NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 765/2012
ze dne 13. června 2012,
kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 207 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
v souladu s řádným legislativním postupem (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Dne 28. července 2011 přijal orgán Světové obchodní organizace (WTO) pro řešení sporů zprávu odvolacího orgánu a zprávu skupiny odborníků ve znění zprávy odvolacího orgánu (dále jen „zprávy“) ve věci „Evropská společenství - konečná antidumpingová opatření uložená na některé spojovací prostředky ze železa nebo oceli pocházející z Číny“ (2).
(2)
Ve zprávách bylo mimo jiné shledáno, že čl. 9 odst. 5 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (3) (dále jen „základní antidumpingové nařízení“), je v rozporu s čl. 6 odst. 10, čl. 9 odst. 2 a čl. 18 odst. 4 antidumpingové dohody WTO a s čl. XVI odst. 4 Dohody o WTO. Ustanovení čl. 9 odst. 5 základního antidumpingového nařízení stanoví, že jednotliví vyvážející výrobci v zemích bez tržního hospodářství, kterým nebylo přiznáno zacházení jako v tržním hospodářství podle čl. 2 odst. 7 písm. c) základního antidumpingového nařízení, budou podléhat celostátní celní sazbě, pokud tito vývozci nemohou prokázat, že splňují podmínky pro individuální zacházení stanovené v čl. 9 odst. 5 základního antidumpingového nařízení.
(3)
Odvolací orgán shledal, že čl. 9 odst. 5 základního antidumpingového nařízení stanoví domněnku, že vyvážející výrobci působící v zemích bez tržního hospodářství nemají nárok na individuální zacházení a aby byli pro takové zacházení způsobilí, musejí prokázat, že splňují kritéria zkoušky pro individuální zacházení. Podle odvolacího orgánu není pro takovou domněnku v příslušných dohodách WTO stanoven žádný právní základ.
(4)
Odvolací orgán však vyjasnil, že při stanovení jediného dumpingového rozpětí a jediného antidumpingového cla pro několik vývozců bude soulad takového stanovení s čl. 6 odst. 10 a čl. 9 odst. 2 antidumpingové dohody WTO záviset na situacích, které by naznačovaly, že dva nebo více vývozců, ač právně odlišných, jsou v takovém vztahu, že by měli být považováni za jediný subjekt. Takové situace mohou zahrnovat: i) existenci podnikových a strukturálních vazeb mezi vývozci, například společná kontrola, vlastnictví a řízení; ii) existenci podnikových a strukturálních vazeb mezi státem a vývozci, například společná kontrola, vlastnictví a řízení; a iii) kontrolu nebo podstatný vliv státu, pokud jde o stanovování cen a produkci. V tomto ohledu by se podmínky v navrhovaných změnách čl. 9 odst. 5 základního antidumpingového nařízení, které odrážejí tyto situace, měly chápat s ohledem na vysvětlení odvolacího orgánu, aniž jsou dotčeny podmínky stejného nebo podobného znění v jiných ustanoveních základního antidumpingového nařízení.
(5)
Dne 18. srpna 2011 informovala Unie orgán WTO pro řešení sporů o tom, že zamýšlí provést doporučení a rozhodnutí uvedeného orgánu v tomto sporu způsobem, který respektuje její povinnosti v rámci WTO.
(6)
Za tímto účelem je nezbytné změnit ustanovení čl. 9 odst. 5 základního antidumpingového nařízení,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 9 nařízení (ES) č. 1225/2009 se odstavec 5 nahrazuje tímto:
„5. Antidumpingové clo se uloží vždy v přiměřené výši bez diskriminace na dovoz výrobků nezávisle na jejich původu, pokud bylo zjištěno, že je dumpingový a způsobuje újmu, s výjimkou dovozu krytého závazky podle tohoto nařízení.
V nařízení o uložení antidumpingových opatření se clo stanoví pro každého dodavatele nebo není-li to proveditelné, pro danou dodavatelskou zemi. Dodavatelé, kteří jsou právně odlišní od ostatních dodavatelů nebo právně odlišní od dotyčného státu, však mohou být pro účely stanovení cla považováni za jediný subjekt. V případě použití tohoto pododstavce může být přihlédnuto k takovým faktorům, jako je existence strukturálních a podnikových vazeb mezi dodavateli a státem nebo mezi dodavateli navzájem, kontrola nebo podstatný vliv státu, pokud jde o stanovování cen a produkci, nebo hospodářská struktura dodavatelské země.“
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se na všechna šetření zahájená podle nařízení (ES) č. 1225/2009 po vstupu tohoto nařízení v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 13. června 2012.
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) nr 765/2012
av den 13 juni 2012
om ändring av rådets förordning (EG) nr 1225/2009 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 207.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,
i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (1), och
av följande skäl:
(1)
Den 28 juli 2011 antog Världshandelsorganisationens (WTO) tvistlösningsorgan (tvistlösningsorganet) rapporten från överprövningsorganet och rapporten från panelen, i dess ändrade lydelse enligt överprövningsorganets rapport (rapporterna), i tvisten om Europeiska gemenskapernas slutgiltiga antidumpningsåtgärder beträffande vissa fästdon av järn eller stål från Kina (2).
(2)
I rapporterna konstaterades bl.a. att artikel 9.5 i rådets förordning (EG) nr 1225/2009 av den 30 november 2009 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (3) (grundförordningen) strider mot artiklarna 6.10, 9.2 och 18.4 i WTO:s antidumpningsavtal och artikel XVI.4 i WTO-avtalet. Enligt artikel 9.5 i grundförordningen ska individuella exporterande tillverkare i länder som inte är marknadsekonomier som inte åtnjuter marknadsekonomisk behandling enligt artikel 2.7 c i grundförordningen vara föremål för en landsomfattande tullsats, om de inte kan visa att de uppfyller villkoren för individuell behandling i artikel 9.5 i grundförordningen.
(3)
Överprövningsorganet fann att artikel 9.5 i grundförordningen innehåller en presumtion om att exporterande tillverkare med verksamhet i länder som inte är marknadsekonomier inte har rätt till individuell behandling, vilket innebär att de har bevisbördan för att de uppfyller kraven för individuell behandling för att åtnjuta den behandlingen. Enligt överprövningsorganet finns det i de relevanta WTO-avtalen ingen rättslig grund för en sådan presumtion.
(4)
Överprövningsorganet förtydligade dock att bedömningen av huruvida fastställande av en enda dumpningsmarginal och en enda antidumpningstull för flera exportörer strider mot artiklarna 6.10 och 9.2 i WTO:s antidumpningsavtal beror på förekomsten av förhållanden som tyder på att två eller flera exportörer, även om de är juridiskt åtskilda, står i ett sådant förhållande till varandra att de bör betraktas som en enda enhet. Sådana förhållanden kan exempelvis vara i) att det finns organisatoriska och strukturella kopplingar mellan exportörerna, såsom gemensam kontroll, gemensamt aktieinnehav eller gemensam företagsledning, ii) att det finns organisatoriska och strukturella kopplingar mellan staten och exportörerna, såsom gemensam kontroll, gemensamt aktieinnehav eller gemensam företagsledning och iii) att staten har kontroll eller väsentligt inflytande över prissättning och produktion. Härvidlag bör de formuleringar i de föreslagna ändringarna av artikel 9.5 i grundförordningen som avspeglar dessa förhållanden tolkas med ledning av överprövningsorganets förtydliganden, utan att det påverkar tillämpningen av samma eller liknande formuleringar i andra delar av grundförordningen.
(5)
Den 18 augusti 2011 underrättade unionen tvistlösningsorganet om att man avsåg att genomföra dess rekommendationer och utslag i denna tvist på ett sätt som uppfyller unionens skyldigheter inom ramen för WTO.
(6)
Artikel 9.5 i grundförordningen måste därför ändras.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Artikel 9.5 i förordning (EG) nr 1225/2009 ska ersättas med följande:
”5. En antidumpningstull ska på ett icke-diskriminerande sätt och med ett i varje enskilt fall lämpligt belopp införas på import av en produkt som, oavsett var den kommer ifrån, konstaterats vara dumpad och vålla skada, utom på import från de leverantörer vars åtaganden enligt denna förordning har godtagits.
I förordningen om införande av antidumpningsåtgärder ska den tillämpliga tullsatsen för varje leverantör anges, eller, om detta inte är praktiskt genomförbart, för varje berört leverantörsland. Leverantörer som är juridiskt åtskilda från andra leverantörer eller som är juridiskt åtskilda från staten får trots det betraktas som en enda enhet när tullsatsen fastställs. Vid tillämpningen av detta stycke får hänsyn tas till faktorer som förekomsten av strukturella eller organisatoriska kopplingar mellan leverantörerna och staten eller mellan leverantörerna sinsemellan, statens kontroll eller väsentliga inflytande på prissättning och produktion eller leverantörslandets ekonomiska struktur.”
Artikel 2
Denna förordning träder i kraft den tredje dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Den ska tillämpas på alla undersökningar som inleds enligt förordning (EG) nr 1225/2009 efter den här förordningens ikraftträdande.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Strasbourg den 13 juni 2012.