ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 23. března 2011
o státní podpoře C 39/07, kterou Itálie poskytla společnosti Legler SpA
(oznámeno pod číslem K(2011) 1758)
(Pouze italské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/51/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva“), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
s ohledem na rozhodnutí, kterým Komise rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování EU ve věci předmětné podpory (1),
po vyzvání zúčastněných stran, aby podle výše uvedených ustanovení předložily své připomínky, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dne 5. dubna 2007, šest měsíců poté, co byla poskytnuta podpora na záchranu schválená Komisí, neboť byla považována za slučitelnou s vnitřním trhem (2), Itálie oznámila plán restrukturalizace společnosti Legler SpA.
(2)
Dne 25. září 2007 Komise zahájila formální vyšetřovací řízení týkající se restrukturalizace (3). Dne 30. listopadu 2007 obdržela připomínky ze strany Itálie.
(3)
Dne 10. prosince 2007 Komise obdržela připomínky zúčastněné třetí strany, které byly Itálii předány dne 3. března 2008 a na něž Itálie odpověděla dne 20. května 2008.
(4)
Dne 23. července 2008 italské orgány stáhly oznámení plánu restrukturalizace a prohlásily, že jej nebudou provádět.
(5)
Ve dnech 8. srpna 2008, 22. října 2008, 9. února 2009, 4. září 2009 a 17. března 2010 Komise požádala o další informace a italské orgány odpověděly dopisy ze dne 26. září 2008, 1. prosince 2008, 3. června 2009, 6. října 2009, 24. února 2010 a 20. dubna 2010.
II. POPIS
II.1 Příjemce
(6)
Legler SpA je mateřská společnost skupiny zabývající se výrobou textilu (dále jen „Legler“, „skupina“ nebo „společnost“) založené v roce 1863, která se v době, kdy bylo zahájeno formální vyšetřovací řízení, skládala z různých právnických subjektů, zejména ze společností Legler Ottana SpA, Legler Siniscola SpA a Legler Macomer SpA. Společnost Legler SpA byla držitelkou menšinového podílu ve společnosti Legler Maroc SA a vlastnila 40 % podíl ve společnosti Legler Ottana SpA. Většinovou účast ve společnosti Legler SpA měl holding Piltar Ltd (dále jen „Piltar“).
(7)
V roce 2007 měla společnost Legler 1 213 pracovních jednotek (4) a vlastnila závody na Sardinii (konkrétně v obci Macomer v provincii Oristano a v obcích Siniscola a Ottana v provincii Nuoro) a v Lombardii (v obci Ponte San Pietro v provincii Bergamo). Tržba celé skupiny dosahovala v roce 2006 částky 101 milionů EUR a v září 2007 částky 30,9 milionu EUR.
(8)
Hlavní činnost společnosti Legler spočívá ve výrobě vysoce kvalitního denimu, v níž měla společnost vedoucí postavení v Itálii a v Německu, a byla důležitým dodavatelem do Francie a Beneluxu. Podle italských orgánů má trh s denimem dvě části: konfekci pro známé značky (odvětví, v němž společnost Legler hlavně působila) a výrobky pro širokou spotřebu, tedy odvětví, kde je konkurence založena hlavně na ceně. Hlavními konkurenty společnosti Legler byli Italové, Řekové, Francouzi, Tunisané, Turci a Japonci. První problémy zažila společnost Legler v roce 2003, kdy byla značná část výroby přesunuta do Asie nebo do jižního Středomoří.
(9)
Dne 30. května 2007 bylo ve správní radě společnosti SFIRS SpA, což je investiční společnost oblasti Sardinie, rozhodnuto, že společnost SFIRS získá za 450 000 EUR pohledávku společností Intex SpA v likvidaci v nominální hodnotě rovnající se 17 milionům EUR vůči společnostem Legler SpA a Legler Siniscola SpA.
(10)
Na tomtéž zasedání bylo dále rozhodnuto, že část z celkového dluhu 17 milionů EUR, tedy 14,5 milionů EUR, bude přeměněna na kapitál společnosti Legler.
(11)
Dne 31. května 2007 se společnost SFIRS stala na valné hromadě akcionářů společnosti Legler akcionářem společnosti Legler. Přeměnou části dluhu na kapitál (debt to equity swap) v nominální hodnotě 14,5 milionu EUR společnost SFIRS získala 49 % kmenových akcií (a 100 % mimořádných akcií (5)) společnosti Legler SpA. Zbývajících 51 % měla v držení společnost Piltar.
(12)
V lednu 2008 se společnost SFIRS rozhodla postoupit svou vlastní účast ve společnosti Legler SpA a zbývající vlastní pohledávky vůči společnosti Legler a zveřejnila výzvu k vyjádření zájmu o společný nákup její účasti a jejích pohledávek.
(13)
Vítězná nabídka společnosti Ferratex s.r.l. (dále jen „Ferratex“) představovala celkovou částku 2 000 001 EUR. Podle italských orgánů cena odrážela tržní hodnotu pohledávek společnosti SFIRS vůči společnosti Legler a jejím dceřiným společnostem, které nezávislý odborník ocenil na 2 miliony EUR, k nimž se připočetla symbolická cena 1 EUR za účast společnosti SFIRS ve společnosti Legler, která se rovněž shodovala s odhadem nezávislého odborníka. K prodeji došlo dne 25. ledna 2008.
(14)
Společnost Legler ještě v období od prosince 2007 do srpna 2008 ukončila činnost v různých závodech a od té doby jsou všechny tyto závody uzavřeny.
(15)
Dne 23. července 2008 společnost Legler SpA změnila název na Texfer SpA a tato změna měla dopad na dceřiné společnosti, z nichž se staly Texfer Ottana SpA, Texfer Siniscola SpA a Texfer Macomer SpA.
(16)
Dne 18. srpna 2008 byla mateřská společnost skupiny prohlášena příslušným soudem za platebně neschopnou a dne 13. listopadu 2008 bylo vůči ní a jejím dceřiným společnostem zahájeno úpadkové řízení zvané „nucená správa“.
(17)
Záruku poskytnutou jako podporu na záchranu podniku banka uplatnila krátce po zjištění, že společnost Legler nesplatila úvěr poskytnutý na záchranu. Zodpovědné ministerstvo proto splatilo úvěr s příslušnými úroky dne 16. září 2008.
(18)
Dne 21. října 2010 společnost Texfer SpA vyhlásila úpadek a totéž proběhlo ve dnech 17. a 18. listopadu 2010 ve společnostech Texfer Ottana SpA, Texfer Siniscola SpA a Texfer Macomer SpA.
(19)
V roce 2006 vykazoval majetek společnosti Legler negativní zůstatek ve výši 8,6 milionu EUR, zatímco v roce 2005 byl zůstatek ještě pozitivní (17,2 milionu EUR). Ztráty společnosti dosáhly v roce 2006 výše 25,9 milionu EUR, zatímco v roce 2005 se rovnaly částce 28,1 milionu EUR. Hrubá marže podnikání (EBITDA) dosáhla v roce 2006 - 10,9 a v roce 2005 - 0,7. Stouply i finanční poplatky.
(20)
Dne 30. listopadu 2007 vykazoval majetek společnosti Legler negativní zůstatek 16,3 milionů EUR. Ztráty za období 2003-2007 dosáhly 94,9 milionu EUR a situace společnosti se neustále zhoršovala, jak se zvětšovaly ztráty a klesala tržba.
(21)
Od 13. listopadu 2008 byla skupina v souladu s vnitrostátními právními předpisy v úpadkovém řízení, které vedlo k vyhlášení úpadku (viz 16.-18. bod odůvodnění).
II.2 Opatření na restrukturalizaci
(22)
Plán restrukturalizace, „průmyslový plán“ (dále jen „plán“), který Itálie oznámila, měl trvat tři roky (2007-2009) a sestával ze tří opatření: i) 13 milionů EUR jako střednědobá záruka na období restrukturalizace náhradou za šestiměsíční záruku schválenou jako podporu na záchranu podniku (6), ii) 13,2 milionu EUR jako přímá dotace a iii) 13 milionů EUR jako přeměna dluhu na kapitál. Dne 31. května 2007 ale společnost SFIRS provedla přeměnu dluhu na kapitál v nominální výši 14,5 milionu EUR.
(23)
I když byl „průmyslový plán“ předložen na období 2007-2009, italské orgány tvrdily, že období restrukturalizace začíná 1. června 2007 a skončí koncem roku 2012. Jako důkaz o tom, jak má restrukturalizace společnosti probíhat v letech 2009 až 2012, byly uvedeny pouze pokladní toky a pasiva nově vytvořené společnosti (Newco).
(24)
Z tohoto širšího pohledu dosahovaly celkové náklady plánu pro nově vytvořenou společnost vzniklou spojením společnosti Legler SpA s jejími dceřinými společnostmi na Sardinii částky 106,2 milionu EUR, z čehož bylo 86,7 milionu určeno na rozsáhlou reorganizaci skupiny a zbývající část na obnovu kapitálu a na pokrytí ztrát.
(25)
Hlavní činnost nově vytvořené společnosti se soustředí na nejsilnější oblast výroby společnosti, tedy na vysoce kvalitní denim, zatímco oba další směry výroby (manšestr a hladká bavlna) budou zrušeny. I zeměpisné rozmístění skupiny bude soustředěno pouze do dvou výrobních závodů (Siniscola a Ottana), které jsou oba v jednom regionu. Zbylé činnosti budou prodány a společnost Legler tak zároveň z vlastních zdrojů přispěje na omezení nákladů za energii, dopravu a zaměstnance. Plán nezahrnoval závod v Macomeru (7).
(26)
Plán stanovil rovněž přistoupení nového akcionáře společně se společností SFIRS a uváděl nezbytnost několika soukromých úvěrových linek na předpokládanou reorganizaci.
II.3 Důvody, které vedly k zahájení řízení
(27)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise vyjádřila pochybnosti o skutečnosti, že v přeměně dluhu na kapitál nebyly přítomny prvky státní podpory. Komise pochybovala, že soukromý investor by byl ochoten za těchto podmínek vyměnit svou pohledávku za kapitálový podíl, zejména proto, že bylo zjištěno, že činnost části podniku byla již několik měsíců zastavena a že italské orgány nepředložily Komisi alternativní scénář, který by z pohledu společnosti SFIRS ukázal, jak by mohla být investice do skupiny Legler a převzetí nákladů na restrukturalizaci z hospodářského hlediska výhodnější než likvidace skupiny.
(28)
Co se týče slučitelnosti podpory s vnitřním trhem na základě Pokynů Komise pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (8) (dále jen „pokyny na záchranu a restrukturalizaci“), Komise měla především pochybnosti, zda většinový akcionář, společnost Piltar, může vyřešit potíže společnosti Legler a zda může uvnitř skupiny dojít k vlastnímu rozdělení nákladů.
(29)
Komise dále pochybovala o tom, že by plán mohl v dlouhodobém výhledu obnovit výnosnost, neboť předpokládané postoupení aktiv a výrobních linek vypadalo poměrně neurčitě a mnohé hypotézy týkající se budoucích provozních podmínek vypadaly téměř nereálně vzhledem k tomu, že výroba společnosti Legler byla pozastavena. Vyjadřovala kromě toho pochybnosti o tom, zda jsou navrhovaná kompenzační opatření realistická a zda jdou dále, než opatření nezbytná pro obnovení výnosnosti, zda je výše vlastního příspěvku dostatečná a zda je dodržena zásada podpory „jednou a dost“.
(30)
Komise nakonec požádala italské orgány, aby poskytly informace o skutečnostech, které vyvolaly její pochybnosti (původ úvěrů společnosti SFIRS, podrobné informace o společnosti Piltar a rozdělení nákladů uvnitř skupiny, kompenzační opatření, konkrétní možnosti, jak nalézt nového akcionáře a jak se dostat k soukromým finančním prostředkům nezbytným pro restrukturalizaci společnosti Legler).
III. PŘIPOMÍNKY PŘEDLOŽENÉ ZÚČASTNĚNÝMI TŘETÍMI STRANAMI
(31)
V dopise ze dne 14. prosince 2007 vyjádřila zúčastněná třetí strana připomínky k rozhodnutí o zahájení řízení a zdůraznil škodlivý dopad uvedených opatření. Tvrdila, že pro toto odvětví je typická situace nadměrných kapacit. Poskytla navíc údaje o celosvětových kapacitách ve výrobě denimu v roce 2006 a uvedla, že na celosvětové úrovni jsou kapacity vyšší o 27 %.
IV. PŘIPOMÍNKY ITÁLIE
(32)
Italské orgány především vysvětlily, jak se společnost SFIRS stala většinovým akcionářem společnosti Legler. V březnu 2007 společnost SFIRS získala za cenu 450 000 EUR pohledávku, kterou měla společnost Intex SpA v likvidaci vůči společnostem Legler SpA a Legler Siniscola SpA. Dne 31. května 2007 společnost SFIRS použila první část této pohledávky v nominální hodnotě 14,5 milionu EUR a přeměnila ji v kapitál, čímž získala 49 % řádných akcií společnosti Legler (zatímco společnost Piltar byla držitelem zbývajících 51 %) a 100 % mimořádných akcií (9).
(33)
Italské orgány zadruhé uvedly, že společnost Piltar byla pouhým nástrojem řízeným fyzickými osobami. Společnost byla založena za účelem získání podílů ve společnosti Legler a nevyvíjela žádnou jinou obchodní činnost. Italské orgány kromě toho zdůraznily, že společnost Piltar měla po určitou dobu v úmyslu nepodporovat finančně společnost a postupně předávat svůj podíl na skupině. Společně s podílem 49 % by společnost SFIRS získala právo koupit zbývající 51 % řádný podíl.
(34)
Zatřetí, italské orgány se zavázaly poskytnout informace o kompenzačních opatřeních.
(35)
Začtvrté, Itálie poukázala na povzbudivé tendence, které se objevily v těch oblastech výroby, v nichž společnost Legler stanovila opatření na obnovení výnosnosti na základě plánu restrukturalizace, jak je popsáno v 25. bodě odůvodnění, a na úmysl společnosti nalézt soukromé úvěrové linky a nového akcionáře na financování části plánu a činnosti, které již byly v tomto směru vykonány.
(36)
V odpovědi na připomínky zúčastněné třetí strany italské orgány následně zdůraznily, že podíl společnosti Legler na trhu se v roce 2006 omezil na 0,27 %. Doplnily, že plán stanovil jako kompenzační opatření snížení kapacit společnosti o 22 % ve srovnání s rokem 2006 a o 40 % ve srovnání s rokem 2005. Proto se domnívaly, že podpora nevyvolá narušení hospodářské soutěže v rozporu se společným zájmem.
(37)
V komentářích následujících po stažení plánu restrukturalizace italské orgány argumentovaly, že přeměna dluhu na kapitál neproběhla jako státní podpora ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, neboť společnost SFIRS jednala v souladu se zásadou investora působícího v tržních podmínkách. Podle italských orgánů by soukromý investor jednal stejně, aby co nejúčinněji odvrátil úpadek a zachránil alespoň část svých pohledávek a společně s novým soukromým investorem a s novou úvěrovou linkou by restrukturalizoval společnost.
V. POSOUZENÍ
(38)
Podle čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999 (10) může zúčastněný členský stát stáhnout oznámení podle článku 2 dříve, než Komise přijme rozhodnutí podle článku 4 nebo 7.
(39)
V takovém případě Komise prohlásí formální vyšetřovací řízení, které případně zahájila, za skončené podle čl. 8 odst. 2.
(40)
Komise podotýká, že Itálie neposkytla přímou dotaci ve výši 13,2 milionu EUR a že Itálie takový plán podpory neuskuteční. Po stažení plánu restrukturalizace tedy nemá smysl pokračovat ve formálním vyšetřovacím řízení, které bylo v této věci zahájeno.
(41)
Vzhledem k tomu, že Itálie protiprávně prováděla další dvě restrukturalizační opatření, musí Komise při uzavření formálního vyšetřovacího řízení stanovit, zda jde o státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, a v případě, že ano, zda je podpora slučitelná s vnitřním trhem.
(42)
Článek 107 odst. 1 Smlouvy stanoví, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
(43)
V případech, kdy by měla být nebo byla státní podpora ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy poskytnuta podniku, jenž má obtíže, je třeba posoudit její slučitelnost na základě pokynů pro záchranu a restrukturalizaci podniků. Podpora může být proto považována za slučitelnou na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy jen v případě, že jsou splněny podmínky uvedené v těchto pokynech.
V.1 Existence podpory
(44)
Záruka poskytnutá jako podpora na záchranu podniku ve výši 13 milionů EUR nebyla po uplynutí šestiměsíčního období, na něž byla Komisí schválena, zrušena a zůstala aktivní i poté, co bylo staženo oznámení o plánu (viz 17. bod odůvodnění).
(45)
Prodloužení záruky poskytnuté jako podpora na záchranu podniku bylo oznámeno jako opatření na náklady příslušného ministerstva a financováno ze státního rozpočtu. Proto byla poskytnuta z veřejných prostředků a lze ji připisovat státu. Záruka představuje selektivní výhodu, neboť umožnila společnosti Legler přístup k finančním zdrojům, které by jinak vzhledem ke své finanční situaci nikdy neobdržela. Zbavila tak společnost Legler výdajů, které by jinak musela nést. Vzhledem k tomu, že společnost Legler uskutečňovala plán restrukturalizace zaměřený na výrobní činnost, mohla podpora navíc poškodit hospodářskou soutěž na trhu Unie a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Zúčastněná třetí strana ve svých připomínkách zdůraznila škodlivý účinek opatření a upozornila navíc na to, že pro toto odvětví je typická situace nadměrné kapacity.
(46)
Komise se proto domnívá, že prodloužení záruky poskytnuté jako podpora na záchranu podniku, která představuje rovněž restrukturalizační opatření, je státní podporou ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(47)
Pro stanovení výše podpory Komise odkazuje na bod 4.1 písm. a) sdělení Komise o zárukách (11), v němž se připomíná, že „společnostem majícím potíže by případný tržní ručitel v okamžiku poskytnutí záruky účtoval vysokou prémii odpovídající očekávané míře pravděpodobnosti neplnění. Je-li pravděpodobnost, že dlužník nebude schopen splatit půjčku zvláště vysoká, nemusí tato tržní sazba existovat a v mimořádných situacích může prvek podpory v záruce dosáhnout stejné výše jako částka skutečně krytá zárukou“.
(48)
Vzhledem k tehdejším vážným finančním potížím společnosti Legler, které byla poskytnuta záruka (zvýšení ztrát, snížení tržby a negativní čistý majetek, jak je popsáno v 19.-21. bodě odůvodnění a v 52. bodě odůvodnění), Komise považuje za vysoce nepravděpodobné, že by podnik byl schopen získat na trhu bankovní úvěr bez zásahu státu. Komise proto dochází k závěru, že výše podpory odpovídá celkovému objemu úvěru (12).
(49)
Komise podotýká, že přeměnu provedla společnost SFIRS, veřejnoprávní subjekt, v němž většinu akcií drží region Sardinie, který má převažující vliv na jeho rozhodování (13). Itálie tuto skutečnost nikdy nepopírala. Komise proto dochází k závěru, že toto opatření lze přičítat státu a že bylo provedeno za pomoci prostředků ze státního rozpočtu. Opatření je selektivní, neboť poskytuje výhodu jedinému podniku, totiž společnosti Legler. Vzhledem k tomu, že společnost Legler uskutečňovala plán restrukturalizace zaměřený na výrobní činnost, mohla podpora navíc poškodit hospodářskou soutěž na trhu Unie a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Na případný škodlivý účinek opatření poukázala ve svých připomínkách rovněž zúčastněná třetí strana, která upozornila i na to, že pro toto odvětví je typická situace nadměrné kapacity.
(50)
Itálie naopak ve svých připomínkách tvrdila, že předmětné opatření nezvýhodňuje společnost Legler, neboť je podle jejího názoru v souladu se zásadou investora působícího v tržním hospodářství.
(51)
Podle ustálené judikatury (14) je pro zjištění, zda společnost Legler získala prostřednictvím prostředků ze státního rozpočtu výhodu, nezbytné stanovit, zda by za podobných podmínek byl soukromý investor srovnatelný se společností SFIRS ochoten provést k datu, kdy byla operace uskutečněna, podobnou přeměnu dluhu na kapitál na základě dostupných informací a předvídatelného vývoje.
(52)
Na základě finančních výkazů společnosti Legler Komise především uvádí, že v roce 2007 se kapitál společnosti rovnal 1,8 milionu EUR a zůstatek čistého majetku byl negativní v objemu 16,2 milionu EUR, že ztráty za období 2003-2007 byly potvrzeny ve výši 94,9 milionu EUR a že situace společnosti se očividně zhoršovala s tím, jak rostly ztráty a snižovala se tržba.
(53)
Komise navíc uvádí, že společnost SFIRS navzdory právě popsané kritické finanční situaci neprovedla úplnou analýzu hospodárnosti provozu, ani posouzení rizika. Přes četné žádosti Komise v tomto smyslu vlastně italské orgány nikdy nepředložily podložený alternativní scénář, který by ukázal, že volba společnosti SFIRS byla lepší, než scénář likvidace společnosti Legler.
(54)
Podobné připomínky formulovala italská centrální banka ve zprávě (15) vypracované po šetření činnosti společnosti SFIRS. V této zprávě se kritizuje chování společnosti SFIRS za neúplnost preventivní analýzy přeměny dluhu na kapitál a za zřejmý rozpor v „investici“ bez perspektivy návratu.
(55)
Ovšem i pomineme-li toto posouzení, zdá se, že finanční situace společnosti vylučuje, že by obezřetný investor působící v tržním hospodářství mohl provést uvedenou transakci.
(56)
V tomto ohledu Komise dále uvádí, že průmyslový plán oznámený společností nemůže být považován za spolehlivý základ reálné prognózy budoucího fungování podniku. Již z prosté skutečnosti, že plán se netýkal celého období restrukturalizace, ale jen jeho části, a že neobsahoval informace o tom, jak bude pokračovat restrukturalizace (viz 23. bod odůvodnění), je zřejmé, že nedostatečné informace by odradily soukromého investora od realizace uvedené transakce.
(57)
Zadruhé, nelze přehlížet skutečnost, že pokud jde o konkrétní prognózy návratnosti pohledávky společnosti SFIRS vůči společnosti Legler, došlo po přeměně dluhu na kapitál k oslabení postavení společnosti SFIRS jako akcionáře ve srovnání s předchozím postavením přednostního věřitele.
(58)
Hodnota a budoucí prognózy akcionářského podílu společnosti SFIRS se zdály být v okamžiku přeměny dluhu na kapitál příliš omezené, aby mohly vyvážit výše uvedená rizika, zejména s ohledem na kritickou finanční situaci podniku. To bylo jasně zdůrazněno ve studii zadané nezávislému odborníkovi, v níž šlo o posouzení hodnoty společnosti, která byla symbolicky stanovena ve výši 1 EUR.
(59)
Na základě výše uvedeného lze vyvodit, že pokud jde o přeměnu dluhu na kapitál, společnost SFIRS nejednala jako investor působící v obvyklých tržních podmínkách. Soukromý investor by neprovedl podobnou transakci bez spolehlivého a realistického předchozího hodnocení, z něhož by vyplývalo, že je výhodnější přeměnit dluh na kapitál, než být nadále přednostním věřitelem společnosti.
(60)
Přeměnou dluhu na kapitál poskytla společnost SFIRS výhodu společnosti Legler.
(61)
Z toho vyplývá, že taková přeměna představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(62)
Pokud jde o výpočet výše podpory, je třeba poznamenat, že pojem státní podpora je vyhrazen pro finanční podporu z veřejných prostředků. Výše podpory musí být vypočtena na základě tržní hodnoty dluhu, který společnost SFIRS přeměnila na kapitál společnosti Legler. Kdyby měla tedy pohledávka společnosti SFIRS vůči společnosti Legler nominální hodnotu 17 milionů EUR, zatímco den před přeměnou byla její tržní hodnota 450 000 EUR, odpovídá tržní hodnota transakce provedené společností SFIRS, která přeměnila 85,3 % celkového objemu dluhu na kapitál (tedy částku v nominální výši 14,5 milionu EUR), tržní hodnotě 383 850 EUR (tedy 85,3 % ze 450 000 EUR). Výhoda poskytnutá z prostředků státního rozpočtu je tedy 383 850 EUR. Nominální hodnota přeměněného úvěru může být považována za výhodu jen z čistě účetního hlediska.
V.2 Slučitelnost podpory s vnitřním trhem
(63)
Jelikož vyšlo najevo, že oznámená opatření (veřejná záruka a přeměna dluhu na kapitál) představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, musí Komise posoudit, zda je podpora slučitelná s vnitřním trhem.
(64)
Slučitelnost opatření souvisejících s předmětnou státní podporou s vnitřním trhem musí být posuzována na základě pokynů na záchranu a restrukturalizaci podniků.
(65)
Pokud jde o veřejnou záruku, je pro účely přezkumu slučitelnosti potřeba rozlišovat mezi prodloužením podpory na záchranu podniku a mezi státní podporou skrytou za střednědobou záruku, která představuje rovněž opatření na restrukturalizaci (na dobu trvání restrukturalizace).
(66)
Pokud jde o prodloužení podpory na záchranu podniku, bod 26 pokynů stanoví, že pokud členský stát předloží do šesti měsíců od schválení, nebo v případě oznámené podpory od provedení opatření, plán restrukturalizace, bude lhůta pro splacení úvěru nebo pro ukončení záruky prodloužena až do té doby, kdy Komise přijme rozhodnutí týkající se plánu, nerozhodne-li Komise o tom, že toto prodloužení je neoprávněné.
(67)
Oznámení plánu restrukturalizace umožnilo, aby podpora na záchranu podniku pokračovala i po šesti měsících. Itálie však oznámení stáhla. Z bodu 26 pokynů vyplývá, že oznámení plánu restrukturalizace je condicio sine qua non pro prodloužení podpory na záchranu podniku. Jestliže je tedy oznámený plán restrukturalizace následně stažen, prodloužení podpory na záchranu podniku musí být automaticky zastaveno.
(68)
Z rozhodovací praxe Komise vyplývá (věc Ernault (16) a věc Huta Cynku (17)), že pokud jí není předložen plán restrukturalizace, ani plán likvidace, nebo pokud je jako v přezkoumávaném případě plán likvidace stažen, není možné podporu na restrukturalizaci legitimně prodloužit ode dne, kdy členský stát stáhl oznámení o plánu restrukturalizace.
(69)
Střednědobá záruka (na dobu trvání plánu restrukturalizace) zamýšlená jako podpora na oznámenou restrukturalizaci byla slučitelná až do té doby, kdy Itálie stáhla oznámení o plánu, neboť představovala prodloužení záruky poskytnuté jako podpora na záchranu podniku.
(70)
Proto je třeba posoudit slučitelnost prodloužené záruky, která byla poskytnuta jako státní podpora, a to ode dne následujícího po dni, kdy Itálie stáhla své oznámení (tedy od 24. července 2008).
(71)
Státní podpora podniku v obtížích může být považována za slučitelnou na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy jen za předpokladu, že jsou dodrženy podmínky stanovené v pokynech pro záchranu a restrukturalizaci.
(72)
Pro podporu na restrukturalizaci jsou podle bodu 12 písm. a) a bodu 14 těchto pokynů způsobilé jen podniky v obtížích.
(73)
Na základě bodu 9 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci se Komise domnívá, že podnik je v obtížích, jestliže není schopen svými vlastními prostředky nebo prostředky, které může získat od svých vlastníků/akcionářů nebo věřitelů, omezit ztráty, které by bez vnějšího zásahu veřejných orgánů dovedly podnik zcela jistě k hospodářskému zhroucení.
(74)
Podle bodu 10 těchto pokynů je podnik v zásadě a bez ohledu na svou velikost považován za podnik v obtížích zejména za těchto okolností:
a)
v případě společnosti s omezeným ručením vlastníků, kde došlo ke ztrátě více než poloviny zapsaného kapitálu a kde ke ztrátě více než jedné čtvrtiny tohoto kapitálu došlo za posledních 12 měsíců;
b)
v případě společnosti, v níž alespoň někteří společníci plně ručí za závazky společnosti, kde došlo ke ztrátě více než poloviny jejího kapitálu zaznamenaného v účetnictví této společnosti a kde ke ztrátě více než jedné čtvrtiny tohoto kapitálu došlo za posledních 12 měsíců;
c)
kde nehledě na to, o jaký typ společnosti se jedná, podnik splňuje podmínky vnitrostátního práva pro zahájení kolektivního úpadkového řízení.
(75)
Z bodu 10 písm. a) těchto pokynů tak vyplývá, že bez vnějších zásahů je podnik, který ztratil podstatnou část zapsaného kapitálu, nevyhnutelně odsouzen k zastavení vlastní činnosti v krátké nebo střednědobé lhůtě. Komise dospěla v jednom z předchozích případů (18) k závěru, že v případě, kdy má podnik zůstatek čistého majetku negativní, platí a fortiori předpoklad o obtížích. V rozsudku Biria (19) Soudní dvůr mimo jiné potvrdil, že zásadní snížení kapitálu značí obtíže a že Komise se oprávněně domnívala, že podnik s čistým negativním majetkem je podnikem v obtížích.
(76)
Společnost Legler splňovala kritérium bodu 10 písm. a) pokynů, neboť v roce 2006 měla zůstatek čistého majetku negativní (viz bod 19).
(77)
Komise navíc poznamenává, že společnost Legler byla považována za podnik v obtížích ve smyslu bodu 10 písm. a) pokynů již 22. května 2007, tedy v den, kdy byla schválena záchrana.
(78)
Finanční situace společnosti Legler se následně nezlepšila. Podnik byl proto v roce 2008 příslušným soudem prohlášen za podnik v platební neschopnosti (viz 16. bod odůvodnění).
(79)
Komise také připomíná, že společnost Legler není nově vytvořeným podnikem ve smyslu bodu 12 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci.
(80)
Na základě bodu 13 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci není podnik, který patří k větší skupině nebo byl větší skupinou převzat, za normálních okolností způsobilý pro poskytnutí podpory na záchranu nebo restrukturalizaci s výjimkou případu, kdy je možné prokázat, že jsou dané obtíže její vlastní a nejsou výsledkem svévolného rozvrhování nákladů v rámci dané skupiny, a že jsou tyto obtíže příliš vážné na to, aby je vyřešila sama skupina.
(81)
Komise uvádí, že společnost Piltar byla pouhým nástrojem, který nevykazoval žádnou hospodářskou činnost, kromě kapitálové účasti ve společnosti Legler. Na základě informací, které má Komise k dispozici, neexistují žádné náznaky, že by obtíže podniku mohly záviset na vlastním rozdělení nákladů uvnitř skupiny. Navíc vzhledem k tomu, že všechny podíly ve společnosti měly v držení soukromé osoby a že společnost nevykazovala žádnou podnikatelskou činnost, kromě kapitálové účasti ve společnosti Legler, nebyla společnost Piltar schopna přispět k restrukturalizaci společnosti Legler.
(82)
Na základě výše uvedeného lze dojít k závěru, že je naplněn bod 9 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci.
(83)
Vzhledem k tomu, že společnost Legler je způsobilá pro podporu na restrukturalizaci, je třeba posoudit, zda jsou dodržována kritéria stanovená v bodech 32-51 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci pro účely slučitelnosti podpory na restrukturalizaci.
(84)
Itálie ovšem stáhla plán restrukturalizace společnosti Legler a neexistuje tedy žádný plán restrukturalizace, který by zavazoval členský stát ve smyslu bodu 35 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci. Komise proto nemůže provést posouzení protiprávně poskytnuté podpory ve světle kritérií stanovených v bodech 32-51 těchto pokynů.
(85)
Komise se navíc domnívá, že veřejnou záruku a přeměnu dluhu na kapitál nelze na žádném jiném právním základě považovat za slučitelnou s vnitřním trhem.
VI. ZÁVĚR
(86)
Formální vyšetřovací řízení, které bylo zahájeno podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy a které se týká přímé dotace ve výši 13,2 milionu EUR, musí být ukončeno vzhledem k tomu, že Itálie stáhla své vlastní oznámení a nemá v úmyslu uskutečnit dotyčný plán podpory.
(87)
Komise má za to, že na veřejnou záruku a přeměnu dluhu na kapitál se vztahuje čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(88)
Provedením těchto dvou opatření Itálie porušila čl. 108 odst. 3 Smlouvy.
(89)
Podle Smlouvy a ustálené judikatury Soudního dvora je Komise oprávněna rozhodnout, že členský stát musí zrušit nebo změnit podporu (20), jestliže se ukáže, že je neslučitelná s vnitřním trhem. Podle ustálené judikatury Soudního dvora je cílem povinnosti členského státu zrušit podporu v případech, kdy Komise prohlásí podpory za neslučitelné s vnitřním trhem, obnovit dřívější stav (21). Soudní dvůr v tomto ohledu stanovil, že tohoto cíle je dosaženo, jestliže příjemce vrátil všechny prostředky, které mu byly neoprávněně poskytnuty, a ztratil tak výhodu, kterou využíval na trhu ve vztahu ke svým konkurentům, a byl tak obnoven stav před poskytnutím podpory (22).
(90)
V souladu s touto judikaturou stanoví článek 14 nařízení Rady (ES) č. 659/99 (23), že „je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil“.
(91)
Vzhledem k tomu, že dotyčná opatření je třeba považovat za protiprávní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem, částky těchto dvou podpor, rovnající se 13 milionům EUR a 383 850 EUR, musí být vráceny, aby byl obnoven stav na trhu před poskytnutím podpor.
(92)
Co se týče veřejné záruky, její navrácení musí mít účinnost ode dne následujícího po dni, kdy Itálie stáhla oznámení o podpoře na restrukturalizaci, tedy od 24. července 2008, a musí zahrnovat úroky až do účinného splacení.
(93)
Co se týče přeměny dluhu na kapitál, navrácení musí mít účinnost ode dne, kdy byla podpora poskytnuta příjemci, tedy od 31. května 2007, a musí zahrnovat úroky až do účinného splacení.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy týkající se přímé dotace ve výši 13,2 milionu EUR určené pro společnost Legler SpA je skončeno.
Článek 2
Veřejná záruka na částku 13 milionů EUR a přeměna dluhu na kapitál v objemu 383 850 EUR, jejichž poskytnutím společnosti Legler SpA porušila Itálie čl. 108 odst. 3 Smlouvy, představují státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Příjemce vrátí Itálii podpory podle článku 2.
2. Vrácené podpory zahrnují úroky až do účinného splacení.
Co se týče veřejné záruky, úroky nabíhají ode dne následujícího po dni, kdy Itálie stáhla oznámení o podpoře na restrukturalizaci.
Pokud jde o přeměnu dluhu na kapitál, úroky nabíhají ode dne, kdy byla podpora poskytnuta k dispozici příjemci.
3. Úroky se vypočítávají na smíšeném základě podle kapitoly V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (24) a nařízení Komise (ES) č. 271/2008 (25), kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
4. S účinností ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Itálie zruší všechny platby stanovené pro účely podpory podle článku 2.
Článek 4
1. Navrácení podpory podle článku 2 je okamžité a účinné.
2. Itálie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 5
1. Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí předloží Itálie Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má příjemce navrátit;
b)
podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Itálie informuje Komisi o dosaženém pokroku na základě vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, a to dokud nebude navrácení podpory uvedené v článku 2 dokončeno. Na základě jednoduché žádosti Komise předloží Itálie okamžitě informace o již přijatých nebo plánovaných opatřeních pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Předloží také podrobné informace o výši podpory a úrocích, které již příjemce navrátil.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.
V Bruselu dne 23. března 2011.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 23 mars 2011
om det statliga stöd nr C 39/07 som Italien har genomfört till förmån för Legler SpA
[delgivet med nr K(2011) 1758]
(Endast den italienska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
(2012/51/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket,
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a,
med beaktande av kommissionens beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 108.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (1),
efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig och med beaktande av deras synpunkter, och
av följande skäl:
I. FÖRFARANDE
(1)
Den 5 april 2007, sex månader efter beviljandet av det statliga stöd som av kommissionen bedömts som förenligt med den inre marknaden (2), anmälde Italien en omstruktureringsplan för Legler SpA.
(2)
Den 25 september 2007 inledde kommissionen ett formellt granskningsförfarande avseende omstruktureringsplanen (3). Synpunkter från Italien mottogs den 30 november 2007.
(3)
Den 10 december 2007 mottog kommissionen synpunkter från en berörd part. Kommissionen vidarebefordrade synpunkterna till Italien genom en skrivelse av den 3 mars 2008. Italien gav sina synpunkter genom en skrivelse av den 20 maj 2008.
(4)
Den 23 juli 2008 drog de italienska myndigheterna tillbaka anmälan om omstruktureringsstöd och meddelade att man inte skulle fullfölja planen.
(5)
Kommissionen begärde ytterligare upplysningar från de italienska myndigheterna genom skrivelser av den 8 augusti 2008, den 22 oktober 2008, den 9 februari 2009, den 4 september 2009 och den 17 mars 2010, på vilka de italienska myndigheterna svarade genom skrivelser av den 26 september 2008, den 1 december 2008, den 3 juni 2009, den 6 oktober 2009, den 24 februari 2010 samt den 20 april 2010.
II. BESKRIVNING
II.1. Stödmottagare
(6)
Legler SpA är moderbolag till en italiensk textiltillverkande koncern (nedan kallad Legler, koncernen eller företaget) som grundades 1863 och som, vid den tidpunkt då det formella granskningsförfarandet inleddes, bestod av flera rättsubjekt, nämligen Legler Ottana SpA, Legler Siniscola SpA och Legler Macomer SpA. Legler SpA ägde en minoritetsandel i Legler Maroc SA och 40 % av Legler Ottana SpA. Merparten av aktierna i Legler SpA innehades av holdingföretaget Piltar Ltd (nedan kallat Piltar).
(7)
År 2007 hade Legler 1 213 (4) anställda och anläggningar i regionen Sardinien (i Macomer i provinsen Oristano samt i Siniscola och Ottana i provinsen Nuoro) och i regionen Lombardiet (i Ponte San Pietro i provinsen Bergamo). Koncernens omsättning uppgick till 101 miljoner euro 2006 och till 30,9 miljoner euro i september 2007.
(8)
Leglers huvudsakliga verksamhet var tillverkning av denim av hög kvalitet. Företaget hade varit en ledande aktör inom denna sektor i Italien och Tyskland och en viktig leverantör till Frankrike och Beneluxländerna. Enligt de italienska myndigheterna består denimmarknaden av två segment: konfektionssektorn för kända märken (detta var Leglers huvudsakliga sektor) och produkter för massmarknaden, där konkurrensen främst är prisbaserad. Leglers största konkurrenter fanns i Italien, Grekland, Frankrike, Tunisien, Turkiet och Japan. Leglers problem började 2003, då en betydande del av produktionen omlokaliserades till Asien eller till länder söder om Medelhavet.
(9)
Den 30 maj 2007 beslutades vid ett styrelsemöte inom SFIRS SpA, ett investeringsbolag i regionen Sardinien, att SFIRS skulle köpa en skuld från Intex SpA, som befann sig i likvidation, till ett pris av 450 000 euro. Skulden tillhörde Legler SpA och Legler Siniscola SpA och hade ett nominellt värde på 17 miljoner euro.
(10)
Vid samma möte beslutade SFIRS även att 14,5 miljoner euro av Leglers skuld på 17 miljoner euro skulle omvandlas till aktieinnehav i Legler.
(11)
Den 31 maj 2007 genomfördes utbytet av skuld mot aktieinnehav vid Leglers bolagsstämma. Genom att omlägga en del av Leglers skuld (till ett nominellt värde av 14,5 miljoner euro) till kapital köpte SFIRS 49 % av stamaktierna (och 100 % av preferensaktierna (5)) i Legler SpA Återstående 51 % behöll Piltar.
(12)
I januari 2008 beslutade SFIRS att avhända sig sitt aktieinnehav i Legler SpA samt Leglerkoncernens återstående skuld, och offentliggjorde en inbjudan att lämna anbud för uppköp av Leglers aktier och skulder.
(13)
Det vinnande anbudet lades av företaget Ferratex s.r.l. (nedan kallat Ferratex) och uppgick till totalt 2 000 001 euro. Enligt de italienska myndigheterna återspeglade detta pris marknadsvärdet på SFIRS totala intäkter från Legler och dess dotterbolag, vilket uppskattades av en oberoende expert till 2 miljoner euro, plus det symboliska priset 1 euro för SFIRS andel av Leglers aktier, som även det grundades på en oberoende experts bedömning. Försäljningen ägde rum den 25 januari 2008.
(14)
Legler stoppade dock verksamheten vid samtliga anläggningar mellan december 2007 och augusti 2008, och sedan dess har verksamheten legat nere vid samtliga anläggningar.
(15)
Den 23 juli 2008 bytte Legler SpA namn till Texfer SpA Dotterbolagen på Sardinien döptes också om till Texfer Ottana SpA, Texfer Siniscola SpA och Texfer Macomer SpA.
(16)
Den 18 augusti 2008 förklarades koncernens moderbolag insolvent av behörig domstol, och den 13 november 2008 underställdes företaget ett kollektivt insolvensförfarande, ett så kallat amministrazione straordinaria, tillsammans med sina dotterbolag.
(17)
Garantin om undsättningsstöd åberopades av banken kort efter det att Legler visat sig vara oförmöget att återbetala undsättningslånet inom den fastställda tidsfristen. Det behöriga ministeriet återbetalade följaktligen lånet plus ränta den 16 september 2008.
(18)
Den 21 oktober 2010 försattes Texfer SpA i konkurs. Den 17 och 18 november 2010 försattes även Texfer Ottana SpA, Texfer Siniscola SpA och Texfer Macomer SpA i konkurs.
(19)
Under 2006 hade Legler ett negativt eget kapital på - 8,6 miljoner euro, jämfört med ett positivt värde på 17,2 miljoner euro under 2005. Företaget rapporterade förluster på 25,9 miljoner euro under 2006 och 28,1 miljoner euro under 2005. År 2006 uppgick företagets omsättning till 101,4 miljoner euro, jämfört med 124,2 miljoner euro 2005. Rörelseresultatet före räntor, skatter och avskrivningar var - 10,9 under 2006 och - 0,7 under 2005. Dessutom steg räntekostnaderna.
(20)
Den 30 november 2007 hade Legler ett negativt eget kapital på 16,3 miljoner euro. Förlusterna för perioden 2003-2007 var 94,9 miljoner euro, och företagets situation hade försämrats stadigt med ökande förluster och sjunkande omsättning.
(21)
Den 13 november 2008 underställdes koncernen kollektiva insolvensförfaranden enligt nationell rätt, vilket slutade med att företaget försattes i konkurs (se skälen (16-18).
II.2. Omstruktureringsåtgärderna
(22)
Den omstruktureringsplan (piano industriale) som anmäldes av Italien (nedan kallad planen) omfattade en treårsperiod (2007-2009) och bestod av tre åtgärder: i) 13 miljoner euro i form av en garanti på medellång sikt för omstruktureringsperioden, som ersatte den sexmånadersgaranti som beviljats i statligt undsättningsstöd (6), ii) 13,2 miljoner euro i direktstöd, och iii) 13 miljoner euro i form av ett utbyte av skuld mot aktieinnehav. Den 31 maj 2007 genomförde dock SFIRS ett utbyte av skuld mot aktieinnehav till ett nominellt värde av 14,5 miljoner euro.
(23)
Trots att de italienska myndigheterna hade lämnat in en omstruktureringsplan (piano industriale) för perioden 2007-2009 hävdade de att den aktuella omstruktureringsperioden skulle löpa från den 1 juni 2007 till slutet av 2012. De enda uppgifter som tillhandahölls för att redovisa företagets omstrukturering från 2009 till 2012 var kassaflödet och skuldutvecklingen i det nystartade företaget (NewCo).
(24)
Inom denna bredare tidsram uppgick de totala kostnaderna för upprättandet av ett nytt företag från fusionen av Legler SpA och dess dotterbolag på Sardinien till 106,2 miljoner euro, varav 86,7 miljoner euro skulle gå till en omfattande omorganisering av koncernen, medan resten skulle användas för att återställa kapitalet och täcka förlusterna.
(25)
NewCo skulle fokusera på företagets traditionella kärnverksamhet, nämligen denim av hög kvalitet, medan de två andra produktionslinjerna (manchester och bomull) skulle läggas ner. Koncernens geografiska läge skulle också koncentreras till endast två anläggningar (Siniscola and Ottana), som ligger i samma region. Återstående tillgångar skulle säljas för att Legler skulle kunna lämna ett eget bidrag och minska energi-, transport- och personalkostnaderna. Anläggningen i Macomer omfattades inte av planen (7).
(26)
Enligt planen skulle även en ny aktieägare gå in tillsammans med SFIRS, och det angavs att man behövde kreditlinjer från privata källor för att omorganiseringen skulle kunna genomföras.
II.3. Angivande av skälen till att förfarandet inleddes
(27)
I sitt beslut att inleda förfarandet uttryckte kommissionen tvivel över huruvida utbytet av skuld mot aktieinnehav var fritt från inslag av statligt stöd. Kommissionen betvivlade att en privat investerare skulle ha gått med på att byta skulder mot aktier i företaget under rådande omständigheter, särskilt med tanke på att en del av företagets verksamhet hade legat nere under flera månader. De italienska myndigheterna hade dessutom inte försett kommissionen med något kontrafaktiskt scenario till stöd för SFIRS antagande att det var mer kostnadseffektivt att investera i Legler och betala omstruktureringskostnaderna än att försätta koncernen i konkurs.
(28)
När det gäller stödets förenlighet med den inre marknaden på grundval av gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter (8) (nedan kallade riktlinjerna för undsättning och omstrukturering), undrade kommissionen för det första om Leglers svårigheter hade kunnat avhjälpas av den största aktieinnehavaren Piltar och om det hade förekommit en godtycklig kostnadsfördelning inom koncernen.
(29)
För det andra betvivlade kommissionen att planen skulle kunna återställa företagets lönsamhet på lång sikt, eftersom den planerade avyttringen av tillgångar och produktionslinjer verkade tämligen otydlig och många antaganden om villkoren för den framtida driften verkade orealistiska, med tanke på Leglers produktionsstopp. Kommissionen tvivlade också på att de föreslagna åtgärderna utgjorde faktiska kompensationsåtgärder och gick utöver det som var nödvändigt för att återställa lönsamheten, att nivån på det egna bidraget var tillräcklig och att principen ”för första och sista gången” hade respekterats.
(30)
Slutligen uppmanade kommissionen de italienska myndigheterna att lämna information om de frågor som uppstått (ursprunget för SFRS krediter, detaljerad information om Piltar och kostnadsfördelningen inom koncernen, kompensationsåtgärder, den faktiska sannolikheten för att Legler skulle finna en ny aktieinnehavare och tillgången till den privata finansiering som krävdes för Leglers omorganisering).
III. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER
(31)
Genom en skrivelse av den 14 december 2007 lämnade en berörd part synpunkter på beslutet att inleda ett förfarande. Den tredje parten hävdade att åtgärderna i fråga skulle orsaka snedvridning av marknaden och påpekade att sektorn led av betydande överkapacitet. Den tillhandahöll statistik för världens samlade produktionskapacitet för denim under 2006, och enligt dessa siffror rådde en global överkapacitet på 27 %.
IV. KOMMENTARER FRÅN ITALIEN
(32)
För det första förklarade de italienska myndigheterna hur SIFRS kom att bli den största aktieinnehavaren i Legler. I mars 2007 köpte SFIRS skulderna för Legler SpA och Legler Siniscola SpA från företaget Intex SpA, som var försatt i konkurs, till ett pris av 450 000 euro. Den 31 maj 2007 omvandlade SFIRS en del av den skulden, som hade ett nominellt värde på 14,5 miljoner euro, till aktier i Legler och köpte därmed 49 % av Leglers stamaktier (Piltar behöll återstående 51 %) och 100 % av företagets preferensaktier (9).
(33)
För det andra förklarade de italienska myndigheterna att Piltar endast var ett affärsverktyg som kontrollerades av fysiska personer. Det bildades uteslutande i syfte att köpa aktieinnehav i Legler och bedrev ingen annan affärsverksamhet. De italienska myndigheterna tillade att Piltar länge klargjort att man inte planerade att stödja företaget finansiellt och att man hade för avsikt att successivt avyttra sina aktier i koncernen. Det verkar som om SFIRS utöver 49 % aktier även erhöll rätten att köpa återstående 51 % av Leglers stamaktier.
(34)
För det tredje lovade de italienska myndigheterna att tillhandahålla information om kompensationsåtgärderna.
(35)
För det fjärde konstaterade Italien att man hade sett en uppmuntrande utveckling inom de marknadssegment som omfattas av Leglers omstruktureringsplan för att återställa den ekonomiska lönsamheten, som beskrivs i skäl (25). De italienska myndigheterna nämnde också företagets avsikt att se till att privata kreditlinjer och nya aktieinnehavare finansierar en del av planen, och fastslog att åtgärder redan hade vidtagits i detta avseende.
(36)
Vidare påpekade de italienska myndigheterna som svar på tredje partens kommentarer, att Leglers marknadsandel under 2006 inte var större än 0,27 %. Myndigheterna tillade att planen, i egenskap av kompensationsåtgärd, inbegrep en 22-procentig minskning av företagets kapacitet jämfört med 2006 och en 40-procentig minskning jämfört med 2005. Därför ansåg myndigheterna att stödet inte skulle snedvrida konkurrensen i en utsträckning som skulle hota det allmänna intresset.
(37)
I de skrivelser som inlämnades efter återkallandet av omstruktureringsplanen hävdade de italienska myndigheterna att utbytet av skuld mot aktieinnehav inte skulle utgöra statligt stöd enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget, eftersom SFIRS hade agerat i enlighet med principen om en privat investerare i en marknadsekonomi. Enligt de italienska myndigheterna skulle en privat investerare ha agerat på samma sätt för att undvika konkurs och återställa åtminstone en del av sina krediter på ett så effektivt sätt som möjligt, dvs. genom att omvandla de till kapital och omstrukturera företaget tillsammans med en ny privat investerare och en ny kreditlinje.
V. BEDÖMNING AV STÖDET
(38)
Enligt artikel 8.1 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 (10) får den berörda medlemsstaten återkalla en anmälan i den mening som avses i artikel 2, om det sker i god tid innan kommissionen har fattat ett beslut enligt artikel 4 eller 7.
(39)
I detta fall, där kommissionen har inlett ett formellt granskningsförfarande, ska kommissionen avsluta detta förfarande i enlighet med artikel 8.2 i samma förordning.
(40)
Kommissionen noterar att direktstödet på 13,2 miljoner euro inte har genomförts av Italien och att Italien inte kommer att fullfölja detta stödprojekt. Eftersom omstruktureringsplanen har återkallats, tjänar det formella granskningsförfarande som inletts inte längre något syfte.
(41)
Eftersom Italien olagligt genomfört de två andra anmälda omstruktureringsåtgärderna måste kommissionen, för att kunna avsluta det formella granskningsförfarandet, fastställa huruvida åtgärderna utgör statligt stöd i den betydelse som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget och, om så är fallet, huruvida detta stöd är förenligt med den inre marknaden.
(42)
Enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(43)
I de fall statligt stöd i den betydelse som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget ska beviljas eller har beviljats ett företag i svårigheter, måste detta stöds förenlighet med den inre marknaden bedömas på grundval av riktlinjerna för undsättning och omstrukturering. Följaktligen kan stödet bedömas vara förenligt på grundval av artikel 107.3 c i EUF-fördraget endast om villkoren i riktlinjerna för undsättning och omstrukturering är uppfyllda.
V.1. Förekomsten av stöd
(44)
Garantin om undsättningsstöd till ett belopp av 13 miljoner euro upphörde inte att gälla vid slutet av den sexmånadersperiod för vilken kommissionen hade godkänt garantin, utan fortsatte att tillämpas efter det att anmälan om planen hade återkallats (se skäl 17).
(45)
Förlängningen av garantin om undsättningsstöd anmäldes som en åtgärd som beviljats medel från det behöriga ministeriet och som finansierats via statsbudgeten. Stödet gavs följaktligen med hjälp av statliga medel och kan därför tillskrivas staten. Garantin om undsättningsstöd utgör en selektiv förmån, eftersom den ger Legler tillgång till finansiella medel som företaget inte skulle ha erhållit på annat sätt, med tanke på dess ekonomiska situation. Undsättningsstödet befriade därmed Legler från de kostnader företaget annars skulle ha ådragit sig. Med tanke på att Legler höll på att genomföra en omstruktureringsprocess i syfte att återuppta produktionen riskerade stödet dessutom att snedvrida konkurrensen på den inre marknaden och påverka handeln mellan medlemsstaterna. Åtgärdens snedvridande effekt framhölls av en tredje part, som också påpekade att sektorn lider av överkapacitet.
(46)
Kommissionen anser därför att förlängningen av garantin om undsättningsstöd, som också är en omstruktureringsåtgärd, utgör statligt stöd i den betydelse som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
(47)
Vid fastställandet av stödbeloppet åberopar kommissionen punkt 4.1 a i tillkännagivandet om garantier (11), där kommissionen konstaterar att ”för företag i svårigheter skulle en eventuell garantigivare på marknaden ta ut en hög avgift när garantin beviljas med tanke på den förväntade risken för betalningsförsummelse. Om sannolikheten för att låntagaren inte kommer att kunna betala tillbaka lånet blir särskilt stor kan det hända att en sådan marknadsmässig avgift inte finns, och i undantagsfall kan stödinslaget i garantin visa sig vara lika stort som det belopp som garantin faktiskt täcker”.
(48)
Mot bakgrund av Leglers stora ekonomiska problem vid den tidpunkt då garantin gavs (ökade förluster, minskad omsättning och negativt eget kapital, se skäl 19-21 och 52) anser kommissionen att det var högst osannolikt att företaget skulle beviljas ett banklån på marknaden utan statligt ingripande. Kommissionen anser därför att stödbeloppet motsvarar hela lånebeloppet (12).
(49)
Kommissionen påpekar att bytet genomfördes av SFIRS, ett offentligt företag vars största aktieägare, regionen Sardinien, utövar ett betydande inflytande på företagets beslut (13). Italien har aldrig förnekat detta. Kommissionen drar därför slutsatsen att åtgärden i fråga kan hänföras till staten och att den beviljades med hjälp av statliga medel. Denna åtgärd är också selektiv, eftersom den gynnar ett visst företag, dvs. Legler. Eftersom Legler höll på att genomföra en omstrukturering i syfte att återuppta produktionen riskerade stödet dessutom att snedvrida konkurrensen på den inre marknaden och påverka handeln mellan medlemsstaterna. Åtgärdens potentiellt snedvridande effekt framhölls även i de kommentarer som inlämnades av en tredje part, som också påpekade att sektorn lider av överkapacitet.
(50)
I sitt svar hävdade Italien att åtgärden i fråga inte gav Legler någon konkurrensfördel, eftersom man anser att stödet tillhandahållits i enlighet med principen om en privat investerare i en marknadsekonomi.
(51)
För att fastställa huruvida Legler fått konkurrensfördelar med hjälp av statliga medel måste man, i enlighet med rättspraxis (14), överväga huruvida en privat investerare med liknande egenskaper som SFIRS under liknande omständigheter hade varit villig att genomföra ett liknande utbyte av skuld mot aktieinnehav, med hänsyn till den information som fanns tillgänglig och den utveckling som var att vänta vid tidpunkten för transaktionen.
(52)
Före det första noterar kommissionen utifrån Leglers redovisning att företaget 2007 hade ett kapital på 1,8 miljoner euro och ett negativt eget kapital på 16,2 miljoner euro. Under perioden 2003-2007 steg förlusterna till 94,9 miljoner euro och företagets situation förvärrades betydligt, med ökade förluster och minskad omsättning.
(53)
Kommissionen noterar också att SFIRS, trots den kritiska ekonomiska situation som beskrivs ovan, inte genomfört någon omfattande lönsamhetsanalys eller riskbedömning för transaktionen. Trots att kommissionen flera gånger begärt detta har Italien aldrig lämnat in ett väl underbyggt kontrafaktiskt scenario som visar att SFIRS val var att föredra framför alternativet att försätta Legler i konkurs.
(54)
Liknande kommentarer gjordes också av Italiens centralbank i en rapport (15) som publicerades efter en utredning av SFIRS verksamhet. I rapporten kritiserades SFIRS agerande, eftersom man inte gjort en tillfredsställande analys före utbytet av skuld mot aktieinnehav och för det motsägelsefulla beslutet att göra en ”investering” utan några konkreta utsikter att återfå de investerade pengarna.
(55)
Bortsett från denna bedömning var företagets ekonomiska situation sådan att ingen förnuftig privat investerare i en marknadsekonomi skulle ha genomfört en liknande transaktion.
(56)
I detta avseende noterar kommissionen också att den omstruktureringsplan (Piano Industriale) som företaget anmält inte kan betraktas som en realistisk grund för att förutse företagets framtida resultat. Enbart det faktum att planen inte omfattade hela utan endast en del av omstruktureringsperioden, och att den inte innehöll någon information om omstruktureringens vidare utveckling (se skäl 23), visar tydligt att en sådan brist på information skulle ha avskräckt en eventuell privat investerare från att genomföra den aktuella transaktionen.
(57)
När det gäller SFIRS reella utsikter att återfå de pengar som Legler är skyldigt, försämrade SFIRS faktiskt sin möjlighet att återkräva pengarna genom att byta ut skulderna mot aktieinnehav, jämfört med sin tidigare position som prioriterad fordringsägare.
(58)
SFIRS investering vid tidpunkten för utbytet av skuld mot aktieinnehav verkade ha ett alltför begränsat värde och tveksamma framtidutsikter för att uppväga de risker som angetts ovan, i synnerhet mot bakgrund av företagets kritiska ekonomiska situation. Detta blev särskilt tydligt vid den oberoende värderingen, där företaget gavs ett symboliskt värde på 1 euro.
(59)
Mot bakgrund av ovanstående omständigheter kan man dra slutsatsen att SFIRS i och med utbytet av skulder mot aktier inte agerade som en privat investerare skulle ha gjort under normala marknadsförhållanden. En privat investerare skulle inte ha genomfört en sådan transaktion utan att först göra en tillförlitlig och realistisk bedömning som visat att det skulle vara mer kostnadseffektivt att byta skulderna mot aktier i stället för att förbli företagets prioriterade fordringsägare.
(60)
Genom att byta ut skulder mot aktieinnehav gav SFIRS således Legler en konkurrensfördel.
(61)
Av ovanstående följer att utbytet av skulder mot aktieinnehav utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
(62)
När det gäller beräkningen av stödbeloppet bör det noteras att begreppet statligt stöd är begränsat till stöd som ges med hjälp av statliga medel. Stödbeloppet måste beräknas på grundval av marknadsvärdet på den skuld som SFIRS omvandlade till aktier i Legler. Det nominella värdet på Leglers skuld till SFIRS var 17 miljoner euro och dess marknadsvärde dagen för utbytet var 450 000 euro. Den transaktion genom vilken SFIRS omvandlade 85,3 % av sina totala krediter, motsvarande ett nominellt värde på 14,5 miljoner euro, till aktier hade därmed ett marknadsvärde på 383 850 euro (dvs. 85,3 % av 450 000 euro). Den fördel som gavs med hjälp av statliga medel var därför 383 850 euro. Å andra sidan kan det nominella värdet på den utbytta skulden inte betraktas som en fördel annat än i strikt redovisningsmässig mening.
V.2. Stödets förenlighet med den inre marknaden
(63)
Eftersom de två anmälda åtgärderna har visat sig utgöra statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget måste kommissionen bedöma huruvida detta stöd är förenligt med den inre marknaden.
(64)
De statliga stödåtgärdernas förenlighet med den inre marknaden måste bedömas på grundval av riktlinjerna för undsättning och omstrukturering.
(65)
För att bedöma den statliga garantins förenlighet med den inre marknaden måste man skilja mellan förlängningen av undsättningsstödet och tillhandahållandet av en garanti på medellång sikt, som också är en omstruktureringsåtgärd (under omstruktureringsperioden).
(66)
När det gäller förlängningen av undsättningsstödet fastslås följande i punkt 26 i riktlinjerna: ”I de fall då medlemsstaten har tillhandahållit en omstruktureringsplan inom sex månader från dagen för godkännandet eller, i fråga om icke anmält stöd, från genomförandet av åtgärden, förlängs tidsfristen för återbetalningen av lånet eller avslutandet av garantin till dess att kommissionen har fattat sitt beslut om planen, om inte kommissionen beslutar att en sådan förlängning inte är motiverad.”
(67)
Anmälan av omstruktureringsplanen gjorde att undsättningsstödet kunde fortsätta längre än sex månader. Italien återkallade dock senare denna anmälan. Det framkommer i punkt 26 i riktlinjerna att anmälan av en omstruktureringsplan är ett nödvändigt villkor för att undsättningsstödet ska kunna förlängas. Om en anmäld omstruktureringsplan senare återkallas måste därför undsättningsstödet upphöra.
(68)
Det framgår av kommissionens beslutspraxis (målen Ernault (16) och Huta Cynku (17)) att om varken en omstruktureringsplan eller likvidationsplan har anmälts till kommissionen eller, som i detta fall, om omstruktureringsplanen återkallats, kan förlängningen av det aktuella undsättningsstödet inte fortsätta efter det datum då medlemsstaten återkallade anmälan om omstruktureringsplanen.
(69)
Eftersom garantin på medellång sikt (under omstruktureringsplanens löptid), som var avsedd att fungera som anmält omstruktureringsstöd, var en förlängning på garantin om undsättningsstöd var det förenligt till dess att Italien återkallade anmälan.
(70)
Därför bör den förlängda stödgarantins förenlighet med den inre marknaden bedömas från och med den dag då Italien återkallade sin anmälan (dvs. från och med den 24 juli 2008).
(71)
Beviljandet av statligt stöd till ett företag i svårigheter kan endast betraktas som förenligt på grundval av artikel 107.3 c i EUF-fördraget om samtliga villkor som fastställs i riktlinjerna för undsättning och omstrukturering har respekterats.
(72)
Enligt punkterna 12 a och 14 i riktlinjerna är endast företag i svårigheter berättigade till omstruktureringsstöd.
(73)
Enligt punkt 9 i riktlinjerna anses ett företag, oavsett storlek, vara i svårigheter om det inte med egna finansiella medel eller med medel från ägare/aktieägare eller långivare kan hejda förluster som utan ingripanden från de offentliga myndigheterna leder till att företaget med största sannolikhet försätts i konkurs.
(74)
Enligt punkt 10 i riktlinjerna anses ett företag vara i svårigheter under följande omständigheter:
a)
Om det är fråga om ett bolag med begränsat personligt ansvar för bolagsmännen, när över hälften av det tecknade kapitalet har förlorats och mer än en fjärdedel av detta kapital förlorats under de senaste tolv månaderna.
b)
Om det är fråga om ett bolag med obegränsat personligt ansvar för bolagets skuld för åtminstone några av bolagsmännen, när över hälften av det bokföringsmässiga egna kapitalet har förlorats och mer än en fjärdedel av detta kapital förlorats under de senaste tolv månaderna.
c)
För alla bolagsformer, när det uppfyller villkoren i nationell lagstiftning för att vara föremål för ett kollektivt insolvensförfarande.
(75)
Av punkt 10 a i riktlinjerna för undsättning och omstrukturering framgår att utan ingripanden från de offentliga myndigheterna kommer ett företag som har upplevt en omfattande förlust av det tecknade kapitalet med största sannolikhet att gå i konkurs på kort eller medellång sikt. I ett tidigare beslut (18) fastslog kommissionen att ett företag som har ett negativt eget kapital måste betraktas som ett företag i svårigheter. I sin dom i målet Biria (19) bekräftade tribunalen också att omfattande kapitalförluster verkligen är ett tecken på svårigheter, och att kommissionen haft rätt i sin slutsats att ett företag med negativt eget kapital är ett företag i svårigheter.
(76)
Legler uppfyllde kriteriet i punkt 10 a i riktlinjerna för undsättning och omstrukturering, eftersom företaget hade ett negativt eget kapital 2006 (se skäl 19).
(77)
Kommissionen noterar också att Legler redan betraktades som ett företag i svårigheter i den betydelse som avses i punkt 10 a i riktlinjerna för undsättning och omstrukturering den 22 maj 2007 när undsättningsstödet beviljades.
(78)
Leglers ekonomiska situation förbättrades inte därefter. Företaget försattes faktiskt i konkurs av behörig domstol 2008 (se skäl 16).
(79)
Kommissionen konstaterar också att Legler inte är ett nybildat företag i den mening som avses i punkt 12 i riktlinjerna för undsättning och omstrukturering.
(80)
Enligt punkt 13 i riktlinjerna för undsättning och omstrukturering är ett företag som ingår i eller håller på att tas över av en koncern i princip inte berättigat till stöd till undsättning och omstrukturering, förutom om det kan visas att det endast är det berörda företaget som är i svårigheter och att svårigheterna inte är en följd av godtycklig kostnadsfördelning inom koncernen och att företagets svårigheter är så allvarliga att de inte kan åtgärdas inom koncernen.
(81)
Kommissionen noterar att Piltar endast var ett affärsverktyg som inte bedrev någon affärsverksamhet utöver aktieinnehavet i Legler. I den information som kommissionen haft tillgång till finns inget som tyder på att företagets svårigheter varit ett resultat av godtycklig kostnadsfördelning inom koncernen. Eftersom Piltar helt ägdes av fysiska personer och inte bedrev någon affärsverksamhet utanför sina investeringar i Legler, hade företaget inte någon möjlighet att bidra till Leglers omstrukturering.
(82)
På grundval av ovanstående kan man dra slutsatsen att villkoren i punkt 9 i riktlinjerna för undsättning och omstrukturering är uppfyllda.
(83)
Med tanke på att Legler är berättigat till omstruktureringsstöd måste det nu avgöras om villkoren i punkterna 32-51 i riktlinjerna för undsättning och omstrukturering är uppfyllda.
(84)
Italien återkallade Leglers omstruktureringsplan, och har därför inte längre något åtagande avseende genomförandet av en omstruktureringsplan i den mening som avses i punkt 35 i riktlinjerna för undsättning och omstrukturering. Följaktligen kan kommissionen inte bedöma det olagliga stödet mot bakgrund av kriterierna i punkterna i 32-51 i riktlinjerna för undsättning och omstrukturering.
(85)
Kommissionen anser dessutom att den statliga garantin och utbytet av skulder mot aktieinnehav inte kan anses vara förenliga med den inre marknaden på någon annan rättslig grund.
VI. SLUTSATSER
(86)
Det formella granskningsförfarandet enligt artikel 108.2 i EUF-fördraget avseende det direkta stödet på 13,2 miljoner euro måste avslutas, eftersom Italien har återkallat sin anmälan och inte avser att fullfölja detta stödprojekt.
(87)
Kommissionen drar slutsatsen att den statliga garantin och utbytet av skuld mot aktieinnehav faller inom ramen för artikel 107.1 i EUF-fördraget.
(88)
Italien genomförde dessa två åtgärder i strid med artikel 108.3 i EUF-fördraget.
(89)
I enlighet med EUF-fördraget och domstolens rättspraxis har kommissionen befogenhet att besluta att den berörda medlemsstaten ska upphäva eller ändra stödet om den fastställer att en stödåtgärd inte är förenlig med den gemensamma marknaden (20). Domstolen har också konsekvent framhållit att en stats skyldighet att upphäva stöd som kommissionen har betraktat som oförenligt med den inre marknaden är avsett att återställa den situation som rådde innan stödet beviljades (21). I detta avseende har domstolen fastställt att målet har uppnåtts så snart mottagaren har återbetalat de belopp som har beviljats genom olagligt stöd, och på så sätt förlorat den fördel som mottagaren har åtnjutit gentemot sina konkurrenter på marknaden och därmed har den situation som rådde innan stödet betalades återställts (22).
(90)
Enligt ovanstående rättspraxis föreskrivs i artikel 14 i rådets förordning (EG) nr 659/99 (23) att kommissionen vid negativa beslut i fall av olagligt stöd ska besluta att den berörda medlemsstaten ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att återkräva stödet från mottagaren.
(91)
Med hänsyn till att de aktuella åtgärderna betraktas som olagligt stöd som är oförenligt med den inre marknaden måste stödbeloppen för dessa två åtgärder, dvs. 13 miljoner euro respektive 383 850 euro, återkrävas för att återställa den situation som rådde på marknaden innan stödet beviljades.
(92)
När det gäller den statliga garantin ska återkrävandet därför gälla från dagen efter Italiens återkallande av anmälan om omstruktureringsstöd, dvs. från och med den 24 juli 2008, och innefatta ränta på det återkrävda stödet till och med den dag det har återbetalats.
(93)
När det gäller utbytet av skuld mot aktieinnehav ska det återkrävda beloppet innefatta ränta från och med den dag då stödet ställdes till stödmottagarens förfogande, dvs. från och med den 31 maj 2007 och till och med den dag det har återbetalats.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE:
Artikel 1
Det formella granskningsförfarandet enligt artikel 108.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt avseende det direktstöd på 13,2 miljoner euro som beviljats till förmån för företaget Legler SpA har avslutats.
Artikel 2
Den statliga garanti till ett belopp av 13 miljoner euro och det utbyte av skuld mot aktieinnehav till ett värde av 383 850 euro som Italien genomfört i strid med artikel 108.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt till förmån för Legler SpA utgör statligt stöd som är oförenligt med den inre marknaden.
Artikel 3
1. Italien ska återkräva det stöd som avses i artikel 2 från stödmottagaren.
2. Det stöd som ska återkrävas ska innefatta ränta till och med den dag det har återbetalats.
När det gäller den statliga garantin ska räntan beräknas från och med dagen efter Italiens återkallande av anmälan om omstruktureringsstöd.
När det gäller utbytet av skuld mot aktieinnehav ska ränta beräknas från och med den dag då stödet ställdes till stödmottagarens förfogande.
3. Räntan ska beräknas som sammansatt ränta enligt kapitel V i kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 (24) och kommissiionens förordning (EG) nr 271/2008 (25) om ändring av förordning (EG) nr 794/2004.
4. Italien ska upphöra med alla utestående betalningar av det stöd som avses i artikel 2, med verkan från den dag då detta beslut antas.
Artikel 4
1. Återkravet av det stöd som avses i artikel 2 ska genomföras omedelbart och effektivt.
2. Italien ska säkerställa att detta beslut genomförs inom fyra månader efter den dag då detta beslut har delgivits.
Artikel 5
1. Inom två månader efter den dag då detta beslut har delgivits ska Italien lämna följande uppgifter till kommissionen:
a)
Det totala belopp (kapital och räntor) som ska återkrävas från stödmottagaren.
b)
En detaljerad beskrivning av de åtgärder som redan har vidtagits eller som planeras för att för att rätta sig efter detta beslut.
c)
Dokument som visar att stödmottagaren har anmodats att betala tillbaka stödet.
2. Italien ska hålla kommissionen underrättad om utvecklingen vad gäller de nationella åtgärder som har vidtagits för att genomföra detta beslut till dess att återkravet av det stöd som avses i artikel 2 har slutförts. Italien ska på kommissionens begäran omgående lämna uppgifter om de åtgärder som redan har vidtagits eller som planeras för att rätta sig efter detta beslut. Italien ska också lämna detaljerade uppgifter om de stödbelopp och räntebelopp som redan har återkrävts från stödmottagaren.
Artikel 6
Detta beslut riktar sig till Republiken Italien.
Utfärdat i Bryssel den 23 mars 2011.