organizaci a provozování kasin a o dohledu nad nimi, který stanovil vstupní poplatek ve výši 15 EUR a daň odváděnou státu ve výši 80 % z tohoto vstupního poplatku. Řecký stát však tento nediskriminační a z hlediska hospodářské soutěže neutrální systém zdanění neuplatňuje na veřejná kasina (ani na soukromé kasino Soluň, s nímž se zachází stejně) a místo toho jim povolil hradit daň ze vstupu ve výši pouze 4,80 EUR: proto tyto podniky zvýhodnil. Tato kasina hradí ze svého celkového příjmu nižší daň za osobu. Jejich celkové příjmy zahrnují nejen příjmy plynoucí ze vstupních poplatků (výhradně z ceny vstupenek), nýbrž rovněž z jiných zdrojů výnosů, jako jsou hazardní hry, ubytování, služby barů a restaurací, představení atd.
(68)
Podle ustálené judikatury zahrnuje státní podpora nejen pozitivní výhody, nýbrž rovněž opatření, která snižují výdaje, jež jsou obvykle hrazeny z rozpočtu podniku, a která tudíž sice nepředstavují dotace v úzkém slova smyslu, mají však podobný charakter a stejný účinek (49). Tato výhoda může být poskytnuta prostřednictvím různých forem snížení daňové zátěže podniků, včetně snížení daňového základu.
(69)
V tomto případě získala kasina Korfu, Mont Parnès a Soluň (a do roku 1999 rovněž kasino Rhodos) (50) výhodu podobnou snížení daňového základu, jelikož se (jak bylo objasněno výše) na tato kasina vztahují zvláštní ustanovení, podle nichž je daň, kterou odvádějí za osobu, jíž je povolen vstup do kasina, na nižší úrovni, než je úroveň, která je uložena ostatním kasinům.
(70)
Řecké orgány uvedly, že přímou výhodu z nižšího vstupního poplatku má zákazník. I kdyby však bylo možno tvrdit, že výhodu v důsledku nižší daně ze vstupu mají rovněž zákazníci, jelikož platí nižší celkovou cenu, nebrání to tomu, aby opatření poskytovalo výhodu příslušným podnikům, v tomto případě kasinům využívajícím opatření, jelikož tyto podniky platí nižší částku daně z obdrženého poplatku za zákazníka.
(71)
V případech týkajících se daní bylo prokázáno, že osvobození od daně placené jmenovitě zákazníkem, kterou však vybírá dodavatel, může představovat státní podporu stejně jako jiné pobídky pro spotřebitele, aby nakupovali konkrétní zboží a služby (51).
(72)
V souladu s minulou praxí se Komise domnívá, že snížení daní u spotřebitelů může představovat státní podporu pro podniky, je-li toto snížení podmíněno využíváním konkrétního zboží nebo služby konkrétního podniku (52). Tvrzení, že přímou výhodu má spotřebitel, proto nebrání tomu, aby se opatření považovalo za státní podporu.
(73)
Vzhledem k běžné obchodní praxi kasin v Řecku spočívající v upuštění od vstupního poplatku při současném odvodu daně ze vstupu státu (80 % nominální hodnoty vstupenky) je výhoda poskytnutá veřejným kasinům prostřednictvím daňové diskriminace ještě větší, jelikož náklady na vstup zákazníka jsou u soukromých kasin, u nichž splatná daň ze vstupu činí 12 EUR, podstatně vyšší než je tomu u veřejných kasin, která musí z celkových příjmů ze své činnosti financovat pouze částku ve výši 4,80 EUR.
(74)
Řecké orgány uvedly, že praxe spočívající v povolování bezplatného vstupu do kasin využívajících opatření v určitých dnech v týdnu je výjimečná. Ve vnitrostátních právních předpisech (ministerské rozhodnutí z roku 1995) je však toto výslovně umožněno. Řecko tvrdilo, že tato praxe je vyhrazena pro VIP nebo celebrity, Komise však má k dispozici důkazy ve formě veřejně dostupných informací, jako jsou letáky nabízející bezplatný vstup, jež jsou distribuovány v novinách nebo zveřejněny na internetu, prokazující, že v určitých dnech v týdnu (a to každý týden) je všem zákazníkům běžně umožněn bezplatný vstup (kasino Soluň na svých internetových stránkách například uvádí, že od neděle do čtvrtka trvale umožňuje bezplatný vstup) (53). Nezdá se, že by u kasin využívajících opatření byla tato praxe spočívající v bezplatném vstupu výjimečná.
(75)
Řecko tvrdilo, že tato praxe je v rozporu s vnitrostátním daňovým právem; Komise podotýká, že možnost povolit bezplatný vstup je výslovně uvedena ve vnitrostátních právních předpisech týkajících se kasin a že kasina využívající opatření ji zjevně uplatňují.
(76)
Řecko uvedlo, že odvod státu ve výši 80 % ceny vstupenky hrazený z vlastních zdrojů kasina se neuznává jako produktivní výdaj a podle řeckého daňového zákona jej nelze odpočítat od příjmů společnosti, takže se společnost, která uplatňuje tuto praxi, vystavuje značné daňové zátěži. Komise poznamenává, že tato argumentace ve skutečnosti podporuje tvrzení stěžovatele, že kvůli značné daňové zátěži vyplývající z placení daně z vlastních příjmů si soukromé kasino ve skutečnosti nemůže dovolit, aby umožňovalo bezplatný vstup; podporuje tudíž tvrzení, že kasina s nižším vstupním poplatkem jsou zvýhodněna.
(77)
Řecko rovněž tvrdilo, že vzhledem ke skutečnosti, že si kasina ponechávají 20 % z rozdílného vstupního poplatku, je výhoda poskytnuta kasinům účtujícím vyšší cenu, která zajišťuje čistý příjem ve výši 3 EUR v porovnání s částkou ve výši 1, 20 EUR, kterou získají veřejná kasina. Toto tvrzení je zavádějící, jelikož opomíjí dvě skutečnosti, jež mají pro náležité pochopení skutečných účinků opatření narušujících hospodářskou soutěž zásadní význam. Na straně jedné skutečnost, že orgány stanovily ceny vstupenek, včetně daně ze vstupu, u některých kasin na nižší úrovni, což tato kasina činí přitažlivějšími pro zákazníky, a toto i) mění poptávku v porovnání se strukturou, která by existovala, pokud by kasina soutěžila pouze na základě svých vlastních schopností, tj. na základě individuálního rozsahu a kvality poskytovaných služeb, a ii) za jinak stejných podmínek uměle zvyšuje počet vstupů. Příjem ze vstupních poplatků představuje na druhou stranu (jak bylo objasněno výše) pouze omezenou část celkových příjmů, které zákazník, jehož kasino přiláká, vytvoří pro podnik a z nichž musí kasina platit daň ze vstupu.
(78)
Skutečnost, že daňová diskriminace poskytuje výhodu, se uznává v samotných vnitrostátních právních předpisech. Jak uvedly řecké orgány, kasino Soluň může účtovat nižší vstupní poplatek a odvádět nižší daň na základě legislativní vyhlášky z roku 1953, podle níž je podnikům založeným s pomocí zahraničního kapitálu přiznáno nejpříznivější zacházení poskytované domácím podnikům. Ačkoliv řecké orgány trvají na tom, že dotyčný režim není výhodný, uplatňují tento právní předpis na kasino Soluň z toho důvodu, že představuje nejpříznivější zacházení poskytované domácím podnikům na rozdíl od nevýhodnějšího zacházení uplatňovaného na ostatní soukromá kasina.
(79)
Alternativně řecké orgány a kasino Mont Parnès upozorňují na další rozdíly mezi kasiny na základě daňových nebo regulačních opatření, které podle nich zvýhodňují stěžovatele, kasino Loutraki, a vyrovnávají tudíž případné výhody, které mají příjemci v důsledku nižšího vstupního poplatku (54); Komise poznamenává, že tvrzení, že by jedno opatření (rozdíl ve všeobecném zdanění) mělo být vyrovnáno jiným opatřením (rozdíl v cenách vstupenek a zvláštní daň odváděná z těchto vstupenek), nelze uznat jako argument podporující názor, že posuzované opatření nepředstavuje podporu. Tyto aspekty se každopádně liší (jak již bylo zmíněno) od posuzovaného opatření a nespadají do oblasti působnosti tohoto rozhodnutí (viz 46. bod odůvodnění).
(80)
Komise vyvozuje závěr, že posuzované opatření, tj. daňová diskriminace vyplývající ze společného účinku jednotné daně ze vstupu uplatňované na různé regulované ceny, zvýhodňuje kasina s nižším vstupním poplatkem.
V.1.2 Státní prostředky a přičitatelnost státu
(81)
Výše uvedenou výhodu lze přičíst státu a je financována ze státních prostředků.
(82)
Jak bylo objasněno výše, daňová diskriminace je výsledkem řady správních aktů, vyhlášek a nařízení přijatých řeckým státem, včetně zejména: zákona č. 2206/1994, ministerského rozhodnutí z roku 1995, zákona č. 3139 ze dne 30. dubna 2003, legislativní vyhlášky č. 2687/1953, rozhodnutí generálního tajemníka EOT (spravujícího veřejná kasina) vydaných v souladu se zákonem č. 1624/1951 a vyhláškou č. 4109/1960, konkrétně rozhodnutí EOT č. 535633 ze dne 21. listopadu 1991, které stanoví vstupní poplatek kasina Mont Parnès ve výši 2 000 GRD, a rozhodnutí EOT č. 508049 ze dne 24. března 1992, které stanoví vstupní poplatek kasin Korfu a Rhodos ve výši 1 500 GRD (v případě Korfu byl tento poplatek rozhodnutím č. 532691 ze dne 24. listopadu 1997 později upraven na 2 000 GRD), a licencí udělených každému kasinu podle vnitrostátního práva, které potvrzují příslušný vstupní poplatek a povinnost odvádět 80 % vstupního poplatku platného pro dané kasino.
(83)
Daňová diskriminace je mimoto financována ze státních prostředků. Jestliže stát promine příjmy, které by jinak vybral od podniku, je příslušné opatření financováno ze státních prostředků.
(84)
Z daňového hlediska vyplývá v tomto případě výhoda poskytnutá veřejným kasinům z umělého snížení daňového základu, z něhož se odvádí 80 % daň ze vstupu, tj. z běžné nominální hodnoty vstupenky ve výši 15 EUR na 6 EUR v případě veřejných kasin.
(85)
Soudní dvůr rozhodl (55), že pro účely čl. 107 odst. 1 SFEU vede takovéto diskriminační snížení daňového základu ke ztrátě daňových příjmů státu, která se rovná spotřebě státních prostředků. V posuzovaném případě se řecký stát vzdává daňových příjmů plynoucích z veřejných kasin ve výši 7,20 EUR za vstup, což je rozdíl mezi daní ve výši 12 EUR za vstup, kterou státu odvádějí soukromá kasina, a daní ve výši 4,80 EUR za vstup, kterou státu odvádějí veřejná kasina. Při posuzování výhody poskytnuté každému kasinu využívajícímu opatření však lze přihlédnout k určitým úpravám (jak je blíže objasněno v oddíle V.4 „Vyčíslení a vrácení podpory“: zejména se zdá, že až do roku 2000 neodváděla kasina Mont Parnès a Korfu státu žádnou daň ze vstupu, takže v tomto případě se výhoda rovná dani ve výši 12 EUR za vstup, kterou státu odvádějí soukromá kasina).
(86)
Řecko uvedlo, že vzhledem k tomu, že kasina, která účtují nižší vstupní poplatek, mohou přilákat více zákazníků, není jisté, že se stát vzdal svých příjmů. Řecko tvrdí, že opatření proto nepředstavuje státní podporu.
(87)
Jak již bylo uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, Komise toto tvrzení nemůže přijmout. V souladu se svou předchozí praxí se Komise domnívá, že skutečnost, že snížení daně u určitých daňových poplatníků může vést k zvýšení celkové výše příjmů vybraných prostřednictvím této daně, nutně neznamená, že opatření není financováno ze státních prostředků (56).
(88)
Tvrzení řeckých orgánů je mylné v tom, že srovnávací měřítko, na jehož základě porovnávají dopady daňové diskriminace na státní rozpočet, je zkresleno výhodou obsaženou v opatření. Ve své argumentaci řecké orgány vzaly v úvahu dynamický účinek snížení ceny, jež může vést k zvýšení poptávky a rovněž vybrané daně, jelikož vybraná daň je úměrná počtu vstupů. Toto srovnání je však chybné, jelikož k zvýšení poptávky vede nerovnost způsobená výhodou, konkrétně skutečností, že existuje nižší vstupní poplatek, a tudíž nižší daň ze vstupu.
(89)
Řecké orgány každopádně neposkytly žádné důkazy, že tato struktura rozdílných cen maximalizuje celkové daňové příjmy plynoucí z daně ze vstupu uložené kasinům. Pokud by Komise akceptovala argumentaci, že snížení vstupního poplatku na 6 EUR zvyšuje vybranou daň, byly by daňové příjmy nejvyšší tehdy, pokud by ceny všech vstupenek do všech kasin, veřejných i soukromých, činily 6 EUR, což je v rozporu s tvrzením Řecka, že tohoto bodu je dosaženo v důsledku daňové diskriminace vyplývající z rozdílných cen.
(90)
Sporná výhoda je proto financována ze státních prostředků.
V.1.3 Selektivita
(91)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU musí být opatření specifické nebo selektivní v tom, že zvýhodňuje „určité podniky nebo určitá odvětví výroby“, aby představovalo státní podporu.
(92)
V judikatuře Soudního dvora (57) je uvedeno: „Pokud jde o posouzení podmínky selektivity, která je definičním znakem pojmu státní podpory, z judikatury vyplývá, že čl. 87 odst. 1 ES [nyní čl. 107 odst. 1 SFEU] ukládá povinnost určit, zda v rámci daného právního režimu může vnitrostátní opatření zvýhodňovat ‚určité podniky nebo určitá odvětví výroby‘ vůči ostatním, které se s ohledem na cíl sledovaný uvedeným režimem nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci“ (58). Soudní dvůr v řadě případů rovněž rozhodl, že čl. 107 odst. 1 Smlouvy o ES nerozlišuje podle důvodů nebo cílů státních podpor, nýbrž je definuje podle jejich účinků (59). Podle vlastní praxe Komise a judikatury EU v případech týkajících se daní může dotyčná selektivní výhoda vyplývat z výjimky z daňových ustanovení legislativní, regulační nebo správní povahy nebo z volného uvážení finančních úřadů. Selektivní povaha opatření však může být opodstatněná na základě „povahy nebo vnitřního uspořádání systému“, přičemž v tomto případě lze mít za to, že opatření nepředstavuje státní podporu (60).
(93)
Komise za prvé podotýká, že v posuzovaném případě je obecný daňový systém systémem, jenž se v zásadě vztahuje na všechna kasina a který je stanoven v zákoně č. 2206/1994 a v prováděcím ministerském rozhodnutí z roku 1995 (což řecké orgány potvrdily, viz 19. bod odůvodnění výše).
(94)
Komise za druhé uvádí, že dotyčné opatření představuje odchylku od obecného daňového systému. Jak potvrdily řecké orgány, zvláštní ustanovení vztahující se na veřejná kasina (a soukromé kasino Soluň) se pokládají za výjimky z obecných ustanovení zákona č. 2206/1994 a prováděcího ministerského rozhodnutí z roku 1995 (viz 19. bod odůvodnění a následující body).
(95)
Komise podotýká, že až do roku 2003 se na kasina Mont Parnès a Korfu nevztahoval požadavek týkající se odvodu ve výši 80 % vstupního poplatku. Jak bylo zmíněno výše, tento požadavek začal pro kasina Soluň a Rhodos platit v okamžiku, kdy jim byly uděleny licence podle zákona č. 2206/1994, kasinu Soluň v roce 1995 a kasinu Rhodos v roce 1996. V případě kasin Mont Parnès a Soluň zůstal vstupní poplatek ve výši 6 EUR až do současnosti, v případě kasina Korfu zůstal ve výši 6 EUR do privatizace v srpnu 2010 a v případě kasina Rhodos do privatizace v roce 1999. Požadavek týkající se odvodu ve výši 80 % a vstupního poplatku ve výši 15 EUR však byl pro ostatní kasina od roku 1995 závazný a byl takto uplatňován.
(96)
Komise se proto domnívá, že opatření je selektivní.
(97)
Komise za třetí poznamenává, že selektivní povaha opatření může být opodstatněná na základě „povahy nebo vnitřního uspořádání systému“, tj. tím, nakolik výjimky z daňového systému či rozdíly v rámci systému přímo vyplývají ze základních nebo hlavních zásad systému v dotyčném členském státě (jedná se o třetí krok v analýze selektivity). Komise v souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora usuzuje, že opatření zavádějící rozlišení mezi podniky nepředstavují státní podporu, pokud toto rozlišení vyplývá z povahy nebo struktury soustavy poplatků, do níž tato opatření patří (61). Tato opodstatněnost na základě povahy nebo celkového uspořádání daňového systému odráží soulad konkrétního daňového opatření s vnitřní logikou obecného daňového systému. Praxe Komise a judikatura Soudního dvora však zaujímají k takovémuto opodstatnění velmi restriktivní přístup. Důvody, na nichž je toto opodstatnění založeno, musí souviset s daňovým systémem.
(98)
Řecké orgány uvedly, že se individuální situace každého kasina liší a že vstupní poplatky jsou stanoveny na základě této situace, přičemž se přihlíží k tomu, že cílem je stanovit cenu, která odrazuje osoby s nízkými příjmy od hazardních her.
(99)
Komise nemůže tato tvrzení přijmout. Tvrzení, že výše poplatku je stanovena a opodstatněná na základě situace každého kasina s přihlédnutím k tomu, že cílem je odradit osoby s nízkými příjmy od hazardních her, není slučitelná se skutečností, že se kasina Mont Parnès a Soluň, která uplatňují vstupní poplatek ve výši 6 EUR, nacházejí v blízkosti nejlidnatějších oblastí. Je rovněž v rozporu s ustanovením, které výslovně povoluje bezplatný vstup zákazníků, je-li státu přesto odvedeno 80 % vstupního poplatku.
(100)
Komise rovněž podotýká, že není zjevné, proč je tento nižší poplatek nezbytný konkrétně v případě těchto kasin, a nikoli v případě ostatních kasin. Řecké orgány neobjasnily ekonomický výpočet ke stanovení nižšího vstupního poplatku ve výši 6 EUR místo na jiné střední úrovni, nebo za předpokladu, že skutečně existují zvláštní okolnosti, které podle Řecka spočívají především v zeměpisné poloze konkrétního kasina, skutečnost, proč musí všechna kasina využívající opatření (zpravidla, viz výše) účtovat stejný vstupní poplatek místo ceny přizpůsobené jejich individuální situaci. Pokud se například tvrdí, že nižší vstupní poplatek odůvodňují faktory, které souvisí se zeměpisnou polohou každého kasina, toto odůvodnění každopádně neplatí pro kasino Soluň, které (jak se zdá) využívá toto zacházení nikoli kvůli své zeměpisné poloze, nýbrž na základě vnitrostátního předpisu, jenž poskytuje podnikům založeným s pomocí zahraničního kapitálu nejvýhodnější zacházení použitelné na domácí podniky. Při stanovení vstupního poplatku do kasina Soluň nebyla tudíž nikdy (jak se zdá) aspektem jeho zeměpisná poloha. Jako další příklad, po privatizaci v srpnu 2010 začalo kasino Korfu účtovat vstupní poplatek ve výši 15 EUR. Řecké orgány nevysvětlily uspokojivě, proč již nyní výše uvedené zvláštní okolnosti neplatí a proč již není nutná nižší cena vstupenek.
(101)
Komise vyvozuje závěr, že selektivní povaha posuzovaného opatření není opodstatněná na základě povahy nebo obecného uspořádání systému. Komise se domnívá, že sporné opatření obsahuje prvek diskriminace v podobě snížení daňového základu, jež má za následek daňovou úlevu poskytnutou individuálně určeným kasinům, a že tato diskriminace není opodstatněná na základě logiky příslušného obecného daňového systému v Řecku.
(102)
Komise dospěla k závěru, že pro účely čl. 107 odst. 1 SFEU je kritérium selektivity splněno.
V.1.4 Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu
(103)
Aby opatření představovalo státní podporu, musí narušovat hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Bez ohledu na právní postavení příjemce nebo zdroje financování toto kritérium předpokládá, že příjemce podpory na základě opatření vykonává hospodářskou činnost.
(104)
V judikatuře Soudního dvora je uvedeno (62): „Za účelem kvalifikace vnitrostátního opatření jako zakázané státní podpory není namístě zjistit skutečný dopad podpory na obchod mezi členskými státy a skutečné narušení hospodářské soutěže, ale pouze přezkoumat, zda může podpora ovlivnit tento obchod a narušit hospodářskou soutěž. Konkrétně, pokud podpora poskytnutá členským státem posiluje postavení podniku vzhledem k jiným konkurenčním podnikům v obchodě v rámci Společenství, musí být tento obchod považován za ovlivněný podporou. […] Krom toho není nezbytné, aby se zvýhodněný podnik sám o sobě podílel na obchodu uvnitř Společenství. Pokud totiž členský stát poskytne podniku podporu, může zůstat vnitrostátní činnost zachována nebo může být zvýšena s tím důsledkem, že možnosti podniků usazených v jiných členských státech proniknout na trh tohoto členského státu jsou snížené“. Aby bylo možno dojít k závěru, že opatření narušuje hospodářskou soutěž, je navíc podle ustálené judikatury (63) dostačující, že příjemce podpory konkuruje jiným podnikům na trzích otevřených hospodářské soutěži na vnitřním trhu (64). Komise se domnívá, že podmínky uvedené v judikatuře jsou splněny z následujících důvodů.
(105)
Sporné opatření snižuje v porovnání s ostatními kasiny v Řecku daně, které musí příjemci platit, čímž zlepšuje jejich poměrnou finanční situaci a zajišťuje vyšší ziskovost jejich investic, než by tomu bylo v případě, že by toto bylo založeno pouze na jejich vlastních schopnostech.
(106)
Jak již bylo uvedeno, podle ustálené judikatury je kritérium, že podpora musí ovlivnit obchod, splněno, pokud podnik, který je příjemcem podpory, vykonává hospodářskou činnost zahrnující obchod mezi členskými státy. Aby bylo možno vyvodit závěr, že je ovlivněn vnitroevropský obchod, postačuje, že podpora posiluje postavení dotyčného podniku vzhledem k jiným podnikům, které s ním soutěží ve vnitroevropském obchodu. Výše podpory může být relativně nízká, příjemcem může být menší podnik nebo jeho podíl na evropském trhu může být velmi malý a příjemce případně nemusí své výrobky vyvážet, či může vyvážet prakticky veškerou svou výrobu na trh mimo Evropu: nic z toho tento závěr nemění (65).
(107)
Řecko tvrdilo, že poloha kasin a vzdálenosti mezi nimi znamenají, že každé z nich obsluhuje místní trh, a opatření proto nemůže narušit hospodářskou soutěž ani ovlivnit obchod mezi členskými státy. Podle ustálené judikatury (66) však neexistuje žádná prahová hodnota, která určuje skutečný nebo možný dopad na hospodářskou soutěž a obchod mezi členskými státy, a toto kritérium za účelem použitelnosti čl. 107 odst. 1 proto nezávisí na místní nebo regionální povaze poskytnutých služeb nebo významu dotyčné oblasti činnosti.
(108)
Řecko rovněž uvedlo, že trh hazardních her není mezi členskými státy harmonizován, a členské státy mají proto právo regulovat hazardní hry na vnitrostátní úrovni. Řecko cituje judikaturu Soudního dvora, která povoluje omezení jednotného trhu pro služby v odvětví hazardních her s cílem chránit spotřebitele před podvody a trestnou činností (67).
(109)
Komise plně respektuje právo členských států určovat cíle politiky v oblasti hazardních her, pokud jsou případná omezení volného pohybu služeb vhodná k splnění sledovaných cílů, nepřekračují rámec toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů, a jsou uplatňována nediskriminačním způsobem. Komise však nesouhlasí s tím, že z toho vyplývá, že dotyčné opatření nemůže narušit hospodářskou soutěž a neovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(110)
Provozovateli v tomto odvětví jsou často mezinárodní hotelové skupiny (68), které spolu vzájemně soutěží, a jejich rozhodnutí investovat do kasin či jiných hotelových zařízení by mohla být tímto opatřením ovlivněna, jelikož to má dopad na poměrnou ziskovost těchto skupin a jejich investic. Kasina se často nacházejí v turistických oblastech, což naznačuje, že existence kasina může přitahovat do Řecka turisty. Ministerstvem, které v Řecku odpovídá za kasina, je ministerstvo cestovního ruchu. Komise rovněž podotýká, že existuje i určitá přeshraniční mobilita zákazníků. Služby kasin jsou poskytovány na přeshraničním základě - kasina poskytují tyto služby například na výletních lodích spojujících Řecko s Itálií a jinými turistickými oblastmi. Osoby, které chtějí hrát hazardní hry, si mohou vybrat mezi hrou v kasinu a na internetu. On-line hazardní hry představují mezinárodní odvětví podnikání a hráči v Řecku mají přístup k takovýmto službám poskytovaným provozovateli v jiných členských státech. On-line hazardní hry byly předmětem rozsudku, na nějž odkázalo Řecko (viz bod 108). Řecké orgány popřely možnost hospodářské soutěže s jinými formami hazardních her, která byla uvedena v rozhodnutí o zahájení řízení, a poukázaly na to, že hazardní hry prostřednictvím internetu jsou v současnosti v Řecku nelegální. Navzdory současné právní situaci v Řecku samotné řecké orgány připustily, že se hazardní hry prostřednictvím internetu rozrůstají do „nekontrolovatelných rozměrů“ (69). Je třeba odkázat rovněž na rozsudek Soudního dvora ve věci C-65/05 Komise v. Řecko (70), v němž Soudní dvůr rozhodl, že zákon 3037/2002, jenž měl zakázat hazardní hry prostřednictvím internetu v Řecku, představuje neodůvodněnou překážku svobody usazování a volného pohybu služeb.
(111)
Zvyky spotřebitelů a disponibilní příjem, který je k dispozici pro volnočasové činnosti, jako je využívání služeb kasin, mimoto ovlivňuje světová hospodářská krize. V této zvláštní situaci má rozlišení vstupních poplatků ještě rušivější dopad na rozhodnutí spotřebitelů, a tudíž s větší pravděpodobností narušuje hospodářskou soutěž na trhu kasin.
(112)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdily, že i pokud by se uznalo, že nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR mohl nebo dosud může ovlivnit rozhodnutí zahraniční společnosti, zda investovat do kasina v Řecku, či nikoli, může zahraniční společnost vždy využít legislativní vyhlášku č. 2687/1953; Komise podotýká, že se tato vyhláška nepoužívá automaticky a že by ve skutečnosti umožnila, aby bylo výhodnější zacházení poskytnuté kasinům využívajícím opatření (tj. nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR) přiznáno rovněž ostatním podnikům. Toto opatření proto může posuzovanou daňovou diskriminaci dále rozšířit. Komise rovněž podotýká, že ačkoliv legislativní vyhlášku č. 2687/1953 mohla využít i ostatní kasina, pokud by vložila zahraniční kapitál a podala včas příslušnou žádost, její uplatňování podléhá zvláštním svévolným pravidlům, která znamenají, že opatření je selektivní. Jediný další příklad možného použití tohoto právního předpisu, na něž byla Komise upozorněna, se týkal kasina na Syrosu, které podalo žádost, tato však byla zamítnuta, jelikož byla podána až po vložení zahraničního kapitálu, a nikoli předem.
(113)
Při privatizaci kasina Mont Parnès obsahovala kupní smlouva výslovně možnost udělení licence druhému kasinu ve stejném regionu. Pravděpodobnost investice do takovéto transakce jednoznačně závisí na podmínkách hospodářské soutěže se stávajícím provozovatelem. Jelikož nelze vyloučit, že kasina mohou soutěžit s podobnými společnostmi v ostatních členských státech, je nutno mít za to, že tento požadavek stanovený v čl. 107 odst. 1 SFEU je splněn.
(114)
Komise vyvozuje závěr, že sporné opatření může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy tím, že může zlepšit provozní podmínky příjemců, kteří v Řecku přímo vykonávají hospodářské činnosti a musí odvádět tuto daň ze vstupu do kasin.
V.1.5 Závěr
(115)
Komise vyvozuje závěr, že kritéria pro existenci podpory ve smyslu článku 107 SFEU jsou splněna a že opatření představuje podporu pro kasina s nižším vstupním poplatkem. Těmito kasiny jsou kasina Mont Parnès, Korfu, Soluň a Rhodos. Komise má za to, že kasino Rhodos již není příjemcem podpory, jelikož od privatizace v dubnu 1999 přestalo účtovat nižší vstupní poplatek. Komise se domnívá, že řecké orgány ani kasino Mont Parnès nepředložily dostatečná tvrzení, která by mohla tento závěr změnit.
V.2 Slučitelnost podpory
(116)
Jak je uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, Komise zastává názor, že opatření není způsobilé pro žádnou z výjimek stanovených v článcích 106 nebo 107 SFEU.
(117)
Řecko až dosud tvrdilo, že opatření neobsahuje státní podporu, a nepředložilo žádné tvrzení, které by prokazovalo, proč by případnou podporu bylo možno považovat za slučitelnou s vnitřním trhem.
(118)
Jak bylo objasněno výše, Komise uznává právo členských států regulovat hazardní hry na svém území s výhradou práva EU a uznává, že takováto regulace, která má kontrolovat hazardní hry a odrazovat od nich, je legitimním cílem veřejné politiky. I kdyby toto skutečně bylo účelem podpory, Komise se nedomnívá, že by podpora spadala do oblasti působnosti čl. 106 odst. 2 SFEU. Jak však bylo uvedeno výše, tvrzení, že opatření má za cíl odrazovat od hazardních her, není slučitelné se skutečností, že ke kasinům, která účtují vstupní poplatek ve výši 6 EUR, patří kasina, jež jsou nejblíže nejlidnatějších oblastí Řecka. Je rovněž v rozporu s výslovným ustanovením, které kasinům umožňuje povolit zákazníkům bezplatný vstup, pokud státu přesto odvedou 80 % vstupního poplatku.
(119)
Výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 SFEU týkající se podpor sociální povahy poskytovaných individuálním spotřebitelům, podpor určených k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a podpor poskytovaných hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo se v tomto případě nepoužijí.
(120)
Výjimka stanovená v čl. 107 odst. 3 písm. a), která povoluje podpory, jež mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností, se rovněž nepoužije, jelikož posuzované opatření není podmíněno tím, že příjemci vykonávají činnost v oblastech, v nichž existují tyto zvláštní okolnosti (71).
(121)
Sporné opatření nelze stejně tak považovat za podporu, která má napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu nebo napravit vážnou poruchu v hospodářství Řecka, jak je stanoveno v čl. 107 odst. 3 písm. b). Nemá za cíl ani pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, jak je stanoveno v čl. 107 odst. 3 písm. d).
(122)
Sporné opatření je nutno posoudit rovněž na základě ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c), jež povoluje podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Je však třeba uvést, že sporné opatření nespadá do žádného z případů, v nichž Komise uznala, že se použije toto ustanovení, ani do žádných pokynů nebo rámců, které stanoví podmínky, za nichž lze určité druhy podpor považovat za slučitelné s vnitřním trhem.
(123)
Sporné opatření představuje provozní podporu, která uměle posiluje konkurenční postavení určitých podniků vzhledem k jiným podobným podnikům a která není podmíněna tím, že příjemci vykonávají určitou zvláštní činnost za účelem dosažení politických cílů společného zájmu.
(124)
Výhoda, kterou sporné opatření poskytuje, nesouvisí s investicemi, tvorbou pracovních míst ani s konkrétními projekty. Jednoduše osvobozuje dotyčné podniky od poplatků, které musí obvykle hradit podobné podniky, a je ji proto nutno považovat za provozní podporu. Provozní podpora zpravidla nesplňuje kritéria stanovená v čl. 107 odst. 3 písm. c), jelikož narušuje hospodářskou soutěž v odvětvích, v nichž je poskytována, a současně nemůže na základě své povahy dosáhnout žádného z cílů uvedených v tomto ustanovení (72). Ačkoliv tuto podporu lze výjimečně poskytnout v oblastech, které jsou způsobilé na základě výjimky podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, a ačkoliv určité oblasti Řecka jsou způsobilé pro tuto podporu, Komise má vážné pochybnosti, zda jsou v daném případě splněna kritéria, na jejichž základě by bylo možno takovouto provozní podporu považovat za slučitelnou. Podle běžné praxe Komise nelze tuto podporu považovat za slučitelnou s vnitřním trhem, jelikož neusnadňuje rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, není časově omezená, nepředpokládá se její postupné snižování a není úměrná tomu, co je nezbytné k odstranění zvláštního hospodářského znevýhodnění dotyčných oblastí.
(125)
Je proto nutno vyvodit závěr, že posuzované opatření není slučitelné s vnitřním trhem.
V.3 Zákonnost podpory
(126)
Jak je uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, první právní akty, které zavádějí daňovou diskriminaci mezi kasiny, pocházejí z let 1994 a 1995, a Komise proto posuzovala, zda celé opatření představuje „existující podporu“ ve smyslu čl. 108 odst. 1 SFEU.
(127)
Daňová diskriminace byla zavedena protiprávně (tj. pro účely práva EU v oblasti státních podpor) v roce 1995, kdy se řecké orgány rozhodly povolit některým kasinům výjimku z obecného pravidla, jež se odchyluje od zákona č. 2206/1994 a ministerského rozhodnutí z roku 1995. Řecké orgány konkrétně veřejným kasinům Mont Parnès, Korfu a Rhodos povolily, aby nadále uplatňovala nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR místo běžného poplatku ve výši 15 EUR, a v roce 1995 toto výhodnější zacházení výslovně přiznaly rovněž kasinu Soluň na základě legislativní vyhlášky z roku 1953 týkající se zahraničního kapitálu. Ostatním pěti soukromým kasinům, která byla od roku 1995 zřízena a byla jim udělena licence podle zákona č. 2206/1994, byl uložen běžný poplatek ve výši 15 EUR a kasina tuto výši poplatku dodržovala. Podle zákona č. 3139/2003 byl u kasin Mont Parnès a Korfu zachován nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR s tím účinkem, že daňová diskriminace byla protiprávně prodloužena a potvrzena. Kasino Soluň má v důsledku diskriminace výhodu, jelikož je mu přiznáno stejné zacházení jako kasinům Mont Parnès a Korfu, což bylo potvrzeno nařízením prezidenta č. 290/1995, které bylo vydáno podle zákona z roku 1953, jak bylo objasněno výše. Opatření vztahující se na kasino Soluň úzce souvisí s opatřeními platnými pro kasina Mont Parnès a Korfu. Řecké orgány sdělily (73), že po roce 1995 byla nadnesena otázka výše vstupního poplatku a správce kasina Soluň požádal, aby byla výše vstupního poplatku v Soluni stanovena na stejné úrovni jako v případě kasina Mont Parnès, tj. 6 EUR; po obdržení stanoviska Právní rady státu (stanovisko č. 631/1997) byla tato žádost schválena. Lze proto předpokládat, že pokud se zacházení s kasiny Mont Parnès a Korfu v roce 2003 změnilo, takže tato kasina musela účtovat poplatek ve výši 15 EUR, pak se mělo změnit rovněž zacházení s kasinem Soluň. K tomu však nedošlo a na základě vnitrostátních předpisů byla daňová diskriminace zachována.
(128)
Žádné z opatření přinášejících prospěch konkrétním kasinům, jež byla popsána výše, nebylo nikdy oznámeno Komisi ani jí schváleno, zcela jistě nikoli podle pravidel EU v oblasti státních podpor.
(129)
V článku 15 procesního nařízení (74) se uvádí, že pravomoci Komise ve věci navrácení podpory podléhají promlčecí lhůtě deseti let. Promlčecí lhůta počíná dnem, kdy je protiprávní podpora udělena příjemci buď jako jednotlivá podpora, nebo v rámci režimu podpory. Jakékoli opatření přijaté Komisí nebo členským státem jednajícím na žádost Komise, týkající se protiprávní podpory, přerušuje běh promlčecí lhůty. Každým přerušením počíná lhůta běžet znovu. Promlčecí lhůta se zastaví po dobu, kdy je rozhodnutí Komise předmětem jednání před Soudním dvorem. Jakákoliv podpora, jejíž promlčecí lhůta uplynula, je považována za „existující podporu“. Podle čl. 1 písm. c) téhož nařízení však změny „existující podpory“ představují „novou podporu“.
(130)
Komise podotýká, že podle judikatury soudů EU „promlčecí lhůta stanovená v článku 15 nařízení o postupu týkajícím se státních podpor … v žádném případě nevyjadřuje obecnou zásadu, která přeměňuje novou podporu na existující podporu, nýbrž pouze vylučuje navrácení podpor, které byly poskytnuty více než deset let před prvním zásahem Komise“ (75).
(131)
V daném případě Komise ani Řecko na žádost Komise nejednaly až do roku 2009. Komise začala jednat dne 21. října 2009, kdy Řecku předala stížnost a požádala je, aby dotyčné záležitosti objasnilo.
(132)
Veškerá podpora, která byla na základě tohoto opatření poskytnuta ke dni 21. října 1999 nebo posléze (což je deset let přede dnem, kdy Komise předala stížnost řeckému státu a vyžádala si informace), představuje novou a protiprávní podporu, jež byla zavedena bez předchozího oznámení Komisi či rozhodnutí Komise a na niž se vztahuje článek 15 procesního nařízení, pokud jde o její navrácení, jak je podrobněji objasněno níže.
V.4 Vyčíslení a vrácení podpory
(133)
Sporné opatření bylo zavedeno, aniž bylo Komisi předem oznámeno podle čl. 108 odst. 3 SFEU. Opatření proto představuje protiprávní podporu.
(134)
V článku 14 procesního nařízení se uvádí, že je-li v případech protiprávní státní podpory zjištěno, že tato podpora není slučitelná s vnitřním trhem, je nutno vyžadovat od příjemce navrácení podpory, není-li to v rozporu s obecnými zásadami práva. Navrácení podpory má pokud možno obnovit konkurenční postavení, které existovalo před poskytnutím podpory. Tvrzení předložená řeckými orgány či kasinem Mont Parnès neodůvodňují odklon od této základní zásady.
(135)
V čl. 14 odst. 1 procesního nařízení je stanoveno: „Komise nebude vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství“. Podle judikatury Soudního dvora a rozhodovací praxe Komise by příkaz k navrácení podpory porušil obecné zásady práva EU, pokud by Komise svým jednáním vyvolala u příjemce oprávněná očekávání, že podpora byla poskytnuta v souladu s právem EU (76).
(136)
V rozsudku ve věci Forum 187 (77) Soud uvedl, že „právo dovolávat se ochrany legitimního očekávání je otevřeno každému procesnímu subjektu, u kterého vzbudil orgán Společenství podložené naděje. Naopak, nikdo se nemůže dovolávat porušení této zásady, pokud neexistují určité záruky, které mu byly poskytnuty správou … Rovněž, i když je opatrný a obezřetný hospodářský subjekt s to předvídat přijetí opatření Společenství, které se může nepříznivě dotknout jeho zájmů, dovolávat takovéto zásady se nemůže, pokud je toto opatření přijato“.
(137)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdily, že případné navrácení podpory by v daném případě bylo v rozporu se zásadou přiměřené důvěry občana na základě rozhodnutí vydaného podle vnitrostátního práva řeckou Radou státu; Komise podotýká, že se jedná o opatření členského státu přijaté vnitrostátním orgánem, a nikoli opatření přijaté orgánem EU v oblasti působnosti výše uvedené judikatury. Rozhodnutí Rady státu mimoto vycházelo výhradně z vnitrostátního práva a nezabývalo se otázkou státní podpory ani hodnocením opatření jako státní podpory. Komise proto nemůže od navrácení podpory upustit na základě těchto tvrzení.
(138)
Řecko a kasino Mont Parnès tvrdily, že kasino Loutraki před podáním stížnosti Komisi otálelo, a porušilo proto zásadu, že by se právo nemělo uplatňovat zneužívajícím způsobem; Komise podotýká, že prodleva na straně stěžovatele nemůže v žádném případě zabránit navrácení protiprávní podpory s přihlédnutím k desetileté promlčecí lhůtě stanovené v článku 15 procesního nařízení.
(139)
Komise proto nemůže přijmout tvrzení, která s ohledem na výjimečné upuštění od navrácení podpory předložily řecké orgány a kasino Mont Parnès.
(140)
Jak je objasněno v tomto rozhodnutí, vnitrostátní opatření z let 1994 a 1995 ukládala požadavek týkající se jak povinnosti odvádět 80 % hodnoty vstupního poplatku, tak i běžné ceny vstupenky všech kasin ve výši 15 EUR. Pro kasina využívající opatření však požadavek týkající se odvodu ve výši 80 % ani běžné ceny ve výši 15 EUR neplatil, ačkoliv na ostatní kasina se oba tyto požadavky vztahovaly od roku 1995 a od té doby se používaly v praxi (všechna soukromá kasina získala licence v roce 1995 nebo 1996 a v té době začala opatření uplatňovat s jedinou výjimkou kasina Soluň). Jelikož daňová diskriminace, která vyplývá z rozdílných cen vstupenek a souvisí s 80 % odvodem státu, ve skutečnosti začala v roce 1995, lze mít za to, že období poskytování podpory začalo v roce 1995.
(141)
V souladu se závěry uvedenými v oddíle V.3 „Zákonnost podpory“ se Komise domnívá, že promlčecí lhůta deseti let stanovená v článku 15 procesního nařízení znemožňuje navrácení podpory poskytnuté do dne 21. října 1999.
(142)
Výpočet částky, která má být navrácena, musí vycházet ze skutečnosti, že (jak bylo objasněno v tomto rozhodnutí (viz rovněž bod 85)) se řecký stát vzdává daňových příjmů plynoucích z veřejných kasin ve výši 7,20 EUR za vstup, což je rozdíl mezi daní ve výši 12 EUR za vstup, kterou státu odvádějí soukromá kasina, a daní ve výši 4,80 EUR za vstup, kterou státu odvádějí veřejná kasina.
(143)
Při výpočtu částky, kterou mají vrátit jednotlivá kasina, je však nutno přihlédnout k určitým aspektům souvisejícím se situací konkrétního kasina, jak je vysvětleno níže.
-
Jak je objasněno v tomto rozhodnutí, požadavek, aby byla státu odvedena částka ve výši 80 % ceny vstupenek, který byl uložen ministerským rozhodnutím z roku 1995, se vztahoval na kasina Korfu a Mont Parnès ode dne, kdy jim byla udělena licence podle zákona č. 2206/1994, tj. v roce 2003 na základě zákona č. 3139/2003. V období od konce roku 2000 do doby udělení licence v roce 2003 však společnost ETA začala státu dobrovolně odvádět 80 % ceny vstupenek (přičemž cena vstupenky činila 6 EUR) (78). Z této informace, kterou poskytly řecké orgány, a s výhradou dalších připomínek, které řecké orgány případně chtějí podat (a které výše uvedené skutečnosti potvrdí nebo vyvrátí), lze odvodit, že do roku 2000 nebyla odváděna žádná daň ze vstupu, a to ani z nižší částky (80 % z 6 EUR). Během prvního období (od 21. října 1999 do konce roku 2000) by proto částka, jež má být navrácena, měla být vypočítána s použitím částky ve výši 12 EUR, což je daň v plné výši, kterou odváděla soukromá kasina v době, kdy veřejná kasina neplatila žádnou daň, která se vynásobí počtem vstupenek vydaných v daném období.
-
Kasinu Soluň byla licence podle zákona č. 2206/1994 udělena v roce 1995 (79). Požadavek týkající se odvodu státu ve výši 80 % ceny vstupenek se na kasino Soluň vztahoval od doby udělení licence v roce 1995. Kasino Soluň účtovalo nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR, který účtovala i kasina Mont Parnès a Korfu. Částku, kterou má vrátit kasino Soluň, je proto nutno vypočítat tak, že se počet vstupenek vydaných ode dne 21. října 1999 vynásobí částkou 7,20 EUR.
-
Kasinu Rhodos byla licence podle zákona č. 2206/1994 udělena v roce 1996. V té době začalo uplatňovat cenu vstupenek ve výši 6 EUR, po privatizaci v dubnu 1999 však přešlo na cenu ve výši 15 EUR. Z připomínek podaných během formálního vyšetřovacího řízení má Komise za to, že po privatizaci v dubnu 1999 přestalo být kasino Rhodos příjemcem podpory, takže navrácení podpory tímto kasinem brání promlčecí lhůta stanovená v článku 15 procesního nařízení.
(144)
Komise nemá k dispozici dostatečné údaje, aby mohla dospět k přesnému odhadu částek, jež mají vrátit jednotlivá kasina využívající opatření. Žádné ustanovení práva EU však nevyžaduje, aby Komise v případě, že nařídí navrácení podpory, která byla prohlášena za neslučitelnou se společným trhem, stanovila přesnou částku podpory, jež má být navrácena. Postačuje, aby rozhodnutí Komise obsahovalo informaci, která členskému státu a podniku, který je příjemcem podpory, umožní stanovit tuto částku bez větších potíží. Komise se tedy může platně omezit na konstatování povinnosti vrácení dotyčné podpory a přenechat vnitrostátním orgánům výpočet přesné částky, která má být vrácena, na základě pokynů, jež Komise uvede ve svém rozhodnutí.
(145)
Na základě informací poskytnutých členským státem uvádí Komise níže potřebné pokyny pro navrácení podpory.
(146)
Následující tabulka podává celkový přehled o počtu vstupenek vydaných jednotlivými kasiny každý rok (jak je uvedeno v tabulce, poskytnuté údaje nejsou úplné) a uvádí předběžný odhad částek, jež mají být navráceny jednotlivými kasiny, s výhradou případných dalších připomínek, které může Řecko chtít podat poté, co provedlo výpočty týkající se navrácení podpory.
Odhadovaný počet vstupenek vydaných jednotlivými kasiny
ROK
KASINO
Mont Parnès
Korfu
Soluň
Rhodos
1999
(22.10.1999 - 31.12.1999)
Informace chybí
[…] (80)
(…)
[…] (81)
2000
Informace chybí
(…)
(…)
(…)
2001
Informace chybí
(…)
(…)
(…)
2002
Informace chybí
(…)
(…)
(…)
2003
Informace chybí do 1. května 2003
Ke dni 1. května 2003:
(…)
(…)
(…)
(…)
2004
(…)
(…)
(…)
(…)
2005
(…)
(…)
(…)
(…)
2006
(…)
(…)
(…)
(…)
2007
(…)
(…)
(…)
(…)
2008
(…)
(…)
(…)
(…)
2009 (do 22.10):
(…)
(…)
(…)
(…)
Celkem do dne 22.10.2009
(…)
(…)
(…)
(…)
Vstupenky vydané po dni 22.10.2009
Informace chybí
Informace chybí
Informace chybí
Informace chybí
Předběžný odhad částky, kterou mají vrátit jednotlivá kasina
(v statisících EUR, zaokrouhlené údaje)
Mont Parnès
Korfu
Soluň
Rhodos
Algoritmus a výpočet
Pro období 22.10.1999-2000 (82):
počet vstupenek
(x1) × 12 = A1
Pro období 22.10.1999-2000:
počet vstupenek
([…] vstupenek) × 12 = A2 ([…] EUR)
Pro období 22.10.1999-22.10.2009:
počet vstupenek
([…] vstupenek) × 7,20 = AB3 ([…] EUR)
Nepoužitelné
Pro období 2000-22.10.2009:
počet vstupenek
(y1) × 7,20 = B1
Pro období 2000-22.10.2009:
počet vstupenek
([…] vstupenek) × 7,20 = B2 ([…] EUR)
Pro období 22.10.2009 do současnosti:
počet vstupenek
(z1) × 7,20 = C1
Pro období 22.10.2009 do současnosti:
počet vstupenek
(z2) × 7,20 = C2
Pro období 22.10.2009-30.8.2010 (83):
počet vstupenek
(z3) × 7,20 = C3
Celková částka, která má být navrácena
A1 + B1 + C1
Je třeba vypočítat
A2 + B2 + C2
Je třeba vypočítat
AB3 + C3
Je třeba vypočítat
Nepoužitelné
Celková částka, která má být navrácena
Je třeba vypočítat
(147)
Komise dále podotýká, že čl. 108 odst. 3 Smlouvy má odkladný účinek. Komise neobdržela žádné informace ohledně toho, že sporné opatření bylo od doby vydání rozhodnutí o zahájení řízení pozastaveno. Řecké orgány proto opatření patrně dosud uplatňují (84). Řecko musí od příjemce získat podporu, která byla poskytnuta do dne vydání tohoto rozhodnutí. Komise podotýká, že po privatizaci v srpnu 2010 přestalo kasino Korfu účtovat vstupní poplatek ve výši 6 EUR a přešlo na cenu ve výši 15 EUR. Při výpočtu částky, která má být navrácena, je proto nutno vzít v úvahu pouze období do srpna 2010.
(148)
Na základě výše uvedených tvrzení musí Komise Řecku nařídit navrácení neslučitelné státní podpory, která byla příjemcům poskytnuta protiprávně. Komise podotýká, že Řecko musí s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí zrušit veškeré dosud existující daňové výhody poskytované na základě posuzovaného opatření.
(149)
Co se týká budoucnosti, Řecko uvedlo, že zkoumá možnou změnu cenové politiky kasin, která by měla odstranit diskriminaci mezi kasiny. Podle Řecka tento nový právní předpis ukončí uplatňování posuzovaného opatření. Řecko však Komisi dosud neinformovalo o případném pokroku v tomto směru ani o žádných změnách, které byly skutečně provedeny. Komise se domnívá, že přijetí nového právního předpisu je zásadní pro vyřešení otázek diskriminace mezi kasiny v Řecku, a vybízí Řecko, aby neprodleně přijalo potřebná opatření.
VI. ZÁVĚR
(150)
Na základě výše uvedených úvah, příslušné judikatury a zvláštních znaků tohoto případu má Komise za to, že sporné opatření spočívající v daňové diskriminaci ve prospěch některých kasin, kterou řecké orgány zavedly současným uplatňováním řady předpisů, které:
-
stanoví jednotný odvod ve výši 80 % z ceny vstupenek a
-
stanoví různé regulované ceny pro kasina ve veřejném vlastnictví a kasina v soukromém vlastnictví, a to 6 EUR v případě kasin ve veřejném vlastnictví a 15 EUR v případě kasin v soukromém vlastnictví,
představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Komise rovněž konstatuje, že sporné opatření bylo zavedeno v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU, a představuje proto protiprávní podporu.
(151)
Komise uvádí, že podle článku 14 procesního nařízení může být od příjemce vyžadováno navrácení protiprávní podpory, a nařídí, aby Řecko zajistilo navrácení protiprávní podpory, kterou obdrželo každé z kasin využívajících opatření. Komise podotýká, že promlčecí lhůta deseti let stanovená v článku 15 procesního nařízení znemožňuje navrácení případné podpory poskytnuté do dne 21. října 1999. Řecko by s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí mělo zrušit všechny dosud existující daňové výhody poskytované na základě opatření, jež je předmětem tohoto rozhodnutí,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora spočívající v daňové diskriminaci ve prospěch některých kasin, kterou Řecko zavedlo současným uplatňováním řady (částečně závazných) předpisů, které:
-
stanoví jednotný odvod ve výši 80 % ceny vstupenek a
-
stanoví různé regulované ceny pro kasina ve veřejném vlastnictví a kasina v soukromém vlastnictví ve výši 6 EUR respektive 15 EUR,
byla zavedena protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie a není slučitelná s vnitřním trhem, jelikož kasinům Regency Casino Mont Parnès, Regency Casino Soluň a Korfu využívajícím opatření (za předpokladu, že kasino Rhodos přestalo být příjemcem podpory v dubnu 1999) poskytla neoprávněnou konkurenční výhodu.
Článek 2
1. Řecko získá od kasin využívajících opatření neslučitelnou podporu uvedenou v článku 1, která byla poskytnuta ode dne 21. října 1999.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly pro příjemce uvolněny, do dne jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok podle kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004 (85).
4. Řecko zruší s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí veškerou dosud existující daňovou diskriminaci, která byla způsobena podporou uvedenou v článku 1.
Článek 3
1. Navrácení podpory uvedené v článku 1 se provede s okamžitým účinkem.
2. Řecko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 4
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Řecko Komisi tyto informace:
a)
seznam příjemců, kteří získali podporu v rámci režimu uvedeného v článku 1, a celkovou částku podpory, kterou každý z nich v rámci sporného opatření získal a která je vypočtena podle pokynů obsažených v tomto rozhodnutí;
b)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má každý příjemce navrátit;
c)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
d)
doklady prokazující, že příjemcům bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Řecko Komisi průběžně informuje o pokroku při provádění vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, dokud není podpora uvedená v článku 1 zcela navrácena. Na žádost Komise předloží Řecko okamžitě informace o již přijatých a plánovaných opatřeních k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z podpory, které již příjemci vrátili.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Řecké republice.
V Bruselu dne 24. května 2011.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 24 maj 2011
om det statliga stöd som Republiken Grekland har genomfört till förmån för vissa grekiska kasinon C 16/10 (f.d. NN 22/10, f.d. CP 318/09)
[delgivet med nr K(2011) 3504]
(Endast den grekiska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
(2011/716/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket,
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a,
efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (1) och med beaktande av dessa synpunkter, och
av följande skäl:
I. FÖRFARANDE
(1)
Den 8 juli 2009 inkom konsortiet DAET Loutraki AE - Club Hotel Loutraki AE (nedan kallat klaganden eller Loutraki) (2) med ett klagomål till kommissionen rörande grekisk lagstiftning om upprättande av ett system med inträdesavgifter till kasinon. Klaganden hävdade att systemet beviljade statligt stöd till tre företag: Regency Casino Mont Parnès, Corfu Casino och Regency Casino Thessaloniki (3). Genom e-post av den 7 oktober 2009 meddelade klaganden att man inte motsatte sig att konsortiets identitet röjdes. Den 14 oktober 2009 hölls ett möte mellan kommissionen och företrädare för klaganden. Genom en skrivelse av den 26 oktober 2009 översände klaganden kompletterande uppgifter till stöd för sitt klagomål.
(2)
Den 21 oktober 2009 översände kommissionen klagomålet till Grekland och bad Grekland att redogöra för de punkter som togs upp. Genom en skrivelse av den 17 november 2009 begärde Grekland en förlängning av tidsfristen för att besvara skrivelsen, vilket kommissionen beviljade genom e-post av den 18 november 2009. Grekland svarade kommissionen den 27 november 2009.
(3)
Den 15 december 2009 översände kommissionen Greklands svar till klaganden som inkom med synpunkter på Greklands svar den 29 december 2009.
(4)
Den 25 februari, den 4 mars, den 23 mars och den 13 april 2010 begärde kommissionen ytterligare upplysningar från Grekland, som Grekland besvarade genom skrivelser av den 10 mars, den 1 april och den 21 april 2010.
(5)
Genom en skrivelse av den 6 juli 2010 underrättade kommissionen Grekland om sitt beslut (nedan kallat beslutet att inleda förfarandet) att inleda det förfarande som anges i artikel 108.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt avseende en åtgärd som Grekland hade genomfört, dvs. att ta ut en lägre skatt på inträdesavgiften till vissa kasinon. Kommissionens beslut om att inleda förfarandet har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med sina synpunkter på stödet i fråga (4).
(6)
Genom en skrivelse av den 9 augusti 2010 begärde Grekland en förlängning av tidsfristen för att besvara skrivelsen, vilket kommissionen beviljade genom en skrivelse av den 18 augusti 2010. Kommissionen mottog Greklands synpunkter på beslutet att inleda förfarandet den 6 oktober 2010. Den 12 oktober 2010 lämnade de grekiska myndigheterna kompletterade uppgifter om åtgärden i fråga.
(7)
Efter inledandet av granskningsförfarandet mottog kommissionen synpunkter från två berörda parter: företrädarna för kasinot i Mont Parnès, en av åtgärdens stödmottagare, som lämnade sina synpunkter genom en skrivelse av den 4 augusti 2010, och företrädarna för det privata kasinot i Loutraki, som lämnade sina synpunkter genom skrivelser av den 8 och den 25 oktober 2010.
(8)
Genom en skrivelse av den 29 oktober 2010 översände kommissionen dessa sypunkter till de grekiska myndigheterna som givits tillfälle att bemöta dem. Genom en skrivelse av den 6 december 2010 översände de grekiska myndigheterna sina kommentarer på de synpunkter som lämnats av tredje parter, som bland annat syftade till att klargöra vissa aspekter av tillämpningen av det ifrågavarande systemet samt tolkningen av den grekiska lagstiftning som är relevant för en analys av ärendet.
II. DEN ÅTGÄRD SOM BEDÖMNINGEN GÄLLER
II.1 Åtgärden
(9)
Den aktuella åtgärden utgörs av skattediskriminering till förmån för vissa kasinon som de grekiska myndigheterna har genomfört genom samtidig tillämpning av ett antal, delvis bindande, bestämmelser som
-
fastställer en enhetlig avgift på 80 % av priset på inträdesbiljetter, och
-
fastställer olika reglerade priser på inträdesbiljetter för statliga respektive privata kasinon, på 6 euro för statliga och 15 euro för privata kasinon,
och därmed ger privata kasinon en konkurrensnackdel (5).
(10)
Åtgärden gynnar statliga kasinon och ett privat kasino, det i Thessaloniki, som genom ett undantag har beviljats samma behandling som statliga kasinon, vilket förklaras närmare nedan.
II.2 Stödmottagarna
(11)
Följande grekiska kasinon är mottagare av den stödåtgärd som prövas: Mont Parnès (6), Thessaloniki (7), Korfu (8) och Rhodos (9).
(12)
När beslutet att inleda förfarandet togs omfattades endast tre grekiska kasinon av den lägre reglerade inträdesavgiften på 6 euro: Mont Parnès, som hade privatiserats till 49 % och där 51 % av aktierna fortfarande ägdes av staten, Thessaloniki, som var privat men behandlades som ett statligt kasino, och Korfu, som var ett statligt kasino. Stödåtgärden upphörde att gälla för kasinona på Rhodos och Korfu i april 1999 (10) respektive augusti 2010 (11) eftersom de inte längre tog ut den lägre inträdesavgiften sedan de blivit helt privatiserade.
II.3 Relevanta bestämmelser i grekisk lagstiftning
(13)
Innan marknaden liberaliserades 1994 fanns det endast tre kasinon i Grekland: Mont Parnès, Korfu och Rhodos. Vid den tidpunkten var kasinona statliga företag som drevs som statligt ägda klubbar av den grekiska turistbyrån (EOT) (12). Inträdesavgiften till dessa kasinon fastställdes genom beslut av EOT:s generalsekreterare, enligt följande (13):
-
Mont Parnès: 1991 fastställde EOT inträdesavgiften till 2 000 GRD (cirka 6 euro (14)).
-
Korfu: 1992 fastställde EOT inträdesavgiften till 1 500 GRD och ändrade den 1997 till 2 000 GRD.
-
Rhodos: 1992 fastställde EOT inträdesavgiften till 1 500 GRD.
(14)
Marknaden liberaliserades 1994, inom ramen för lag 2206/1994, då de befintliga statliga kasinona fick sällskap av sex nystartade privata kasinon (15). I lagen från 1994 föreskrevs om beviljandet av totalt 14 tillstånd, dels för de tre befintliga statliga kasinona (Rhodos, Mont Parnès och Korfu), dels för elva privata kasinon som skulle etableras (16). Av de elva nya privata kasinon som planerades utfärdades emellertid endast tillstånd för sex som inledde verksamhet: kasinona i Chalkidiki, Loutraki, Thessaloniki, Rio (Achaia), Xanthi (Thrace) och Syros (1995-1996). De återstående fem tillstånden upphävdes.
(15)
I artikel 2.10 i lag 2206/1994 föreskrevs att inträdesavgiften till kasinon som ligger i vissa områden skulle fastställs genom ministerbeslut, i vilket även den andel av avgiften som skulle utgöra en intäkt till den grekiska staten skulle fastställas. I ett beslut från finansministern av den 16 november 1995 (17) fastställdes att från och med den 15 december 1995 var alla kasinooperatörer som omfattades av lag 2206/1994 förpliktade att ut en inträdesavgift (18) på 5 000 GRD (19) (cirka 15 euro (20)). Enligt detta beslut ska kasinooperatörer betala 80 % av det nominella värdet av varje inträdesbiljett som en avgift till staten, medan resterande 20 %, inkl. moms, räknas som en intäkt för kasinot (21). Enligt beslutet har kasinona rätt att låta besökare gå in gratis (22). Oavsett vad de faktiskt tar ut av besökarna måste kasinona emellertid ändå betala 80 % av den reglerade inträdesavgiften till staten (23). Enligt beslutet måste kasinona erlägga avgifterna varje månad (24). Vidare föreskrivs en särskild rabatt för inträdesbiljetter som är giltiga i 15 eller 30 dagar (25).
(16)
Alla nya privata kasinon som etablerats sedan 1995 enligt lag 2206/1994 har tillämpat ministerbeslutet från 1995 och har tagit ut en inträdesavgift på 15 euro - som allmän regel, vilket förklarats i föregående punkt - med undantag för Thessaloniki (vilket förklaras närmare nedan).
(17)
De statliga kasinona i Mont Parnès, på Korfu och på Rhodos fortsatte emellertid att drivas som klubbar av EOT (26), och tillämpade inte lagstiftningen från 1994-1995 förrän de beviljades de tillstånd som anges i lag 2206/1994.
(18)
Av de synpunkter och förklaringar av nationella bestämmelser som inkommit från de grekiska myndigheterna har kommissionen förstått att systemet i praktiken fungerar på följande sätt.
(19)
Enligt de grekiska myndigheterna regleras kasinoverksamhet i Grekland i princip genom lag 2206/1994. De särskilda bestämmelser som gäller för de statliga kasinona som var etablerade innan lag 2206/1994 antogs betraktas som undantag från tillämpningen av de allmänna bestämmelserna i lagen (och ministerbeslutet om dess genomförande från 1995), i avvaktan på att dessa kasinon ska privatiseras och beviljas de tillstånd som anges i lagen.
(20)
Fram till den dag de beviljades tillstånd enligt lag 2206/1994 gällde därför inte ministerbeslutet från 1995 för de statliga kasinona, varken i fråga om den allmänna inträdesavgiften på 15 euro eller kravet att betala staten 80 % av denna inträdesavgift. De statliga kasinona började inte betala denna andel på 80 % förrän de beviljades de tillstånd som anges i lag 2206/1994 (se punkt 23 och följande). Den särskilda inträdesavgift som gällde för de statliga kasinona ändrades däremot inte vid den här tidpunkten utan låg fortfarande kvar på 6 euro, och de statliga kasinona betalade följaktligen endast 80 % av 6 euro. Detta berodde på att de sedan tidigare gällande EOT-besluten, i vilka inträdesavgiften fastställdes till 6 euro, ansågs utgöra ett särskilt undantag (en s.k. lex specialis, dvs. en sedan tidigare gällande specifik lag som har företräde framför en allmän lag) som inte hade ändrats genom de allmänna bestämmelserna i lag 2206/1994 och ministerbeslutet från 1995. EOT-besluten ansågs inte förlora laga kraft förrän efter det att dessa kasinon hade privatiserats, och inte längre helt ägdes av staten. Först då började kasinona ta ut den allmänna inträdesavgiften på 15 euro och blev förpliktigade att betala en avgift på 80 % av 15 euro till staten.
(21)
Även om detta borde ha varit regel förelåg ett undantag för den delvisa privatiseringen av kasinot i Mont Parnès, bekräftat genom lag 3139/2003 (i vilken det också fastställdes bestämmelser om en privatisering av kasinot på Korfu vid en senare tidpunkt). I den lagen angavs uttryckligen att inträdesavgiften till kasinot i Mont Parnès skulle ligga kvar på 6 euro.
(22)
År 2000 övertog Elliniki Etaireia Touristikis Anaptyxis (grekiska byrån för utveckling av turism, ETA), som helt ägdes av grekiska staten, driften av kasinot på Korfu och det i Mont Parnès från EOT. Från och med utgången av 2000 fram till 2003, då ETA:s kasinon beviljades tillstånd enligt lag 2206/1994, började ETA, först frivilligt och senare i enlighet med artikel 24 i lag 2919/2001, att gradvis anta de krav för kasinon som fastställdes i lag 2206/1994 som en förberedelse för att två tidigare statliga klubbar skulle beviljas tillstånd och privatiseras fullt ut (27). Under denna övergångsperiod betalade ETA staten 80 % av inträdesavgiften på 6 euro till kasinot i Mont Parnès och det på Korfu.
(23)
Under 2003 omvandlades det statliga kasinot i Mont Parnès till ett aktiebolag och 49 % av aktiekapitalet såldes till den privata sektorn (28). Det tillstånd för kasinot i Mont Parnès som föreskrevs i lag 2206/1994 beviljades slutligen 2003 enligt lag 3139/2003 (artikel 1(1)). I samma lag fastställdes att inträdesavgiften till kasinot i Mont Parnès skulle ligga kvar på 6 euro (artikel 1(1)(vii)).
(24)
När det gäller kasinot på Korfu beviljades det tillstånd som föreskrevs i lag 2206/1994 inledningsvis till ETA 2003 enligt lag 3139/2003 (artikel 1(3)) för att ETA skulle kunna inkludera det i en senare privatisering. I samma bestämmelse angavs att inträdesavgiften till kasinot på Korfu skulle fastställas genom ett nytt ministerbeslut, vilket innebar att ministerbeslutet från 1995 inte var tillämpligt. Enligt de uppgifter kommissionen har tillgång till utfärdades aldrig något nytt ministerbeslut, utan kasinot på Korfu fortsatte att ta ut 6 euro i inträdesavgift fram till dess att det privatiserades i augusti 2010, då det började ta ut 15 euro i inträdesavgift (29).
(25)
När det gäller kasinot på Rhodos utfärdades det tillstånd som angavs i lag 2206/1994 under 1996 genom ministerbeslut Τ/633 av den 29 maj 1996. Kasinot fortsatte emellertid att ut den lägre inträdesavgiften och ändrade den inte till 15 euro förrän efter privatiseringen i april 1999. Fram tills dess ansvarade EOT för driften varpå man tillämpade EOT:s beslut från 1992 i vilket inträdesavgiften till kasinot på Rhodos fastställdes till 1 500 GRD (30).
(26)
Det privata kasinot i Thessaloniki etablerades och beviljades tillstånd 1995 i enlighet med lag 2206/1994 (31). Det har alltid, på grundval av lagdekret 2687/1953 (32), tagit ut den lägre inträdesavgift på 6 euro som tillämpas av de statliga kasinona (Mont Parnès och Korfu). I lagdekretet fastställs att företag som bildas med stöd av utländska investeringar måste ges en minst lika gynnsam behandling som den som gäller för liknande företag i landet (33). När frågan vid ett tillfälle togs upp begärde kasinots verksamhetsledare (dvs. Hyatt Regency) att inträdesavgiften till kasinot i Thessaloniki skulle fastställas till samma nivå som den för kasinot i Mont Parnès, dvs. 6 euro. Efter ett yttrande från statens rättsliga råd (yttrande 631/1997) godkändes denna begäran. Eftersom tillståndet beviljades 1995 har kasinot i Thessaloniki omfattats av kravet att överlämna 80 % av det nominella värdet av inträdesavgifterna till staten (34).
III. SKÄLEN TILL ATT FÖRFARANDET INLEDDES
(27)
Kommissionen beslutade att inleda ett formellt granskningsförfarande enligt artikel 108.2 i EUF-fördraget eftersom den hyste allvarliga farhågor att det kunde föreligga diskriminerande skattebehandling av flera särskilt identifierade kasinon i Grekland, som åtnjöt mer gynnsamma skattebestämmelser än andra kasinon i landet.
(28)
Kommissionen ansåg att den omtvistade åtgärden avvek från de allmänna rättsregler som fastställer den normala nivån för avgifter på inträdesbiljetter till kasinon, och därmed ökar stödmottagarnas konkurrenskraft.
(29)
Den omtvistade åtgärden föreföll medföra en inkomstförlust för den grekiska staten och ge kasinon med lägre inträdesavgifter en fördel. När det gäller de grekiska myndigheternas argument att den direkta förmånstagaren av en lägre inträdesavgift var kunden, svarade kommissionen att subventioner till konsumenter kan utgöra statligt stöd till företag när de är förbundna med användningen av en viss produkt eller tjänst från det företaget (35).
(30)
Kommissionen noterade vidare att storleken på skatteavgiften inte verkade fastställas på grundval av omständigheterna för varje enskilt kasino (36) och drog därför preliminärt slutsatsen att åtgärden var selektiv (37).
(31)
Kommissionen ansåg att åtgärden i fråga skulle kunna snedvrida konkurrensen mellan kasinon i Grekland och på marknaden för företagsförvärv i Europa. Kommissionen angav att den, om inte annat följde av EU-rätten, fullt ut respekterade medlemsstaternas rätt att reglera hasardspel på sitt eget territorium, men att detta inte kunde vara ett argument för att åtgärden inte skulle kunna snedvrida konkurrensen eller påverka handeln mellan medlemsstaterna. Aktörerna inom sektorn är ofta internationella hotellgrupper, vars beslut att investera kan påverkas av åtgärden, och kasinon kan attrahera turister att besöka Grekland. Kommissionen drog därför slutsatsen att åtgärden kunde snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna (38).
(32)
Kommissionen drog preliminärt slutsatsen att åtgärden utgjorde olagligt stöd, eftersom den hade genomförts av de grekiska myndigheterna utan att kommissionen först hade godkänt den, och att stödet skulle kunna komma att återkrävas, om inte annat följde av artikel 15 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (nedan kallad procedurförordningen) (39).
(33)
Kommissionen har inte funnit något stöd för att åtgärden skulle kunna betraktas som förenlig med den inre marknaden. Stödåtgärden förefaller utgöra oberättigat driftsstöd till de stödmottagande kasinona (40).
(34)
Kommissionen konstaterade att om de farhågor den hyste om att åtgärden omfattade oförenligt statligt stöd bekräftades, skulle den enligt artikel 14.1 i procedurförordningen besluta att Grekland återkrävde stödet från stödmottagarna, om detta inte skulle stå i strid med en allmän princip i gemenskapsrätten (41).
IV. SYNPUNKTER FRÅN DE GREKISKA MYNDIGHETERNA OCH BERÖRDA PARTER
(35)
Under det formella granskningsförfarandet mottog kommissionen synpunkter från Grekland, från företrädaren för Elliniko Kazino Parnithas AE (nedan kallad Mont Parnès), och från företrädarna för det privata kasinot i Loutraki (nedan kallad Loutraki).
IV.1 Synpunkter från Grekland och Mont Parnès
(36)
De synpunkter som lämnats av företrädaren för det stödmottagandet kasinot i Mont Parnès och de som lämnats av de grekiska myndigheterna är i stort sett identiska och kommer att sammanfattas tillsammans i detta avsnitt.
IV.1.1 Förekomsten av stöd
(37)
Både de grekiska myndigheterna och Mont Parnès förnekar att det föreligger statligt stöd. De hävdar att staten inte avstår från några intäkter, eller att om så skulle vara fallet så ger det inte kasinona någon fördel.
(38)
De grekiska myndigheterna hävdar att den differentierade prissättningen endast är en fråga om prisreglering, eftersom den skatt som tas ut är enhetlig i förhållande till storleken på de respektive inträdesavgifter som tas ut.
(39)
De grekiska myndigheterna hävdar att fastställandet av storleken på inträdesavgiften och kravet på betalning till staten inte motiveras av syftet att uppbära intäkter till staten utan av målet att avskräcka personer med låg inkomst från att delta i hasardspel. Det faktum att inträdesavgiften även ger intäkter till staten ändrar inte dess karaktär av kontrollåtgärd. De grekiska myndigheterna anser följaktligen att kravet på att en inträdesbiljett måste utfärdas till ett fastställt pris till kunder som besöker spelområdet i kasinon är en administrativ kontrollåtgärd som tar ut en avgift men som inte har karaktären av en skatt, och inte kan betraktas som en skattebörda, vilket har slagits fast i statsrådets (Greklands högsta förvaltningsdomstol) dom Nr 4027/1998 (42).
(40)
När det gäller den differentierade prissättningen mellan olika kasinon hävdar Grekland att de ekonomiska och sociala omständigheter som föreligger för de olika kasinona varierar och inte går att jämföra. De grekiska myndigheterna anser att den differentierade prissättningen är motiverad med hänsyn till allmän ordning. De hävdar bland annat att de omständigheter som föreligger gör det motiverat och helt förenligt med praxis att ta ut olika inträdesavgifter för kasinon som ligger i närheten av stora stadscentrum och kasinon på landsbygden, där det främst bor landsortsbor som - mestadels - har en lägre inkomst och utbildningsnivå, och där behovet att avskräcka från hasardspel är större än i stadsområden.
(41)
Klaganden, Loutraki, har noterat att när kasinot på Korfu privatiserades 2010 höjdes inträdesavgiften från 6 euro till 15 euro, vilket Loutraki menar talar emot argumentet om allmän ordning. De grekiska myndigheterna anser att eftersom Korfu är en avlägset belägen ö så konkurrerar kasinot inte med något annat kasino i Grekland, och konkurrensen därför inte kan snedvridas. De grekiska myndigheterna hävdar vidare att det är viktigt att inträdesavgiften är avskräckande för att skydda invånarna på Korfu, eftersom de förändrade driftsvillkoren för kasinot efter en privatisering oundvikligen kommer att leda till en betydande förlängning av kasinots öppettider, en ökning av den allmänna verksamhetsnivån och en ökad attraktionskraft.
(42)
Om det är så att kasinon med en lägre inträdesavgift på något sätt gynnas genom att de drar till sig fler besökare, bestrider de grekiska myndigheterna och Mont Parnès synpunkten att detta innebär att staten förlorar intäkter. Det är inte heller säkert att en högre inträdesavgift skulle innebära att alla dessa påstådda stödmottagare skulle generera mer intäkter för staten, och den påstådda förlusten av intäkter är därför hypotetisk. De grekiska myndigheterna och Mont Parnès hävdar att det är kunden som är förmånstagare av en lägre inträdesavgift, och att den del av avgiften som kasinot får behålla är större för kasinona med den högre inträdesavgiften.
(43)
De grekiska myndigheterna och Mont Parnès gör gällande att åtgärden inte kan snedvrida konkurrensen eller handeln, eftersom varje kasino betjänar en lokal marknad. De bestrider att det kan föreligga konkurrens med andra former av hasardspel vilket hävdas i beslutet att inleda förfarandet, och påpekar att hasardspel på Internet för närvarande är olagligt i Grekland.
(44)
De grekiska myndigheterna och Mont Parnès hävdar att även om man antar att den lägre inträdesavgiften på 6 euro kan ha påverkat eller skulle kunna påverka ett utländskt företags beslut att investera i ett kasino i Grekland, skulle detta utländska företag alltid kunna åberopa lagdekret 2687/1953, vilket Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Thessaloniki) AE gjorde i fråga om kasinot i Thessaloniki.
(45)
Klaganden hävdar att stödmottagarna helt kan ta bort inträdesavgiften samtidigt som de i det fallet ändå måste betala 80 % av avgiften, vilket man menar gör det mycket tydligt att åtgärden utgör statligt stöd. De grekiska myndigheterna har anmärkt att denna praxis är exceptionell, eftersom kasinona endast utnyttjar denna möjlighet för att framför allt låta mycket viktiga personer (s.k. VIP-gäster) och kändisar gå in gratis, och att denna praxis går emot skattelagen (lag 2238/1994) eftersom erläggandet av 80 % av inträdesavgiften till staten från företagets egna medel inte erkänns som en produktiv utgift och inte kan dras av från företagets inkomster, vilket innebär att ett företag som tillämpar en sådan praxis ådrar sig en avsevärd skattebörda.
(46)
Myndigheterna och Mont Parnès riktar även kommissionens uppmärksamhet mot andra åtgärder som medför skattemässiga och rättsliga skillnader mellan kasinon. De anser att dessa skillnader gynnar klaganden, Loutraki, och kompenserar de fördelar som stödmottagarna åtnjuter till följd av den lägre inträdesavgiften. Exempelvis betalar varje kasino en andel av sin årliga bruttovinst till staten, men enligt lag betalar Loutraki en mindre andel än de andra kasinona. Kommissionen konstaterar för det första att om dessa andra åtgärder som de grekiska myndigheterna och Mont Parnès hänvisar till verkligen existerar, skulle de kunna utgöra en separat stödåtgärd till förmån för Loutraki, under förutsättning att alla tillämpliga villkor i EU:s regler om statligt stöd är uppfyllda. Hur som helst skiljer de sig från den åtgärd som bedömningen gäller, och faller därför utanför räckvidden för detta beslut.
(47)
Slutligen har Grekland uppgett att man överväger att eventuellt ändra sin prissättningspolitik för kasinon, i syfte att undanröja diskriminering mellan dem. Man har emellertid ännu inte informerat kommissionen om att någon sådan ändring har gjorts.
(48)
De grekiska myndigheterna och Mont Parnès har inte inkommit med några synpunkter på stödets förenlighet eller laglighet.
IV.1.2 Kvantifiering och återkrav av stödet
(49)
De grekiska myndigheterna och Mont Parnès har i andra hand yrkat på att även om det skulle slås fast att den omtvistade stödåtgärden utgör olagligt och oförenligt statligt stöd, skulle ett återkrav av stödet strida mot två principer.
-
Det skulle strida mot principen om medborgarnas berättigade förväntningar. Frågan om inträdesavgifter till kasinon, och särskilt i vilken omfattning inträdesavgifter bör utgöra en ekonomisk börda för kasinona, väcktes inför statsrådet för omkring 15 år sedan (43). Statsrådet slog fast att enligt nationell lag var inträdesavgiften inte av skattemässig karaktär, vilket indirekt visade att den inte var en ekonomisk börda för kasinona. De stödmottagande kasinona skulle därför rimligen kunna agera utifrån antagandet att en differentiering av dessa inträdesavgifter inte skulle kunna anses utgöra statligt stöd, eftersom de inte betraktades som en ekonomisk börda enligt nationell lag.
-
Det skulle strida mot principen om förbud mot rättsmissbruk. De grekiska myndigheterna och Mont Parnès anser att eftersom Loutraki ingav sitt klagomål till kommissionen först 15 år efter det att den omtvistade åtgärden antogs (1995), missbrukade man sin rätt att vända sig till kommissionen för att försvara sina intressen och rättigheter enligt reglerna om statligt stöd i EUF-fördraget.
(50)
När det gäller beräkningen av det belopp som ska återkrävas ifrågasätter de grekiska myndigheterna och Mont Parnès den beräkning som Loutraki har föreslagit, som går ut på att skillnaden mellan den skatt per besökare som kasinon med högre respektive lägre inträdesavgift tagit ut multipliceras med antalet besökare till de stödmottagande kasinona. De anser att denna beräkning är bristfällig och godtycklig eftersom det inte är säkert att de påstådda stödmottagande kasinona i Mont Parnès, Thessaloniki och på Korfu (44) skulle ha kunnat locka lika många besökare med en högre inträdesavgift.
IV.2 Synpunkter från Loutraki
(51)
Loutraki hävdar att de åtgärder som fastställs i den nationella lagstiftningen utgör skattediskriminering till förmån för vissa kasinon, i den mening att den enhetliga avgift på 80 % av priset på inträdesbiljetter till kasinon som måste överlåtas till staten tillämpas på olika beskattningsunderlag, nämligen de två olika inträdesavgifter som staten fastställt. Inträdesavgiften till de stödmottagande kasinona är betydligt lägre än inträdesavgiften till de andra kasinona (6 euro jämfört med 15 euro), vilket innebär uteblivna inkomster för staten och utgör, med hänsyn till den snedvridning av konkurrensen detta ger upphov till, statligt stöd.
(52)
Loutraki hävdar vidare att åtgärden inte är objektivt berättigad, eftersom införandet av en lägre inträdesavgift till de stödmottagande kasinona i själva verket strider mot den sociala målsättningen och mot motiveringen och omständigheterna för fastställandet av en inträdesavgift till kasinon enligt vad som slogs fast i statsrådets dom Nr 4027/1998. Loutraki menar att man inte rimligen kan göra gällande att det går att uppnå administrativ kontroll och socialt skydd genom att ta ut olika inträdesavgifter - inträdesavgiften till kasinot i Mont Parnès, som endast ligger cirka 20 km från Atens centrum, är 6 euro, medan inträdesavgiften till kasinot i Loutraki, som ligger cirka 85 km från Atens centrum, är 15 euro. Inträdesavgiften till kasinot i Thessaloniki, som endast ligger cirka 8 km från Thessalonikis centrum, är 6 euro medan inträdesavgiften till kasinot i Chalkidiki, cirka 120 km från Thessalonikis centrum, är 15 euro.
(53)
Loutraki noterar att Grekland tidigare hävdat att den lägre inträdesavgiften på 6 euro motiverades av de särskilda omständigheterna för varje mottagande kasino, som främst rörde det geografiska läget (som var avgörande för vissa ekonomiska, sociala, demografiska och andra särskilda omständigheter), men att när kasinot på Korfu privatiserades i augusti 2010 började det ta ut 15 euro i inträdesavgift utan någon förklaring till varför dessa särskilda omständigheter inte längre gällde.
(54)
När det gäller kvantifieringen av det belopp som ska återkrävas vidhåller Loutraki att beloppet i fråga utgörs av skillnaden mellan den skatt som tagits ut per besökare multiplicerad med antalet besökare till de stödmottagande kasinona.
(55)
När det gäller de separata åtgärder som Grekland och Mont Parnès hänvisar till och som de anser gynnar Loutraki, varav den huvudsakliga är att Loutraki påstås betala en mindre andel av sin årliga bruttovinst till staten än andra kasinon, menar Loutraki att man i praktiken har betalat samma belopp som sina konkurrenter, inom ramen för ett separat avtal med myndigheterna.
V. BEDÖMNING
(56)
Den åtgärd som ska bedömas utgörs av skattediskriminering till förmån för vissa kasinon som de grekiska myndigheterna har genomfört genom samtidig tillämpning av ett antal bestämmelser (45) som fastställer en enhetlig avgift på 80 % av priset på inträdesbiljetter till kasinon, och olika reglerade priser på inträdesbiljetter för statliga respektive privata kasinon, på 6 euro för statliga kasinon och 15 euro för privata kasinon, och därmed ger privata kasinon en konkurrensnackdel (46).
V.1 Förekomst av statligt stöd enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget
(57)
För att bedöma om en åtgärd utgör statligt stöd som omfattas av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt måste kommissionen bedöma om åtgärden uppfyller villkoren i artikel 107.1 i det fördraget. I artikel 107.1 anges följande: ”Om inte annat föreskrivs i fördragen, är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.”
(58)
Kommissionen kommer därför att bedöma om den omtvistade åtgärden uppfyller samtliga av de fyra villkor som måste vara uppfyllda för att den ska anses utgöra statligt stöd enligt artikel 107.1.
V.1.1 Förekomst av en fördel
(59)
För att utgöra statligt stöd måste åtgärden ge stödmottagarna en fördel som minskar de kostnader som normalt belastar deras budget.
(60)
De grekiska myndigheterna har hävdat att för det första faller åtgärden utanför tillämpningsområdet för reglerna om statligt stöd eftersom alla kasinon som är verksamma i Grekland måste betala samma enhetliga avgift till staten på 80 % av priset på alla inträdesbiljetter, och att skillnaden i behandling följer av den prissättningspolitik som fastställts 1994-1995 i lag, där inträdesavgiften till kasinon som beviljats tillstånd enligt lag 2206/1994 fastställs till 15 euro.
(61)
De grekiska myndigheterna hävdar vidare att inträdesavgiften endast är en administrativ kontrollavgift som inte har karaktären av en skatt, eftersom det i statsrådets dom nr 4025/1998 fastställs att prissättningen av inträdesavgifter till kasinon har en social karaktär och inte är en skatteåtgärd.
(62)
Det bör för det första påpekas att den prissättning som föreskrivs i lag 2206/1994 inte utan problem kan beskrivas som en typisk prissättningspolitik, eftersom alla kasinon verkar ha möjlighet att ta ut en lägre inträdesavgift eller till och med låta besökare gå in gratis, även om de fortfarande i samtliga fall är skyldiga att betala 80 % av värdet av inträdesbiljetten till staten, oavsett hur mycket besökaren betalar.
(63)
Vid tillämpningen av EU:s regler om statligt stöd är det hur som helst irrelevant huruvida den åtgärd som bedöms är en skatteåtgärd eller en prissättningsåtgärd, eftersom artikel 107 är tillämplig på stöd ”av vilket slag det än är” som ger en fördel. Det faktum att åtgärdens primära syfte inte är att generera skatteintäkter räcker inte i sig för att anse att en sådan åtgärd inte utgör statligt stöd.
(64)
Även om det godtas att prissättningen av en inträdesavgift till kasinon kan anses ha en social karaktär, måste frågan om det ger en fördel som kan betraktas som statligt stöd bedömas utifrån dess återverkningar på enskilda företag, i syfte att fastställa om några företag bidrar i mindre utsträckning till statens intäkter. Eftersom vissa kasinon har beviljats individuella undantag från tillämpningen av den allmänna inträdesavgiften på 15 euro, och särskilt eftersom avgiften på 80 % ska betalas på grundval av den lägre inträdesavgift som dessa kasinon måste ta ut (i princip, se ovan), ges dessa kasinon en fördel.
(65)
Kommissionen erkänner medlemsstaternas rätt att definiera en åtgärd som en skatteåtgärd eller på annat sätt inom ramen för deras nationella lagstiftning. Kommissionens bedömning syftar inte på något sätt till att tolka nationell lagstiftning. Denna åtgärd har emellertid den effekten att den möjliggör en regelbunden fortlöpande betalning till staten av 80 % av priset på varje inträdesbiljett som tas ut av varje kasino. Kommissionen konstaterar dessutom att enligt nationell lag (bland annat lag 2206/1994 och ministerbeslutet från 1995) ska de belopp som ska erläggas deponeras hos det korrekta skattekontoret (47). Eftersom klassificeringen av åtgärden enligt nationell lag inte påverkas, konstaterar kommissionen följaktligen att åtgärden har effekter som liknar de för en skatteåtgärd. Kommissionen kommer därför, enbart i detta beslut och för bedömningen enligt EU:s regler om statligt stöd, att här hänvisa till åtgärden som en skatteåtgärd, en skatt eller beskattning.
(66)
Den åtgärd som bedömningen gäller, dvs. den skattediskriminering som uppstått till följd av den sammanlagda effekten av en enhetlig inträdesskatt som tillämpas på olika reglerade inträdesavgifter, ger de statliga kasinona i Grekland en fördel över de privata kasinona. Den sammanlagda effekten av de två statliga åtgärderna är att de privata kasinona måste betala staten en inträdesskatt på 12 euro per besökare (80 % av 15 euro), medan de statliga kasinona endast betalar 4,80 euro (80 % av 6 euro) (48).
(67)
Genom denna åtgärd befriar den grekiska staten de statliga kasinona från en börda som de annars skulle ha fått bära om beskattningen var icke-diskriminerande och konkurrensneutral. Icke-diskriminerande och konkurrensneutral beskattning inrättades i princip i Grekland genom lag 2206/1994 om etablering, organisation, drift och tillsyn av kasinon, som fastställer inträdesavgiften till 15 euro och den skatt som ska erläggas till staten till 80 % av detta belopp. Den grekiska staten har emellertid inte tillämpat detta icke-diskriminerande och konkurrensneutrala beskattningssystem på de statliga kasinona (eller på det privata kasinot i Thessaloniki, som behandlas på samma sätt), utan har i stället låtit dem betala en skatt på inträdesavgiften på endast 4,80 euro, vilket innebär att systemet har gynnat dessa företag. Dessa kasinon har betalat mindre skatt per besökare från sina samlade intäkter. Dessa samlade intäkter inkluderar inte bara intäkter från inträdesbiljetter (uteslutande från priset för inträdesbiljetter), utan även intäkter från deras andra inkomstkällor, t.ex. hasardspel, logi, bar- och restaurangtjänster, underhållning etc.
(68)
Enligt fast rättspraxis omfattar begreppet stöd inte enbart konkreta fördelar, utan även ingripanden som på olika sätt minskar de kostnader som normalt belastar ett företags budget och som därigenom, utan att vara subventioner i strikt bemärkelse, är av samma karaktär och har identiskt lika effekter (49). En sådan fördel kan ges genom olika åtgärder för skattelättnader för företaget, bland annat i form av en minskning av beskattningsunderlaget.
(69)
I detta ärende har kasinot på Korfu och de i Mont Parnès och Thessaloniki (och fram till 1999 även kasinot på Rhodos) (50) fått en fördel liknande en minskning av beskattningsunderlaget eftersom, vilket redan fastställts, dessa kasinon omfattas av särskilda bestämmelser enligt vilka den skatt de betalar per besökare är fastställd till en lägre nivå än den som föreskrivs för andra kasinon.
(70)
De grekiska myndigheterna har anmärkt att den direkta förmånstagaren av en lägre beskattning är kunden. Även om man skulle kunna hävda att även kunderna gynnas av en lägre skatt per inträdesbiljett, eftersom de betalar en lägre inträdesavgift totalt sett, hindrar detta inte att åtgärden gynnar de relevanta företagen, i detta fall de stödmottagande kasinona, eftersom de betalar ett lägre belopp i skatt per besökare.
(71)
Det har i skatteärenden visat sig att undantag från skatt som nominellt erläggs av konsumenten men som samlas in av leverantörer potentiellt kan utgöra statligt stöd, vilket även är fallet för andra incitament för konsumenter att köpa särskilda varor och tjänster (51).
(72)
I linje med tidigare praxis anser kommissionen att sänkt skatt för konsumenter kan utgöra statligt stöd till företag när detta är förbundet med användning av en viss produkt eller tjänst från särskilda företag (52). Argumentet att den direkta förmånstagaren är kunden är därför inte ett hinder för att åtgärden kan anses utgöra statligt stöd.
(73)
Till följd av normal praxis för kasinon i Grekland att inte ta någon inträdesavgift alls samtidigt som de måste betala inträdesskatten till staten (80 % av inträdesbiljettens nominella värde), är den fördel som de statliga kasinona erhåller genom denna skattediskriminering dessutom ännu större, eftersom kostnaden för att släppa in en besökare är betydligt högre för de privata kasinona, som betalar en inträdesskatt på 12 euro, än för de statliga kasinona, som endast måste finansiera en inträdesskatt på 4,80 euro per besökare från sina samlade intäkter.
(74)
De grekiska myndigheterna hävdar att praxis med fritt inträde till de stödmottagande kasinona vissa dagar i veckan är exceptionellt. Denna möjlighet fastställs emellertid uttryckligen i den nationella lagstiftningen (i ministerbeslutet från 1995). Grekland har hävdat att detta är reserverat för VIP-gäster och kändisar, men kommissionen har bevis i form av allmänt tillgänglig information, t.ex. broschyrer med erbjudanden om fritt inträde som distribueras i tidningar och på Internet, som visar att det är praxis med fritt inträde för alla besökare vissa dagar i veckan, varje vecka (kasinot i Thessaloniki anger till exempel på sin Internetsida att det är fritt inträde söndag till torsdag) (53). Praxis med fritt inträde verkar därför inte alls vara exceptionellt för de stödmottagande kasinona.
(75)
Grekland har hävdat att denna praxis strider mot nationell skattelagstiftning. Kommissionen påpekar att möjligheten att låta besökare gå in gratis faktiskt uttryckligen fastställs i den nationella lagen om kasinon, och att de stödmottagande kasinona av allt att döma också utnyttjar den.
(76)
Grekland har hävdat att den avgift på 80 % av biljettpriset som kasinona betalar till staten från sina egna medel inte erkänns som en produktiv utgift, och kan enligt grekisk lag inte dras av från företagens inkomster, vilket innebär att ett företag som utnyttjar en sådan möjlighet ådrar sig en avsevärd skattebörda. Kommissionen konstaterar att ett sådant resonemang faktiskt gynnar klagandens påstående om att ett privat kasino, på grund av den betydande skattebörda som uppstår om det måste betala skatten från sina egna intäkter, faktiskt inte har råd att låta besökare gå in gratis, vilket därför stärker argumentet om att kasinon med en lägre inträdesavgift gynnas.
(77)
Grekland har vidare hävdat att eftersom kasinona får behålla 20 % av de olika inträdesavgifterna gynnas kasinon med en högre inträdesavgift, eftersom de får behålla en nettointäkt på 3 euro jämfört med en nettointäkt på 1,20 euro för de statliga kasinona. Detta argument är vilseledande eftersom det ignorerar två omständigheter som är avgörande för en full förståelse av åtgärdens faktiska konkurrensbegränsande verkningar. För det första innebär det faktum att myndigheterna har fastställt lägre inträdesavgifter (inkl. inträdesskatt) för vissa kasinon att dessa kasinon blir mer attraktiva för kunder. Detta gör att (i) efterfrågan avviker från det mönster som annars skulle råda om kasinona enbart konkurrerade på sina egna meriter, dvs. på grundval av omfattningen av och kvaliteten på de tjänster som de erbjuder, samt att (ii) antalet besökare, under i övrigt lika förhållanden, ökar på konstlad väg. För det andra, vilket förklarats tidigare, står inträdesavgifter endast för en begränsad del av de samlade intäkter som de besökare som lockas till ett kasino genererar för företaget, och från vilka kasinot måste betala inträdesskatten.
(78)
Slutligen erkänns faktiskt att skattediskrimineringen innebär en fördel i de relevanta nationella bestämmelserna. Som de grekiska myndigheterna riktigt har uppgett får kasinot i Thessaloniki ta ut den lägre inträdesavgiften, och betala en lägre skatt, på grundval av ett lagdekret från 1953 enligt vilket företag som etableras med stöd av utländskt kapital ska beviljas den mest förmånliga behandling som beviljas inhemska företag. Samtidigt som de grekiska myndigheterna hävdar att systemet i fråga inte ger en fördel, tillämpar de denna lagstiftning på kasinot i Thessaloniki med motiveringen att den utgör den mest förmånliga behandling som beviljas inhemska företag, till skillnad mot den mer betungande som tillämpas på andra privata kasinon.
(79)
I andra hand riktar de grekiska myndigheterna och Mont Parnès uppmärksamheten mot andra åtgärder som medför skattemässiga och rättsliga skillnader mellan kasinon som de anser gynnar klaganden, Loutraki, och därmed kompenserar eventuella fördelar som stödmottagarna åtnjuter till följd av den lägre inträdesavgiften (54). Kommissionen konstaterar att uppfattningen att en åtgärd (en skillnad i allmän beskattning) kan kvittas mot en annan (prisskillnader på inträdesbiljetter och den särskilda skatt som tas ut på dessa) inte är ett godtagbart argument för att den åtgärd som bedömningen gäller inte utgör stöd. Hur som helst, vilket redan har nämnts, skiljer sig dessa aspekter från den åtgärd som bedömningen gäller och faller därför utanför räckvidden för detta beslut (se punkt 46).
(80)
Kommissionen drar slutsatsen att den åtgärd som bedömningen gäller, dvs. den skattediskriminering som uppstått till följd av den sammanlagda effekten av en enhetlig inträdesskatt som tillämpas på olika reglerade priser på inträdesbiljetter, ger kasinon med en lägre inträdesavgift en fördel.
V.1.2 Statliga medel och kan tillskrivas staten
(81)
Den fördel som avses ovan kan tillskrivas staten och finansieras genom statliga medel.
(82)
Som förklarats tidigare är skattediskrimineringen en följd av en rad administrativa rättsakter, dekret och förordningar som antagits av den grekiska staten, bland annat följande: Lag 2206/1994, ministerbeslutet från 1995, lag 3139 av den 30 april 2003, lagdekret 2687/1953, beslut antagna av generalsekreteraren för EOT (som driver de statliga kasinona) utfärdade i enlighet med lag 1624/1951 och dekret 4109/1960, dvs. EOT:s beslut 535633 av den 21 november 1991, som fastställde inträdesavgiften till kasinot i Mont Parnès till 2 000 GRD, och EOT:s beslut 508049 av den 24 mars 1992, som fastställde inträdesavgiften till kasinona på Korfu och Rhodos till 1 500 GRD (som för Korfus del senare ändrades till 2 000 GRD genom beslut 532691 av den 24 november 1997), och de tillstånd som varje kasino beviljats enligt nationell lag, som bekräftar den respektive inträdesavgift och förpliktelsen att betala 80 % av denna som gäller för varje enskilt kasino.
(83)
Dessutom finansieras skattediskrimineringen genom statliga medel. Om staten avstår från intäkter som den skulle uppbära från ett företag under normala omständigheter, finansieras den relevanta åtgärden genom statliga medel.
(84)
I skattehänseende följer fördelen för de statliga kasinona i detta fall av den konstlade minskningen av det beskattningsunderlag på vilket inträdesskatten på 80 % tas ut, från ett generellt nominellt värde på 15 euro för en inträdesbiljett till 6 euro för de statliga kasinona.
(85)
Domstolen har slagit fast att en diskriminerande minskning av beskattningsunderlaget av detta slag innebär en förlust av skatteintäkter som motsvarar förbrukningen av statliga medel enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget (55). I detta fall avstår generellt sett den grekiska staten från en skatteintäkt från de statliga kasinona på 7,20 euro per besökare, dvs. skillnaden mellan skatten på 12 euro per besökare som de privata kasinona betalar till staten och den skatt på 4,80 euro per besökare som de statliga kasinona betalar till staten. Vid utvärderingen av den fördel som varje stödmottagande kasino har erhållit måste man emellertid ta hänsyn till vissa aspekter (som förklaras närmare i avsnitt V.4 ”Kvantifiering och återkrav”: varken kasinot i Mont Parnès eller det på Korfu verkar exempelvis ha betalat någon inträdesskatt till staten förrän 2000, vilket i det fallet innebär att fördelen motsvarar den skatt på 12 euro per besökare som de privata kasinona betalar till staten).
(86)
Grekland har hävdat att eftersom de kasinon som tar ut en lägre inträdesavgift kan locka fler besökare, är det inte säkert att staten avstår från några intäkter. Grekland vidhåller därför att åtgärden inte utgör statligt stöd.
(87)
Som redan nämnts i beslutet att inleda förfarandet godtar inte kommissionen detta argument. I linje med tidigare praxis anser kommissionen att det faktum att en skattelättnad för vissa skattebetalare kan medföra en ökning av den totala nivån av intäkter som samlats in genom den skatten inte nödvändigtvis innebär att åtgärden inte finansierats med statliga medel (56).
(88)
De grekiska myndigheternas argument är felaktigt i den mening att den måttstock mot vilken de testar effekterna av skattediskrimineringen på statens budget påverkas av den fördel som ingår i åtgärden. I sitt argument har de grekiska myndigheterna beaktat den dynamiska effekten av en minskning av avgiften, som skulle kunna öka efterfrågan och eventuellt den skatt som uppbärs, eftersom den skatt som uppbärs står i proportion till antalet besökare. Denna jämförelse är emellertid felaktig, eftersom det i själva verket är den ojämlikhet som fördelen ger upphov till, dvs. att det föreligger en lägre avgift och därmed en lägre skattebörda per besökare, som gör att efterfrågan ökar.
(89)
Hur som helst har de grekiska myndigheterna inte lagt fram några bevis för att de totala skatteintäkterna från inträdesskatten för kasinon maximeras av detta system med ojämlika avgifter. Om kommissionen skulle godta ett argument om att en sänkning av inträdesavgiften till 6 euro leder till en ökning av den skatt som uppbärs, skulle skatteintäkterna maximeras om en inträdesbiljett kostade 6 euro vid alla kasinon, både statliga och privata, vilket talar emot Greklands påstående att detta uppnås till följd av den skattediskriminering som uppstår från de ojämlika avgifterna.
(90)
Den omtvistade fördelen finansieras därmed genom statliga medel.
V.1.3 Selektivitet
(91)
För att utgöra statligt stöd måste en åtgärd enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget vara specifik eller selektiv i det att den gynnar ”vissa företag eller viss produktion”.
(92)
I domstolens rättspraxis fastställs följande (57): ”Vad beträffar bedömningen av kravet på selektivitet, som ingår i begreppet statligt stöd, följer det av fast rättspraxis att artikel 87.1 EG [nu artikel 107.1 i EUF-fördraget] innebär att det ska fastställas huruvida en nationell åtgärd, inom ramen för en viss rättsordning, kan gynna ’vissa företag eller viss produktion’ i jämförelse med andra företag som i faktiskt och rättsligt hänseende befinner sig i en jämförbar situation, med hänsyn till målsättningen med rättsordningen.” (58) Domstolen har dessutom vid ett flertal tillfällen slagit fast att det i artikel 107.1 i EUF-fördraget inte görs någon åtskillnad med utgångspunkt i stödåtgärdernas bakgrund och syften, utan att de definieras utifrån sina effekter (59). Enligt kommissionens egen praxis och EU:s rättspraxis i skatteärenden kan denna karaktär av selektiv fördel vara ett resultat antingen av ett undantag från skattereglerna i lag eller annan författning eller av skatteförvaltningens skönsmässiga praxis. En åtgärds selektiva karaktär kan emellertid vara motiverad ”av systemets art eller funktion”, och om så är fallet anses åtgärden inte vara statligt stöd (60).
(93)
För det första konstaterar kommissionen att i det aktuella fallet utgörs det allmänna skattesystemet av det system som i princip är tillämpligt på alla kasinon och som fastställs i lag 2206/1994 och i ministerbeslutet om dess genomförande från 1995 (vilket bekräftats av de grekiska myndigheterna, se punkt 19).
(94)
För det andra konstaterar kommissionen att åtgärden i fråga utgör en avvikelse från det allmänna skattesystemet. De grekiska myndigheterna har bekräftat att de särskilda bestämmelser som ska tillämpas på de statliga kasinona (och det privata kasinot i Thessaloniki) betraktas som undantag från de allmänna bestämmelserna i lag 2206/1994 och ministerbeslutet om dess genomförande från 1995 (se punkt 19 och följande punkter ovan).
(95)
Kommissionen påpekar att fram till 2003 omfattades varken kasinot i Mont Parnès eller det på Korfu av kravet att överlåta 80 % av inträdesavgiften. För kasinot i Thessaloniki och det på Rhodos började, vilket noterats tidigare, denna förpliktelse att gälla när de beviljades tillstånd enligt lag 2206/1994, dvs. 1995 för Thessaloniki och 1996 för Rhodos. Inträdesavgiften har legat kvar på 6 euro fram till nu för kasinona i Mont Parnès och Thessaloniki, och låg kvar på 6 euro för kasinot på Korfu fram till privatiseringen i augusti 2010, och för kasinot på Rhodos fram till privatiseringen 1999. Både kravet att överlåta 80 % och inträdesavgiften på 15 euro var emellertid bindande för de övriga kasinona från 1995 och har även tillämpats.
(96)
Kommissionen anser därför att åtgärden är selektiv.
(97)
Kommissionen konstaterar för det tredje att en åtgärds selektiva karaktär kan motiveras av ”systemets art eller allmänna funktion”, dvs. av den omfattning i vilken undantagen från skattesystemet eller differentieringarna inom systemet är en direkt följd av grundprinciperna i eller riktlinjerna för systemet i den berörda medlemsstaten (detta är det tredje steget i selektivitetsanalysen). Kommissionen anser, i linje med domstolens fasta rättspraxis, att åtgärder som innebär att företag behandlas olika inte utgör statligt stöd när denna skillnad följer av det aktuella avgiftssystemets art och funktion (61). Denna motivering, som grundas på skattesystemets art och funktion, återspeglar en specifik skatteåtgärds samstämmighet med den interna logiken i skattesystemet i allmänhet. Kommissionens praxis och domstolens rättspraxis är emellertid mycket restriktiv när det gäller motiveringar av detta slag. De mål som åberopas måste utgöra en naturlig del av skattesystemet.
(98)
De grekiska myndigheterna har angett att omständigheterna för varje enskilt kasino skiljer sig åt, och att inträdesavgifterna fastställs mot bakgrund av dessa omständigheter, med beaktande av målet att fastställa ett pris som avskräcker personer med låg inkomst från att delta i hasardspel.
(99)
Kommissionen kan inte godta dessa argument. Det argument som framförts om att storleken på inträdesavgiften fastställs och är motiverad mot bakgrund av omständigheterna för varje enskilt kasino, med beaktande av att målet är att avskräcka personer med låg inkomst från att delta i hasardspel, rimmar illa med det faktum att kasinona i Mont Parnès och Thessaloniki, som tar ut en inträdesavgift på 6 euro, är två kasinon som ligger nära stora befolkningscentra. Det går heller inte ihop med den bestämmelse som uttryckligen gör det möjligt att låta besökare gå in gratis under förutsättning att 80 % av avgiften ändå överlåts till staten.
(100)
Kommissionen konstaterar dessutom att det inte är uppenbart varför denna lägre inträdesavgift är nödvändig just för dessa kasinon och inte för andra. De grekiska myndigheterna har inte heller redogjort för den ekonomiska beräkning som ligger till grund för att den lägre inträdesavgiften fastställdes till 6 euro i stället för någon annan mellannivå eller, under förutsättning att det verkligen föreligger särskilda omständigheter - som enligt Grekland främst är kopplade till de särskilda kasinonas geografiska läge - varför alla stödmottagande kasinon måste ta ut samma inträdesavgift (som allmän regel, se ovan), i stället för ett pris som är anpassat efter deras specifika situation. Om man till exempel skulle hävda att den lägre inträdesavgiften är motiverad av faktorer som är specifika för varje enskilt kasinos geografiska läge, skulle detta resonemang hur som helst inte vara tillämpligt på kasinot i Thessaloniki, som inte verkar åtnjuta denna behandling till följd av sitt geografiska läge, utan snarare till följd av en nationell bestämmelse enligt vilken företag som etableras med stöd av utländskt kapital ska beviljas den mest förmånliga behandling som beviljas inhemska företag. Vid fastställandet av inträdesavgiften till kasinot i Thessaloniki verkar det vid den tidpunkten därför inte ha tagits någon hänsyn till kasinots geografiska läge. Ett ytterligare exempel är kasinot på Korfu, som började ta ut 15 euro i inträdesavgift när det privatiserades i augusti 2010. De grekiska myndigheterna har inte kunna lämna någon tillfredsställande förklaring till varför de särskilda omständigheter som hänvisas till ovan nu inte längre var tillämpliga, eller varför den lägre inträdesavgiften följaktligen inte längre var nödvändig.
(101)
Kommissionen drar slutsatsen att den berörda åtgärdens selektiva karaktär inte kan motiveras av systemets art eller allmänna funktion. Kommissionen anser att den omtvistade åtgärden innehåller ett diskriminerande inslag i form av en minskning av beskattningsunderlaget, vilket leder till en skatteförmån som gynnar individuellt bestämda kasinon, och att denna diskriminering inte är motiverad av logiken i det relevanta allmänna skattesystemet i Grekland.
(102)
Kommissionen drar slutsatsen att villkoret för selektivitet enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget är uppfyllt.
V.1.4 Snedvridning av konkurrensen och inverkan på handeln
(103)
För att utgöra statligt stöd måste en åtgärd påverka konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna. Oavsett vilken rättslig ställning stödmottagaren har eller hur verksamheten finansieras, förutsätter detta villkor att stödmottagaren bedriver en ekonomisk verksamhet.
(104)
Enligt domstolens rättspraxis: ”För att kvalificera en nationell åtgärd som otillåtet statligt stöd är det inte nödvändigt att styrka att stödet faktiskt påverkar handeln mellan medlemsstaterna och snedvrider konkurrensen, utan endast att det kan ha en sådan inverkan. Särskilt kan nämnas att om ett stöd som beviljas av en medlemsstat förstärker ett företags ställning i förhållande till andra konkurrerande företag i handeln inom gemenskapen, skall denna handel anses påverkad av detta stöd. […] Det är inte nödvändigt att det gynnade företaget självt deltar i handeln mellan medlemsstaterna. När en medlemsstat beviljar ett stöd till ett företag, kan dess verksamhet inom landet upprätthållas eller öka på grund av detta, vilket leder till att möjligheterna för företag från andra medlemsstater att gå in på denna medlemsstats marknad minskar.” (62) För att en åtgärd ska anses snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna räcker det enligt fast rättspraxis (63) dessutom att stödmottagaren konkurrerar med andra företag på konkurrensutsatta marknader på den inre marknaden (64). Kommissionen anser att de villkor som fastställs i rättspraxis är uppfyllda av följande skäl.
(105)
Den omtvistade åtgärden minskar den skatt som stödmottagarna måste betala jämfört med övriga kasinon i Grekland, vilket gör deras relativa ekonomiska ställning starkare och lönsamheten för deras investeringar större än vad som skulle ha varit fallet om detta enbart hade baserats på deras egna meriter.
(106)
När det gäller villkoret om påverkan på handeln anses detta, vilket redan har nämnts, enligt fast rättspraxis vara uppfyllt om det stödmottagande företaget bedriver en ekonomisk verksamhet som inbegriper handel mellan medlemsstaterna. För att kunna dra slutsatsen att handeln mellan medlemsstaterna påverkas är det tillräckligt att stödet stärker företagets konkurrensställning i förhållande till andra konkurrerande företag på EU-marknaden. Denna slutsats påverkas inte av det faktum att ett stöd är av relativt ringa betydelse eller av att det stödmottagande företaget är litet eller att dess andel av EU-marknaden är relativt begränsad, och inte heller av det förhållande att stödmottagaren inte är verksam med export eller av att företaget exporterar nästan hela sin produktion utanför EU (65).
(107)
Grekland har hävdat att kasinonas geografiska läge och avstånden mellan dem innebär att de betjänar en lokal marknad och att åtgärden därmed inte kan snedvrida konkurrensen eller påverka handeln mellan medlemsstaterna. Enlig rättspraxis finns det emellertid inte någon gräns som fastställer den faktiska eller potentiella effekten på konkurrensen eller på handeln mellan medlemsstaterna, och detta villkor för att kunna tillämpa artikel 107.1 är därför inte avhängigt av huruvida de tjänster som tillhandahålls är lokala eller regionala, eller av storleken av det berörda verksamhetsområdet (66).
(108)
Grekland har också hävdat att marknaden för hasardspel inte är harmoniserad mellan medlemsstaterna, som därför är fria att reglera hasardspel på nationell nivå. Grekland hänvisar till domstolens rättspraxis som tillåter inskränkningar på den inre marknaden för tjänster för hasardspel i syfte att skydda konsumenter mot bedrägeri och brottslighet (67).
(109)
Kommissionen respekterar till fullo medlemsstaternas rätt att fastställa målsättningarna för sin politik i fråga om hasardspel, under förutsättning att eventuella inskränkningar av friheten att tillhandahålla tjänster är ägnade åt att förverkliga dessa målsättningar, att de inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dem, och att de tillämpas på ett icke-diskriminerande sätt. Kommissionen kan emellertid inte godta att detta skulle innebära att den aktuella åtgärden inte har en snedvridande inverkan på konkurrensen eller påverkar handeln medlemsstaterna.
(110)
Aktörerna inom sektorn är ofta internationella hotellgrupper (68), som konkurrerar med varandra, vars beslut att investera i kasinon eller andra hotellanläggningar kan påverkas av åtgärden, eftersom den påverkar gruppernas och deras investeringars relativa lönsamhet. Kasinon etableras ofta på turistorter, vilket skulle innebära att närvaron av ett kasino kan locka turister till Grekland. Det är ministeriet för turism som ansvarar för kasinoverksamhet i Grekland. Kommissionen konstaterar vidare att det finns en viss gränsöverskridande rörlighet bland kunderna. Kasinotjänster tillhandahålls även i gränsöverskridande miljöer - kasinon tillhandahåller till exempel sådana tjänster på kryssningsfartyg mellan Grekland och Italien och andra destinationer. Mer generellt kan personer som vill spela välja mellan hasardspel i ett kasino eller hasardspel på Internet. Spel på Internet är en internationell verksamhet, och spelare i Grekland kan få tillgång till tjänster av detta slag från aktörer i andra medlemsstater. Hasardspel på Internet omfattades faktiskt av den dom som Grekland hänvisat till (se punkt 108). De grekiska myndigheterna har ifrågasatt den möjlighet till konkurrens med andra former av hasardspel som anges i beslutet att inleda förfarandet med hänvisning till att hasardspel på Internet för närvarande är förbjudet i Grekland. Trots det aktuella rättsläget i Grekland har de grekiska myndigheterna emellertid själva medgett att hasardspel på Internet har växt till ”okontrollerbara proportioner” (69). Man bör i detta sammanhang även nämna domstolens dom i mål C-65/05, kommissionen mot Grekland, i vilken domstolen slog fast att lag 3037/2002, som syftar till att förbjuda hasardspel på Internet i Grekland, utgjorde ett omotiverat hinder för etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster (70).
(111)
Dessutom påverkar den allmänna ekonomiska krisen konsumenternas vanor och den disponibla inkomst som är tillgänglig för nöjesändamål, t.ex. användningen av kasinotjänster. I detta särskilda sammanhang påverkar en differentiering av inträdesavgifter i ännu högre grad konsumenternas val, vilket ökar sannolikheten för en snedvridning av konkurrensen på marknaden för kasinoverksamhet.
(112)
Myndigheterna och Mont Parnès har hävdat att även om man antar att den lägre inträdesavgiften på 6 euro kan ha påverkat eller skulle kunna påverka ett utländskt företags beslut att investera i ett kasino i Grekland, skulle detta utländska företag alltid kunna åberopa lagdekret 2687/1953. Kommissionen konstaterar att dekretet inte tillämpas per automatik, och skulle i själva verket tillåta att den förmånligare behandling som ges till de stödmottagande kasinona (dvs. den lägre inträdesavgiften på 6 euro) också beviljades till andra företag. Den åtgärden skulle därför ytterligare kunna förvärra den skattediskriminering som bedömningen gäller. Kommissionen konstaterar vidare att även om andra kasinon skulle ha kunnat åberopa lagdekret 2687/1953 om de hade dragit till sig utländskt kapital och skickat in en ansökan i god tid, omfattas dess tillämpning av särskilda skönsmässiga regler som gör det till en selektiv åtgärd. Det enda andra exemplet på en potentiell tillämpning av lagen som kommissionen har uppmärksammats på avser kasinot på Syros, som lämnade in en ansökan, men vars ansökan avslogs eftersom den hade skickats in efter det att det utländska kapitalet strömmat in och inte före.
(113)
När kasinot i Mont Parnès privatiserades innehöll avtalet dessutom en särskild bestämmelse om möjligheten att beviljas tillstånd för ett andra kasino i samma region. Sannolikheten för investeringar i en sådan verksamhet skulle definitivt vara beroende av konkurrensvillkoren i förhållande till den befintliga aktören. Eftersom det inte kan uteslutas att kasinon kan konkurrera med liknande företag i andra medlemsstater, måste detta villkor i artikel 107.1 i EUF-fördraget anses vara uppfyllt.
(114)
Kommissionen drar därför slutsatsen att den omtvistade åtgärden kan snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna genom att eventuellt förbättra driftsvillkoren för stödmottagarna, som direkt deltar i ekonomiska verksamheter och är skyldiga att betala denna skatt på kasinobiljetter i Grekland.
V.1.5 Slutsats
(115)
Kommissionen drar slutsatsen att villkoret för förekomsten av stöd enligt artikel 107 i EUF-fördraget är uppfyllt, och att åtgärden utgör statligt stöd till förmån för de kasinon som har en lägre inträdesavgift. Det rör sig om kasinona i Mont Parnès, på Korfu, i Thessaloniki och på Rhodos. Kommissionen har förstått att kasinot på Rhodos inte längre tar emot stöd, eftersom det slutade att ta ut den lägre inträdesavgiften när det privatiserades i april 1999. Kommissionen anser att varken de grekiska myndigheterna eller Mont Parnès har framfört några argument som skulle kunna ändra denna slutsats.
V.2 Stödets förenlighet
(116)
Som anges i beslutet att inleda förfarandet anser kommissionen att åtgärden inte omfattas av något av de undantag som fastställs i artiklarna 106 eller 107 i EUF-fördraget.
(117)
Grekland har hittills hävdat att det inte föreligger något statligt stöd, och har inte framfört några argument för att visa att ett eventuellt stöd skulle vara förenligt.
(118)
Som förklarats tidigare erkänner kommissionen, om inte annat följer av EU-rätten, medlemsstaternas rätt att reglera hasardspel på sitt eget territorium, och godtar att reglering av detta slag, som syftar till att kontrollera och motverka hasardspel, är ett legitimt mål om allmän ordning. Även om detta faktiskt var syftet med stödet, anser kommissionen emellertid inte att stödet därigenom faller inom tillämpningsområdet för artikel 106.2 i EUF-fördraget. Hur som helst, vilket påpekats ovan, rimmar argumentet att åtgärden syftar till att motverka hasardspel illa med det faktum att några av de kasinon som tillämpar en inträdesavgift på 6 euro ligger närmast Greklands största befolkningscentrum. Det går heller inte ihop med den uttryckliga bestämmelse som gör det möjligt för kasinon att medge gratis inträde under förutsättning att 80 % av avgiften ändå överlåts till staten.
(119)
De undantag som fastställs i artikel 107.2 i EUF-fördraget och som rör stöd av social karaktär som ges till enskilda konsumenter, stöd för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser samt stöd som ges till vissa områden i Förbundsrepubliken Tyskland är inte tillämpliga i detta fall.
(120)
Det undantag som fastställs i artikel 107.3 a som tillåter stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning är inte heller tillämpligt, eftersom den åtgärd som bedömningen gäller inte är underkastad ett krav på att stödmottagaren bedriver något slags verksamhet i regioner där det råder särskilda omständigheter (71).
(121)
Den omtvistade åtgärden kan inte heller anses främja genomförandet av ett projekt av gemensamt europeiskt intresse eller avhjälpa en allvarlig störning i Greklands ekonomi enligt artikel 107.3 b. Syftet är inte heller att främja kultur och bevara kulturarvet enligt artikel 107.3 d.
(122)
Slutligen måste den omtvistade åtgärden granskas mot bakgrund av artikel 107.3 c, där det föreskrivs att stöd ska tillåtas för att underlätta utvecklingen av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, när det inte påverkar handeln i en negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. Det ska emellertid påpekas att den omtvistade åtgärden inte omfattas av något av de fall för vilka kommissionen har godtagit att denna punkt är tillämplig, eller av några av de riktlinjer eller ramar som definierar de omständigheter inom vilka vissa typer av stöd kan anses vara förenligt med den inre marknaden.
(123)
Den omtvistade åtgärden utgör driftsstöd som på konstlad väg förstärker vissa företags konkurrensställning i förhållande till andra liknande företag och som inte är underkastat något krav på att stödmottagarna ska genomföra särskilda åtgärder som syftar till att uppnå politiska mål av gemensamt intresse.
(124)
Den fördel som den omtvistade åtgärden ger upphov till är inte kopplad till exempelvis investeringar, sysselsättningsskapande eller särskilda projekt. Den befriar endast de berörda företagen från kostnader som normalt belastar liknande företag, och måste därför betraktas som driftsstöd. Driftsstöd faller i princip inte inom tillämpningsområdet för artikel 107.3 c eftersom det snedvrider konkurrensen inom de sektorer där det ges, samtidigt som det som sådant inte är ägnat att uppnå de mål som fastställs i den bestämmelsen (72). Även om ett sådant stöd i undantagsfall kan beviljas i regioner som är stödberättigande enligt undantaget i artikel 107.3 c i EUF-fördraget, och även om vissa regioner i Grekland är stödberättigande, hyser kommissionen allvarliga tvivel om huruvida villkoren för driftsstödets förenlighet är uppfyllda i föreliggande ärende. I linje med kommissionens fasta praxis kan sådant stöd inte anses vara förenligt med den inre marknaden eftersom det varken underlättar utvecklingen av några näringsverksamheter eller regioner eller är tidsbegränsat, gradvist avtagande eller står i proportion till vad som är nödvändigt för att åtgärda ett visst ekonomiskt handikapp hos de berörda områdena.
(125)
Följaktligen dras slutsatsen att den åtgärd som bedömningen gäller är oförenlig med den inre marknaden.
V.3 Stödets laglighet
(126)
Som anges i beslutet att inleda förfarandet har kommissionen, med tanke på att de första rättakterna som inför differentierad prissättning för kasinon härrör från 1994 och 1995, prövat om åtgärden i sin helhet utgör ”befintligt stöd” i den mening som avses i artikel 108.1 i EUF-fördraget.
(127)
Skattediskrimineringen infördes olagligt - dvs. i den mening som avses i EU:s regler om statligt stöd - 1995, då de grekiska myndigheterna valde att undanta vissa kasinon från den allmänna regeln enligt lag 2206/1994 och ministerbeslutet från 1995. De grekiska myndigheterna lät bland annat de statliga kasinona i Mont Parnès, på Korfu och på Rhodos fortsätta att tillämpa en lägre inträdesavgift på 6 euro i stället för standardavgiften på 15 euro, och beviljade 1995 även denna förmånligare behandling till kasinot i Thessaloniki enligt lagdekretet om utländskt kapital från 1953. Standardavgiften på 15 euro har fastställts för och tillämpas fullt ut av de övriga fem privata kasinon som sedan 1995 har etablerats och beviljats tillstånd enligt lag 2206/1994. Enligt lag 3139/2003 upprätthölls dessutom den lägre inträdesavgiften på 6 euro specifikt för kasinot i Mont Parnès och det på Korfu, vilket innebar att skattediskrimineringen olagligen förlängdes och bekräftades. Kasinot i Thessaloniki gynnas av diskrimineringen eftersom det behandlas på samma sätt det i Mont Parnès och det på Korfu, vilket bekräftades genom presidentdekret 290/1995, utfärdat inom ramen för lagen från 1953 (vilket förklarats tidigare). De bestämmelser som tillämpas på kasinot i Thessaloniki är nära kopplade till dem som tillämpas på det i Mont Parnès och på Korfu. De grekiska myndigheterna har uppgett att frågan om inträdesavgiften togs upp för behandling efter 1995, då verksamhetsledaren för kasinot i Thessaloniki begärde att inträdesavgiften till kasinot i Thessaloniki skulle fastställas till samma nivå som den för kasinot i Mont Parnès, dvs. 6 euro. Efter ett yttrande från statens rättsliga råd (yttrande 631/1997) godkändes denna begäran (73). Därför kan man anta att om behandlingen av Mont Parnès och det på Korfu hade ändrats 2003, så att de skulle ha behövt ta ut en inträdesavgift på 15 euro, skulle även behandlingen av kasinot i Thessaloniki ha ändrats. Detta skedde emellertid inte utan skattediskrimineringen enligt de nationella bestämmelserna fortsatte.
(128)
Ingen av de åtgärder som gynnar särskilda kasinon enligt vad som beskrivs ovan anmäldes någonsin till eller godkändes av kommissionen, förvisso inte enligt EU:s regler om statligt stöd.
(129)
Enligt Artikel 15 i procedurförordningen (74) har kommissionen befogenheter att återkräva stöd inom en preskriptionstid på tio år. Preskriptionstiden ska börja den dag då det olagliga stödet beviljas mottagaren antingen som individuellt stöd eller på grundval av en stödordning. Preskriptionstiden ska avbrytas av varje åtgärd avseende det olagliga stödet som vidtas av kommissionen eller av en medlemsstat som agerar på kommissionens begäran. Vid varje avbrott ska tiden börja räknas på nytt. Preskriptionstiden ska avbrytas under den tid då kommissionens beslut är föremål för förfaranden vid Europeiska unionens domstol. Varje stöd för vilket preskriptionstiden har löpt ut ska betraktas som befintligt stöd. Enligt artikel 1 c i samma förordning utgör emellertid eventuella ändringar av befintligt stöd nytt stöd.
(130)
Kommissionen konstaterar att enligt unionsdomstolarnas rättspraxis ger inte ”den preskriptionstid som angivits i artikel 15 i tillämpningsföreskrifterna för statsstöd uttryck för någon allmän princip enligt vilken nytt stöd omvandlas till befintligt stöd, utan endast medför att stöd som införts mer än tio år innan kommissionen först ingrep inte kan återkrävas” (75).
(131)
I detta ärende vidtog kommissionen inte åtgärder, och Grekland agerade inte på kommissionens begäran, förrän 2009. Kommissionen agerade den 21 oktober 2009 då den översände klagomålet till Grekland och bad Grekland att klargöra de punkter som tagits upp.
(132)
Följaktligen utgör allt stöd som beviljats enligt denna åtgärd på eller efter den 21 oktober 1999 (dvs. tio år efter den dag då kommissionen översände klagomålet till den grekiska staten och begärde upplysningar) nytt och olagligt stöd, som införts utan att först ha anmälts till kommissionen eller utan att kommissionen fattat ett beslut, om inte annat följer av tillämpningen av artikel 15 i procedurförordningen i fråga om återkrav (se nedan).
V.4 Kvantifiering och återkrav
(133)
Den omtvistade åtgärden infördes utan att först ha anmälts till kommissionen i enlighet med artikel 108.3 i EUF-fördraget. Åtgärden utgör därför olagligt stöd.
(134)
I artikel 14 i procedurförordningen fastställs att när olagligt statligt stöd konstateras vara oförenligt med den inre marknaden ska stödet återkrävas från mottagaren, om detta inte skulle stå i strid med en allmän princip i unionsrätten. Genom att återkräva stödet återställs så långt som möjligt det konkurrensläge som rådde innan stödet beviljades. Inga argument från de grekiska myndigheterna eller Mont Parnès motiverar något generellt undantag från denna grundläggande princip.
(135)
I artikel 14.1 i procedurförordningen föreskrivs följande: ”Kommissionen skall inte återkräva stödet om detta skulle stå i strid med en allmän princip i gemenskapsrätten”. I domstolens rättspraxis och kommissionens egen beslutspraxis fastställs bland annat att ett återkrav av stödet skulle stå i strid med en allmän princip i EU:s lagstiftning om kommissionen genom sitt agerande har väckt berättigade förväntningar hos en stödmottagare om att stödet har beviljats i enlighet med EU-rätten (76).
(136)
I sin dom i målet Forum 187 slog domstolen fast följande: ”Rätten att åberopa principen om skydd för berättigade förväntningar omfattar varje rättssökande hos vilken en gemenskapsinstitution har väckt grundade förhoppningar. Det går för övrigt inte att åberopa ett åsidosättande av denna princip om det allmänna inte har gett exakta försäkringar till nämnda personer. Likaså gäller att när en försiktig och medveten ekonomisk aktör skulle kunna förutse att en gemenskapsåtgärd kommer att vidtas som kan påverka hans intressen, kan han inte åberopa en sådan princip när denna åtgärd har vidtagits.” (77)
(137)
När det gäller de grekiska myndigheternas och Mont Parnès påstående att ett återkrav av stödet skulle strida mot principen om medborgarnas berättigade förväntningar, till följd av ett domslut enligt nationell rätt som utfärdats av det grekiska statsrådet, konstaterar kommissionen att det i det fallet rör sig om en nationell åtgärd som vidtagits av en nationell myndighet, och inte om en åtgärd som vidtagits av en EU-myndighet inom ramen för ovan angivna rättspraxis. Dessutom grundades statsrådets dom enbart på nationell rätt, och berörde inte några statsstödsfrågor eller klassificeringen av åtgärder som statligt stöd. Kommissionen kan därför inte avstå från att återkräva stödet på grundval av dessa argument.
(138)
Grekland och Mont Parnès har hävdat att Loutraki dröjde med att lämna in ett klagomål till kommissionen, och därmed kränkte principen om förbud mot rättsmissbruk. Kommissionen noterar att ett dröjsmål från en klagande under alla omständigheter inte kan förhindra återkrav av olagligt stöd, om inte annat följer av den preskriptionstid på tio år som fastställs i artikel 15 i procedurförordningen.
(139)
Kommissionen kan därför inte godta de argument som de grekiska myndigheterna och Mont Parnès har lagt fram om att undantagsvis avstå från återkrav.
(140)
Enligt vad som förklarats i detta beslut fastställdes både kravet att betala 80 % av inträdesavgiften till staten och en standardavgift på 15 euro för alla kasinon i de nationella åtgärder som genomfördes 1994 och 1995. Varken kravet att betala 80 % eller standardavgiften på 15 euro tillämpades emellertid på de stödmottagande kasinona, trots att de gällde för andra kasinon från och med 1995 och i praktiken har tillämpats ända sedan dess (alla privata kasinon beviljades tillstånd 1995 eller 1996, och började då tillämpa åtgärden, med Thessaloniki som enda undantag). Eftersom den skattediskriminering som följer av differentieringen av priser på inträdesbiljetter och den därtill hörande betalningen på 80 % till staten faktiskt började 1995, kan den period under vilken stödet har beviljats anses ha börjat 1995.
(141)
I enlighet med slutsatsen i avsnitt V.3 (”Stödets laglighet”) anser kommissionen att den preskriptionstid på tio år som fastställs i artikel 15 i procedurförordningen förhindrar återkrav av stöd som beviljats före den 21 oktober 1999.
(142)
Beräkningen av det belopp som ska återkrävas måste utgå från, vilket förklarats i detta beslut (se även punkt 85), att den grekiska staten har avstått från skatteintäkter från de statliga kasinona på 7,20 euro per inträdesbiljett, dvs. skillnaden mellan den skatt på 12 euro per inträdesbiljett som de privata kasinona betalat till staten och den skatt på 4,80 euro per inträdesbiljett som de statliga kasinona betalat till staten.
(143)
Vid beräkningen av det belopp som ska återkrävas från varje kasino måste man emellertid ta hänsyn till vissa aspekter rörande de omständigheter som föreligger för varje enskilt kasino (se nedan).
-
Enligt vad som förklarats i detta beslut tillämpades kravet att betala 80 % av inträdesavgiften till staten enligt ministerbeslutet från 1995 på kasinot på Korfu och det i Mont Parnès från och med den dag de beviljades tillstånd enligt lag 2206/1994, dvs. 2003 enligt lag 3139/2003. Från utgången av 2000 fram tills de beviljades tillstånd 2003 började emellertid ETA på frivillig basis att betala 80 % av inträdesavgiften (på 6 euro) till staten (78). Utifrån denna information, som lämnats av de grekiska myndigheterna, och med förbehåll för eventuella kompletterande synpunkter som de grekiska myndigheterna kan vilja lämna (som bekräftar eller motsäger ovanstående), kan man dra slutsatsen att kasinona inte betalade någon inträdesskatt före 2000, inte ens den lägre skatten (80 % av 6 euro). Under den första perioden (från och med den 21 oktober 1999 till utgången av 2000) bör därför det belopp som ska återkrävas beräknas på grundval av ett belopp av 12 euro, som är den totala skatt som de privata kasinona betalade vid en tidpunkt då de statliga kasinona inte betalade någon skatt alls, multiplicerat med det antal biljetter som utfärdades under den perioden.
-
Kasinot i Thessaloniki beviljades tillstånd 1995 enligt lag 2206/1994 (79). Kravet att betala 80 % av inträdesavgiften till staten har tillämpats på kasinot i Thessaloniki sedan det beviljades tillstånd 1995. Thessaloniki har tagit ut samma lägre inträdesavgift på 6 euro som kasinot i Mont Parnès och det på Korfu. Det belopp som ska återkrävas från kasinot i Thessaloniki bör därför beräknas genom att multiplicera det antal biljetter som har utfärdats från och med den 21 oktober 1999 med 7,20 euro.
-
Kasinot på Rhodos beviljades tillstånd 1996 enligt lag 2206/1994. Det började då tillämpa inträdesavgiften på 6 euro, men ändrade den till 15 euro när det privatiserades 1999. Av de uppgifter som inkommit under det formella granskningsförfarandet har kommissionen förstått att kasinot på Rhodos inte längre mottog stöd efter privatiseringen i april 1999, vilket innebär att den preskriptionstid som fastställs i artikel 15 i procedurförordningen förhindrar återkrav från detta kasino.
(144)
Kommissionen förfogar inte över ett tillräckligt bedömningsunderlag för att exakt uppskatta de belopp som ska återkrävas från varje stödmottagande kasino. Det föreskrivs emellertid inte i någon bestämmelse i unionsrätten att kommissionen ska fastställa det exakta belopp som ska återkrävas när den förelägger att ett stöd som har förklarats vara oförenligt med den inre marknaden ska återkrävas. Det är tillräckligt att kommissionens beslut innehåller uppgifter som gör det möjligt för medlemsstaten och det stödmottagande företaget att själva utan alltför stora svårigheter fastställa detta belopp. Kommissionen kan således under dessa omständigheter nöja sig med att fastställa skyldigheten att återkräva stödet i fråga och överlåta åt de behöriga nationella myndigheterna att ombesörja beräkningen av de exakta stödbelopp som ska återkrävas på grundval av den vägledning som kommissionen har lämnat i sitt beslut.
(145)
På grundval av den information som lämnats av medlemsstaten, lämnar kommissionen nedan den vägledning som behövs för återkrav.
(146)
I följande tabell ges en allmän översikt över det antal inträdesbiljetter som varje enskilt kasino utfärdat varje år (denna information är, vilket anges i tabellen, ofullständig), och en preliminär uppskattning av de belopp som ska återkrävas från varje kasino, med förbehåll för kompletterande synpunkter som Grekland kan vilja lämna sedan man slutfört beräkningarna om återkrav.
Uppskattning av det antal inträdesbiljetter som utfärdats av varje kasino
ÅR
KASINO
Mont Parnès
Korfu
Thessaloniki
Rhodos
1999
(22.10.1999-31.12.1999)
Information saknas
[…] (80)
[…]
[…] (81)
2000
Information saknas
[…]
[…]
[…]
2001
Information saknas
[…]
[…]
[…]
2002
Information saknas
[…]
[…]
[…]
2003
Information saknas fram till den 1 maj 2003
Den 1 maj 2003:
[…]
[…]
[…]
[…]
2004
[…]
[…]
[…]
[…]
2005
[…]
[…]
[…]
[…]
2006
[…]
[…]
[…]
[…]
2007
[…]
[…]
[…]
[…]
2008
[…]
[…]
[…]
[…]
2009 (fram till 22.10):
[…]
[…]
[…]
[…]
Totalt fram till 22.10.2009
[…]
[…]
[…]
[…]
Antal utfärdade biljetter efter 22.10.2009
Information saknas
Information saknas
Information saknas
Information saknas
Preliminär uppskattning av det belopp som ska återkrävas från varje kasino
(miljoner euro, avrundade belopp)
Mont Parnès
Korfu
Thessaloniki
Rhodos
Algoritm och beräkning
För perioden 22.10.1999-2000 (82):
antal biljetter
(x1) × 12 = A1
För perioden 22.10.1999-2000:
antal biljetter
([…] biljetter) × 12 = A2 ([…] euro)
För 22.10.1999-22.10.2009:
antal biljetter
([…] biljetter) × 7,20 = AB3 ([…] euro)
Inte tillämpligt
För perioden 2000-22.10.2009:
antal biljetter
(y1) × 7,20 = B1
För perioden 2000-22.10.2009:
antal biljetter
([…] biljetter) × 7,20 = B2 ([…] euro)
För perioden 22.10.2009-fram till i dag:
antal biljetter
(z1) × 7,20 = C1
För perioden 22.10.2009-fram till i dag:
antal biljetter
(z2) × 7,20 = C2
För perioden 22.10.2009-30.8.2010 (83):
antal biljetter
(z3) × 7,20 = C3
Totalt belopp som ska återkrävas
A1 + B1 + C1 =
Ska beräknas
A2 + B2 + C2 =
Ska beräknas
AB3 + C3 =
Ska beräknas
Inte tillämpligt
Totalt belopp som ska återkrävas
Ska beräknas
(147)
Kommissionen konstaterar vidare att artikel 108.3 i EUF-fördraget har en uppskjutande verkan. Kommissionen har inte mottagit någon information om att den omtvistade åtgärden har upphävts sedan beslutet att inleda förfarandet togs. Åtgärden har av allt att döma därför genomförts oavbrutet av de grekiska myndigheterna fram till i dag (84). Grekland ska återkräva allt stöd som beviljats fram till antagandet av detta beslut från stödmottagaren. Kommissionen noterar att kasinot på Korfu slutade att ta ut 6 euro i inträdesavgift och började ta ut 15 euro när det privatiserades i augusti 2010. Beräkningen av det belopp som ska återkrävas ska därför endast omfatta perioden fram till augusti 2010.
(148)
Mot bakgrund av ovanstående argument borde kommissionen anmoda Grekland att återkräva det oförenliga statliga stöd som olagligt beviljats till stödmottagarna. Kommissionen påpekar att Grekland måste upphöra med alla utestående skattefördelar som beviljats inom ramen för den åtgärd bedömningen gäller med verkan från den dag då detta beslut antas.
(149)
Framöver har Grekland angett att man undersöker möjligheten att ändra sin avgiftspolicy för kasinon, i syfte att undanröja diskriminering mellan kasinon. Enligt Grekland kommer denna nya lagstiftning att leda till att åtgärden i fråga upphör. Grekland har emellertid inte informerat kommissionen om några steg som tagits i denna riktning eller om några faktiska ändringar. Kommissionen anser att antagandet av ny lagstiftning av detta slag är avgörande för att lösa frågan om diskriminering mellan kasinon i Grekland, och uppmanar Grekland att utan dröjsmål vidta de nödvändiga åtgärderna.
VI. SLUTSATS
(150)
Mot bakgrund av ovan nämnda överväganden, relevant rättspraxis och de särskilda omständigheterna i detta ärende anser kommissionen att den omtvistade åtgärden, dvs. skattediskriminering till förmån för vissa kasinon som de grekiska myndigheterna har genomfört genom samtidig tillämpning av ett antal bestämmelser som
-
fastställer en enhetlig avgift på 80 % av priset på inträdesbiljetter, och
-
fastställer olika reglerade priser på inträdesbiljetter för statliga respektive privata kasinon, på 6 euro för statliga och 15 euro för privata kasinon,
utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget. Kommissionen konstaterar dessutom att den berörda åtgärden har genomförts i strid med artikel 108.3 i EUF-fördraget och därför utgör olagligt stöd.
(151)
Kommissionen konstaterar att i enlighet med artikel 14 i procedurförordningen kan allt olagligt stöd återkrävas från mottagaren, och kommer att förelägga Republiken Grekland att återkräva det olagliga stöd som erhållits av vart och ett av de stödmottagande kasinona. Kommissionen noterar att den preskriptionstid på tio år som fastställs i artikel 15 i procedurförordningen förhindrar återkrav av stöd som beviljats före den 21 oktober 1999. Republiken Grekland måste upphöra med alla utestående skattefördelar som beviljats inom ramen för den åtgärd som är föremål för detta beslut med verkan från den dag då detta beslut antas.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Det statliga stöd i form av skattediskriminering till förmån för vissa kasinon som Republiken Grekland olagligen har genomfört i strid med artikel 108.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt genom samtidig tillämpning av ett antal, delvis bindande, bestämmelser som
-
fastställer en enhetlig avgift på 80 % av priset på inträdesbiljetter, och
-
fastställer olika reglerade priser på inträdesbiljetter för statliga respektive privata kasinon, på 6 euro respektive 15 euro,
är oförenligt med den inre marknaden, eftersom det har gett de stödmottagande kasinona Regency Casino Mont Parnès, Regency Casino Thessaloniki och Corfu Casino (förutsatt att kasinot på Rhodos upphörde att ta emot stöd i april 1999) en oberättigad konkurrensfördel.
Artikel 2
1. Republiken Grekland ska från de stödmottagande kasinona återkräva det oförenliga stöd som avses i artikel 1 som beviljats sedan den 21 oktober 1999.
2. Det stöd som ska återkrävas ska innefatta ränta från och med den dag då stödet ställdes till stödmottagarnas förfogande till och med den dag det har återbetalats.
3. Räntan ska beräknas som sammansatt ränta enligt kapitel V i kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 (85).
4. Republiken Grekland ska upphöra med all utestående skattediskriminering enligt det stöd som avses i artikel 1 med verkan från den dag då detta beslut antas.
Artikel 3
1. Återkravet av det stöd som har beviljats enligt den åtgärd som avses i artikel 1 ska genomföras omedelbart och effektivt.
2. Republiken Grekland ska säkerställa att detta beslut genomförs inom fyra månader efter den dag då detta beslut har delgivits.
Artikel 4
1. Inom två månader efter den dag då detta beslut har delgivits ska Republiken Grekland lämna följande uppgifter till kommissionen:
a)
En förteckning över de stödmottagare som har tagit emot stöd enligt den stödordning som avses i artikel 1 och det totala stödbelopp som var och en av dem har tagit emot genom den omtvistade åtgärden, beräknat i enlighet med den vägledning som lämnas i detta beslut.
b)
Det totala belopp (kapital och räntor) som ska återkrävas från varje stödmottagare.
c)
En detaljerad beskrivning av de åtgärder som redan har vidtagits eller som planeras för att rätta sig efter detta beslut.
d)
Dokument som visar att stödmottagarna har anmodats att betala tillbaka stödet.
2. Republiken Grekland ska hålla kommissionen underrättad om utvecklingen vad gäller de nationella åtgärder som har vidtagits för att genomföra detta beslut till dess att återkravet av det stöd som avses i artikel 1 har slutförts. Republiken Grekland ska på kommissionens begäran omgående lämna uppgifter om de åtgärder som redan har vidtagits eller som planeras för att rätta sig efter detta beslut. Republiken Grekland ska också lämna detaljerade uppgifter om de stödbelopp och räntebelopp som redan har återkrävts från stödmottagarna.
Artikel 5
Detta beslut riktar sig till Republiken Grekland.
Utfärdat i Bryssel den 24 maj 2011.