SMĚRNICE RADY 2011/70/EURATOM
ze dne 19. července 2011,
kterou se stanoví rámec Společenství pro odpovědné a bezpečné nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na články 31 a 32 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise vypracovaný po obdržení stanoviska skupiny osob jmenovaných Výborem pro vědu a techniku z řad vědeckých odborníků členských států,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V čl. 2 písm. b) Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii (dále jen „Smlouva o Euratomu“) se stanoví vypracování jednotných bezpečnostních standardů pro ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva.
(2)
Článek 30 Smlouvy o Euratomu uvádí, že se stanoví základní standardy ochrany zdraví obyvatelstva a pracovníků před nebezpečím ionizujícího záření.
(3)
Podle článku 37 Smlouvy o Euratomu musí členské státy Komisi poskytnout všeobecné údaje, které se týkají veškerých plánů na zneškodňování radioaktivních odpadů.
(4)
Směrnice Rady 96/29/Euratom (3) stanoví základní bezpečnostní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva před riziky vyplývajícími z ionizujícího záření. Uvedená směrnice byla doplněna upřesňujícími právními předpisy.
(5)
Jak uznal Soudní dvůr Evropské unie ve své judikatuře, ustanovení kapitoly 3 Smlouvy o Euratomu (o ochraně zdraví) tvoří logický celek, který Komisi svěřuje pravomoci značného rozsahu k ochraně obyvatelstva a životního prostředí před riziky jaderného zamoření (4).
(6)
Rozhodnutí Rady 87/600/Euratom ze dne 14. prosince 1987 o opatřeních Společenství pro včasnou výměnu informací v případě radiační mimořádné situace (5) stanovilo rámec pro oznamování a poskytování informací, který členské státy použijí pro ochranu obyvatelstva v případě radiační mimořádné situace. Směrnice Rady 89/618/Euratom ze dne 27. listopadu 1989 o informování obyvatelstva o opatřeních na ochranu zdraví, která se mají použít, a o krocích, které je třeba učinit v případě radiační mimořádné situace (6), uložila členským státům povinnost informovat obyvatelstvo v případě radiační mimořádné situace.
(7)
Směrnice Rady 2003/122/Euratom (7) stanoví kontrolu vysokoaktivních uzavřených zdrojů záření a opuštěných zdrojů, včetně nepoužívaných zdrojů. V souladu se Společnou úmluvou o bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a bezpečnosti při nakládání s radioaktivními odpady (dále jen „společná úmluva“), s Kodexem chování Mezinárodní agentury pro atomovou energii (MAAE) pro bezpečnost a zabezpečení radioaktivních zdrojů a se stávajícími průmyslovými postupy lze nepoužívané uzavřené zdroje opětovně použít, recyklovat nebo uložit. V mnoha případech to vyžaduje navrácení zdroje nebo navrácení vybavení, včetně zdroje, dodavateli nebo výrobci za účelem překvalifikování či zpracování.
(8)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/21/ES ze dne 15. března 2006 o nakládání s odpady z těžebního průmyslu (8) se týká nakládání s odpady z těžebního průmyslu, které mohou být radioaktivní, avšak nezahrnuje zvláštní aspekty, které se týkají pouze radioaktivity a kterými se zabývá Smlouva o Euratomu.
(9)
Směrnice Rady 2006/117/Euratom (9) stanoví systém Evropského společenství pro atomovou energii (dále jen „Společenství“) pro dozor nad přeshraniční přepravou radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva a pro její kontrolu. Uvedená směrnice byla doplněna doporučením Komise 2008/956/Euratom ze dne 4. prosince 2008 o kritériích pro vývoz radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva do třetích zemí (10).
(10)
Směrnice Rady 2009/71/Euratom ze dne 25. června 2009, kterou se stanoví rámec Společenství pro jadernou bezpečnost jaderných zařízení (11), ukládá členským státům povinnost stanovit a udržovat vnitrostátní rámec pro jadernou bezpečnost. Přestože se uvedená směrnice týká především jaderné bezpečnosti jaderných zařízení, uvádí se v ní, že je rovněž důležité zajistit bezpečné nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, mimo jiné ve skladovacích zařízeních a úložištích. Na ta zařízení, kterých se týká směrnice 2009/71/Euratom i tato směrnice, by se proto neměly vztahovat nepřiměřené nebo zbytečné povinnosti, zejména pokud jde o podávání zpráv.
(11)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003 o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního prostředí (12) se vztahuje na některé plány a programy v oblasti působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí (13).
(12)
Doporučení Komise 2006/851/Euratom ze dne 24. října 2006 o správě finančních zdrojů na vyřazování jaderných zařízení z provozu a nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivními odpady (14) se zaměřuje na přiměřenost finančních prostředků, jejich finanční zajištění a transparentnost s cílem zajistit, aby byly finanční prostředky použity pouze k zamýšleným účelům.
(13)
V rámci zvláštních podmínek přistoupení Litvy, Slovenska a Bulharska k Evropské unii, kdy některé jaderné elektrárny musely být předčasně uzavřeny, se Společenství podílí na zvýšení finančních prostředků pro různé projekty týkající se vyřazování z provozu, včetně nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem, a poskytuje jim za určitých podmínek finanční podporu.
(14)
Společná úmluva uzavřená pod záštitou MAAE představuje pobídkový nástroj, jehož cílem je dosažení a udržení celosvětově vysoké úrovně bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a s radioaktivním odpadem pomocí zlepšování vnitrostátních opatření a mezinárodní spolupráce.
(15)
Některé členské státy se již účastní a nadále se hodlají účastnit programu nazvaného globální iniciativa pro omezení hrozeb, který prosazují USA a Rusko, a to dopravováním vyhořelého paliva z výzkumných reaktorů do Spojených států amerických a do Ruské federace.
(16)
V roce 2006 MAAE aktualizovala strukturu standardů a zveřejnila „Základní zásady bezpečnosti“, které byly spolufinancovány Společenstvím, Agenturou pro jadernou energii při Organizaci pro hospodářskou spolupráci a rozvoj a dalšími mezinárodními organizacemi. Uplatňování základních zásad bezpečnosti usnadní uplatňování mezinárodních bezpečnostních standardů a přispěje k lepší soudržnosti ujednání mezi různými státy.
(17)
Po výzvě Rady, aby byla na úrovni EU ustavena skupina na vysoké úrovni, jak se uvádí v závěrech Rady o jaderné bezpečnosti a bezpečném nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem ze dne 8. května 2007, byla rozhodnutím Komise 2007/530/Euratom ze dne 17. července 2007 o zřízení Evropské skupiny na vysoké úrovni pro jadernou bezpečnost a nakládání s odpadem (15) ustavena Skupina evropských dozorných orgánů pro jadernou bezpečnost (ENSREG), aby přispěla k dosažení cílů Společenství v oblasti nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Závěry a doporučení ENSREG se odrazily v usnesení Rady ze dne 16. prosince 2008 o nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem a v závěrech Rady ze dne 10. listopadu 2009 o zprávě Skupiny evropských dozorných orgánů pro jadernou bezpečnost.
(18)
Evropský parlament přijal dne 10. května 2007 usnesení s názvem „Hodnocení Euratomu - 50 let evropské jaderné politiky“, v němž vyjádřil potřebu harmonizovaných standardů pro nakládání s radioaktivním odpadem a vyzval Komisi k přezkoumání příslušných legislativních návrhů a k předložení nového návrhu směrnice o nakládání s radioaktivním odpadem.
(19)
Stanovení skladby zdrojů energie je sice na jednotlivých členských státech, radioaktivní odpad však vzniká ve všech členských státech, ať už při výrobě energie, při průmyslových, zemědělských, lékařských nebo výzkumných činnostech nebo prostřednictvím vyřazování jaderných zařízení z provozu a při provádění sanace a intervencí.
(20)
Při provozu jaderných reaktorů vzniká vyhořelé palivo. Každý členský stát si může stanovit svou politiku, pokud jde o palivový cyklus. Vyhořelé palivo může být buď považováno za cenný zdroj, který lze přepracovat, nebo je určeno k přímému uložení, pokud je považováno za radioaktivní odpad. Bez ohledu na to, která varianta se zvolí, je nutné zvážit uložení vysoce radioaktivního odpadu odděleného při přepracování nebo vyhořelého paliva považovaného za odpad.
(21)
Radioaktivní odpad včetně vyhořelého paliva považovaného za odpad vyžaduje dlouhodobé zadržení a izolaci od osob a životního prostředí. S ohledem na jeho specifickou povahu, totiž obsah radionuklidů, jsou nezbytná opatření na ochranu lidského zdraví a životního prostředí před nebezpečím vyplývajícím z ionizujícího záření, která zahrnují uložení v odpovídajících zařízeních na konečném úložišti. Skladování radioaktivního odpadu, včetně dlouhodobého skladování, je dočasným řešením, nikoli alternativou k jeho uložení.
(22)
Uvedená opatření by měla být podpořena vnitrostátními klasifikačními systémy pro radioaktivní odpad, jež plně zohlední specifické typy a vlastnosti radioaktivního odpadu.
(23)
Typickým řešením pro ukládání nízkoaktivního a středněaktivního odpadu jsou přípovrchová úložiště. Na technické úrovni je v současnosti obecně uznávaným názorem, že nejbezpečnější a nejudržitelnější alternativou v konečné fázi nakládání s vysokoaktivním odpadem a vyhořelým palivem považovaným za odpad je hloubkové geologické ukládání. Členské státy by při zachování své odpovědnosti za příslušné politiky v oblasti nakládání s vyhořelým palivem a nízko, středně a vysoce aktivním odpadem měly možnosti plánování a provádění jejich ukládání zahrnout do svých vnitrostátních politik. Jelikož realizace úložišť a související vývoj budou probíhat po mnoho desetiletí, mnoho programů uznává nutnost zachování pružnosti a přizpůsobivosti, například za účelem začlenění nových znalostí o podmínkách na daném místě nebo možného vývoje v oblasti daného systému uložení. Činnosti realizované v rámci technologické platformy pro provádění geologického ukládání radioaktivního odpadu by mohly v tomto směru usnadnit přístup k odborným znalostem a technologiím. Za tímto účelem lze jako vodítko při technickém vývoji systému uložení využít hledisko vratnosti a opětovného vyzvednutí odpadu coby operačních a konstrukčních kritérií. Tato kritéria by však neměla nahradit řádně konstruované úložiště mající udržitelný základ pro uzavření. Je nutné nalézt kompromis, neboť nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem je založeno na nejmodernějších poznatcích v oblasti vědy a technologií.
(24)
Každý členský stát by měl mít morální povinnost zabránit nepřiměřenému zatížení budoucích generací spojenému s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, včetně radioaktivního odpadu, který vznikne po vyřazení stávajících jaderných zařízení z provozu. Provedením této směrnice členské státy prokážou, že přijaly přiměřená opatření ke splnění tohoto cíle.
(25)
Základní zásadou, znovu potvrzenou ve společné úmluvě, je konečná odpovědnost členských států za bezpečnost při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Tato zásada vnitrostátní odpovědnosti spolu se zásadou primární odpovědnosti držitele povolení za bezpečnost při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem pod dohledem příslušného vnitrostátního dozorného orgánu by měla být touto směrnicí podpořena a úloha a nezávislost příslušného dozorného orgánu posílena.
(26)
Má se za to, že používání radioaktivních zdrojů ze strany příslušného dozorného orgánu pro účely výkonu jeho úkolů spojených s dozorem neovlivňuje nezávislost tohoto orgánu.
(27)
Členské státy by měly zajistit, aby byly k dispozici náležité finanční prostředky pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem.
(28)
Členské státy by měly zavést vnitrostátní programy s cílem zajistit převedení politických rozhodnutí do jasných ustanovení pro včasné provádění všech fází nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem od jejich vzniku po jeho uložení. Tyto vnitrostátní programy by mohly mít formu jediného referenčního dokumentu nebo souboru dokumentů.
(29)
Má se za to, že vnitrostátní ujednání pro bezpečné nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem budou uplatňována prostřednictvím určitého právního, regulačního nebo organizačního nástroje, jehož volba spadá do pravomoci členských států.
(30)
Jednotlivé kroky při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem spolu úzce souvisí. Rozhodnutí přijatá v jednom kroku mohou ovlivnit krok následující. Proto je třeba při vypracovávání vnitrostátního programu tyto vzájemné vztahy zohlednit.
(31)
Transparentnost je při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Transparentnost by měla být zaručena tím, že se v souladu s vnitrostátními a mezinárodními závazky zajistí účinná informovanost veřejnosti a možnost zapojení všech zúčastněných stran, včetně místních orgánů a veřejnosti, do procesu rozhodování.
(32)
Proces rozhodování by bylo možné usnadnit a urychlit spoluprací mezi členskými státy a na mezinárodní úrovni, a to díky přístupu k odborným znalostem a technologiím.
(33)
Některé členské státy považují za potenciálně přínosnou, bezpečnou a nákladově efektivní alternativu sdílení zařízení pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem včetně úložišť, pokud bude založeno na dohodě mezi dotčenými členskými státy.
(34)
Dokumentace v rámci procesu rozhodování týkající se bezpečnosti by měla být úměrná úrovním rizika (odstupňovaný přístup) a měla by být základem pro rozhodnutí ohledně nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Umožnilo by to určit oblasti nejistoty, na něž je třeba se zaměřit při bezpečnostní analýze. Bezpečnostní rozhodnutí by měla vycházet ze zjištění bezpečnostní analýzy a z informací o důkladnosti a spolehlivosti této analýzy a z předpokladů v ní uvedených. Proces rozhodování by proto měl být založen na souboru argumentů a důkazů, jež mají prokázat, že v případě zařízení nebo činnosti, jež souvisí s nakládáním s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, bylo dosaženo požadovaného standardu bezpečnosti. Pokud jde konkrétně o úložiště, dokumentace by měla napomoci pochopení těch hledisek, která mají vliv na bezpečnost systému úložiště, včetně přírodních (geologických) a inženýrských bariér, a na očekávaný rozvoj systému úložiště.
(35)
Povinnost provést a uplatňovat ustanovení této směrnice, pokud jde o vyhořelé palivo, by pro členský stát, který nemá žádné vyhořelé palivo, v nejbližší době je mít nebude, ani neprovádí nebo neplánuje činnosti související s vyhořelým palivem, byla nepřiměřená a zbytečná. Proto by tyto členské státy, dokud nepřijmou rozhodnutí o zahájení jakékoliv činnosti související s jaderným palivem, měly být osvobozeny od povinnosti provést a uplatňovat ustanovení této směrnice týkající se vyhořelého paliva.
(36)
Smlouva mezi vládou Republiky Slovinsko a vládou Chorvatské republiky upravující status a další právní vztahy, pokud jde o investování do jaderné elektrárny Krško, její využívání a vyřazování z provozu, upravuje společné vlastnictví jaderné elektrárny. Uvedená smlouva stanoví společnou odpovědnost za nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem a za jejich ukládání. Je proto třeba stanovit výjimky z určitých ustanovení této směrnice, aby se nebránilo plnému provádění uvedené dvoustranné smlouvy.
(37)
Tato směrnice sice uznává, že radiologická a neradiologická rizika spojená s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem by měla být zohledněna ve vnitrostátních rámcích, nezahrnuje však neradiologická rizika, která spadají do působnosti Smlouvy o fungování Evropské unie.
(38)
Zachování a další rozvíjení odborné způsobilosti a dovedností v oblasti nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem by jakožto nezbytný prvek zajištění vysoké úrovně bezpečnosti mělo být založeno na získávání poznatků prostřednictvím operačních zkušeností.
(39)
Vědecký výzkum a technologický rozvoj podpořené technickou spoluprací mezi zúčastněnými stranami může umožnit zlepšení při bezpečném nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem a může také přispět ke snížení rizika radiotoxicity vysoce radioaktivního odpadu.
(40)
Vzájemná hodnocení by mohla sloužit jako vynikající prostředek pro budování důvěry při nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem v Evropské unii s cílem rozvíjet a vyměňovat si zkušenosti a zajistit vysoké standardy bezpečnosti,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA 1
OBLAST PŮSOBNOSTI, DEFINICE A OBECNÉ ZÁSADY
Článek 1
Předmět
1. Tato směrnice stanoví rámec Společenství pro zajištění odpovědného a bezpečného nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem s cílem zabránit nepřiměřenému zatížení budoucích generací.
2. Zajišťuje, aby členské státy přijaly vhodná vnitrostátní opatření pro zajištění vysoké úrovně bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem za účelem ochrany pracovníků a obyvatelstva před nebezpečím vyplývajícím z ionizujícího záření.
3. Zajišťuje nezbytnou informovanost a účast veřejnosti ve vztahu k nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem a současně řádně zohledňuje otázky bezpečnosti a chráněných obchodních informací.
4. Aniž je dotčena směrnice Rady 96/29/Euratom, doplňuje tato směrnice základní standardy, na něž odkazuje článek 30 Smlouvy o Euratomu s ohledem na bezpečnost vyhořelého paliva a radioaktivních odpadů.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na všechny fáze:
a)
nakládání s vyhořelým palivem, pokud toto vyhořelé palivo pochází z civilních činností;
b)
nakládání s radioaktivním odpadem od jeho vzniku po uložení, pokud tento radioaktivní odpad pochází z civilních činností.
2. Tato směrnice se nevztahuje na:
a)
odpad z těžebního průmyslu, který může být radioaktivní a který spadá do oblasti působnosti směrnice 2006/21/ES;
b)
povolené uvolňování materiálů do životního prostředí.
3. Ustanovení čl. 4 odst. 4 se nevztahuje na:
a)
navrácení nepoužívaných uzavřených zdrojů dodavateli nebo výrobci;
b)
přepravu vyhořelého paliva z výzkumných reaktorů do země, která paliva pro výzkumné reaktory dodává nebo vyrábí, a to s ohledem na platné mezinárodní dohody;
c)
odpad a vyhořelé palivo z jaderné elektrárny Krško, jedná-li se o přepravu mezi Slovinskem a Chorvatskem.
4. Touto směrnicí není dotčeno právo členského státu nebo podniku v tomto členském státě vrátit radioaktivní odpad po zpracování do země jeho původu, pokud:
a)
má být radioaktivní odpad přepraven do tohoto členského státu nebo podniku za účelem zpracování, nebo
b)
má být do tohoto členského státu nebo podniku přepraven jiný materiál za účelem získání radioaktivního odpadu.
Touto směrnicí není dotčeno právo členského státu nebo podniku v tomto členském státě, do kterého má být za účelem úpravy nebo přepracování přepraveno vyhořelé palivo, vrátit radioaktivní odpad získaný při úpravě nebo přepracování nebo dohodnutou náhradu do země původu.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
1)
„uzavřením“ dokončení všech činností určitou dobu po umístění vyhořelého paliva nebo radioaktivního odpadu do úložiště, včetně závěrečných technických úprav nebo jiných prací nutných k uvedení zařízení do stavu, který bude dlouhodobě bezpečný;
2)
„příslušným dozorným orgánem“ orgán nebo soustava orgánů, které byly v rámci členského státu určeny pro oblast dozoru nad bezpečností při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, jak je uvedeno v článku 6;
3)
„uložením“ umístění vyhořelého paliva nebo radioaktivního odpadu v zařízení bez úmyslu je znovu vyzvednout;
4)
„úložištěm“ všechna zařízení, jejichž primárním účelem je uložení radioaktivního odpadu;
5)
„povolením“ právní akt vydaný na základě pravomoci členského státu s cílem povolit činnosti související s nakládáním s vyhořelým palivem nebo radioaktivním odpadem nebo svěřit odpovědnost za umístění, projekt, výstavbu, uvedení do provozu, provoz, vyřazení z provozu nebo uzavření zařízení pro nakládání s vyhořelým palivem nebo zařízení pro nakládání s radioaktivním odpadem;
6)
„držitelem povolení“ právnická nebo fyzická osoba, která nese celkovou odpovědnost za činnosti nebo zařízení související s nakládáním s vyhořelým palivem nebo radioaktivním odpadem uvedené v povolení;
7)
„radioaktivním odpadem“ radioaktivní materiál v plynném, kapalném nebo pevném skupenství, jehož další využití členský stát nebo právnická nebo fyzická osoba, jejíž rozhodnutí členský stát schválil, nepředpokládá ani nezvažuje a který jako radioaktivní odpad podléhá dozoru příslušného dozorného orgánu v souladu s právním a regulačním rámcem členského státu;
8)
„nakládáním s radioaktivním odpadem“ všechny činnosti, které souvisí se shromažďováním, tříděním, zpracováním, úpravou, skladováním a ukládáním radioaktivních odpadů, s výjimkou přepravy mimo areál zařízení, ve kterém jsou tyto činnosti prováděny;
9)
„zařízením pro nakládání s radioaktivním odpadem“ všechna zařízení, jejichž primárním účelem je nakládání s radioaktivním odpadem;
10)
„přepracováním“ proces nebo činnost prováděné s cílem získat z vyhořelého paliva štěpný nebo množivý materiál pro další použití;
11)
„vyhořelým palivem“ jaderné palivo, které je vyzářené a bylo trvale vyjmuto z jádra reaktoru; vyhořelé palivo může být buď považováno za využitelný zdroj, který lze přepracovat, nebo je určeno k uložení, pokud je považováno za radioaktivní odpad;
12)
„nakládáním s vyhořelým palivem“ všechny činnosti, které souvisí se shromažďováním, skladováním, přepracováním nebo uložením vyhořelého paliva, s výjimkou přepravy mimo areál zařízení, ve kterém jsou tyto činnosti prováděny;
13)
„zařízením pro nakládání s vyhořelým palivem“ všechna zařízení, jejichž primárním účelem je nakládání s vyhořelým palivem;
14)
„skladováním“ přechovávání vyhořelého paliva nebo radioaktivního odpadu v zařízení s úmyslem je znovu vyzvednout.
Článek 4
Obecné zásady
1. Členské státy stanoví a udržují vnitrostátní politiky pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Aniž je dotčen čl. 2 odst. 3, má každý členský stát konečnou odpovědnost za nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, jež v tomto státě vznikly.
2. Pokud jsou radioaktivní odpad nebo vyhořelé palivo zasílány do členského státu nebo třetí země ke zpracování nebo přepracování, má konečnou odpovědnost za bezpečné a zodpovědné uložení těchto materiálů, včetně veškerého odpadu vzniklého jako vedlejší produkt, i nadále ten členský stát nebo třetí země, z nichž byl radioaktivní odpad odeslán.
3. Vnitrostátní politiky jsou založeny na všech těchto zásadách:
a)
vznik radioaktivního odpadu je omezen na nejnižší možnou úroveň, a to ve smyslu jak aktivity, tak i objemu, pomocí vhodných konstrukčních opatření a postupů při provozu zařízení a jeho vyřazování z provozu, včetně recyklace a opětovného použití materiálů;
b)
je zohledněna vzájemná provázanost všech kroků během vzniku vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu a nakládání s nimi;
c)
s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem se nakládá bezpečným způsobem, a to i v dlouhodobém měřítku za pomoci prvků pasivní bezpečnosti;
d)
opatření jsou prováděna za použití odstupňovaného přístupu;
e)
náklady spojené s nakládáním s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem nesou ti, kteří tyto materiály vytvořili;
f)
ve všech fázích nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem se použije proces rozhodování založený na důkazech a dokumentaci.
4. Radioaktivní odpad se uloží v tom členském státě, v němž vznikl, pokud v době jeho přepravy nevstoupí v platnost dohoda zohledňující kritéria stanovená Komisí v souladu s čl. 16 odst. 2 směrnice 2006/117/Euratom a uzavřená mezi dotčeným členským státem a jiným členským státem nebo třetí zemí za účelem využívání úložiště v jedné z těchto zemí.
Před uskutečněním přepravy do třetí země informuje vyvážející členský stát Komisi o obsahu takové dohody a přijme přiměřená opatření, aby zajistil, že:
a)
země určení uzavřela dohodu se Společenstvím týkající se nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem nebo je jednou ze stran Společné úmluvy o bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a o bezpečnosti při nakládání s radioaktivním odpadem (dále jen „společná úmluva“);
b)
země určení má programy pro nakládání s radioaktivním odpadem a jeho ukládání, jejichž cíle představují vysokou úroveň bezpečnosti a jsou rovnocenné cílům této směrnice; a
c)
úložiště v zemi určení je schváleným zařízením pro přepravovaný radioaktivní odpad, je v provozu již před uskutečněním přepravy a je řízeno v souladu s požadavky stanovenými programem této země určení pro nakládání s radioaktivním odpadem a jeho ukládání.
KAPITOLA 2
POVINNOSTI
Článek 5
Vnitrostátní rámec
1. Členské státy stanoví a udržují vnitrostátní legislativní, regulační a organizační rámec (dále jen „vnitrostátní rámec“) pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, který vymezuje odpovědnost a zajišťuje koordinaci mezi příslušnými orgány. Vnitrostátní rámec stanoví všechny tyto prvky:
a)
vnitrostátní program provádění politiky pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem;
b)
vnitrostátní ujednání ohledně bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Stanovení způsobu přijímání těchto opatření a nástrojů pro jejich uplatňování spadá do pravomoci členských států;
c)
systém udělování povolení pro činnosti související s nakládáním s vyhořelým palivem nebo radioaktivním odpadem, pro příslušná zařízení nebo pro tyto činnosti i zařízení, včetně zákazu provádění těchto činností nebo provozu zařízení pro nakládání s vyhořelým palivem nebo radioaktivním odpadem bez povolení nebo zákazu provádění činnosti i provozu zařízení, který případně stanoví podmínky pro další řízení dané činnosti, daného zařízení nebo činnosti i zařízení;
d)
systém odpovídajících kontrol, systém řízení, dozorové kontroly, dokumentaci a podávání zpráv v souvislosti s činnostmi nebo zařízeními pro nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem nebo v souvislosti s těmito činnostmi a zařízeními, a to včetně vhodných opatření pro dobu po uzavření úložiště;
e)
donucovací opatření, včetně pozastavení činnosti a pozměnění, skončení platnosti nebo zrušení povolení spolu s případnými požadavky na alternativní řešení vedoucí ke zvýšení bezpečnosti;
f)
přidělení povinností orgánům zapojeným do jednotlivých fází nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Vnitrostátní rámec by měl zejména udělit primární odpovědnost za vyhořelé palivo a radioaktivní odpad těm, kteří toto palivo nebo odpad vytvořili, nebo, ve zvláštních případech, držiteli povolení, kterému byla tato odpovědnost svěřena příslušnými orgány;
g)
vnitrostátní požadavky na informovanost a účast veřejnosti;
h)
režim nebo režimy financování pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem v souladu s článkem 9.
2. Členské státy zajistí, aby byl vnitrostátní rámec případně zdokonalován, a to při zohlednění provozních zkušeností, poznatků získaných během procesu rozhodování uvedeného v čl. 4 odst. 3 písm. f) a vývoje příslušných technologií a výzkumu.
Článek 6
Příslušný dozorný orgán
1. Každý členský stát zřídí příslušný dozorný orgán v oblasti bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem a zajistí jeho činnost.
2. Členské státy zajistí, aby byl příslušný dozorný orgán funkčně oddělen od jiných subjektů nebo organizací činných v oblasti podpory či využívání jaderné energie nebo radioaktivních materiálů, včetně výroby elektrické energie a využívání radioizotopů, nebo v oblasti nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem s cílem zajistit, aby byl ve své dozorné funkci z hlediska nepřípustného vlivu skutečně nezávislý.
3. Členské státy zajistí, aby byly příslušnému dozornému orgánu svěřeny pravomoci a přiděleny lidské a finanční zdroje nezbytné k plnění jeho povinností v souvislosti s vnitrostátním rámcem podle čl. 5 odst. 1 písm. b), c), d) a e).
Článek 7
Držitelé povolení
1. Členské státy zajistí, aby prvotní odpovědnost za bezpečnost zařízení pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem nebo za bezpečnost souvisejících činností měl držitel povolení. Tato odpovědnost není převoditelná.
2. Členské státy zajistí, aby zavedený vnitrostátní rámec od držitelů povolení vyžadoval, aby pod regulační kontrolou příslušného regulačního orgánu pravidelně posuzovali, ověřovali a v přiměřeně dosažitelné míře průběžně zlepšovali bezpečnost jejich zařízení pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem nebo příslušných činností systematickým a ověřitelným způsobem. Tohoto cíle bude dosaženo prostřednictvím vhodné bezpečnostní analýzy a dalších argumentů a důkazů.
3. V rámci udělování povolení pro zařízení nebo činnost se prokazování bezpečnosti vztahuje na přípravu a provádění této činnosti a na vývoj, provoz a vyřazení tohoto zařízení z provozu nebo na uzavření úložiště, jakož i na období po uzavření úložiště. Rozsah prokazování bezpečnosti je úměrný složitosti operace a závažnosti nebezpečí, které radioaktivní odpad a vyhořelé palivo, jakož i zařízení nebo činnost představuje. Proces udělování povolení přispěje k bezpečnosti zařízení nebo činnosti za běžných provozních podmínek, při předpokládaných provozních událostech a projektových nehodách. Poskytne požadovanou jistotu ohledně bezpečnosti zařízení nebo činnosti. Jsou zavedena opatření pro předcházení haváriím a zmírňování jejich následků, včetně ověření fyzických bariér a administrativních ochranných postupů ze strany držitele oprávnění, které by musely selhat, aby pracovníci a obyvatelstvo byli významně ohroženi ionizujícím zářením. Tímto přístupem dojde k určení a omezení nejistot.
4. Členské státy zajistí, aby vnitrostátní rámec od držitelů povolení vyžadoval zavedení a provádění integrovaných systémů řízení, včetně zabezpečení jakosti, ve kterých je patřičně upřednostněn celý proces nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem a které jsou pravidelně ověřovány příslušným dozorným orgánem.
5. Členské státy zajistí, aby vnitrostátní rámec od držitelů povolení vyžadoval, aby pro splnění svých povinností souvisejících s bezpečností při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem stanovených v odstavcích 1 až 4 zajistili a udržovali odpovídající finanční a lidské zdroje.
Článek 8
Odborná způsobilost a dovednosti
Členské státy zajistí, aby vnitrostátní rámec vyžadoval od všech stran ujednání týkající se vzdělávání a odborné přípravy jejich zaměstnanců, jakož i činností v oblasti výzkumu a vývoje, které vyhovují potřebám vnitrostátního programu pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, za účelem získávání, zachovávání a dalšího rozvoje nezbytné odborné způsobilosti a dovedností.
Článek 9
Finanční zdroje
Členské státy zajistí, aby vnitrostátní rámec vyžadoval dostupnost přiměřených finančních zdrojů, budou-li potřeba pro provádění vnitrostátních programů uvedených v článku 11, zejména pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, a to při řádném zohlednění odpovědnosti těch, kteří vyhořelé palivo a radioaktivní odpad vytvořili.
Článek 10
Transparentnost
1. Členské státy zajistí, aby nezbytné informace týkající se nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem byly dostupné pracovníkům a široké veřejnosti. V rámci této povinnosti musí být zajištěno, aby příslušný dozorný orgán informoval veřejnost v oblasti své působnosti. Informace se veřejnosti zpřístupní v souladu s vnitrostátními právními předpisy a mezinárodními závazky a za podmínky, že to neohrozí jiné zájmy, například bezpečnostní, které byly uznány v rámci vnitrostátních právních předpisů nebo mezinárodních závazků.
2. Členské státy zajistí, aby veřejnost měla v souladu s vnitrostátními právními předpisy a mezinárodními závazky potřebnou příležitost účinně se účastnit procesu rozhodování týkajícího se nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem.
Článek 11
Vnitrostátní programy
1. Každý členský stát zajistí provádění svého vnitrostátního programu pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem (dále jen „vnitrostátní program“), který se vztahuje na všechny druhy vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu spadající do jeho pravomoci a na všechny fáze nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem od jejich vzniku po uložení.
2. Každý členský stát pravidelně přezkoumává a aktualizuje svůj vnitrostátní program, přičemž náležitě zohledňuje vědeckotechnický pokrok a doporučení, získané zkušenosti a osvědčené postupy vyplývající ze vzájemných hodnocení.
Článek 12
Obsah vnitrostátních programů
1. Vnitrostátní programy stanoví způsob, jakým členské státy hodlají za účelem splnění cílů této směrnice provádět vnitrostátní politiky podle článku 4 pro odpovědné a bezpečné nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, a zahrnují všechny tyto prvky:
a)
celkové cíle vnitrostátní politiky členských států, pokud jde o nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem;
b)
významné mezníky a jasné časové harmonogramy pro dosažení těchto mezníků vzhledem k všeobecným cílům vnitrostátních programů;
c)
inventář veškerého vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu a odhad budoucích množství, včetně odpadu vzniklého při vyřazování zařízení z provozu, který jasně uvádí umístění a množství radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva v souladu s odpovídající klasifikací radioaktivního odpadu;
d)
koncepce nebo plány a technická řešení pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem od jejich vzniku po uložení;
e)
koncepce nebo plány pro fázi životnosti úložiště po jeho uzavření, včetně doby, po kterou budou zachovány odpovídající kontroly, a způsobů dlouhodobého uchování znalostí o úložišti;
f)
činnosti výzkumu, vývoje a prokazování, které jsou nutné k provádění řešení pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem;
g)
povinnost v souvislosti s prováděním vnitrostátního programu a klíčové ukazatele výkonnosti pro sledování pokroku při provádění;
h)
posouzení nákladů na vnitrostátní program a podklady a hypotézy pro toto posouzení, které musí obsahovat i časový profil;
i)
platný režim či režimy financování;
j)
politiku či proces transparentnosti podle článku 10;
k)
případnou dohodu či dohody uzavřené s některým členským státem nebo třetí zemí ohledně nakládání s vyhořelým palivem nebo radioaktivním odpadem, včetně využívání úložišť.
2. Vnitrostátní program a vnitrostátní politika mohou být obsaženy v jediném dokumentu nebo v souboru dokumentů.
Článek 13
Oznámení
1. Členské státy oznamují Komisi své vnitrostátní programy a jejich následné významné změny.
2. Komise může do šesti měsíců po oznámení požádat o vyjasnění nebo vyjádřit svůj názor na to, zda je obsah vnitrostátních programů v souladu s článkem 12.
3. Do šesti měsíců od obdržení reakce Komise poskytnou členské státy požadované vysvětlení nebo Komisi informují o jakékoli revizi vnitrostátního programu.
4. Při rozhodování o poskytnutí finanční nebo technické pomoci Společenství pro zařízení nebo činnosti související s nakládáním s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem zohlední Komise vysvětlení poskytnutá členskými státy a pokrok při provádění jejich vnitrostátních programů.
Článek 14
Podávání zpráv
1. Poprvé do 23. srpna 2015 a poté každé tři roky předkládají členské státy Komisi zprávu o provádění této směrnice, přičemž využívají přezkum a podávání zpráv podle společné úmluvy.
2. Komise na základě zpráv členských států předloží Evropskému parlamentu a Radě:
a)
zprávu o pokroku v provádění této směrnice a
b)
inventář radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva, které se nachází na území Společenství, a výhled do budoucna.
3. Členské státy pravidelně, a to alespoň jednou za deset let, zajistí provedení vlastního posouzení vnitrostátního rámce, příslušného dozorného orgánu, vnitrostátního programu a jeho provádění a vyzvou k provedení mezinárodního vzájemného hodnocení vnitrostátního rámce, příslušného dozorného orgánu nebo vnitrostátního programu s cílem zajistit, aby při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem byly zajištěny vysoké standardy bezpečnosti. Výsledky všech vzájemných hodnocení se oznámí Komisi a ostatním členským státům a mohou být zveřejněny, pokud to není v rozporu s bezpečností a chráněnými obchodními informacemi.
KAPITOLA 3
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 15
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 23. srpna 2015. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Povinnost provést ustanovení této směrnice týkající se vyhořelého paliva se nevztahuje na Dánsko, Estonsko, Irsko, Lotyšsko, Lucembursko, Kypr a Maltu, pokud se nerozhodnou vyvíjet činnost související s jaderným palivem.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice, a veškeré jejich následné změny.
4. Členské státy oznámí Komisi poprvé obsah svého vnitrostátního programu zahrnujícího všechny body uvedené v článku 12 co nejdříve, nejpozději však do 23. srpna 2015.
Článek 16
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 17
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 19. července 2011.
RÅDETS DIREKTIV 2011/70/EURATOM
av den 19 juli 2011
om inrättande av ett gemenskapsramverk för ansvarsfull och säker hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen, särskilt artiklarna 31 och 32,
med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, upprättat efter att ett yttrande erhållits från en grupp av personer som av vetenskapliga och tekniska kommittén utsetts bland vetenskapliga experter i medlemsstaterna,
med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
med beaktande av Europaparlamentets yttrande (2), och
av följande skäl:
(1)
Enligt artikel 2 b i fördraget om upprättande av Europeiska atomenergigemenskapen (Euratomfördraget) ska enhetliga säkerhetsnormer för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd fastställas.
(2)
Enligt artikel 30 i Euratomfördraget ska grundläggande normer fastställas för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning.
(3)
I artikel 37 i Euratomfördraget anmodas medlemsstaterna att tillhandahålla kommissionen allmänna upplysningar om varje plan för deponering av radioaktivt avfall.
(4)
I rådets direktiv 96/29/Euratom (3) fastställs grundläggande säkerhetsnormer för skydd av arbetstagarnas och allmänhetens hälsa mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning. Det direktivet har kompletterats med mer specifik lagstiftning.
(5)
Såsom erkänns av Europeiska unionens domstol i sin rättspraxis utgör bestämmelserna om hälsoskydd i kapitel 3 i Euratomfördraget en sammanhängande enhet som ger kommissionen omfattande befogenheter att skydda befolkningen och miljön mot riskerna för kontaminering med radioaktiva ämnen (4).
(6)
I rådets beslut 87/600/Euratom av den 14 december 1987 om en gemenskapsordning för ett snabbt informationsutbyte i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning (5) fastställs ett ramverk för tillkännagivande och tillhandahållande av information som medlemsstaterna ska använda för att skydda befolkningen i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning. Genom rådets direktiv 89/618/Euratom av den 27 november 1989 om information till allmänheten om hälsoskyddsåtgärder och förhållningsregler i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning (6) åläggs medlemsstaterna att informera allmänheten i händelse av en sådan nödsituation.
(7)
I rådets direktiv 2003/122/Euratom (7) föreskrivs kontroll av slutna radioaktiva strålkällor med hög aktivitet och herrelösa strålkällor inklusive kasserade strålkällor. I enlighet med konventionen om säkerheten vid hantering av använt kärnbränsle och om säkerheten vid hantering av radioaktivt avfall (nedan kallad konventionen) och IAEA:s uppförandekod för skydd och säkerhet beträffande radioaktiva strålkällor samt aktuell praxis inom industrin, kan kasserade slutna strålkällor återanvändas, återvinnas eller bortskaffas. I många fall innebär detta att källan måste lämnas åter eller att utrustningen, inklusive källan, måste återlämnas till leverantören eller tillverkaren för återkvalificering eller bearbetning.
(8)
Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/21/EG av den 15 mars 2006 om hantering av avfall från utvinningsindustrin (8) omfattar hanteringen av sådant avfall från utvinningsindustrin som kan vara radioaktivt men täcker inte sådana aspekter som är specifika för radioaktivitet, vilka omfattas av Euratomfördraget.
(9)
I rådets direktiv 2006/117/Euratom (9) fastställs ett Euratom-gemenskapssystem för övervakning och kontroll av gränsöverskridande transport av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle. Det direktivet kompletterades med kommissionens rekommendation 2008/956/Euratom av den 4 december 2008 om kriterier för export av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle till tredjeland (10).
(10)
I rådets direktiv 2009/71/Euratom av den 25 juni 2009 om upprättande av ett gemenskapsramverk för kärnsäkerhet vid kärntekniska anläggningar (11) åläggs medlemsstaternas skyldigheter att införa och upprätthålla ett nationellt ramverk för kärnsäkerhet. Även om detta direktiv i första hand rör kärnsäkerhet vid kärntekniska anläggningar konstateras att det också är viktigt att säkerställa säker hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, inbegripet vid lagrings- och slutförvaringsanläggningar. Dessa anläggningar, som omfattas av både direktiv 2009/71/Euratom och detta direktiv, bör således inte åläggas oproportionerliga eller onödiga skyldigheter, särskilt vad beträffar bestämmelser om rapportering.
(11)
Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/35/EG av den 26 maj 2003 om åtgärder för allmänhetens deltagande i utarbetandet av vissa planer och program avseende miljön (12) är tillämpligt på vissa planer och program inom ramen för Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/42/EG av den 27 juni 2001 om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan (13).
(12)
Kommissionens rekommendation 2006/851/Euratom av den 24 oktober 2006 om förvaltning av finansiella resurser för avveckling av kärntekniska anläggningar och för omhändertagande av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall (14) handlar främst om att finansieringen ska vara tillräcklig, att finansieringen ska vara säker och att de finansiella resurserna ska förvaltas på ett öppet sätt för att säkerställa att de enbart används för avsett ändamål.
(13)
Under de särskilda omständigheterna i samband med Bulgariens, Litauens och Slovakiens anslutning till Europeiska unionen, då vissa kärnanläggningar stängdes i förtid, bidrog gemenskapen till att göra ekonomiska resurser tillgängliga, och den lämnar på vissa villkor finansiellt bistånd till diverse avvecklingsprojekt, däribland hantering av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle.
(14)
Konventionen, som har ingåtts under ledning av IAEA, utgör ett stimulansinstrument och syftar till att uppnå och bibehålla en hög säkerhetsnivå i hela världen när det gäller hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, genom stärkta nationella åtgärder och internationellt samarbete.
(15)
Vissa medlemsstater har deltagit, och tänker fortsätta att delta, i det amerikansk-ryska program som kallas initiativet för minskning av det globala hotet genom att sända utbränt kärnbränsle från forskningsreaktorer till Förenta staterna och Ryska federationen.
(16)
År 2006 uppdaterade IAEA normstrukturen och publicerade grundläggande säkerhetsprinciper, med stöd av gemenskapen, OECD/NEA och andra internationella organisationer. Användningen av de grundläggande säkerhetsprinciperna kommer att underlätta tillämpningen av internationella säkerhetsnormer och medföra större enhetlighet mellan de olika staternas förfaranden.
(17)
Med anledning av rådets uppmaning om inrättande av en högnivågrupp på EU-nivå, vilken återfinns i rådets slutsatser av den 8 maj 2007 om kärnsäkerhet och säker hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, inrättades den europeiska gruppen av tillsynsmyndigheter (Ensreg) på kärnsäkerhetens område genom kommissionens beslut 2007/530/Euratom av den 17 juli 2007 om inrättande av Europeiska högnivågruppen för kärnsäkerhet och avfallshantering (15), för att bidra till att gemenskapens mål om hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall ska kunna uppnås. Ensregs slutsatser och rekommendationer återspeglades i rådets resolution av den 16 december 2008 om hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall och i rådets slutsatser av den 10 november 2009 om rapporten från Ensreg.
(18)
Europaparlamentet antog den 10 maj 2007 en resolution, Utvärdering av Euratom - femtio år av gemensam kärnkraftspolitik, efterfrågade harmoniserade normer för hantering av radioaktivt avfall, i vilken parlamentet uppmanade kommissionen att revidera de relevanta utkasten till sitt lagstiftningsförslag och lägga fram ett nytt förslag till ett direktiv om hantering av radioaktivt avfall.
(19)
Även om det är upp till varje medlemsstat själv att fastställa sin egen energimix, genererar alla medlemsstater radioaktivt avfall till följd av elproduktion eller som ett led i industriverksamhet, jordbruk, medicinsk verksamhet och forskningsverksamhet, eller genom avveckling av kärntekniska anläggningar eller i sanerings- och interventionssituationer.
(20)
Vid drift av kärnreaktorer genereras använt kärnbränsle. Det är upp till varje medlemsstat att själv definiera sin policy för kärnbränslecykeln. Använt kärnbränsle kan antingen betraktas som en värdefull resurs som kan upparbetas, eller vara avsett för slutförvaring direkt om det betraktas som radioaktivt avfall. Oberoende av vilket alternativ som väljs ska slutförvaring övervägas av högaktivt avfall, som separerats vid upparbetning, eller av använt kärnbränsle som betraktas som avfall.
(21)
Radioaktivt avfall, inklusive använt kärnbränsle som betraktas som avfall, kräver inneslutning och isolering från människor och deras livsmiljö under mycket lång tid. Avfallets speciella karaktär, nämligen att det innehållet av radionuklider, kräver åtgärder för att skydda människors hälsa och miljön från de faror som uppstår till följd av joniserande strålning, däribland slutförvaring i lämpliga anläggningar. Lagring av radioaktivt avfall, inklusive långtidsförvaring, är en tillfällig lösning men inte något alternativ till slutförvaring.
(22)
Ett nationellt klassificeringssystem för radioaktivt avfall bör understödja dessa arrangemang, samtidigt som de olika typerna av radioaktivt avfall och det radioaktiva avfallets egenskaper beaktas fullt ut.
(23)
Det typiska konceptet för slutförvaring av låg- och medelaktivt avfall är slutförvaring nära markytan. Det är allmänt accepterat på teknisk nivå att djup geologisk slutförvaring för närvarande utgör det säkraste och mest hållbara alternativet som slutpunkt för hanteringen av högaktivt avfall och använt kärnbränsle som betraktas som avfall. Samtidigt som medlemsstaterna behåller ansvaret för egna handlingslinjer när det gäller hanteringen av använt kärnbränsle och låg-, medel- och högaktivt radioaktivt avfall bör de inbegripa planering och genomförande av alternativ för slutförvaring i sina nationella handlingslinjer. Eftersom genomförande och utveckling av en slutförvaringsanläggning kommer att löpa över många decennier konstaterar man i många program att det är nödvändigt att förbli flexibel och anpassningsbar, bland annat för att kunna införliva ny kunskap om förhållandena på anläggningarna eller möjlig utveckling av slutförvaringssystemet. Den verksamhet som bedrivs med stöd av teknikplattformen för genomförandet av geologisk deponering av radioaktivt avfall (IGD-TP) skulle kunna göra expertis och teknik mera lättåtkomlig i detta hänseende. I detta syfte kan reversibibilitet och återtagbarhet som kriterier för funktionssätt och utformning användas som vägledning för den tekniska utvecklingen av ett slutförvaringssystem. Dessa kriterier bör emellertid inte ses som ett alternativ till en välutformad slutförvaringsanläggning som ger en motiverad grund för förslutning. Det behövs en kompromiss eftersom hanteringen av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle baseras på senaste vetenskapliga rön och teknik.
(24)
Det bör vara en etisk skyldighet för alla medlemsstater att se till att orimliga bördor inte överlåts på kommande generationer när det gäller det använda kärnbränslet och radioaktiva avfallet, inklusive allt radioaktivt avfall som förväntas från avvecklingen av befintliga kärntekniska anläggningar. I och med genomförandet av detta direktiv kommer medlemsstaterna att ha visat att de vidtagit rimliga åtgärder för att säkerställa att denna målsättning uppnås.
(25)
Medlemsstaternas yttersta ansvar för säkerheten vid hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall är en grundläggande princip som bekräftas i konventionen om säkerheten vid hantering av använt kärnbränsle och om säkerheten vid hantering av radioaktivt avfall. Denna princip om nationellt ansvar, liksom principen om att huvudansvaret för säkerheten vid hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall ligger hos tillståndshavaren under den behöriga tillsynsmyndighetens kontroll, bör, liksom den behöriga tillsynsmyndighetens roll och oberoende, stärkas av detta direktiv.
(26)
Det förutsätts att den behöriga tillsynsmyndighetens användning av radioaktiva strålkällor som ett led i utförandet av dess regleringsuppgifter inte inverkar på dess oberoende.
(27)
Medlemsstaterna bör säkerställa att tillräcklig finansiering finns att tillgå för hantering av använt bränsle och radioaktivt avfall.
(28)
Medlemsstaterna bör fastställa nationella program för att säkerställa att de politiska besluten införlivas i tydliga bestämmelser för ett genomförande i rätt tid av alla led vid hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, från generering till slutförvaring. Det bör vara möjligt att sådana nationella program utformas som ett enda referensdokument eller en uppsättning dokument.
(29)
Utgångspunkten är att nationella system för säkerheten vid hantering av använt bränsle och radioaktivt avfall kommer att omsättas i något slags rättsligt, föreskrivande eller organisatoriskt instrument som medlemsstaterna har befogenhet att besluta om.
(30)
De olika leden vid hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall är nära kopplade till varandra. Beslut som fattas för ett enskilt led kan påverka ett efterföljande led. Därför bör hänsyn tas till sådana ömsesidiga beroenden då de nationella programmen tas fram.
(31)
Insyn är viktigt vid hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. Insynen bör garanteras genom effektiv information till allmänheten och möjligheter för alla berörda intressenter, bland annat lokala myndigheter och allmänheten, att delta i beslutsprocessen i enlighet med nationella och internationella åtaganden.
(32)
Ett samarbete mellan medlemsstater och på internationell nivå skulle kunna underlätta och påskynda beslutsfattandet genom tillgången till expertis och teknik.
(33)
Att dela på anläggningarna för hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, inklusive anläggningar för slutförvaring skulle enligt vissa medlemsstater kunna vara ett fördelaktigt, säkert och kostnadseffektivt alternativ, om det baseras på ett avtal mellan de berörda medlemsstaterna.
(34)
Dokumentationen av beslutsprocessen vad beträffar säkerheten bör stå i proportion till risknivåerna (tillämpning anpassad med hänsyn till verksamhetens och/eller anläggningens karaktär) och bör utgöra grunden för beslut om hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. Detta bör möjliggöra identifiering av osäkerheter som kräver särskild uppmärksamhet vid värderingen av säkerheten. Beslut i säkerhetsfrågor bör bygga på utfallet från säkerhetsvärderingen och information om dess robusthet och tillförlitlighet och de antaganden som har gjorts. Beslutsprocessen bör därför bygga på en uppsättning argument och belägg genom vilka man försöker påvisa att erforderlig nivå för säkerheten har uppnåtts för en anläggning eller verksamhet för hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. I synnerhet när det gäller en anläggning för slutförvaring bör dokumentationen förbättra förståelsen för de aspekter som påverkar slutförvarets säkerhet, inklusive naturliga (geologiska) och konstruerade barriärer, och den bör underlätta förväntad utveckling av slutförvaret över tid.
(35)
En medlemsstat som inte har något använt kärnbränsle, inte kan förväntas ha något använt kärnbränsle inom den närmaste framtiden och inte har någon pågående eller planerad verksamhet som berör använt kärnbränsle skulle åläggas en oproportionerlig och onödig skyldighet om den var tvungen att införliva och genomföra bestämmelserna i detta direktiv angående använt kärnbränsle. Därför bör en sådan medlemsstat, så länge den inte har fattat något beslut om att utveckla någon verksamhet som rör kärnbränsle, befrias från skyldigheten att införliva och genomföra bestämmelserna i detta direktiv angående använt kärnbränsle.
(36)
Ett fördrag mellan Republiken Sloveniens regering och Republiken Kroatiens regering om status och övriga rättsliga förhållanden avseende investering, användning och avveckling av kärnkraftverket Krško reglerar samägandet av ett kärnkraftverk. I det fördraget föreskrivs gemensamt ansvar för hantering och slutförvaring av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle. Ett undantag från vissa bestämmelser i detta direktiv bör därför fastställas så att det fördraget kan genomföras fullt ut.
(37)
Även om hänsyn bör tas till alla strålningsrisker och andra risker som hör samman med använt kärnbränsle och radioaktivt avfall i det nationella ramverket omfattar detta direktiv inte andra risker än strålningsrisker; andra risker omfattas av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.
(38)
Bibehållande och vidareutveckling av expertis och färdigheter inom hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, som är en avgörande faktor för att säkerställa höga säkerhetsnivåer, bör baseras på lärande genom driftserfarenhet.
(39)
Vetenskaplig forskning och teknisk utveckling som stöds av tekniskt samarbete mellan aktörerna kan öppna möjligheter att förbättra säker hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall samt bidra till att minska risken för radiotoxicitet hos högnivåavfall.
(40)
Inbördes utvärderingar skulle kunna vara en utmärkt metod för att bygga upp förtroende och tillit till hanteringen av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle inom Europeiska unionen, i syfte att utveckla och utbyta erfarenheter och säkerställa höga standarder.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
KAPITEL 1
TILLÄMPNINGSOMRÅDE, DEFINITIONER OCH ALLMÄNNA PRINCIPER
Artikel 1
Syfte
1. Genom detta direktiv upprättas ett gemenskapsramverk för att säkerställa ansvarsfull och säker hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall för att undvika att ålägga framtida generationer orimliga bördor.
2. Det säkerställer att medlemsstaterna sörjer för lämpliga nationella arrangemang för en hög säkerhetsnivå vid hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, för att skydda arbetstagarna och allmänheten mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning.
3. Det garanterar tillhandahållande av nödvändig information till allmänheten och allmänhetens deltagande när det gäller hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, samtidigt som vederbörlig hänsyn tas till säkerhetsfrågor och frågor som rör skyddad information.
4. Utan att det påverkar tillämpningen av direktiv 96/29/Euratom, kompletterar detta direktiv de grundläggande normer som anges i artikel 30 i Euratomfördraget när det gäller säkerheten för använt kärnbränsle och radioaktivt avfall.
Artikel 2
Tillämpningsområde
1. Detta direktiv ska tillämpas på alla led i
a)
hanteringen av använt kärnbränsle när det använda kärnbränslet härrör från civil verksamhet,
b)
hanteringen av radioaktivt avfall, från generering till slutförvaring, när det radioaktiva avfallet härrör från civil verksamhet.
2. Detta direktiv ska inte tillämpas på
a)
avfall från utvinningsindustrin som kan vara radioaktivt och som omfattas av direktiv 2006/21/EG,
b)
godkända utsläpp.
3. Artikel 4.4 i detta direktiv ska inte tillämpas på
a)
återsändande av kasserade slutna strålkällor till en leverantör eller tillverkare,
b)
sändningar av använt kärnbränsle från forskningsreaktorer till ett land dit bränsle för forskningsreaktorer levereras eller där det tillverkas, med beaktande av tillämpliga internationella avtal,
c)
avfall och använt kärnbränsle från det befintliga kärnkraftverket Krško, när det gäller sändningar mellan Slovenien och Kroatien.
4. Detta direktiv ska inte påverka den rätt en medlemsstat eller ett företag i den medlemsstaten har att efter bearbetningen återsända det radioaktiva avfallet till dess ursprungsland, om
a)
radioaktivt avfall ska sändas till den medlemsstaten eller det företaget för bearbetning, eller
b)
annat material ska sändas till den medlemsstaten eller det företaget för återvinning av det radioaktiva avfallet.
Detta direktiv ska inte heller påverka den rätt en medlemsstat eller ett företag i den medlemsstat till vilken använt kärnbränsle ska sändas för behandling eller upparbetning har att återsända radioaktivt avfall som återvunnits från behandlingen eller upparbetningen, eller en överenskommen motsvarighet, till dess ursprungsland.
Artikel 3
Definitioner
I detta direktiv avses med
1. slutlig förslutning: avslutande av all verksamhet vid någon tidpunkt efter deponeringen av använt kärnbränsle eller radioaktivt avfall i en anläggning för slutförvaring, inklusive det slutliga tekniska arbetet och annat arbete som krävs för att anläggningen ska vara säker på lång sikt,
2. behörig tillsynsmyndighet: myndighet eller system av myndigheter som utsetts i en medlemsstat på området reglering av säkerheten vid hantering av använt kärnbränsle eller radioaktivt avfall enligt artikel 6,
3. slutförvaring: deponering av använt kärnbränsle eller radioaktivt avfall i en anläggning utan avsikt att återta det,
4. anläggning för slutförvaring: varje anläggning eller installation vars huvudsakliga syfte är slutförvaring av radioaktivt avfall,
5. tillstånd: varje rättshandling som en medlemsstat enligt sin behörighet utfärdar för att det ska kunna bedrivas någon typ av verksamhet som är knuten till hantering av använt kärnbränsle eller radioaktivt avfall, eller för att tilldela ansvaret för förläggningen, utformningen, uppförandet, idrifttagandet, driften, avvecklingen eller den slutliga förslutningen av en anläggning för hantering av använt kärnbränsle eller av en anläggning för hantering av radioaktivt avfall,
6. tillståndshavare: juridisk eller fysisk person som har det övergripande ansvaret för någon typ av verksamhet eller anläggning som är knuten till hantering av använt kärnbränsle eller radioaktivt avfall enligt vad som anges i tillståndet,
7. radioaktivt avfall: radioaktivt material i gasform, flytande form eller fast form för vilket ingen ytterligare användning planeras eller övervägs av medlemsstaten eller av en fysisk eller juridisk person vars beslut godtas av medlemsstaten, och som står under tillsyn som radioaktivt avfall av en behörig tillsynsmyndighet inom ramen för medlemsstatens lagstiftning och regelverk,
8. hantering av radioaktivt avfall: varje verksamhet som är knuten till hantering, förbehandling, behandling, konditionering, lagring eller slutförvaring av radioaktivt avfall, med undantag av transport utanför anläggningens område,
9. anläggning för hantering av radioaktivt avfall: varje anläggning eller installation vars huvudsakliga syfte är att hantera radioaktivt avfall,
10. upparbetning: process eller verksamhet vars syfte är att utvinna klyvbart och fertilt material från använt kärnbränsle för vidare användning,
11. använt kärnbränsle: kärnbränsle som har bestrålats i och permanent avlägsnats från en reaktorhärd; använt kärnbränsle kan antingen betraktas som en användbar resurs som kan upparbetas eller vara avsett för slutförvaring om det betraktas som radioaktivt avfall,
12. hantering av använt kärnbränsle: varje verksamhet som är knuten till hantering, lagring, upparbetning eller slutförvaring av använt kärnbränsle, med undantag av transport utanför anläggningens område,
13. anläggning för hantering av använt kärnbränsle: varje anläggning eller installation vars huvudsakliga syfte är att hantera använt kärnbränsle,
14. lagring: förvarandet av använt kärnbränsle eller radioaktivt avfall i en anläggning i syfte att återta det.
Artikel 4
Allmänna principer
1. Medlemsstaterna ska införa och upprätthålla nationella handlingslinjer för hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 2.3, ska varje medlemsstat ha det yttersta ansvaret för hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall som genererats i den staten.
2. Om radioaktivt avfall eller använt kärnbränsle sänds för bearbetning eller upparbetning till en medlemsstat eller ett tredjeland, är det fortfarande den medlemsstat eller det tredjeland som det radioaktiva materialet sändes från som har det slutliga ansvaret för säker och ansvarsfull slutförvaring av sådant material, inbegripet för avfall som uppstår som restprodukt.
3. De nationella handlingslinjerna ska bygga på samtliga följande principer:
a)
Genereringen av radioaktivt avfall ska hållas på den lägsta nivå som är rimligen möjlig, både i fråga om aktivitet och volym, genom lämpligt utformade åtgärder och drift- och avvecklingsrutiner, inklusive materialåtervinning och återanvändning av material.
b)
Det ömsesidiga beroendet mellan leden vid generering och hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall ska beaktas.
c)
Använt kärnbränsle och radioaktivt avfall ska hanteras på ett säkert sätt, även på lång sikt och med passiva säkerhetsanordningar.
d)
Åtgärderna ska genomföras med hänsyn till verksamhetens och/eller anläggningens karaktär.
e)
Kostnaderna för hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall ska bäras av dem som genererat materialet.
f)
En evidensbaserad och dokumenterad beslutsprocess ska tillämpas på alla led i hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall.
4. Radioaktivt avfall ska slutförvaras i den medlemsstat i vilken det genererades, såvida inte vid tidpunkten för sändningen ett avtal som tar hänsyn till de kriterier som fastställts av kommissionen i enlighet med artikel 16.2 i direktiv 2006/117/Euratom har ingåtts mellan den berörda medlemsstaten och en annan medlemsstat eller ett tredjeland om att använda en anläggning för slutförvaring i ett av länderna.
Innan sändningen avgår till ett tredjeland ska den exporterande medlemsstaten underrätta kommissionen om innehållet i ett sådant avtal och vidta rimliga åtgärder för att försäkra sig om följande, nämligen
a)
att bestämmelselandet har ingått ett avtal med Europeiska atomenergigemenskapen omfattande använt kärnbränsle och radioaktivt avfall eller är part i konventionen om säkerheten vid hantering av använt kärnbränsle och om säkerheten vid hantering av radioaktivt avfall (nedan kallad konventionen),
b)
att bestämmelselandet har program för hantering och slutförvaring av radioaktivt avfall med mål om en hög säkerhetsnivå som är likvärdiga med de mål som uppställs i detta direktiv, och
c)
att anläggningen för slutförvaring i bestämmelselandet har tillstånd att ta emot sändningen av radioaktivt avfall, att den är i drift före sändningen och att den sköts i enlighet med kraven i bestämmelselandets program för hantering och slutförvaring av radioaktivt avfall.
KAPITEL 2
SKYLDIGHETER
Artikel 5
Nationellt ramverk
1. Medlemsstaterna ska införa och upprätthålla ett nationellt rättsligt, reglerande och organisatoriskt ramverk (nedan kallat nationellt ramverk) för hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall som fördelar ansvar och fastställer samordning mellan relevanta behöriga organ. Det nationella ramverket ska omfatta samtliga följande led:
a)
Ett nationellt program för genomförandet av nationella handlingslinjer avseende hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall.
b)
Nationella arrangemang för säkerheten vid hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. Fastställande av hur dessa arrangemang ska antas och med vilka instrument de ska tillämpas faller inom medlemsstaternas behörighet.
c)
Ett system för tillståndsgivning av verksamheter eller anläggningar eller båda, för hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, inbegripet förbud mot verksamheter eller drift av en anläggning eller båda, för hantering av använt kärnbränsle eller radioaktivt avfall utan tillstånd, och i förekommande fall, föreskrivande av villkor för vidare drift eller verksamhet vid anläggningen, eller båda.
d)
Ett system för lämplig kontroll, verksamhetsstyrning, tillsynsinspektioner, dokumentation och rapportering om verksamheter eller anläggningar eller båda för hantering av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle, inklusive lämpliga åtgärder för tiden efter slutlig förslutning av anläggningar för slutförvaring.
e)
Åtgärder för efterlevnad, inbegripet tillfälligt upphävande av driften samt ändring, upphörande eller återkallande av ett tillstånd, tillsammans med krav - i förekommande fall - på alternativa lösningar som leder till en säkrare situation.
f)
Ansvarsfördelningen för organ som är berörda av de olika leden i hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. I synnerhet ska det nationella ramverket lägga huvudansvaret för använt kärnbränsle och radioaktivt avfall på dem som genererar det eller, under särskilda omständigheter, på den tillståndshavare som har anförtrotts detta ansvar av behöriga organ.
g)
Nationella krav på information till allmänheten och allmänhetens deltagande.
h)
Finansieringssystemet/en för hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall i enlighet med artikel 9.
2. Medlemsstaterna ska se till att det nationella ramverket hålls aktuellt och vid behov förbättras med beaktande av driftserfarenhet, vunna insikter från den beslutsprocess som avses i artikel 4.3 f samt utveckling av relevant teknik och forskning.
Artikel 6
Behörig tillsynsmyndighet
1. Varje medlemsstat ska inrätta och upprätthålla en behörig tillsynsmyndighet för säkerheten vid hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall.
2. Medlemsstaterna ska säkerställa att den behöriga tillsynsmyndigheten är funktionellt åtskild från andra organ eller organisationer som är delaktiga i främjande eller användning av kärnenergi eller radioaktivt material, inbegripet elproduktion och radioisotoptillämpningar, eller hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, för att säkerställa verkligt oberoende och hindra otillbörlig påverkan på dess tillsynsfunktion.
3. Medlemsstaterna ska se till att den behöriga tillsynsmyndigheten ges de rättsliga befogenheter och de personella och ekonomiska resurser som krävs för att den ska kunna uppfylla sina skyldigheter i samband med det nationella ramverk som beskrivs i artikel 5.1 b, c, d och e.
Artikel 7
Tillståndshavare
1. Medlemsstaterna ska säkerställa att tillståndshavaren har det primära ansvaret för säkerheten vid anläggningar och/eller verksamhet för hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. Detta ansvar kan inte delegeras.
2. Medlemsstaterna ska säkerställa att det befintliga nationella ramverket innehåller krav på att tillståndshavare, under tillsyn av den behöriga tillsynsmyndigheten, regelbundet utvärderar, kontrollerar och, i rimlig mån, ständigt förbättrar säkerheten vid verksamheter för hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall på ett systematiskt och verifierbart sätt. Detta ska uppnås genom en ändamålsenlig värdering av säkerheten och andra argument och bevis.
3. Redovisningen av säkerheten med avseende på verksamheter och anläggningar ska, som en del av tillståndsförfarandet omfatta utvecklingen och driften av en verksamhet samt utvecklingen, driften och avvecklingen av en anläggning eller slutlig förslutning av en anläggning för slutförvaring liksom fasen efter slutlig förslutning av en anläggning för slutförvaring. Redovisningens omfattning ska stå i proportion till verksamhetens komplexitet och storleksordningen av de risker som är förknippade med det radioaktiva avfallet och det använda kärnbränslet samt anläggningen eller verksamheten. Tillståndsförfarandet ska bidra till anläggningens eller verksamhetens säkerhet under normala driftsförhållanden, förutsedda driftshändelser och dimensionerande haverier. Förfarandet ska på ett tillfredsställande vis säkerställa att säkerheten i anläggningen eller verksamheten kan garanteras. Åtgärder ska ha vidtagits för att förhindra olyckor och lindra konsekvenserna av olyckor, inklusive kontroll av de fysiska barriärerna och tillståndshavarens administrativa skyddsåtgärder som måste ha upphört att fungera innan arbetstagarna och allmänheten i väsentlig grad skulle komma att påverkas av joniserande strålning. Vid genomförandet av dessa åtgärder ska osäkerheter identifieras och reduceras.
4. Medlemsstaterna ska säkerställa att det nationella ramverket innehåller krav på att tillståndshavarna upprättar och tillämpar integrerade ledningssystem, inklusive kvalitetssäkring, som på lämpligt sätt prioriterar ett helhetsperspektiv vid hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall och regelbundet kontrolleras av den behöriga tillsynsmyndigheten.
5. Medlemsstaterna ska säkerställa att det nationella ramverket innehåller krav på att tillståndshavarna tillhandahåller och upprätthåller tillräckliga ekonomiska och personella resurser för att kunna uppfylla sina skyldigheter med hänsyn till säkerheten vid hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall enligt punkterna 1-4.
Artikel 8
Expertis och färdigheter
Medlemsstaterna ska säkerställa att det nationella ramverket innehåller krav om utbildning som alla parter ska genomföra för sin personal, liksom forsknings- och utvecklingsverksamhet för att täcka behoven i det nationella programmet för hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, så att nödvändig expertkunskap och nödvändiga färdigheter uppnås, bibehålls och utvecklas ytterligare.
Artikel 9
Ekonomiska resurser
Medlemsstaterna ska säkerställa att det nationella ramverket innehåller krav på att tillräckliga ekonomiska resurser finns tillgängliga när de behövs för genomförandet av de nationella programmen, enligt artikel 11, särskilt för hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, varvid vederbörlig hänsyn ska tas till det ansvar som de som genererar det använda kärnbränslet och det radioaktiva avfallet har.
Artikel 10
Insyn
1. Medlemsstaterna ska säkerställa att nödvändig information om hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall görs tillgänglig för arbetstagarna och allmänheten. Denna skyldighet innefattar att säkerställa att den behöriga tillsynsmyndigheten informerar allmänheten inom sitt kompetensområde. Informationen ska lämnas till allmänheten i enlighet med nationell lagstiftning och internationella åtaganden, förutsatt att detta inte äventyrar andra intressen, bland annat säkerheten, som erkänns i nationell lagstiftning eller internationella åtaganden.
2. Medlemsstaterna ska säkerställa att allmänheten ges tillräckliga möjligheter att delta på ett effektivt sätt i beslutsprocessen för hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, i enlighet med nationell lagstiftning och internationella åtaganden.
Artikel 11
Nationella program
1. Varje medlemsstat ska säkerställa genomförandet av sina nationella program för hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall (nedan kallade nationella program), som ska omfatta alla typer av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall under respektive medlemsstats jurisdiktion och för alla led i hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, från generering till slutförvaring.
2. Varje medlemsstat ska regelbundet utvärdera och uppdatera sitt nationella program med beaktande av tekniska och vetenskapliga framsteg där så är lämpligt samt, rekommendationer, gjorda erfarenheter och god praxis i de inbördes utvärderingarna.
Artikel 12
De nationella programmens innehåll
1. I de nationella programmen ska fastställas hur medlemsstaterna avser att genomföra sina nationella handlingslinjer, enligt artikel 4, för säker och ansvarsfull hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall i syfte att uppnå målen för detta direktiv, och de nationella programmen ska innehålla samtliga följande led:
a)
De övergripande målen för medlemsstatens nationella handlingslinjer vad gäller hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall.
b)
De viktiga milstolparna och tydliga tidsramar för uppnåendet av dessa milstolpar mot bakgrund av de övergripande målen i de nationella programmen.
c)
En förteckning över allt använt kärnbränsle och radioaktivt avfall och uppskattningar av framtida kvantiteter, inklusive från avveckling; i förteckningen ska tydligt anges placeringen och mängden av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle i enlighet med lämplig klassificering av det radioaktiva avfallet.
d)
Principer eller planer och tekniska lösningar för hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall från generering till slutförvaring.
e)
Principerna och/eller planer för livslängden för en anläggning för slutförvaring under perioden efter slutlig förslutning, inklusive den period under vilken de lämpliga kontrollerna fortgår och de medel som ska användas för att bevara kunskapen om den anläggningen på lång sikt.
f)
Den forskning, utveckling och demonstration som krävs för att genomföra lösningar för hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall.
g)
Ansvarsuppgifterna för genomförandet av det nationella programmet och de viktigaste bedömningskriterierna för att övervaka genomförandet.
h)
En bedömning av kostnaderna för det nationella programmets genomförande och underlaget för detta samt antagandena för denna bedömning, som ska omfatta en kostnadsprofil över tid.
i)
Gällande arrangemang för finansiering av genomförandet.
j)
Den policy eller det förfarande för insyn som avses i artikel 10.
k)
Eventuella avtal som ingåtts med en medlemsstat eller ett tredjeland om hantering av använt kärnbränsle eller radioaktivt avfall, inklusive användning av anläggningar för slutförvaring.
2. Det nationella programmet kan tillsammans med de nationella handlingslinjerna återges i ett enda dokument eller i flera olika dokument.
Artikel 13
Anmälan
1. Medlemsstaterna ska anmäla sina nationella program och efterföljande viktiga ändringar till kommissionen.
2. Inom sex månader efter dagen för anmälan får kommissionen begära ytterligare förtydliganden och/eller uttala sig om huruvida innehållet i de nationella programmen överensstämmer med artikel 12.
3. Medlemsstaterna ska inom sex månader från det att de har mottagit kommissionens reaktion tillhandahålla de förtydliganden som begärts och/eller informera kommissionen om eventuella revideringar av de nationella programmen.
4. Kommissionen ska beakta medlemsstaternas förtydliganden och framsteg när det gäller de nationella programmen när den fattar beslut om finansiellt eller tekniskt stöd från Euratom till anläggningar eller verksamhet för hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall.
Artikel 14
Rapportering
1. Medlemsstaterna ska rapportera till kommissionen om genomförandet av detta direktiv första gången senast den 23 augusti 2015 och därefter vart tredje år, och då ta hänsyn till granskning och rapportering enligt konventionen.
2. På grundval av medlemsstaternas rapporter ska kommissionen lägga fram en rapport för Europaparlamentet och rådet om följande:
a)
Framstegen vid genomförandet av detta direktiv.
b)
En förteckning över det radioaktiva avfall och det använda kärnbränsle som finns på gemenskapens territorium samt framtidsprognoser.
3. Medlemsstaterna ska regelbundet, och minst vart tionde år, själva utvärdera sina nationella ramverk, behöriga tillsynsmyndigheter, nationella program och deras genomförande samt inbjuda till en internationell inbördes utvärdering av nationella ramverk, behöriga tillsynsmyndigheter och/eller nationella program, i syfte att säkerställa att höga säkerhetsnormer uppnås för den säkra hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. Resultaten av varje inbördes utvärdering ska rapporteras till kommissionen och övriga medlemsstater och får göras tillgängliga för allmänheten när det inte förekommer några konflikter vad gäller säkerhetsfrågor och frågor som rör skyddad information.
KAPITEL 3
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 15
Införlivande
1. Medlemsstaterna ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv före den 23 augusti 2013. De ska genast underrätta kommissionen om detta.
När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
2. Skyldigheten att införliva och genomföra bestämmelserna om använt kärnbränsle i detta direktiv ska inte gälla Cypern, Danmark, Estland, Irland, Lettland, Luxemburg och Malta så länge de beslutar att inte utveckla någon verksamhet med koppling till kärnbränsle.
3. Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv samt eventuella senare ändringar av dessa bestämmelser.
4. Medlemsstaterna ska så snart som möjligt, dock senast den 23 augusti 2015, för första gången till kommissionen anmäla innehållet i sina nationella program innefattande alla de punkter som anges i artikel 12.
Artikel 16
Ikraftträdande
Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Artikel 17
Adressater
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.
Utfärdat i Bryssel den 19 juli 2011.