ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 6. července 2010
ve věci státní podpory C 40/07 (ex N 48/07), kterou Rumunsko uplatnilo ve prospěch podniku ArcelorMittal Tubular Products Roman S.A. (dříve Petrotub Roman S.A.)
(oznámeno pod číslem K(2010) 4492)
(Pouze rumunské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2013/516/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
s ohledem na ustanovení přílohy VII a dodatku A přílohy VII protokolu o přechodných opatřeních smlouvy o přistoupení Rumunska,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1) a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 2. února 2007 požádala Komise Rumunsko, aby poskytlo informace týkající se prominutí dluhů a úprav splátkového kalendáře u podniku Petrotub Roman S.A. (dále jen „Petrotub“) v souvislosti s jeho privatizací v roce 2003 (po zprivatizování se podnik přejmenoval na Mittal Steel Roman a poté na ArcelorMittal Tubular Products S.A. (2) (dále jen „AM Roman“)).
(2)
Dopisem ze dne 25. září 2007 oznámila Komise Rumunsku své rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (3) ve věci možné podpory v rámci privatizace podniku Petrotub. Rozhodnutí bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby k tomuto opatření předložily své připomínky.
(3)
Rumunsko předložilo své připomínky dopisem ze dne 26. listopadu 2007, který byl zaevidován téhož dne. Podniky ArcelorMittal (mateřský podnik) a AM Roman (dotyčný dceřiný podnik) předložily své připomínky dopisy ze dne 28. ledna 2008, zaevidovanými dne 29. ledna 2008. Tyto připomínky byly dne 12. února 2008 sděleny Rumunsku. Rumunsko na ně odpovědělo dopisem ze dne 11. března 2008, který byl zaevidován téhož dne.
(4)
Dopisy ze dne 26. února 2009, 8. října 2009 a 29. ledna 2010 požádala Komise o dodatečné informace. Rumunsko odpovědělo dopisy ze dne 27. dubna 2009, 19. října 2009 a 3. února 2010, jež byly všechny zaevidovány ještě téhož dne.
II. POPIS SKUTEČNOSTÍ
1. Podnik
(5)
Podnik AM Roman je výrobce bezešvých ocelových trubek se sídlem ve městě Roman v oblasti Rumunska, která je příjemcem pomoci podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU (5). Před zprivatizováním v roce 2003 byl podnik, který se tehdy jmenoval Petrotub, výrobcem bezešvých ocelových trubek válcovaných za tepla i za studena s průměrem mezi 6 a 620 mm a tloušťkou stěny mezi 0,5 a 70 mm. Tyto výrobky nachází různé využití v odvětvích energetiky (ropy, plynu, chemických látek, jaderné a konvenční energie) a ve strojírenství a stavebnictví. Po privatizaci podnik dál pokračoval v působení na stejném výrobkovém trhu. V současnosti má podnik ArcelorMittal Tubular Products Holding B.V. Rotterdam NLD (ze skupiny ArcerlorMittal group) v tomto podniku 69,76% podíl (6).
2. Předmětné opatření
(6)
Dne 23. července 2003 zveřejnil rumunský Úřad pro privatizaci APAPS (dnes AVAS) (7) záměr prodat svůj 70% podíl v podniku Petrotub. Privatizace proběhla prostřednictvím veřejného nabídkového řízení. Dohoda o prodeji byla podepsána s podnikem LNM Holdings NV (dnes ArcelorMittal) dne 28. října 2003 za kupní cenu ve výši 6 milionů USD (5,1 milionu EUR (8)).
(7)
V souvislosti s privatizací souhlasil APAPS jménem rumunského státu s odepsáním dluhů v celkové výši 22,5 milionu EUR a u zbývající částky souhlasil se změnou splátkového kalendáře.
(8)
V roce 1998 uzavřel podnik Petrotub smlouvu na komerční úvěr ve výši [30-50] (9) milionů DEM [15-25 milionů EUR] s dobou trvání do roku 2011 od německé rozvojové banky Kreditanstalt für Wiederaufbau (dále jen „KfW“), jehož smyslem bylo zakoupení nové válcovny od podniku Mannesmann AG. Jednotlivé části finančního balíčku od KfW byly zajištěny státními zárukami poskytnutými Německem a Rakouskem, jakož i bankovní zárukou od rumunské banky Banca Comercială Română (dále jen „BCR“). Protizáruku u státní záruky Německa poskytl rumunský stát. Rumunská protizáruka se týkala 85 % z celkových 30-50 milionů DEM úvěru od KfW. Rumunsko si od podniku Petrotub vyúčtovalo jednorázový poplatek ve výši [3-7 %].
III. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(9)
V rozhodnutí o zahájení řízení sdělila Komise Rumunsku, že základem pro zahájení formálního vyšetřovacího řízení je oddíl B přílohy VII protokolu smlouvy o přistoupení Rumunska (dále jen „příloha VII“), který pojednává o restrukturalizaci ocelářského průmyslu, a také že při neexistenci specifických ustanovení v příloze VII týkajících se právní situace rumunského výrobce trubek v době privatizace bude Komise existenci a slučitelnost státní podpory poskytnuté podniku AM Roman vyšetřovat na tomto právním základě.
(10)
Komise poznamenala, že pořizovací cena (5,1 milionu EUR) nepokryla ztrátu, která vznikla státu v důsledku prominutí dluhů ve výši 22,5 milionu EUR, s nímž v souvislosti s privatizací souhlasil rumunský Úřad pro privatizaci APAPS.
(11)
Před zahájením formálního vyšetřovacího řízení předložilo Rumunsko zprávu vypracovanou externím poradcem (10), aby dokázalo, že privatizace za daných podmínek byla pro stát tím nejvýhodnějším řešením.
(12)
Zpráva dokládala, že privatizace bude pro rumunský stát tím nejvýhodnějším řešením. V níže uvedené tabulce je obsaženo srovnání částek, které by každá ze státních věřitelských institucí získala buď při privatizaci, nebo při likvidaci (11).
Privatizace
Likvidace
Fond sociálního zabezpečení
[…] milionů EUR
[…] milionů EUR
Fond nezaměstnanosti
[…] milionů EUR
[…] milionů EUR
Zdravotní fond
[…] milionů EUR
[…] milionů EUR
APAPS
[…] milionů EUR
(včetně prodejní ceny ve výši 5,1 milionu EUR)
0
Stát celkem
[4-9] milionů EUR
[19-26] milionů EUR
(13)
Zpráva vycházela z předpokladu, že v případě likvidace by došlo k aktivaci záruky z roku 1998 a stát by (prostřednictvím ministerstva financí) ručil za zbývající částku z úvěru, který si v roce 1998 od KfW vzal podnik Petrotub, tj. za [15-25] milionů EUR. Jinými slovy by stát v případě likvidace nakonec obdržel pouze [2-9] milionů EUR, což je méně ve srovnání s celkovou částkou [4-9] milionů EUR v případě privatizace.
(14)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise měla pochybnosti o tom, zda výsledky v případě privatizace a likvidace měly být odhadnuty pro stát jako celek, což byl návrh odborné zprávy, nebo odděleně pro každého ze státních věřitelů, což by bylo v souladu s rozhodnutím Tribunálu ve věci HAMSA (12).
(15)
Komise mimo jiné zpochybnila, že by při odhadování výsledku likvidace bylo možné zohlednit ztrátu [15-25] milionů EUR jako výsledek aktivace záruky z roku 1998. V souladu s rozhodnutími ve věcech HYTASA (13) a Gröditzer (14) by se mělo rozlišovat mezi závazky, které stát na sebe musí vzít coby akcionář daného podniku, a závazky státu coby orgánu veřejné moci. Z toho plyne, že náklady přijaté orgánem veřejné moci nelze započítávat pro účely odhadování nákladů, které by byl schopen a ochoten na sebe vzít soukromý akcionář. Komise považuje skutečnost, že rumunské ministerstvo financí vydalo podniku Petrotub v roce 1998 státní záruku, za známku toho, že soukromý akcionář by takovou záruku nebyl schopen dát. Ve stejném smyslu je zapotřebí chápat skutečnost, že záruka z roku 1998 byla poskytnuta za podmínek, které by soukromý hospodářský subjekt nemohl přijmout.
IV. PŘIPOMÍNKY RUMUNSKA A ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(16)
Ve svých připomínkách ze dne 27. listopadu 2007 Rumunsko především namítalo, že privatizace podniku Petrotub v říjnu 2003 neznamenala pro tento podnik či kupujícího žádnou výhodu, a proto tato operace nepředstavovala státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(17)
Rumunsko nejprve zdůraznilo, že podnik Petrotub byl prodán v rámci otevřeného, transparentního a bezpodmínečného nabídkového řízení, což podle rumunských orgánů dokazuje, že podnik Petrotub byl prodán za tržní cenu a že kupujícímu tímto nákupem nevznikla žádná výhoda. Zadruhé se Rumunsko domnívá, že postupovalo tak, jak by postupoval každý soukromý prodejce: při výběru mezi privatizací a likvidací si stát zvolil scénář, který byl z čistě finančního hlediska ten nejvýhodnější, aniž by přihlížel k nekomerčním či politickým aspektům, jimiž se jinak vyznačuje postup orgánu veřejné moci.
(18)
Ve spojitosti s tímto druhým tvrzením Rumunsko ukázalo, že podle vnitrostátního práva měl Úřad pro privatizaci AVAS povinnost i pravomoc provést odhad a srovnání výsledků privatizace a likvidace s odkazem na státní rozpočet jako celek. Jinými slovy, úřad pro privatizaci zvolil možnost, která byla pro státní rozpočet jako celek nejvýhodnější, stejně, jak by to učinila velká holdingová společnost zahrnující několik věřitelů. Proto a navzdory názoru Komise by stát nemohl, ba ani nesměl odhadovat výsledky privatizace a likvidace samostatně pro každý z dotčených veřejných subjektů zvlášť.
(19)
Při odhadování výsledků likvidace byl stát navíc oprávněn zohlednit ztrátu spojenou s aktivací záruky z roku 1998, neboť by takovou záruku za daných podmínek podniku Petrotub poskytl i soukromý investor. V době udělení záruky se podnik nenacházel v obtížích a riziková přirážka, která byla podniku Petrotub za záruku vyúčtována, byla odpovídající odměnou akcionáři za záruku ve prospěch podniku, který se v té době nacházel v dobrém stavu.
(20)
Nadto je zapotřebí posuzovat záruku z roku 1998 z hlediska příslušných pravidel státní podpory platných v té době. Sdělení Komise o krátkodobém pojištění vývozních úvěrů platné v té době vylučovalo dlouhodobé záruky vývozních úvěrů z rozsahu kontrol podle čl. 107 odst. 1 SFEU (tehdy čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES) (15). Rumunsko také zdůraznilo, že v roce 1998, kdy došlo k poskytnutí záruky, byl podnik Petrotub výrobcem trubek a jako takového se jej netýkala definice ESUO ocele, ani ustanovení protokolu č. 2 o oceli ESUO v evropské dohodě o přidružení.
(21)
Podnik AM Roman a jeho mateřský podnik ArcelorMittal argumentaci Rumunska plně podpořily. Podniky rovněž zdůraznily, že podle tehdy platných rumunských právních předpisů a podle pravidel státní podpory evropské dohody o přidružení státní záruka poskytnutá v roce 1998 podniku Petrotub státní podporu nepředstavovala. Záruka z roku 1998 nadto představovala jasně vymahatelný komerční závazek učiněný státem coby většinovým akcionářem dotčeného podniku, a z toho důvodu ji lze započítat do odhadu nákladů na likvidaci. Podnik ArcelorMittal také zdůraznil, že za koupi podniku Petrotub zaplatil tržní cenu, a proto by jakákoliv případná výhoda z privatizace (k níž nedošlo) v každém případě připadla státu coby prodejci.
V. POSOUZENÍ
1. Platné právo a pravomoc Komise
(22)
Toto řízení se zabývá skutečnostmi, k nimž došlo před přistoupením Rumunska k Evropské unii dne 1. ledna 2007. Podnik Petrotub byl zprivatizován v říjnu 2003. V roce 1998 mu nadto rumunský stát poskytl záruku týkající se úvěru ve výši [30-50] milionů DEM od KfW určeného na nákup nové válcovny. Záruka z roku 1998 je s privatizací z roku 2003 spojena, neboť Rumunsko tvrdí, že se v případě likvidace musí její náklady zahrnout do posouzení privatizace z roku 2003 podle kritérií jednání investora v tržním hospodářství.
(23)
Všeobecně se články 107 až 108 SFEU nevztahují na podpory poskytnuté před přistoupením, které se již po přistoupení neuplatní (16). Odchylně od tohoto obecného pravidla - a tedy výjimečně - je Komise na základě přílohy VII smlouvy o přistoupení Rumunska oprávněna k přezkoumání státní podpory poskytnuté Rumunskem před přistoupením k EU v souvislosti s restrukturalizací rumunského ocelářského průmyslu (17).
(24)
V příloze VII jsou obsažena ustanovení umožňující Rumunsku dokončit restrukturalizaci jeho ocelářského průmyslu zahájenou ještě před jeho přistoupením k EU. Tato restrukturalizace rumunského ocelářského odvětví byla prováděna na základě protokolu č. 2 o oceli ESUO přiloženému k evropské dohodě o přidružení (dále jen „protokol č. 2“) a rozšířenému Dodatkovým protokolem podepsaným dne 23. října 2002 (dále jen „Dodatkový protokol“).
(25)
Protokolem č. 2 byla Rumunsku přiznána pětiletá „doba odkladu“, od roku 1993 do roku 1998, aby vzhledem k přistoupení mohlo restrukturalizovat svůj ocelářský průmysl ESUO. Tato „doba odkladu“ byla prodloužena do konce roku 2004 Dodatkovým protokolem schváleným Komisí dne 29. července 2002 a podepsaným dne 23. října 2002. V rámci celé „doby odkladu“, tj. od roku 1993 do konce roku 2004, bylo Rumunsku umožněno poskytovat restrukturalizační podporu ocelářskému odvětví za podmínek stanovených v protokolu č. 2 (rozšířeným Dodatkovým protokolem) a na základě národního restrukturalizačního programu (dále jen NRP“) schváleného Společenstvím. Rumunský NRP byl Radou schválen dne 18. července 2005 (18).
(26)
Příloha VII je „ochranným mechanismem“ umožňujícím Komisi, aby po 1. lednu 2007 (den přistoupení) sledovala podpory, jež Rumunsko ocelářskému odvětví před přistoupením k EU poskytlo na základě protokolu č. 2 (rozšířeného Dodatkovým protokolem) a NRP. Příloha VII navíc dává Komisi pravomoc požadovat zpět podporu, která byla poskytnuta v rozporu s protokolem č. 2 evropské dohody o přidružení a NRP. Příloha VII je tak lex specialis, který výjimečně a odchylně od obecného režimu umožňuje se zpětnou působností kontrolu a přezkoumání státní podpory poskytnuté rumunskému ocelářskému průmyslu před přistoupením Rumunska k EU. V nedávném rozsudku o státní podpoře udělené před přistoupením k EU polským ocelářským podnikům (19) potvrdil Tribunál povahu lex specialis protokolu č. 8 smlouvy o přistoupení Polska k EU, který obsahuje obdobná ustanovení, jako jsou ustanovení v příloze VII.
(27)
V rámci tohoto řízení musí Komise posoudit, zda se oblast působnosti pravomoci týkající se kontroly se zpětnou působností, kterou zmiňuje 23. až 26. bod odůvodnění, vztahuje také na opatření, která Rumunsko poskytlo výrobcům trubek před přistoupením k EU. Za tím účelem musí být vyjasněny právní základy, které se v této věci uplatňují, tedy příloha VII ve spojení s protokolem č. 2 a Dodatkovým protokolem, aby bylo možné určit, zda se jejich ustanovení vztahují na opatření poskytnutá rumunským výrobcům trubek před přistoupením Rumunska k EU.
(28)
Obecnou právní zásadou při výkladu právní předpisů lex specialis, které představují výjimku od obecných právních předpisů, je, že se vykládají striktně. Ze striktního výkladu výše uvedených právních základů (viz níže 29.-43. bod odůvodnění) vyplývá, že pravomoc Komise týkající se výjimečné kontroly se zpětnou působností je omezena na (možná) opatření poskytnutá výrobcům ESUO před přistoupením, to znamená, že se pravomoc nevztahuje na (možná) opatření poskytnutá výrobcům trubek.
(29)
V bodech 12 a 17 přílohy VII jsou stanoveny pravomoci Komise týkající se sledování a kontroly se zpětnou působností v souvislosti s podporou poskytnutou rumunskému ocelářského průmyslu před přistoupením k EU. Bod 12 opravňuje Komisi a Radu až do roku 2009 dohlížet na provádění rumunského NRP v období před přistoupením a po něm. V bodě 17 se Komise opravňuje nařídit navrácení státní podpory poskytnuté v rozporu s body 1 až 3 přílohy VII (jak je uvedeno níže v 30.-32. bodě odůvodnění).
(30)
V bodě 1 přílohy VII se stanoví, že státní podpora poskytnutá Rumunskem na restrukturalizaci „vymezených částí rumunského ocelářského průmyslu“ v letech 1993 až 2004 se považuje za slučitelnou s vnitřním trhem, pokud: „[…] období stanovené v čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2 o výrobcích ESUO k evropské dohodě o přidružení […] bylo prodlouženo do dne 31. prosince 2005“; byly splněny podmínky stanovené v NRP; po 1. lednu 2005 nebyly příjemcům NRP poskytnuty žádné další státní podpory a „[…] rumunskému ocelářskému odvětví nebyla po 31. prosinci 2004 vyplacena žádná státní podpora na restrukturalizaci“. Rovněž se zde stanoví, že: „Pro účely těchto ustanovení a dodatku A se státní podporou pro restrukturalizaci rozumí jakékoliv opatření týkající se ocelářských společností, které představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES a které nelze považovat za slučitelné se společným trhem v souladu s obvyklými pravidly používanými ve Společenství“.
(31)
V bodě 2 přílohy VII se stanoví, že pouze podniky uvedené na seznamu příjemců NRP (také na seznamu v dodatku A přílohy VII) jsou způsobilé obdržet státní podporu v období 1993 až 2004.
(32)
V bodě 6 přílohy VII se stanoví, že podniky, které nejsou na seznamu příjemců NRP, „nejsou příjemci podpory na restrukturalizaci, ani žádné jiné podpory“, a nepožaduje se od nich, aby snížily svou kapacitu.
(33)
V bodu 1 prvním pododstavci přílohy VII se výslovně odkazuje na čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2 rozšířeného Dodatkovým protokolem podepsaným 23. října 2002. Protokol č. 2 se vztahoval výhradně na ocel ESUO a dokonce uváděl ocelové výrobky ESUO na seznamu v jedné příloze. Tato příloha obsahovala tentýž seznam výrobků ESUO jako příloha I Smlouvy o ESUO, v níž byly z definice „oceli ESUO“ výslovně vyňaty ocelové trubky („trubky (bezešvé či svařované) […] lesklé tyče a odlitky ze železa (trubky, potrubí, armatury a další odlitky ze železa)“).
(34)
Platnost Smlouvy o ESUO skončila dne 23. července 2002. Od tohoto data spadají státní podpory ocelářskému průmyslu do působnosti obecných právních rámců ES. Při té příležitosti bylo rozhodnuto rozšířit definici evropského ocelářského odvětví tak, aby zahrnovala výrobce trubek. To bylo zakotveno v článku 27 a v příloze B víceodvětvového rámce pro regionální podporu velkým investičním projektům (20), které definovaly ocelářské odvětví EU tak, aby zahrnovalo bezešvé trubky a velké svařované trubky (s průměrem větším než 406,4 mm). Tato rozšířená definice ocelářského odvětví byla nato převzata do přílohy I Pokynů k vnitrostátní regionální podpoře na období 2007-2013 (21) a do čl. 2 bodu 29 obecného nařízení o blokových výjimkách (22).
(35)
Nicméně ani protokol č. 2, ani Dodatkový protokol nebyly výslovně změněny tak, aby obsahovaly tuto rozšířenou definici ocelářského odvětví EU zahrnujícího výrobce trubek. Platnost protokolu č. 2 skončila dne 31. prosince 1997. Dodatkovým protokolem byla platnost protokolu č. 2 prodloužena od 1. ledna 1998 na dalších osm let, příp. do dne přistoupení Rumunska k EU (podle toho, k čemu dojde dříve). Dodatkový protokol hovoří obecně o „ocelových výrobcích“, jeho oblast působnosti je však výslovně svázána s čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2, který se týkal pouze výrobků ESUO. Zejména podle článku 2 Dodatkového protokolu bylo prodloužení platnosti protokolu č. 2 podmíněno tím, že Rumunsko Komisi předloží NRP a plány na restrukturalizaci podniků, které jsou příjemci NRP, přičemž jak NRP, tak tyto plány musely splnit „požadavky čl. 9 odst. 4 protokolu č. 2 evropské dohody o přidružení a musely být posouzeny a schváleny příslušným vnitrostátním orgánem odpovědným za státní podpory (Radou pro hospodářskou soutěž)“.
(36)
Závěrem by proto mělo být, že bod 17 přílohy VII ve výkladu podle bodů 1-2 a 6 přílohy VII, spolu s protokolem č. 2 a Dodatkovým protokolem, Komisi neopravňuje ke kontrole podpor, které Rumunsko před přistoupením k EU -zejména v letech 1993 až 2004 - poskytlo výrobcům trubek.
(37)
Kromě toho, že Komise právně vyložila oblast působnosti příslušných právních základů (tj. přílohy VII, protokolu č. 2 a Dodatkového protokolu - viz výše uvedený 29. až 36. bod odůvodnění), přezkoumala také otázku, zda prováděcí pravidla pro uplatňování ustanovení o státní podpoře obsažená v evropské dohodě o přidružení a protokolu č. 2, tak jak je přijaly Společenství a Rumunsko v roce 2001 (dále jen „prováděcí pravidla“ (23)), jsou relevantní pro určení oblasti působnosti kompetence týkající se kontroly se zpětnou působností, pokud jde o (možná) opatření, která byla poskytnuta rumunským výrobcům trubek před přistoupením k EU.
(38)
Obecnou zásadou je, že prováděcí předpisy obsahují jednací řád, který se nesmí zaměňovat s hmotnými pravidly v oblasti státních podpor obsaženými v evropské dohodě o přidružení a protokolu č. 2 k evropské dohodě o přidružení. Je však třeba poznamenat, že prováděcí pravidla také obsahují podrobná ustanovení o kritériích posouzení slučitelnosti podpory s evropskou dohodou o přidružení a s protokolem č. 2 k evropské dohodě o přidružení.
(39)
Ustanovení čl. 2 odst. 1 první věty prováděcích pravidel stanoví: „Posouzení slučitelnosti poskytnutí jednotlivé podpory a programů podpory s evropskou dohodou o přidružení podle článku 1 probíhá na základě kritérií, která vyplývají z uplatnění pravidel článku 87 Smlouvy o založení Evropského společenství včetně současných a budoucích sekundárních právních předpisů, rámců, pokynů a dalších příslušných administrativních aktů platných ve Společenství, jakož i judikatury Soudu prvního stupně a Soudního dvora Evropských společenství a všech rozhodnutí přijatých Radou přidružení podle čl. 4 odst. 3“. Citovaný právní předpis stanoví obecnou zásadu, že hmotná kritéria pro obecné posouzení slučitelnosti státní podpory s evropskou dohodou o přidružení jsou „evoluční“ povahy v tom smyslu, že zohledňují jakékoliv aktuální změny právních předpisů EU a judikatury.
(40)
Ustanovení čl. 2 odst. 1 druhé věty odkazuje výslovně na kritéria slučitelnosti podle protokolu č. 2: „Pokud jsou poskytnutá podpora či programy podpory určeny pro výrobky, na které se vztahuje protokol č. 2 evropské dohody o přidružení, uplatňuje se první věta tohoto odstavce, za předpokladu, že posouzení nebylo učiněno na základě kritérií vyplývajících z uplatňování pravidel podle článku 87 Smlouvy o založení Evropského společenství, nýbrž na základě kritérií vyplývajících z uplatňování pravidel pro státní podpory podle Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli“. Je třeba poznamenat, že ze znění této věty zřetelně vyplývá, že na rozdíl od případu obecné podpory, na který se vztahuje čl. 2 odst. 1 první věta (viz níže uvedený 41. bod odůvodnění), se pro účely podpory, na kterou se vztahuje protokol č. 2, vyvíjí kritéria slučitelnosti podpory na základě Smlouvy o ESUO. Pokud jde o vývoj těchto kritérií po uplynutí platnosti Smlouvy o ESUO v roce 2002, nejsou uvedeny žádné zvláštní informace.
(41)
Ustanovení čl. 2 odst. 2 a 3 prováděcích pravidel stanoví mechanismus, jak má Rumunsko zohlednit změny kritérií slučitelnosti. Konkrétně má být Rumunsko informováno o všech změnách kritérií slučitelnosti Společenství, které nebyly zveřejněny, a „pokud Rumunsko během tří měsíců po obdržení oficiální informace nevznese připomínky týkající se změn, stanou se tato kritéria kritérii slučitelnosti v souladu s odstavcem 1 tohoto článku. Pokud Rumunsko takové připomínky vznese, pak se s ohledem na sbližování právních předpisů, jak ho stanoví evropská dohoda o přidružení, konají konzultace v souladu s články 7 a 8 těchto předpisů“.
(42)
I když Rumunsko během lhůty tří měsíců nevzneslo připomínky ke změně definice Společenství týkající se ocelářského průmyslu, která v roce 2002 zahrnula také výrobce trubek, takové změny právních předpisů Společenství nebylo možné uplatnit na opatření, na která se nevztahuje oblast působnosti evropské dohody o přidružení, tj. opatření, na která se nevztahuje Smlouva o ESUO. Mimoto je příloha VII lex specialis, a Komise se proto při určování jeho oblasti působnosti nemůže dovolávat rozšíření definice ocelářského odvětví EU poté, co uplynula doba platnosti Smlouvy o ESUO. Komise tedy musela dojít k závěru, že na jedné straně je nezbytné přesně rozlišovat mezi „evoluční“ povahou platného právního předpisu týkajícího se státní podpory poskytnuté před přistoupením ve prospěch ocelářského průmyslu v Rumunsku a nutně striktním výkladem oblasti působnosti pravomoci Komise týkající se kontroly se zpětnou působností na straně druhé, jak vyplývá z přílohy VII, protokolu č. 2 a Dodatkového protokolu.
VI. ZÁVĚR
(43)
Na základě výše uvedených skutečností (viz výše především 36. a 42. bod odůvodnění) došla Komise k závěru, že na základě přílohy VII není oprávněna přezkoumat opatření, která byla ve prospěch rumunských výrobců trubek učiněna před přistoupením Rumunska k EU, především v letech 1993 až 2004. Toto řízení se s ohledem na skutečnost, že Komise není oprávněna posoudit předmětná opatření, zastavuje,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
S ohledem na skutečnost, že Komise není podle ustanovení části B přílohy VII smlouvy o přistoupení Rumunska k EU oprávněna přezkoumat opatření učiněná Rumunskem v roce 2003 v souvislosti s privatizací podniku Petrotub Roman S.A., se formální vyšetřovací řízení stanovené v čl. 108 odst. 2 SFEU, které bylo zahájeno dopisem adresovaným Rumunsku ze dne 25. září 2007, zastavuje.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Rumunsku.
V Bruselu dne 6. července 2010.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 6 juli 2010
om den åtgärd C 40/07 (f.d. NN 48/07) som Rumänien har genomfört till förmån för ArcelorMittal Tubular Products Roman S.A. (tidigare Petrotub Roman S.A.)
[delgivet med nr K(2010) 4492]
(Endast den rumänska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
(2013/516/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket,
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a,
med beaktande av bestämmelserna i bilaga VII, och tillägg A till bilaga VII, till protokollet om övergångbestämmelser till anslutningsfördraget för Rumänien,
efter att i enlighet med nämnda bestämmelser ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (1) och med beaktande av dessa synpunkter, och
av följande skäl:
I. FÖRFARANDE
(1)
Genom en skrivelse av den 2 februari 2007 begärde kommissionen att Rumänien skulle lämna upplysningar om efterskänkta offentliga fordringar och omläggning av offentliga skulder för Petrotub Roman S.A. (nedan kallat Petrotub) i samband med att företaget privatiserades 2003 (efter privatiseringen döptes företaget om till Mittal Steel Roman och senare till ArcelorMittal Tubular Products S.A. (2) - nedan kallat AM Roman).
(2)
Genom en skrivelse av den 25 september 2007 underrättade kommissionen Rumänien om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 108.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (3) avseende det eventuella stödet i samband med privatiseringen av Petrotub. Det beslutet har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning (4). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med sina synpunkter på åtgärden i fråga.
(3)
Rumänien lämnade sina synpunkter genom en skrivelse av den 26 november 2007, registrerad samma dag. Genom skrivelser daterade den 28 januari 2008, och registrerade den 29 januari 2008, lämnade ArcelorMittal (moderbolaget) och AM Roman (det berörda dotterbolaget) sina synpunkter, vilka översändes till Rumänien den 12 februari 2008. Rumänien svarade genom en skrivelse av den 11 mars 2008, registrerad samma dag.
(4)
Kommissionen begärde ytterligare upplysningar genom skrivelser av den 26 februari 2009, den 8 oktober 2009 och den 29 januari 2010. Rumänien svarade genom skrivelser av den 27 april 2009, den 19 oktober 2009 respektive den 3 februari 2010, samtliga registrerade samma dagar.
II. BESKRIVNING AV SAKFÖRHÅLLANDEN
1. Företaget
(5)
AM Roman är ett företag som tillverkar sömlösa stålrör och har sitt säte i Roman, en rumänsk region som mottar stöd i enlighet med artikel 107.3 a i EUF-fördraget. (5) Före privatiseringen 2003 var företaget, som då hette Petrotub, tillverkare av sömlösa stålrör. Produkterna bestod av varmrullade och kallrullade stålrör med en diameter på 6-620 mm och en väggtjocklek på 0,5-70 mm. Dessa produkter har olika användningsområden inom energiindustrin (för olja, gas, kemikalier, kärnenergi och konventionell energi) och i maskin- och byggnadsindustrin. Efter privatiseringen fortsatte företaget med sin verksamhet på samma produktmarknad. För närvarande äger ArcelorMittal Tubular Products Holding B.V. Rotterdam NLD (i ArcelorMittal-koncernen) 69,76 % av företaget. (6)
2. Åtgärden i fråga
(6)
Den 23 juli 2003 offentliggjorde den rumänska privatiseringsmyndigheten APAPS (nu AVAS) (7) att den hade för avsikt att sälja sin 70-procentiga andel i Petrotub. Privatiseringen ägde rum genom offentlig upphandling. Ett säljavtal undertecknades med LNM Holdings NV (numera ArcelorMittal) den 28 oktober 2003, om köpesumman 6 miljoner US-dollar (5,1 miljoner euro (8)).
(7)
I samband med privatiseringen ingick APAPS en överenskommelse på den rumänska statens vägnar om att skriva av offentliga skulder på sammanlagt 22,5 miljoner euro och lägga om den återstående offentliga skulden.
(8)
Petrotub hade 1998 tagit ett kommersiellt lån på [30-50] (9) miljoner tyska mark [15-25 miljoner euro] med löptid till 2011 från den tyska utvecklingsbanken Kreditanstalt für Wiederaufbau (nedan kallad KfW) för att köpa ett nytt valsverk från Mannesmann AG. Säkerheten för de olika segmenten i finansieringspaketet från KfW bestod av statliga garantier som beviljats av Tyskland och Österrike samt en bankgaranti från den rumänska banken Banca Comercială Română (BCR). Den tyska statens garanti motgaranterades av den rumänska staten. Den rumänska motgarantin täckte 85 % av det totala lånebeloppet från KfW på 30-50 miljoner tyska mark. Rumänien tog ut en engångsavgift från Petrotub på [3-7 %].
III. BESLUTET OM ATT INLEDA ETT FÖRFARANDE
(9)
I beslutet om att inleda ett förfarande underrättade kommissionen Rumänien om att det formella granskningsförfarandet grundade sig på avsnitt B om omstrukturering av stålsektorn i bilaga VII till protokollet till anslutningsfördraget för Rumänien (nedan kallat bilaga VII). Kommissionen påpekade också att bilaga VII inte innehåller några specifika bestämmelser avseende rättsläget för rumänska rörtillverkare vid tidpunkten för privatiseringen, och att kommissionen därför skulle granska om det förekom statligt stöd till AM Roman och om detta stöd i så fall var förenligt med lagstiftningen.
(10)
Kommissionen konstaterade att anskaffningspriset (5,1 miljoner euro) inte täckte den förlust som staten ådrog sig genom den avskrivning av offentliga skulder på 22,5 miljoner euro som godtogs av den rumänska privatiseringsmyndigheten APAPS i samband med privatiseringen.
(11)
Innan det formella granskningsförfarandet inleddes hade Rumänien lagt fram en rapport som utarbetats av en extern konsult (10) för att visa att privatiseringen enligt nämnda villkor var den fördelaktigaste lösningen för staten.
(12)
I rapporten konstaterades att privatisering var den fördelaktigaste lösningen för den rumänska staten. I nedanstående tabell jämförs de belopp som man uppskattade att var och en av de offentliga fordringsägarna skulle erhålla vid en privatisering respektive en likvidation. (11)
Privatisering
Likvidation
Socialförsäkringskassan
[…] miljoner euro
[…] miljoner euro
Arbetslöshetskassan
[…] miljoner euro
[…] miljoner euro
Hälso- och sjukvårdskassan
[…] miljoner euro
[…] miljoner euro
APAPS
[…] miljoner euro
(inklusive avyttringspriset 5,1 miljoner euro)
0
Summa statligt belopp
[4-9] miljoner euro
[19-26] miljoner euro
(13)
Rapporten grundades på antagandet att en likvidation skulle ha utlöst garantin från 1998, och att staten (genom finansministeriet) skulle ha fått ansvara för det utestående beloppet i Petrotubs lån från KfW 1998, dvs. för [15-25] miljoner euro. Med andra ord skulle en likvidation ha inneburit att staten i slutändan bara skulle ha fått [2-9] miljoner euro, vilket är mindre än det totala beloppet [4-9] miljoner euro som erhölls genom privatiseringen.
(14)
I beslutet om att inleda ett förfarande ifrågasatte kommissionen om det var rätt att uppskatta resultaten av en privatisering respektive en likvidation för staten som helhet, vilket skedde i expertrapporten, eller om det borde ha skett separat för var och en av de offentliga fordringsägarna i linje med rättspraxis i HAMSA-målet (12).
(15)
Kommissionen tvivlade bland annat också på att den förlust på [15-25] miljoner euro som hade följt av att garantin från 1998 trädde i kraft skulle kunna ingå i beräkningen av det uppskattade resultatet av en likvidation. I linje med HYTASA-målet (13) och Gröditzer-målet (14) bör man skilja mellan statens obligatoriska skyldigheter som delägare i företaget och statens obligatoriska skyldigheter som offentlig myndighet. Följaktligen kan de beräknade kostnaderna för en offentlig myndighet inte ingå i beräkningen av de kostnader som en privat delägare skulle ha varit kapabel och redo att ådra sig. Kommissionen anser att Rumäniens finansministeriums statliga garanti för Petrotub tyder på att en privat delägare inte hade varit kapabel att utfärda en sådan garanti. En annan indikation på detta är att villkoren för garantin från 1998 var sådana att de förmodligen inte hade godkänts av en privat aktör.
IV. KOMMENTARER FRÅN RUMÄNIEN OCH BERÖRDA PARTER
(16)
I sin skrivelse av den 27 november 2007 anförde Rumänien huvudsakligen att privatiseringen av Petrotub i oktober 2003 varken hade inneburit någon fördel för Petrotub eller köparen, och åtgärden därför inte var förenad med statligt stöd i enlighet med artikel 107.1 i EUF-fördraget.
(17)
Rumänien underströk för det första att Petrotub hade sålts genom en öppen och insynsvänlig offentlig upphandling utan förbehåll, vilket enligt de rumänska myndigheterna visade att Petrotub hade sålts till marknadspris och att köparen inte gynnades gentemot andra genom förvärvet. För det andra ansåg Rumänien att man hade agerat på samma sätt som vilken privat säljare som helst. I valet mellan privatisering och likvidation bestämde sig staten för det alternativ som var fördelaktigast enbart ur ekonomisk synvinkel, utan hänsyn till icke-kommersiella eller politiska omständigheter av sådant slag som är utmärkande för offentlig myndighetsutövning.
(18)
När det gäller det andra argumentet visade Rumänien att privatiseringsmyndigheten AVAS enligt nationell lagstiftning var tvungen och behörig att uppskatta och jämföra de sammantagna resultaten av privatisering och likvidation med hänsyn till den statliga budgeten som helhet. Med andra ord väljer privatiseringsmyndigheten det alternativ som är fördelaktigast för den statliga budgeten som helhet, på samma sätt som en stor koncern med flera fordringsägare skulle göra. I detta perspektiv var staten inte kapabel eller skyldig att uppskatta resultatet av en privatisering och en likvidation separat för vart och ett av de berörda offentliga organen.
(19)
När det gällde att uppskatta resultatet av en likvidation hade staten dessutom rätt att ta hänsyn till förlusten i samband med att garantin från 1998 trädde i kraft, eftersom även en privat investerare skulle ha beviljat Petrotub en sådan garanti med gällande förutsättningar. Företaget befann sig inte i svårigheter vid den tidpunkt då garantin beviljades, och den riskpremie som Petrotub betalade för garantin var en lämplig ersättning för en delägargaranti som utfärdats till förmån för ett företag som var i gott skick vid den tidpunkten.
(20)
Dessutom måste garantin från 1998 bedömas utifrån de relevanta regler för statligt stöd som var tillämpliga vid den tidpunkten. I kommissionens meddelande om de kortfristiga exportkreditförsäkringar som tillämpades vid den tidpunkten undantogs långfristiga exportkreditförsäkringar från kontrollen i enlighet med artikel 107.1 i EUF-fördraget (tidigare artikel 87.1 i EG-fördraget) (15). Rumänien betonade också att Petrotub var en rörtillverkare när garantin beviljades 1998, och som sådan inte omfattades av EKSG-fördragets definition av stålsektorn eller av bestämmelserna i protokoll 2 om EKSG-stålprodukter till Europaavtalet.
(21)
AM Roman och moderbolaget ArcelorMittal instämde fullständigt i Rumäniens argument. Företagen underströk också att den statliga garanti som utfärdades till förmån för Petrotub 1998 inte innebar statligt stöd vare sig enligt den rumänska lagstiftning som gällde vid den tidpunkten eller enligt Europaavtalets regler för statligt stöd. Garantin från 1998 utgjorde ett tydligt genomförbart kommersiellt åtagande för staten i egenskap av majoritetsägare i det berörda företaget, och kan därför ingå i beräkningen av kostnaderna i samband med en likvidation. ArcelorMittal framhöll även att man hade förvärvat Petrotub till marknadspris och att om det hade funnits några särskilda fördelar - vilket det inte fanns - i samband med privatiseringen, hade de ändå tillfallit staten i egenskap av säljare.
V. BEDÖMNING
1. Tillämplig lagstiftning och kommissionens behörighet
(22)
Detta förfarande rör händelser som inträffade innan Rumänien anslöt sig till Europeiska unionen (den 1 januari 2007). Petrotub privatiserades i oktober 2003. Dessutom hade den rumänska staten utfärdat en garanti till förmån för Petrotub avseende ett lån på [30-50] tyska mark från KfW för att köpa ett nytt valsverk. Garantin från 1998 är kopplad till privatiseringen 2003 på så vis att Rumänien hävdade att dess kostnader vid en likvidation måste beaktas när privatiseringsförfarandet 2003 bedöms inom ramen för kontrollen av marknadsekonomins funktion.
(23)
I allmänhet tillämpas inte artiklarna 107-108 i EUF-fördraget på sådana åtgärder som beviljats före anslutningen och som därefter inte längre är tillämpliga. (16) Genom ett undantag från denna allmänna regel, och därmed endast undantagsvis, har kommissionen behörighet att granska statligt stöd som beviljats av Rumänien i samband med omstruktureringen av stålsektorn före anslutningen på grundval av bilaga VII till anslutningsfördraget för Rumänien (17).
(24)
Bilaga VII innehåller bestämmelser som ger Rumänien rätt att slutföra omstruktureringen av stålsektorn som planerat före anslutningen. Omstruktureringen av den rumänska stålsektorn före anslutningen genomfördes på grundval av protokoll 2 om EKSG-stålprodukter till Europaavtalet (nedan kallat protokoll 2), som utökades genom det tilläggsprotokoll som undertecknades den 23 oktober 2002 (nedan kallat tilläggsprotokollet).
(25)
I protokoll 2 beviljades Rumänien uppskov under en femårsperiod från 1993 till slutet av 1998 för att omstrukturera sin stålindustri inom ramen för EKSG med hänsyn till anslutningen. Uppskovet förlängdes till slutet av 2004 genom ett tilläggsprotokoll som godkändes i rådets beslut av den 29 juli 2002 och undertecknades den 23 oktober 2002. Under denna uppskovsperiod, dvs. från 1993 till slutet av 2004, tilläts Rumänien att ge omstruktureringsstöd till stålsektorn i enlighet med de villkoren som följer av protokoll 2 (som förlängdes genom tilläggsprotokollet) och på grundval av ett nationellt omstruktureringsprogram som godkänts av unionen. Rumäniens nationella omstruktureringsprogram godkändes av rådet den 18 juli 2005 (18).
(26)
Bilaga VII är en säkerhetsmekanism som ger kommissionen möjlighet att från och med den 1 januari 2007 (anslutningsdagen) övervaka Rumäniens stöd till stålsektorn före anslutningen på grundval av protokoll 2 (som förlängdes genom tilläggsprotokollet) och det nationella omstruktureringsprogrammet. Bilaga VII ger dessutom kommissionen behörighet att begära återkrav av stöd som strider mot protokoll 2 och det nationella omstruktureringsprogrammet. Bilaga VII är därmed en lex specialis som undantagsvis och genom undantag från det allmänna regelverket ger möjlighet till retroaktiv övervakning och granskning av det statliga stöd som Rumänien beviljat stålindustrin före anslutningen. I sina senaste domar avseende stöd som beviljats polska stålföretag före anslutningen (19) bekräftade tribunalen att protokoll 8 till anslutningsfördraget för Polen var att betrakta som lex specialis. Det anslutningsfördraget innehåller bestämmelser som är likvärdiga dem i bilaga VII.
(27)
I samband med detta förfarande måste kommissionen bedöma huruvida den behörighet att undantagsvis göra retroaktiva kontroller som beskrivs i skälen 23-26 ovan även omfattar de åtgärder som Rumänien beviljade rörtillverkarna före anslutningen. Man måste därför tolka den rättsliga grunden för ärendet, som utgörs av bilaga VII jämförd med protokoll 2 och tilläggsprotokollet, för att avgöra om bestämmelserna omfattar de åtgärder som beviljades de rumänska rörtillverkarna före anslutningen.
(28)
Det är en allmänt vedertagen rättsprincip att bestämmelserna i en lex specialis, som härrör från det allmänna regelverket, måste tolkas i strikt mening. En strikt tolkning av ovannämnda rättsliga grund (se skälen 29-43 nedan) leder till slutsatsen att kommissionens retroaktiva behörighet att undantagsvis göra en kontroll är begränsad till (eventuellt) stöd till tillverkare av EKSG-produkter före anslutningen, och därmed inte omfattar (eventuellt) stöd till rörtillverkare.
(29)
I punkterna 12 och 17 i bilaga VII fastslås att kommissionen har behörighet att övervaka och retroaktiv behörighet att kontrollera det stöd som beviljades den rumänska stålindustrin före anslutningen. Enligt punkt 12 har kommissionen och rådet behörighet att övervaka genomförandet av Rumäniens nationella omstruktureringsprogram före och efter anslutningen, fram till 2009. Enligt punkt 17 har kommissionen behörighet att begära återkrav av statligt stöd som är oförenligt med punkterna 1-3 i bilaga VII (vilket anges i skälen 30-32 nedan).
(30)
Enligt punkt 1 i bilaga VII ska det statliga stöd som Rumänien beviljat ”bestämda delar av den rumänska stålindustrin” för omstrukturering från 1993 till 2004 anses vara förenligt med den gemensamma marknaden under förutsättning att ”den period som föreskrivs i artikel 9.4 i protokoll 2 om EKSG-produkter till Europaavtalet […] har förlängts till och med den 31 december 2005”, de villkor som anges i det nationella omstruktureringsprogrammet uppfylls, inget ytterligare statligt stöd beviljas eller utbetalas till de stödmottagare som omfattas av det nationella omstruktureringsprogrammet från och med den 1 januari 2005 och ”inget statligt stöd för omstrukturering beviljas eller utbetalas till den rumänska stålsektorn efter den 31 december 2004”. Dessutom fastslås följande: ”För tillämpningen av dessa bestämmelser och tillägg A avses med statligt stöd för omstrukturering alla åtgärder i fråga om stålföretag som innebär statligt stöd i enlighet med artikel 87.1 i EG-fördraget och som inte kan anses vara förenliga med den gemensamma marknaden enligt de normala gemenskapsreglerna.”
(31)
Enligt punkt 2 i bilaga VII är endast de företag som förtecknas som stödmottagare inom ramen för omstruktureringsprogrammet (även förtecknade i tillägg A till bilaga VII) berättigade till statligt stöd under perioden 1993-2004.
(32)
Enligt punkt 6 i bilaga VII ska företag som inte förtecknas som stödmottagare inom ramen för omstruktureringsprogrammet ”inte erhålla något statligt stöd för omstrukturering eller något annat stöd” och ska heller inte åläggas att minska sin kapacitet.
(33)
I den första strecksatsen i punkt 1 i bilaga VII hänvisas uttryckligen till artikel 9.4 i protokoll 2, som förlängdes genom tilläggsprotokollet som undertecknades den 23 oktober 2002. Protokoll 2 omfattade bara EKSG-produkter, och de järn- och stålprodukter som omfattades förtecknades till och med i en bilaga. Den senare innehöll samma förteckning av EKSG-produkter som i bilaga I till EKSG-fördraget, där definitionen av EKSG-stålprodukter uttryckligen utesluter rör (”stålrör (sömlösa eller svetsade) […] dragen tråd, blankglödgat stål och järngjutgods (rör, rörledningar och tillhörande anordningar samt annat järngjutgods”).
(34)
EKSG-fördraget upphörde att gälla den 23 juli 2002. Från och med den dagen omfattades statligt stöd till stålindustrin av EU:s allmänna regelverk. Då bestämdes att man skulle utvidga definitionen av den europeiska stålsektorn, så att den även omfattade rörtillverkare. Detta klargjordes i artikel 27 och bilaga B i de sektorsövergripande rambestämmelserna för regionalstöd till stora investeringsprojekt (20), där definitionen av EU:s stålsektor omfattar sömlösa rör och stora svetsade rör (med en diameter på mer än 406,4 mm). Den utökade definitionen av stålsektorn överfördes därefter till bilaga I till riktlinjerna för statligt regionalstöd för 2007-2013 (21), och i punkt 29 i artikel 2 i den allmänna gruppundantagsförordningen (22).
(35)
Varken protokoll 2 eller tilläggsprotokollet ändrades emellertid, så att de skulle omfatta den vidare definitionen av EU:s stålsektor som inbegriper rörtillverkare. Protokoll 2 upphörde att gälla den 31 december 1997. Genom tilläggsprotokollet förlängdes giltigheten för protokoll 2 i åtta år från och med den 1 januari 1998 eller till Rumäniens anslutningsdatum (det första av dessa två). I tilläggsprotokollet hänvisas till stålprodukter i allmänhet, men räckvidden är också specifikt kopplad till artikel 9.4 i protokoll 2, som enbart omfattade EKSG-produkter. I artikel 2 i tilläggsprotokollet villkorades den förlängda giltighetstiden för protokoll 2 med att Rumänien skulle förelägga kommissionen både ett nationellt omstruktureringsprogram och omstruktureringsplaner för de företag som fick stöd genom omstruktureringsprogrammet. Dessa två dokument skulle uppfylla ”kraven i artikel 9.4 i protokoll 2 till Europaavtalet”, och det krävdes också att de hade ”utvärderats och godkänts av landets nationella tillsynsmyndighet för statligt stöd (konkurrensrådet)”.
(36)
Man bör därför dra slutsatsen att punkt 17 i bilaga VII, så som den tolkas mot bakgrund av punkterna 1-2 och 6 i bilaga VII, tillsammans med protokoll 2 och tilläggsprotokollet, inte ger kommissionen behörighet att kontrollera det stöd som beviljades rumänska rörtillverkare före anslutningen, närmare bestämt under perioden 1993-2004.
(37)
Utöver den rättsliga tolkningen av den relevanta rättsliga grundens räckvidd (dvs. bilaga VII, protokoll 2 och tilläggsprotokollet - se skälen 29-36 ovan) behandlade kommissionen också frågan om huruvida genomförandereglerna för tillämpning av de bestämmelser om statligt stöd som avses i Europaavtalet och protokoll 2, vilka antogs av unionen och Rumänien 2001 (nedan kallade genomförandereglerna (23)), är relevanta för att bestämma räckvidden för kommissionens retroaktiva kontrollbehörighet när det gäller (eventuellt) stöd till rumänska rörtillverkare före anslutningen.
(38)
Generellt sett innehåller genomförandereglerna procedurregler, som ska särskiljas från de materiella bestämmelserna om statligt stöd i Europaavtalet och protokoll 2. Det måste dock påpekas att genomförandereglerna även innehåller specifika bestämmelser om kriterierna för bedömning av stödets förenlighet med Europaavtalet respektive protokoll 2.
(39)
Första meningen i artikel 2.1 i genomförandereglerna lyder: ”Bedömningen av huruvida individuella stöd och stödprogram är förenliga med Europaavtalet, i enlighet med artikel 1 i dessa regler, skall göras på grundval av de kriterier som följer av tillämpningen av bestämmelserna i artikel 87 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, inbegripet gällande och framtida sekundärlagstiftning, ramar, riktlinjer och andra relevanta förvaltningsåtgärder som gäller i gemenskapen samt rättspraxis i Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt och domstol och varje beslut som fattas av associeringsrådet enligt artikel 4.3.” Enligt denna allmänna princip har de materiella kriterierna för huruvida statligt stöd generellt sett är förenligt med Europaavtalet en ”dynamisk” karaktär, dvs. att de beaktar förändringar eller nya förhållanden i EU-lagstiftningen och i domstolens rättspraxis.
(40)
I andra meningen i artikel 2.1 hänvisas särskilt till de kriterier för förenlighet som fastställs i protokoll 2: ”Om stöd och stödprogram avser produkter som omfattas av protokoll 2 till Europaavtalet, skall den första meningen i denna punkt tillämpas fullt ut, med det undantaget att bedömningen inte skall göras på grundval av de kriterier som följer av tillämpningen av reglerna i artikel 87 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen utan på grundval av de kriterier som följer av tillämpningen av reglerna om statligt stöd i fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen.” Man bör framhålla att denna formulering tydliggör att kriterierna för förenlighet när det gäller statligt stöd som omfattas av protokoll 2 utvecklas med hänsyn till EKSG-fördraget, till skillnad från vad som gäller statligt stöd som omfattas av den första meningen i artikel 2.1 (se skäl 41 ovan). Inget anges om hur kriterierna för förenlighet utvecklas efter det att EKSG-fördraget upphör att gälla 2002.
(41)
I artikel 2.2 och 2.3 i genomförandereglerna fastställs den mekanism som Rumänien ska tillämpa för att införliva förändringar av EU:s kriterier för förenlighet. I synnerhet ska Rumänien underrättas om sådana ändringar i gemenskapskriterierna för förenlighet som inte offentliggörs, och om ”Rumänien inte invänder mot sådana förändringar inom tre månader efter mottagandet av den officiella underrättelsen om dem, skall dessa förändringar utgöra kriterier för förenlighet i enlighet med punkt 1. Om Rumänien invänder mot sådana förändringar och med beaktande av den tillnärmning av lagstiftning som avses i Europaavtalet skall samråd ske i enlighet med artiklarna 7 och 8.”
(42)
Trots att Rumänien inte invände inom tre månader mot att kommissionen 2002 ändrade sin definition av stålsektorn så att den även skulle omfatta rörtillverkare, kunde dessa ändringar av unionslagstiftningen inte ha blivit tillämpliga för åtgärder som inte omfattas av Europaavtalet, dvs. de som inte omfattades av EKSG-fördraget. Eftersom bilaga VII är en lex specialis, kan kommissionen inte bestämma dess räckvidd enbart genom att utvidga definitionen av EU:s stålsektor efter det att EKSG-fördraget har upphört att gälla. Slutsatsen är därför att man måste göra tydlig skillnad mellan å ena sidan den ”dynamiska” karaktären hos den lagstiftning som tillämpades för statligt stöd inom stålsektorn i Rumänien före anslutningen, i enlighet med Europaavtalet, och å andra sidan den strikta tolkning som krävs av räckvidden för kommissionens retroaktiva kontrollbehörighet i enlighet med bilaga VII, protokoll 2 och tilläggsprotokollet.
VI. SLUTSATS
(43)
Utifrån nämnda antaganden (se särskilt skälen 36 och 42 ovan) drar kommissionen slutsatsen att den inte har behörighet att granska de åtgärder som genomfördes för de rumänska rörtillverkarna före anslutningen, närmare bestämt under perioden 1993-2004, på grundval av bilaga VII. Detta förfarande avslutas på grund av att kommissionen inte har behörighet att bedöma de berörda åtgärderna.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Det formella granskningsförfarande som i enlighet med artikel 108.2 i EUF-fördraget inleddes genom en skrivelse till Rumänien den 25 september 2007 avslutas på grund av att kommissionen enligt bestämmelserna i avsnitt B i bilaga VII till anslutningsfördraget för Rumänien saknar behörighet att granska de åtgärder som Rumänien beviljade i samband med privatiseringen av Petrotub Roman S.A. 2003.
Artikel 2
Detta beslut riktar sig till Rumänien.
Utfärdat i Bryssel den 6 juli 2010.