ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 27. dubna 2011,
kterým se stanoví přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek na emise platná v celé Unii podle článku 10a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES
(oznámeno pod číslem K(2011) 2772)
(2011/278/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (1), a zejména na článek 10a této směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Článek 10a směrnice vyžaduje, aby prováděcí opatření k plně harmonizovanému přidělování bezplatných povolenek na emise platná v celém Společenství v možném rozsahu určila předem stanovené referenční hodnoty, aby se přidělování bezplatných povolenek na emise uskutečňovalo způsobem, který motivuje ke snižování emisí skleníkových plynů a k energeticky účinným technikám, přičemž tam, kde jsou příslušná zařízení k dispozici, se zohlední nejúčinnější techniky, náhražky, alternativní výrobní procesy, vysoce účinná kombinovaná výroba tepla a elektřiny, účinné způsoby využívání energie z odpadních plynů, využívání biomasy a zachytávání a ukládání oxidu uhličitého. V zájmu řádného fungování trhu musí být množství přidělených povolenek určeno před začátkem obchodovacího období.
(2)
Při stanovení zásad pro určování předem stanovených referenčních úrovní v jednotlivých odvětvích nebo pododvětvích je výchozím bodem průměrný výkon, kterého v daném odvětví nebo pododvětví dosáhlo 10 % nejúčinnějších zařízení EU v letech 2007 a 2008. Aby se při výrobním procesu v daném odvětví nebo pododvětví dosáhlo maximálního snížení emisí skleníkových plynů a maximální energetické účinnosti, vychází se při výpočtu referenčních úrovní z produktů, a nikoli ze vstupů.
(3)
Komise za účelem stanovení referenčních úrovní konzultovala příslušné zúčastněné subjekty, včetně dotčených odvětví a pododvětví. Informace nezbytné pro stanovení referenčních úrovní, údaje zařízení týkající se výroby, emisí a využívání energie byly shromaždovány od února 2009 od průmyslových sdružení, členských států, z veřejně a obchodně dostupných zdrojů a prostřednictvím průzkumu otevřeného účasti zařízení.
(4)
Komise v možném rozsahu stanovila referenční úrovně pro produkty, jakož i meziprodukty obchodované mezi zařízeními, které jsou výsledkem činností uvedených v příloze I směrnice 2003/87/ES. V zásadě by měla být stanovena referenční úroveň pro každý jednotlivý produkt. V případě, že produkt představuje přímou náhradu jiného produktu, měla by se na oba tyto produkty vztahovat stejná referenční úroveň produktu (product benchmark) a odpovídající definice produktu.
(5)
Komise došla k závěru, že stanovení referenční úrovně pro produkt bylo možné v případě, kdy byly pro účely přidělování povolenek na emise k dispozici definice a klasifikace produktu umožňující ověření údajů o výrobě a jednotné uplatňování referenční úrovně produktu v celé Unii, a to s přihlédnutím ke komplexní povaze výrobních postupů. Nerozlišovalo se podle zeměpisného umístění ani použitých technologií, surovin nebo paliv, aby nebyly narušeny komparativní výhody uhlíkové výkonnosti v rámci hospodářství Unie a aby byla podpořena harmonizace přechodného přidělování bezplatných povolenek na emise.
(6)
Hodnoty referenčních úrovní (benchmark values) by měly zahrnovat veškeré přímé emise spojené s výrobou, včetně emisí spojených s výrobou měřitelného tepla použitého k výrobě, bez ohledu na to, zda bylo měřitelné teplo uvolněno na místě nebo jiným zařízením. Emise spojené s výrobou elektřiny a vývozem měřitelného tepla, včetně emisí spojených s výrobou alternativního tepla nebo elektřiny v případě exotermických procesů nebo výroby elektřiny bez přímých emisí, jejichž vzniku bylo zabráněno, byly při stanovování hodnot referenčních úrovní odečteny. V případě, kdy odpočet emisí spojených s vývozem měřitelného tepla nebyl možný, toto teplo by nemělo být způsobilé pro přidělení bezplatných povolenek na emise.
(7)
S cílem zajistit, aby referenční úrovně vedly ke snížení emisí skleníkových plynů u některých výrobních postupů, u nichž přímé emise způsobilé pro přidělení bezplatných povolenek na emise a nepřímé emise související s výrobou elektřiny, které nejsou na základě směrnice 2003/87/ES způsobilé pro přidělení bezplatných povolenek na emise, jsou do určité míry vzájemně zaměnitelné, byly pro účely stanovení hodnot referenčních úrovní zohledněny celkové emise včetně nepřímých emisí spojených s výrobou elektřiny, aby se zajistily rovné podmínky pro zařízení s vysokou spotřebou paliva a elektřiny. Pro účely přidělení povolenek na emise na základě dotčených referenčních úrovní bude zohledněn pouze podíl přímých emisí na celkových emisích, aby se zabránilo přidělení bezplatných povolenek na emise spojené s výrobou elektřiny.
(8)
Při stanovení hodnot referenčních úrovní Komise vyšla z aritmetického průměru emisí skleníkových plynů, jichž v letech 2007 a 2008 dosáhlo 10 % nejúčinnějších zařízení, pokud jde o emise těchto plynů, pro něž byly shromážděny údaje. Komise kromě toho v souladu s čl. 10a odst. 1 směrnice 2003/87/ES u všech odvětví, pro něž je v příloze I stanovena referenční úroveň produktů, analyzovala na základě dodatečných informací získaných z několika zdrojů a na základě specializované studie analyzující nejúčinnější techniky a potenciál ke snížení emisí na evropské a mezinárodní úrovni, zda tyto výchozí body dostatečně odrážejí nejúčinnější techniky, náhražky, alternativní výrobní procesy, vysoce účinnou kombinovanou výrobu tepla a elektřiny, účinné způsoby využívání energie z odpadních plynů, využívání biomasy a zachytávání a ukládání oxidu uhličitého, tam, kde jsou příslušná zařízení k dispozici. Údaje použité ke stanovení hodnot referenčních úrovní byly shromážděny ze široké škály zdrojů za účelem pokrytí maximálního počtu zařízení, jež v letech 2007 a 2008 vyráběla produkt, pro nějž byla stanovena referenční úroveň. Zaprvé byly příslušnými evropskými odvětvovými sdruženími nebo jejich jménem na základě stanovených pravidel, tzv. „odvětvových knih pravidel“, shromážděny údaje o emisích skleníkových plynů zařízení, na něž se vztahuje systém EU pro obchodování s emisemi a jež vyrábějí produkty, pro něž byla stanovena referenční úroveň. Jako pomůcku pro tyto knihy pravidel poskytla Komise pokyny týkající se kritérií kvality a ověřování pro údaje použité pro stanovení referenčních úrovní v rámci systému EU pro obchodování s emisemi (EU-ETS). Zadruhé, s cílem doplnit údaje shromážděné evropskými odvětvovými sdruženími, získávali konzultanti jménem Evropské komise údaje od zařízení, na něž se údaje odvětví nevztahovaly. Údaje a analýzy pak poskytly i příslušné orgány členských států.
(9)
S cílem zajistit, aby hodnoty referenčních úrovní byly založeny na správných a shodných údajích, Komise provedla za podpory konzultantů důkladné kontroly shody odvětvových knih pravidel, jakož i kontroly věrohodnosti výchozích hodnot odvozených z údajů. Jak je uvedeno v pokynech týkajících se kvality a ověřování, údaje byly ověřeny v nezbytném rozsahu nezávislými ověřovateli.
(10)
V případech, kdy je v určitém zařízení vyráběno několik produktů a přiřazení emisí k jednotlivým produktům nebylo shledáno možným, byla v rámci shromažďování údajů a stanovování referenčních úrovní zohledněna pouze zařízení vyrábějící jeden produkt. To se týká referenčních úrovní produktů u vápna, dolomitu, lahví a nádob z bezbarvého skla, lahví a nádob z barevného skla, obkladových cihel, dlažebních kostek, sprejově sušeného prášku, nenatíraného bezdřevého papíru, hedvábného papíru, testlineru a papíru na zvlněnou vrstvu, nenatírané kartonové lepenky i natírané kartonové lepenky. S cílem zvýšit význam a zkontrolovat věrohodnost výsledků byly hodnoty pro stanovení průměrného výkonu 10 % nejúčinnějších zařízení porovnány s dokumentací o nejúčinnějších technikách.
(11)
V případě, že nebyly k dispozici žádné údaje nebo údaje shromážděné v souladu s metodikou stanovování referenčních úrovní, byly ke stanovení hodnot referenčních úrovní použity informace o současných úrovních emisí a spotřeby a nejúčinnějších technikách, získané hlavně z referenčních dokumentů o nejlepších dostupných technikách (BREF) vypracovaných v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2008/1/ES ze dne 15. ledna 2008 o integrované prevenci a omezování znečištění (2). Zejména v důsledku nedostatku údajů o čištění odpadních plynů, vývozu tepla a výrobě elektřiny byly hodnoty referenčních úrovní produktu u koksu a horkého kovu odvozeny z výpočtu přímých a nepřímých emisí na základě informací o příslušných energetických tocích obsažených v příslušných dokumentech BREF a na základě výchozích emisních faktorů stanovených v rozhodnutí Komise 2007/589/ES ze dne 18. července 2007, kterým se stanoví pokyny pro monitorování a vykazování emisí skleníkových plynů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (3). Pokud jde o referenční úroveň produktu u sintrované rudy, byly rovněž opraveny údaje na základě příslušných energetických toků stanovených v příslušných dokumentech BREF, přičemž bylo zohledněno spalování odpadních plynů v daném odvětví.
(12)
V případě, že stanovení referenční úrovně produktu nebylo možné, avšak vyskytly se skleníkové plyny způsobilé pro přidělení bezplatných povolenek na emise, tyto povolenky by měly být přiděleny na základě generických nouzových přístupů. Byla vytvořena hierarchie tří nouzových přístupů s cílem dosáhnout maximálního snížení emisí skleníkových plynů a maximální energetické účinnosti alespoň pro některé části dotčených výrobních procesů. Referenční úroveň tepla (heat benchmark) je použitelná na procesy při spotřebě tepla, během kterých je použito měřitelné teplonosné médium. Referenční úroveň paliva (fuel benchmark) je použitelná v případě, že se spotřebovává neměřitelné teplo. Hodnoty referenčních úrovní tepla a paliva byly stanoveny na základě zásad transparentnosti a jednoduchosti za použití referenční účinnosti široce dostupného paliva, které lze považovat za druhé nejlepší z hlediska emisí skleníkových plynů při zohlednění energeticky účinných technik. Pokud jde o emise z procesů, povolenky na emise by měly být přiděleny na základě historických emisí. V zájmu toho, aby přidělování bezplatných povolenek na tyto emise představovalo dostatečný impuls pro snížení emisí skleníkových plynů, a aby se zabránilo rozdílnému zacházení s emisemi z procesů, které se přidělují na základě historických emisí, a emisemi v rámci systémových hranic referenční úrovně produktu, měla by být pro stanovení počtu bezplatných povolenek na emise vynásobena historická úroveň činnosti každého zařízení koeficientem, který se rovná 0,9700.
(13)
Od roku 2013 by veškeré přidělování bezplatných povolenek podle článku 10a směrnice 2003/87/ES mělo probíhat v souladu s těmito pravidly. K zavedení přechodného systému stanoveného v čl. 10a odst. 11 směrnice 2003/87/ES, podle něhož by se bezplatně přidělované povolenky na emise měly snížit z 80 % množství, které odpovídá povolenkám, jež mají být přiděleny v roce 2013, na 30 % tohoto množství v roce 2020 s cílem dosáhnout toho, aby v roce 2027 nebyly přiděleny žádné bezplatné povolenky, se použijí koeficienty stanovené v příloze VI. V případech, kdy bylo odvětví či pododvětví zahrnuto na seznam sestavený rozhodnutím Komise 2010/2/EU ze dne 24. prosince 2009, kterým se podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES sestavuje seznam odvětví a pododvětví, u nichž se má za to, že jim hrozí značné riziko úniku uhlíku (4), se tyto koeficienty nepoužijí. Přidělení povolenek na základě tohoto rozhodnutí bude zohledněno při sestavování budoucích seznamů odvětví či pododvětví, u nichž se má za to, že jim hrozí značné riziko úniku uhlíku.
(14)
Aby se usnadnil sběr údajů od provozovatelů a výpočet povolenek na emise, které mají být přiděleny členskými státy, každé zařízení by mělo být v případě nutnosti rozděleno na dílčí zařízení (sub-installations). Členské státy by měly ověřit, zda jsou emise příslušným dílčím zařízením správně přiděleny a zda se jednotlivá dílčí zařízení mezi sebou nepřekrývají.
(15)
Členské státy by měly zajistit, aby údaje shromážděné od provozovatelů a použité pro účely přidělení byly úplné, jednotné a vykazovaly nejvyšší možnou míru přesnosti. Měly by být ověřeny nezávislým ověřovatelem, aby bylo zajištěno, že přidělování bezplatných povolenek na emise je založeno na přesvědčivých a spolehlivých údajích. Toto rozhodnutí by mělo stanovit konkrétní minimální požadavky na shromažďování a ověřování údajů s cílem umožnit harmonizované a jednotné uplatňování pravidel týkajících se přidělování.
(16)
Množství povolenek, které mají být bezplatně přiděleny stávajícím zařízením, by mělo vycházet z údajů o historické produkci. S cílem zajistit, aby referenční období co nejlépe reprezentovalo průmyslové cykly, zahrnovalo relevantní období, pro něž jsou dostupné kvalitní údaje, a omezovalo dopad zvláštních okolností, jako je dočasné uzavření zařízení, byly historické úrovně činnosti založeny na střední hodnotě výroby za období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2008, nebo (v případě vyšších úrovní) na střední hodnotě výroby za období od 1. ledna 2009 do 31. prosince 2010. Je rovněž vhodné zohlednit veškeré rozsáhlé změny kapacity, ke kterým v příslušném období došlo. U nových účastníků na trhu by se stanovení úrovní činnosti mělo zakládat na standardním využití kapacity vycházejícím z informací specifických pro dané odvětví nebo na využití kapacity specifickém pro dané zařízení.
(17)
Informace shromážděné členskými státy by měly usnadnit uplatňování tohoto rozhodnutí příslušnými orgány a Komisí.
(18)
S cílem zamezit narušení hospodářské soutěže a zajistit řádné fungování trhu s uhlíkem by členské státy měly zajistit, aby při určování množství povolenek přidělených jednotlivým zařízením nedocházelo k dvojímu započtení ani k dvojímu přidělení. V této souvislosti by členské státy měly věnovat zvláštní pozornost případům, kdy je produkt, pro který je stanovena referenční úroveň, vyráběn ve více než jednom zařízení, kdy je více než jeden produkt, pro který je stanovena referenční úroveň, vyráběn v témže zařízení nebo kdy jsou mezi hranicemi zařízení vyměňovány meziprodukty.
(19)
S cílem zajistit, aby systém obchodování s emisemi vedl v průběhu času ke snížení emisí, směrnice 2003/87/ES stanoví, že množství povolenek vydané v celé Unii se lineárně snižuje. Vzhledem k tomu, že toto klesající množství povolenek vydané v celé Unii je bráno v úvahu při stanovení maximálního ročního počtu povolenek podle čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES, všechny bezplatné povolenky na emise přidělené na základě tohoto rozhodnutí zařízením, na něž se tento maximální roční počet podle čl. 10a odst. 5 nevztahuje, by měly být upraveny stejným lineárním způsobem jako množství povolenek vydané v celé Unii, přičemž jako referenční rok se použije rok 2013.
(20)
Opravný koeficient, který je jednotný pro všechna odvětví a který lze uplatnit v každém roce období 2013-2020 na zařízení, jež nejsou označena jako výrobce elektřiny a nejsou novými účastníky na trhu podle čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES, by měl být stanoven na základě předběžného celkového ročního množství povolenek na emise bezplatně přidělených v období 2013 až 2020 a vypočítaných pro tato zařízení podle tohoto rozhodnutí, včetně zařízení, která mohou být podle článku 27 uvedené směrnice vyloučena. Toto množství bezplatných povolenek na emise přidělené za každý rok daného období by mělo být porovnáno s ročním počtem povolenek, který se vypočítá v souladu s čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES pro zařízení, jež nejsou výrobcem elektřiny ani novými účastníky na trhu, přičemž se zohlední příslušný podíl ročního celkového množství pro celé Společenství určeného podle článku 9 uvedené směrnice a příslušné množství emisí, které spadají do systému Unie až od roku 2013.
(21)
V případě, že je mezi dvěma nebo více zařízeními uskutečňována výměna měřitelného tepla, přidělení bezplatných povolenek na emise by mělo být založeno na spotřebě tepla jednotlivých zařízení a mělo by být při něm zohledněno riziko úniku uhlíku. Aby se zajistilo, že množství bezplatných povolenek na emise, které mají být přiděleny, je nezávislé na struktuře, která zajišťuje dodávku tepla, povolenky na emise by měly být přiděleny spotřebiteli tepla.
(22)
S cílem posílit význam dostupných údajů o výkonu zařízení, na něž se vztahuje systém Unie, z hlediska emisí skleníkových plynů vycházejí referenční úrovně produktu pro sulfitovou buničinu, termomechanickou a mechanickou buničinu, jakož i sběrový papír z informací v dokumentech BREF o nejúčinnějších technikách týkajících se používání fosilních startovacích paliv, fosilních paliv (u sulfitové buničiny, termomechanické a mechanické buničiny) a tepelné energie (u sběrového papíru). S cílem získat významnou hodnotu referenční úrovně vychází referenční úroveň produktu pro novinový papír rovněž z nejúčinnějších technik odrážejících používání tepelné energie.
(23)
S cílem zohlednit dodatečné emise skleníkových plynů, které nejsou zohledněny v údajích pro stanovení hodnot referenčních úrovní u některých zařízení, zejména emise methanu, a zajistit, aby při přidělování bezplatných povolenek na emise na základě referenční úrovně produktu byla zohledněna účinnost procesů z hlediska emisí skleníkových plynů a aby toto přidělování nemotivovalo ke zvyšování těchto emisí, jednotlivé údaje zařízení na křivce referenční úrovně pro kyselinu dusičnou byly opraveny na základě informací o průměrných hodnotách těchto emisí poskytnutých průmyslem a na základě informací získaných z dokumentů BREF. Referenční úroveň produktu pro kyselinu dusičnou tuto opravu zohledňuje.
(24)
Aby se zohlednily rozdíly v konfiguracích rafinérií, referenční úroveň produktů v odvětví rafinérií by měla být založena na přístupu „vážené tuny CO2“ (dále jen „CWT“). Jediným produktem rafinérií je tudíž CWT, jejíž výroba byla vypočítána na základě definovaných obecných výrobních jednotek, z nichž každá byla vážena emisním faktorem pro destilaci surové ropy, označovaným jako koeficient CWT a představujícím intenzitu emisí CO2 při průměrné úrovni energetické účinnosti, a to pro stejný standardní druh paliva u každé výrobní jednotky pro spalování a pro průměrné emise z procesů výrobní jednotky. Na tomto základě byly údaje použité pro stanovení referenční úrovně produktu získány srovnáním aktuálních emisí s celkovým počtem CWT každé rafinérie. Přidělení bezplatných povolenek na emise rafinériím je poté opraveno tak, že se vyloučí využívání a výroba elektřiny, aby byl zajištěn soulad s čl. 10a odst. 1 směrnice 2003/87/ES.
(25)
Vzhledem k široké škále vlastností produktu, jichž může být dosaženo, se referenční úrovně produktu pro vápno a dolomit vztahují ke standardnímu složení, pokud jde o oxid vápenatý a oxid hořečnatý. Co se týče emisí ze spalování, byly použity údaje týkající se specifických emisí ze spalování při výrobě těchto standardních produktů na základě rozhodnutí 2007/589/ES.
(26)
Vzhledem k tomu, že řada referenčních úrovní produktu, např. referenční úrovně čpavku a uhličitanu sodného, předpokládá, že veškeré emise CO2 z výrobních procesů jsou vypouštěny do atmosféry, emise by měly být monitorovány a vykazovány v souladu s nařízením o monitorování a vykazování emisí z činností uvedených v příloze I, které má být přijato do 31. prosince 2011 podle čl. 14 odst. 1 směrnice 2003/87/ES, za předpokladu, že veškeré emise CO2 vzniklé během těchto výrobních procesů byly vypuštěny do atmosféry, a to bez ohledu na možné využití CO2 jako vstupní suroviny v chemických výrobních procesech.
(27)
Referenční úroveň pro provoz ethylenové jednotky nezahrnuje tzv. doplňkovou frakci, chemické látky vysoké hodnoty, které nejsou produkovány v hlavním procesu, ani související emise. Doplňková frakce by nicméně měla být případně zohledněna pro účely přidělení bezplatných povolenek na emise za použití specifických emisních faktorů.
(28)
Aby byly zajištěny rovné podmínky pro výrobu aromatických látek v rafinériích a chemických závodech, přidělování bezplatných povolenek na emise pro aromatické látky by mělo být založeno na přístupu CWT a měla by být použita referenční hodnota referenční úrovně produktu rafinérií.
(29)
Vzhledem k tomu, že při výrobě monomeru vinylchloridu je vodík používán do určité míry jako palivo nahrazující konvenční paliva, jako je zemní plyn, čímž se snižují přímé emise z procesu spalování, ale rovněž s ohledem na to, že použití vodíku jako vstupní suroviny se upřednostňuje z důvodu jeho účinnosti z hlediska celkových emisí skleníkových plynů, nahlíží se v rámci referenční úrovně monomeru vinylchloridu na vodík používaný jako palivo tak, jako by se jednalo o zemní plyn.
(30)
Aby se zajistily rovné podmínky pro výrobu vodíku a syntetického plynu v rafinériích a chemických závodech, referenční úroveň pro tyto produkty by měla být založena na přístupu CWT a hodnotě referenční úrovně rafinérií. Obě referenční úrovně produktu se týkají definované objemové koncentrace vodíku.
(31)
Vzhledem k tomu, že v odvětví energetiky by se od roku 2013 mělo stát výlučné dražení povolenek pravidlem a zároveň s ohledem na schopnost tohoto odvětví přesouvat zvýšené náklady na oxid uhličitý, a dále k tomu, že na výrobu elektřiny by neměly být přidělovány bezplatné povolenky, s výjimkou přechodného přidělování bezplatných povolenek na modernizaci výroby elektřiny a na výrobu elektřiny z odpadních plynů, by se toto rozhodnutí nemělo vztahovat na bezplatné přidělování povolenek na emise vznikající při výrobě či spotřebě elektřiny. Nicméně podle čl. 10a odst. 6 směrnice 2003/87/ES odvětví nebo pododvětví, u nichž se má za to, že jim hrozí značné riziko úniku uhlíku, mohou obdržet kompenzaci nákladů spojených s emisemi skleníkových plynů, které se promítají do cen elektřiny, na základě finančních opatření přijatých členskými státy v souladu s platnými a připravovanými pravidly státní podpory, která Komise v této oblasti přijme.
(32)
Je rovněž vhodné, aby referenční úrovně produktu zohledňovaly účinné způsoby využívání energie z odpadních plynů a emise spojené s využíváním této energie. Proto byl pro účely stanovení hodnot referenčních úrovní pro produkty, při jejichž výrobě vznikají odpadní plyny, ve značné míře zohledněn obsah uhlíku v těchto odpadních plynech. V případě, že jsou odpadní plyny vyváženy z výrobního procesu mimo systémové hranice referenční úrovně příslušného produktu a spáleny za účelem výroby tepla mimo systémové hranice postupu, pro který je stanovena referenční úroveň v příloze I, související emise by měly být zohledněny prostřednictvím přidělení dodatečných povolenek na emise na základě referenční úrovně tepla nebo paliva. Vzhledem k obecné zásadě, že žádné povolenky na emise by neměly být bezplatně přiděleny na výrobu elektřiny, aby se předešlo neopodstatněnému narušení hospodářské soutěže na trzích s elektřinou dodávanou pro potřeby průmyslových zařízení, a s ohledem na cenu uhlíku, která je nedílnou součástí ceny elektřiny, je vhodné, aby v případě, kdy jsou odpadní plyny vyváženy z výrobního procesu mimo systémové hranice referenční úrovně příslušného produktu a spáleny za účelem výroby elektřiny, nebyly přiděleny žádné dodatečné povolenky za vyšší podíl uhlíku, než je obsah uhlíku v odpadním plynu, který je zohledněn v referenční úrovni příslušného produktu.
(33)
Referenční úrovně produktu rovněž zohledňují historické emise ze spalování odpadních plynů spojených s výrobou příslušného produktu. Paliva používaná pro bezpečnostní spalování by měla být považována za paliva používaná pro výrobu neměřitelného tepla, aby se zohlednila závazná povaha tohoto spalování.
(34)
Je třeba realizovat výrazné investice do opatření zaměřených na boj proti změně klimatu a snížení uhlíkové intenzity hospodářství. Toto rozhodnutí by proto mělo být uplatňováno způsobem, který podpoří investice do čistých technologií v každém odvětví a pododvětví. Podle směrnice 2003/87/ES mohou v budoucnosti tento cíl doplnit další politiky a opatření, které mohou podpořit účinné využívání povolenek za účelem vytvoření dostatečných investic do energeticky účinnějších technologií. Zejména v případě, že konečný roční počet povolenek bezplatně přidělených všem stávajícím zařízením stanoveným v souladu s tímto rozhodnutím je výrazně nižší než maximální roční počet povolenek stanovený v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES, by změna tohoto rozhodnutí mohla motivovat k dalšímu snižování emisí skleníkových plynů v souladu s čl. 10a odst. 1 směrnice 2003/87/ES tím, že se povolenky přidělí zařízením schopným zavádět nové technologie, jež emise skleníkových plynů dále sníží.
(35)
Investice do rozsáhlého rozšíření kapacity, které umožňují novým účastníkům na trhu přístup k rezervě stanovené v čl. 10a odst. 7 směrnice 2003/87/ES, by měly být jednoznačné a měly by dosahovat určité výše, aby se zabránilo předčasnému vyčerpání rezervy povolenek na emise vytvořené pro nové účastníky na trhu, narušení hospodářské soutěže, zbytečné administrativní zátěži a aby bylo zajištěno rovné zacházení se zařízeními ve všech členských státech. Je proto vhodné stanovit prahovou hodnotu pro rozsáhlou změnu kapacity o 10 % instalované kapacity zařízení a vyžadovat, aby změna instalované kapacity měla za následek významně vyšší či nižší úroveň činnosti dotčeného zařízení. Nicméně při posuzování toho, zda je této prahové hodnoty dosaženo, by mělo být zohledněno dílčí rozšíření či snížení kapacity.
(36)
Vzhledem k omezenému množství povolenek v rezervě pro nové účastníky na trhu je vhodné posoudit, zda v případě, kdy se novým účastníkům na trhu vydá velké množství těchto povolenek, je zajištěn náležitý a spravedlivý přístup ke zbývajícím povolenkám v této rezervě. V závislosti na výsledcích uvedeného posouzení lze případně zavést čekací systém. Návrh tohoto systému a definice jeho kritérií způsobilosti by měly zohlednit různé povolovací postupy v členských státech, měly by bránit zneužití a neměly by vytvářet motivaci k zadržování povolenek v rezervě po nepřiměřeně dlouhé období.
(37)
S cílem zajistit, aby bezplatné povolenky na emise nebyly přidělovány zařízením, jež ukončila provoz, by toto rozhodnutí mělo stanovit opatření, která taková zařízení definují a zakazují vydávání povolenek, pokud nelze prokázat, že dané zařízení výrobu v určité a přiměřené době obnoví.
(38)
S cílem upravit množství povolenek na emise, které mají být přiděleny zařízení, jež částečně ukončilo provoz, byly stanoveny konkrétní prahové hodnoty, které srovnávají omezenou úroveň činnosti s počáteční úrovní činnosti. Množství povolenek na emise, které mají být přiděleny, by mělo být odpovídajícím způsobem upraveno počínaje rokem následujícím po roce, během něhož zařízení částečně ukončilo provoz. V případě, že takové zařízení opět dosáhne úrovně činnosti, která přesahuje prahové hodnoty, by původní množství povolenek na emise, které má být přiděleno, mělo být v závislosti na úrovni provozu zařízení částečně nebo dokonce zcela obnoveno.
(39)
V příslušných případech byly zohledněny pokyny pro výklad přílohy I směrnice 2003/87/ES.
(40)
Opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro změnu klimatu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
Toto rozhodnutí stanoví přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek na emise platná v celé Unii podle směrnice 2003/87/ES od roku 2013.
Článek 2
Oblast působnosti
Toto rozhodnutí se vztahuje na přidělování bezplatných povolenek na emise podle kapitoly III (stacionární zařízení) směrnice 2003/87/ES v obchodovacích obdobích od roku 2013, s výjimkou přechodného přidělování bezplatných povolenek na emise v souvislosti s modernizací výroby elektřiny podle článku 10c směrnice 2003/87/ES.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto rozhodnutí se rozumí:
a)
„stávajícím zařízením“ jakékoli zařízení, které poprvé provádí jednu či více činností uvedených v příloze I směrnice 2003/87/ES nebo činnost, na niž se vztahuje systém Unie, v souladu s článkem 24 uvedené směrnice, a které
i)
obdrželo povolení k vypouštění emisí skleníkových plynů před 30. červnem 2011, nebo
ii)
skutečně provozuje činnost, do 30. června 2011 obdrželo všechna příslušná environmentální povolení, případně včetně povolení stanoveného ve směrnici 2008/1/ES, a které do 30. června 2011 splnilo všechna ostatní kritéria definovaná ve vnitrostátním právním řádu dotčeného členského státu, na jejichž základě by toto zařízení získalo povolení k vypouštění emisí skleníkových plynů;
b)
„dílčím zařízením pro referenční úroveň produktu (product benchmark sub-installation)“ vstupy, výstupy a příslušné emise související s výrobou produktu, pro nějž byla stanovena referenční úroveň v příloze I;
c)
„dílčím zařízením pro referenční úroveň tepla (heat benchmark sub-installation)“ vstupy, výstupy a příslušné emise, které nejsou spojeny s dílčím zařízením pro referenční úroveň produktu a které souvisejí s výrobou, dovozem (ze zařízení nebo jiného subjektu, na který se vztahuje systém Unie) nebo s výrobou i dovozem (ze zařízení nebo jiného subjektu, na který se vztahuje systém Unie) měřitelného tepla, jež se
-
spotřebovává v rámci hranic zařízení při výrobě produktů, při výrobě jiné mechanické energie než energie používané k výrobě elektřiny, při topení nebo chlazení s výjimkou tepla spotřebovaného při výrobě elektřiny nebo jež se
-
vyváží do zařízení nebo jiného subjektu, na který se nevztahuje systém Unie, s výjimkou tepla vyvezeného za účelem výroby elektřiny;
d)
„dílčím zařízením pro referenční úroveň paliva (fuel benchmark sub-installation)“ vstupy, výstupy a příslušné emise, které nejsou spojeny s dílčím zařízením pro referenční úroveň produktu a které souvisejí s výrobou neměřitelného tepla spalováním paliva, jež je spotřebováváno při výrobě produktů, při výrobě jiné mechanické energie než energie používané k výrobě elektřiny, při topení nebo chlazení s výjimkou tepla spotřebovaného při výrobě elektřiny, včetně bezpečnostního spalování;
e)
„měřitelným teplem“ čistý tok tepla dopravovaný prostřednictvím zjistitelných potrubí nebo vedení pomocí prostředku pro přenos tepla, jako je zejména pára, horký vzduch, voda, ropa, tekuté kovy a soli, pro něž je nebo by mohl být instalován měřič tepla;
f)
„měřičem tepla“ měřič tepla ve smyslu přílohy MI-004 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/22/ES (5) nebo jakékoliv jiné zařízení sloužící k měření a zaznamenávání množství vyrobené tepelné energie na základě objemových průtoků a teplot;
g)
„neměřitelným teplem“ jiné teplo než teplo měřitelné;
h)
„dílčím zařízením pro emise z procesů (process emissions sub-installation)“ emise skleníkových plynů uvedených v příloze I směrnice 2003/87/ES kromě oxidu uhličitého, k nimž dochází mimo systémové hranice referenční úrovně produktu uvedeného v příloze I, nebo emise oxidu uhličitého, k nimž dochází mimo systémové hranice referenční úrovně produktu uvedeného v příloze I, v důsledku některé z následujících činností a emise ze spalování částečně zoxidovaného uhlíku, který vzniká v důsledku následujících činností za účelem výroby měřitelného tepla, neměřitelného tepla nebo elektřiny, za předpokladu, že se odečtou emise, které by vznikly při spalování takového množství zemního plynu, jež je rovno technicky využitelnému energetickému obsahu spáleného částečně zoxidovaného uhlíku:
i)
chemická nebo elektrolytická redukce sloučenin kovů v rudách, koncentrátech a druhotných surovinách,
ii)
odstraňování nečistot z kovů a sloučenin kovů,
iii)
rozklad uhličitanů s výjimkou uhličitanů k čistění spalin,
iv)
chemické syntézy, při nichž se na reakci podílí materiál obsahující uhlík a jejichž hlavním účelem není výroba tepla,
v)
použití přísad nebo surovin obsahujících uhlík, jejichž hlavním účelem není výroba tepla,
vi)
chemická nebo elektrolytická redukce oxidů polokovů a oxidů nekovů, jako jsou oxidy křemíku a fosfáty;
i)
„rozsáhlým rozšířením kapacity“ rozsáhlé navýšení počáteční instalované kapacity dílčího zařízení, v jehož důsledku dojde ke všem těmto okolnostem:
i)
dojde k jedné či více identifikovatelným fyzickým změnám týkajícím se jeho technické konfigurace a fungování, které nepředstavují pouhé nahrazení stávající výrobní linky, a
ii)
dílčí zařízení lze provozovat při kapacitě, která je alespoň o 10 % vyšší než počáteční instalovaná kapacita dílčího zařízení před provedením změny, nebo
iii)
dílčí zařízení, jehož se fyzická změna týká, má výrazně vyšší úroveň činnosti, v jejímž důsledku jsou dodatečně přiděleny povolenky na emise v množství přesahujícím 50 000 povolenek za rok, což představuje alespoň 5 % předběžného ročního množství povolenek na emise bezplatně přidělených tomuto dílčímu zařízení před provedením změny;
j)
„rozsáhlým snížením kapacity“ jedna nebo více zjistitelných fyzických změn vedoucích k rozsáhlému snížení počáteční instalované kapacity a úrovně činnosti dílčího zařízení v rozsahu, jenž je považován za rozsáhlé rozšíření kapacity;
k)
„rozsáhlou změnou kapacity“ buď rozsáhlé rozšíření kapacity, nebo rozsáhlé snížení kapacity;
l)
„navýšenou kapacitou“ rozdíl mezi počáteční instalovanou kapacitou dílčího zařízení a instalovanou kapacitou téhož dílčího zařízení poté, co u něj bylo provedeno rozsáhlé rozšíření kapacity, která se určí na základě průměru dvou nejvyšších měsíčních objemů výroby během prvních šesti měsíců následujících po zahájení změněného provozu;
m)
„sníženou kapacitou“ rozdíl mezi počáteční instalovanou kapacitou dílčího zařízení a instalovanou kapacitou téhož dílčího zařízení poté, co u něj bylo provedeno rozsáhlé snížení kapacity, která se určí na základě průměru dvou nejvyšších měsíčních objemů výroby během prvních šesti měsíců následujících po zahájení změněného provozu;
n)
„zahájením běžného provozu“ ověřený a schválený první den nepřetržitého devadesátidenního období, nebo v případě, že obvyklý výrobní cyklus v daném odvětví nepředpokládá nepřetržitou výrobu, první den devadesátidenního období rozděleného na výrobní cykly specifické pro dané odvětví, během něhož je zařízení v provozu a využívá alespoň 40 % kapacity, pro niž je jeho technické vybavení konstruováno, případně s přihlédnutím k provozním podmínkám specifickým pro dané zařízení;
o)
„zahájením změněného provozu“ ověřený a schválený první den nepřetržitého devadesátidenního období, nebo v případě, že obvyklý výrobní cyklus v daném odvětví nepředpokládá nepřetržitou výrobu, první den devadesátidenního období rozděleného na výrobní cykly specifické pro dané odvětví, během něhož je změněné dílčí zařízení v provozu a využívá alespoň 40 % kapacity, pro niž je jeho technické vybavení konstruováno, případně s přihlédnutím k provozním podmínkám specifickým pro dané zařízení;
p)
„bezpečnostním spalováním“ spalování pilotních paliv a velmi kolísavého množství plynů ze zpracování nebo zbytkových plynů v jednotce vystavené atmosférickým narušením, které je výslovně vyžadováno z bezpečnostních důvodů v příslušných povoleních pro zařízení;
q)
„soukromou domácností“ obytná jednotka, kterou si osoby jednotlivě nebo ve skupinách zařídí tak, aby jim mohlo být poskytováno měřitelné teplo;
r)
„ověřovatelem“ příslušná, nezávislá osoba nebo ověřovací subjekt odpovědný za provádění a vykazování procesu ověřování v souladu s podrobnými požadavky stanovenými členským státem podle přílohy V směrnice 2003/87/ES;
s)
„přiměřeným ujištěním“ vysoká, nikoli však absolutní míra ujištění kladně vyjádřená v ověřovacím posudku a udávající, že údaje, jež podléhají ověření, neobsahují významnou nesprávnost;
t)
„mírou ujištění“ míra jistoty, s níž ověřovatel v závěrech ověření uvede, že bylo prokázáno, že údaje předložené k danému zařízení neobsahují nebo obsahují významnou nesprávnost;
u)
„významnou nesprávností“ podstatná neprávnost (opomenutí, nesprávná prohlášení a chyby s výjimkou přípustné nejistoty) v předložených údajích, která by podle odborného posudku ověřovatele mohla mít vliv na následné použití těchto údajů příslušným orgánem při výpočtu přidělených povolenek na emise.
Článek 4
Příslušný orgán a zaokrouhlování
1. Členské státy přijmou k provedení pravidel tohoto rozhodnutí příslušná správní opatření, včetně jmenování příslušného orgánu či orgánů v souladu s článkem 18 směrnice 2003/87/ES.
2. Veškeré výpočty týkající se množství povolenek provedené v souladu s tímto rozhodnutím se zaokrouhlují směrem nahoru na nejbližší povolenku.
KAPITOLA II
STÁVAJÍCÍ ZAŘÍZENÍ
Článek 5
Určení zařízení
1. Každý členský stát určí všechna zařízení nacházející se na jeho území, která jsou způsobilá pro přidělení bezplatných povolenek podle článku 10a směrnice 2003/87/ES.
2. Každý členský stát rovněž určí všechny výrobce elektřiny produkující teplo a malá zařízení, která mohou být vyloučena ze systému Unie na základě článku 27 směrnice 2003/87/ES.
Článek 6
Rozdělení na dílčí zařízení
1. Pro účely tohoto rozhodnutí členské státy rozdělí všechna zařízení způsobilá pro bezplatné přidělení povolenek na emise podle článku 10a směrnice 2003/87/ES na jedno nebo více těchto dílčích zařízení:
a)
dílčí zařízení pro referenční úroveň produktu;
b)
dílčí zařízení pro referenční úroveň tepla;
c)
dílčí zařízení pro referenční úroveň paliva;
d)
dílčí zařízení pro emise z procesů.
Dílčí zařízení musí v co největší možné míře odpovídat fyzickým částem zařízení.
U dílčích zařízení pro referenční úroveň tepla, dílčích zařízení pro referenční úroveň paliva a dílčích zařízení pro emise z procesů členské státy jasně rozliší na základě kódů NACE a Prodcom, zda příslušný proces spadá, nebo nespadá do odvětví či pododvětví, u nichž se má za to, že jim hrozí značné riziko úniku uhlíku, jak stanoví rozhodnutí 2010/2/EU.
Jestliže zařízení, na něž se vztahuje systém Unie, vyrobilo a vyvezlo měřitelné teplo do zařízení nebo jiného subjektu, na který se systém Unie nevztahuje, členské státy předpokládají, že příslušný proces dílčího zařízení pro referenční úroveň tepla spojený s tímto teplem nespadá do odvětví ani pododvětví, u něhož se má za to, že mu hrozí značné riziko úniku uhlíku, jak stanoví rozhodnutí 2010/2/EU, ledaže příslušný orgán zjistí, že spotřebitel měřitelného tepla pochází z odvětví nebo pododvětví, u něhož se má za to, že mu hrozí značné riziko úniku uhlíku, jak stanoví rozhodnutí 2010/2/EU.
2. Součet vstupů, výstupů a objemu emisí jednotlivých dílčích zařízení nesmí přesáhnout vstupy, výstupy a celkový objem emisí zařízení.
Článek 7
Shromažďování základních údajů
1. Pro každé stávající zařízení způsobilé pro přidělení bezplatných povolenek na emise podle článku 10a směrnice 2003/87/ES, včetně zařízení, která jsou v provozu pouze příležitostně, zejména zařízení, která jsou držena v rezervě nebo v pohotovostním režimu, a zařízení provozovaná podle sezónního rozvrhu členské státy za všechny roky v období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2008 nebo případně od 1. ledna 2009 do 31. prosince 2010, během kterých bylo zařízení v provozu, shromáždí od provozovatele veškeré příslušné informace a údaje týkající se jednotlivých parametrů uvedených v příloze IV.
2. Členské státy shromáždí údaje pro každé dílčí zařízení zvlášť. V případě potřeby si členské státy mohou od provozovatele vyžádat další údaje.
V případě, že 95 % vstupů, výstupů a příslušných emisí dílčího zařízení pro referenční úroveň tepla, dílčího zařízení pro referenční úroveň paliva nebo dílčího zařízení pro emise z procesů spadá do odvětví či pododvětví, u nichž se má za to, že jim hrozí značné riziko úniku uhlíku, jak stanoví rozhodnutí 2010/2/EU, nebo v případě, že 95 % vstupů, výstupů a příslušných emisí dílčího zařízení pro referenční úroveň tepla, dílčího zařízení pro referenční úroveň paliva nebo dílčího zařízení pro emise z procesů spadá do odvětví a pododvětví, u nichž se nemá za to, že jim hrozí značné riziko úniku uhlíku, mohou členské státy zprostit provozovatele povinnosti poskytnout údaje umožňující rozlišit, zda se jedná o riziko úniku uhlíku.
3. Členské státy od provozovatele požadují, aby předložil počáteční instalovanou kapacitu jednotlivých dílčích zařízení pro referenční úroveň produktu, již určí tímto způsobem:
a)
počáteční instalovaná kapacita se v zásadě stanoví jako průměr dvou nejvyšších měsíčních objemů výroby v období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2008 za předpokladu, že dílčí zařízení bylo provozováno při této zátěži 720 hodin měsíčně a 12 měsíců v roce;
b)
pokud není možné určit počáteční instalovanou kapacitu podle písmena a), provede se pokusné ověření kapacity dílčího zařízení pod dohledem ověřovatele, aby se zajistilo, že použité parametry jsou typické pro dotčené odvětví a že výsledky pokusného ověření jsou reprezentativní.
4. Pokud u dílčího zařízení došlo v období od 1. ledna 2005 do 30. června 2011 k rozsáhlé změně kapacity, členské státy požádají provozovatele, aby kromě počáteční instalované kapacity daného dílčího zařízení, určené v souladu s odstavcem 3, do zahájení změněného provozu předložil také navýšenou nebo případně sníženou kapacitu, jakož i instalovanou kapacitu dílčího zařízení, u něhož došlo k rozsáhlé změně kapacity, určenou na základě průměru dvou nejvyšších měsíčních objemů výroby během prvních šesti měsíců následujících po zahájení změněného provozu. Členské státy mají za to, že tato instalovaná kapacita dílčího zařízení po rozsáhlé změně kapacity představuje počáteční instalovanou kapacitu dílčího zařízení pro potřeby posouzení veškerých dalších rozsáhlých změn kapacity.
5. Členské státy získají, zaznamenají a zdokumentují údaje způsobem, který umožní jejich náležité využití příslušným orgánem.
Členské státy mohou provozovatele požádat, aby k předložení údajů použil elektronickou šablonu, nebo za tímto účelem mohou specifikovat formát souboru. Členské státy však provozovateli umožní použít jakoukoli specifikovanou elektronickou šablonu nebo formát souboru uveřejněný Komisí pro účely shromažďování údajů podle tohoto článku, s výjimkou případů, kdy specifikovaná šablona či formát souboru členského státu vyžaduje přinejmenším zadání stejných údajů.
6. Vstupy, výstupy a příslušné emise, pro něž jsou dostupné pouze údaje pro zařízení jako celek, se poměrně přidělí příslušným dílčím zařízením takto:
a)
v případě, že jsou produkty vyráběny jeden po druhém ve stejné výrobní lince, vstupy, výstupy a příslušné emise se přidělí sekvenčně na základě doby využití za rok u každého dílčího zařízení;
b)
v případě, že není možné vstupy, výstupy a příslušné emise přidělit podle písmena a), přidělí se na základě hmotnosti či objemu jednotlivých vyráběných produktů nebo odhadů založených na poměru volné reakční entalpie souvisejících chemických reakcí či na základě jiného vhodného distribučního klíče, který lze podepřít důkladnou vědeckou metodikou.
7. Členské státy od provozovatelů požadují, aby předkládali úplné a jednotné údaje a aby zajistili, že se dílčí zařízení mezi sebou nepřekrývají a že nedochází k dvojímu započtení. Členské státy zejména zajistí, aby provozovatelé prováděli hloubkovou kontrolu a předkládali údaje vykazující nejvyšší možnou míru přesnosti tak, aby bylo možné podat přiměřené ujištění o integritě údajů.
Za tímto účelem členské státy zajistí, aby každý provozovatel rovněž předložil zprávu o metodice obsahující zejména popis zařízení, použitou metodiku kompilace, různé zdroje údajů, jednotlivé kroky výpočtu a případně též předpoklady a metodiku použitou k přiřazení emisí příslušným dílčím zařízením v souladu s odstavcem 6. Členské státy mohou provozovateli nařídit, aby prokázal přesnost a úplnost poskytnutých údajů.
8. V případě, že údaje chybějí, členské státy si od provozovatele vyžádají náležité odůvodnění.
Členské státy požadují, aby provozovatel veškeré chybějící údaje nahradil konzervativními odhady, založenými zejména na osvědčené praxi v odvětví a nejaktuálnějších vědeckých a technických poznatcích, před ověřením nebo nejpozději během ověření ověřovatelem.
V případě, že jsou údaje částečně k dispozici, se konzervativním odhadem rozumí, že extrapolovaná hodnota nesmí překročit 90 % hodnoty získané s využitím dostupných údajů.
Pokud nejsou k dispozici žádné údaje o měřitelných tocích tepla u dílčího zařízení pro referenční úroveň tepla, může být odvozena náhradní hodnota z příslušného energetického vstupu, který se vynásobí naměřenou účinností výroby tepla ověřenou ověřovatelem. V případě, že takové údaje o účinnosti nejsou dostupné, uplatní se na odpovídající energetický vstup výroby měřitelného tepla referenční účinnost 70 %.
9. Každý členský stát zpřístupní na požádání údaje shromážděné podle odstavců 1 až 6 Komisi.
Článek 8
Ověřování
1. V rámci postupu shromažďování údajů v souladu s článkem 7 členské státy přijmou pouze údaje, které byly ověřovatelem označeny za uspokojivé. Postup ověřování se zaměří na zprávu o metodice a vykázané parametry uvedené v článku 7 a v příloze IV. Ověřování se týká spolehlivosti, věrohodnosti a přesnosti údajů poskytnutých provozovatelem a musí vyústit v ověřovací posudek, v němž je s přiměřeným ujištěním uvedeno, že předložené údaje neobsahují významné nesprávnosti.
2. Členské státy zajistí, aby ověřovatel byl nezávislý na provozovateli, vykonával své činnosti kvalitně, objektivně a profesionálně a rozuměl všem těmto bodům:
a)
ustanovením tohoto rozhodnutí, jakož i příslušným normám a pokynům;
b)
požadavkům právních a správních předpisů týkajícím se ověřovaných činností;
c)
vytváření veškerých informací týkajících se jednotlivých parametrů nebo zdrojů emisí v zařízení, zejména pokud jde o shromažďování, měření, výpočet a vykazování údajů.
3. Kromě požadavků stanovených v rozhodnutí 2007/589/ES členské státy zajistí, aby byly splněny všechny tyto minimální požadavky:
a)
ověřovatel ověření naplánoval a provedl na základě odborně-skeptického přístupu a s vědomím toho, že mohou existovat okolnosti vedoucí k významným nesprávnostem informací a předložených údajů;
b)
ověřovatel potvrdil pouze vykázané parametry stanovené s vysokou mírou jistoty. Vysoká míra jistoty předpokládá, že provozovatel nutně prokáže, že:
i)
vykázané parametry neobsahují nesrovnalosti,
ii)
shromažďování parametrů bylo provedeno v souladu s platnými normami nebo pokyny,
iii)
příslušné záznamy o zařízení jsou úplné a jednotné;
c)
ověřovatel zahájil proces ověřování strategickou analýzou všech relevantních činností prováděných v zařízení a má přehled o všech činnostech a jejich významu pro přidělování povolenek;
d)
ověřovatel zohlednil informace obsažené v povolení k vypouštění emisí skleníkových plynů nebo v jiných příslušných environmentálních povoleních, jako je povolení stanovené ve směrnici 2008/1/ES, zejména při posuzování počáteční instalované kapacity dílčích zařízení;
e)
ověřovatel analyzoval inherentní a kontrolní rizika spojená s rozsahem a komplexností činností provozovatele a spojená s parametry přidělování, která by mohla vést k významným nepřesnostem, a na základě této analýzy rizik vypracoval plán ověření;
f)
ověřovatel případně provedl prohlídku na místě za účelem kontroly provozu měřidel a systémů monitorování, provedl dotazování a shromáždil dostatečné informace a důkazy. Jestliže ověřovatel usoudil, že kontrola na místě není vhodná, musí být schopen své rozhodnutí obhájit před příslušným orgánem;
g)
ověřovatel uskutečnil plán ověřování tím, že shromáždil údaje v souladu se stanovenými metodami odběru vzorků, rekapitulačními kontrolami, přezkoumáním dokladů, analytickými postupy a postupy přezkoumání údajů, včetně všech dalších příslušných důkazů, na nichž ověřovatel založí svůj ověřovací posudek;
h)
ověřovatel si od provozovatele vyžádal jakékoli chybějící údaje nebo doplnění chybějících částí revizních záznamů, vysvětlení odchylek v parametrech či údajích o emisích nebo revizi výpočtů nebo úpravu vykazovaných údajů;
i)
ověřovatel připravil zprávu o interním ověřování. Tato zpráva o ověřování zaznamenává důkazy o tom, že strategická analýza, analýza rizika a plán ověřování byly provedeny úplně, a poskytuje dostatečné informace na podporu ověřovacích posudků. Zpráva o interním ověřování musí rovněž umožnit potenciální vyhodnocení auditu příslušným orgánem a akreditačním orgánem;
j)
ověřovatel vydal posudek s ohledem na to, zda vykázané parametry obsahují významnou nepřesnost a zda na základě zjištění obsažených ve zprávě o interním ověřování existují jiné problémy, jež mají význam pro ověřovací posudek;
k)
ověřovatel předložil metodiku ověřování, svá zjištění a ověřovací posudek ve zprávě o ověřování určené provozovateli, kterou provozovatel se zprávou o metodice a vykázanými parametry předloží příslušnému orgánu.
4. Členské státy nepřidělí bezplatné povolenky na emise zařízení v případě, že údaje týkající se tohoto zařízení nebyly v rámci ověřování označeny za uspokojivé.
Členské státy se mohou rozhodnout přidělit bezplatné povolenky určitému zařízení, jehož údaje nebyly v rámci ověřování označeny za uspokojivé, pouze pokud jsou přesvědčeny, že chybějící údaje, které vedly k danému posudku ověřovatele, jsou důsledkem mimořádných a nepředvídatelných okolností, kterým se nedalo předejít ani v případě, že by byla vynaložena veškerá náležitá péče, a které jsou mimo kontrolu provozovatele dotčeného zařízení, zejména takových okolností, jako jsou přírodní katastrofy, válka, hrozba válkou, teroristické činy, revoluce, povstání, sabotáž nebo vandalismus.
5. Po ověření členské státy zejména zajistí, aby se jednotlivá dílčí zařízení mezi sebou vzájemně nepřekrývala a nedocházelo k dvojímu započtení.
Článek 9
Historická úroveň činnosti
1. U stávajících zařízení členské státy určí historickou úroveň činnosti každého zařízení za základní období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2008, nebo - v případě vyšší úrovně činnosti - za základní období od 1. ledna 2009 do 31. prosince 2010 na základě údajů shromážděných podle článku 7.
2. Historická úroveň činnosti týkající se produktů se u každého produktu, pro nějž byla stanovena referenční úroveň podle přílohy I, vztahuje ke střední hodnotě roční historické výroby tohoto produktu v dotčeném zařízení během základního období.
3. Historická úroveň činnosti týkající se tepla se vztahuje ke střední hodnotě ročního historického dovozu (ze zařízení, na které se vztahuje systém Unie), výroby nebo dovozu (ze zařízení, na které se vztahuje systém Unie) i výroby měřitelného tepla, jež se spotřebovává v rámci hranic zařízení při výrobě produktů, při výrobě jiné mechanické energie než energie používané k výrobě elektřiny, při topení nebo chlazení s výjimkou tepla spotřebovaného při výrobě elektřiny nebo jež se vyváží do zařízení nebo jiného subjektu, na který se nevztahuje systém Unie, s výjimkou tepla vyvezeného za účelem výroby elektřiny během základního období a je vyjádřena v terajoulech za rok.
4. Historická úroveň činnosti týkající se paliva se vztahuje ke střední hodnotě roční historické spotřeby paliv použitých při výrobě neměřitelného tepla spotřebovaného při výrobě produktů, při výrobě jiné mechanické energie než energie používané k výrobě elektřiny, při topení nebo chlazení s výjimkou tepla spotřebovaného při výrobě elektřiny, včetně bezpečnostního spalování, během základního období a je vyjádřena v terajoulech za rok.
5. U emisí z procesů, které vznikly v souvislosti s výrobou produktů v dotčeném zařízení během základního období uvedeného v odstavci 1, se historická úroveň činnosti týkající se procesů vztahuje ke střední hodnotě ročních historických emisí z procesů a je vyjádřena v tunách ekvivalentu oxidu uhličitého.
6. Pro účely stanovení středních hodnot podle odstavců 1 až 5 se zohledňují pouze kalendářní roky, během nichž bylo zařízení v provozu alespoň jeden den.
Pokud bylo zařízení během příslušného základního období v provozu méně než dva kalendářní roky, historické úrovně činnosti se vypočítají na základě počáteční instalované kapacity jednotlivých dílčích zařízení určené v souladu s metodikou stanovenou v čl. 7 odst. 3, která se vynásobí příslušným koeficientem využití kapacity určeným v souladu s čl. 19 odst. 2.
7. Odchylně od odstavce 2 členské státy určí historickou úroveň činnosti týkající se produktů u produktů, na něž se vztahují referenční úrovně produktu uvedené v příloze III, na základě střední hodnoty roční historické výroby podle vzorců uvedených v téže příloze.
8. Stávající zařízení, která jsou v provozu pouze příležitostně, zejména včetně zařízení, která jsou držena v rezervě nebo v pohotovostním režimu, a zařízení provozovaná podle sezónního rozvrhu, která nebyla v provozu alespoň jeden den v daném kalendářním roce během základního období, se zohlední při stanovování středních hodnot podle odstavce 1 za předpokladu, že jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
je jasně prokázáno, že zařízení je v provozu pouze příležitostně, zejména je-li pravidelně provozováno jako rezervní či pohotovostní kapacita nebo je-li pravidelně provozováno podle sezónního rozvrhu;
b)
na zařízení se vztahuje povolení k vypouštění emisí skleníkových plynů a všechna další příslušná povolení k provozu zařízení, která jsou vyžadována vnitrostátním právním řádem členského státu;
c)
je technicky možné zahájit provoz v krátké době a je pravidelně prováděna údržba.
9. U stávajícího zařízení, u něhož v období od 1. ledna 2005 do 30. června 2011 došlo k rozsáhlému rozšíření či rozsáhlému snížení kapacity, je historickými úrovněmi činnosti součet středních hodnot stanovených podle odstavce 1 bez rozsáhlé změny kapacity a historických úrovní činnosti navýšené či snížené kapacity.
Historickými úrovněmi činnosti navýšené či snížené kapacity je rozdíl mezi počáteční instalovanou kapacitou jednotlivých dílčích zařízení, u nichž došlo k rozsáhlé změně kapacity určené v souladu s čl. 7 odst. 3, do zahájení změněného provozu a instalovanou kapacitou po rozsáhlé změně kapacity určené v souladu s čl. 7 odst. 4, který se vynásobí průměrným historickým využitím kapacity dotčeného zařízení v letech před zahájením změněného provozu.
Článek 10
Přidělování povolenek na úrovni zařízení
1. Na základě údajů shromážděných v souladu s článkem 7 členské státy pro každý rok vypočítají množství povolenek na emise bezplatně přidělených od roku 2013 každému stávajícímu zařízení na jejich území podle odstavců 2 až 8.
2. Pro účely tohoto výpočtu členské státy nejprve pro každé dílčí zařízení zvlášť stanoví předběžné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise, a to tímto způsobem:
a)
u každého dílčího zařízení pro referenční úroveň produktu odpovídá předběžné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise za daný rok hodnotě této referenční úrovně produktu, jak je uvedeno v příloze I, která se vynásobí příslušnou historickou úrovní činnosti týkající se produktů;
b)
u
i)
dílčího zařízení pro referenční úroveň tepla odpovídá předběžné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise za daný rok hodnotě referenční úrovně produktu pro měřitelné teplo, jak je uvedeno v příloze I, která se vynásobí příslušnou historickou úrovní činnosti týkající se tepla za spotřebu měřitelného tepla,
ii)
dílčího zařízení pro referenční úroveň paliva odpovídá předběžné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise za daný rok hodnotě referenční úrovně paliva, jak je uvedeno v příloze I, která se vynásobí příslušnou historickou úrovní činnosti týkající se paliva za spotřebované palivo,
iii)
dílčího zařízení pro emise z procesů odpovídá předběžné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise za daný rok historické úrovni činnosti týkající se procesů vynásobené hodnotou 0,9700.
3. Je-li měřitelné teplo vyváženo do soukromých domácností a předběžné roční množství povolenek na emise určené v souladu s odst. 2 písm. b) bodem i) na rok 2013 je nižší než střední hodnota ročních historických emisí spojená s výrobou měřitelného tepla vyvezeného daným dílčím zařízením do soukromých domácností v období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2008, předběžné roční množství povolenek na emise na rok 2013 se upraví o příslušný rozdíl. V jednotlivých letech období 2014-2020 se předběžné roční množství povolenek na emise určené v souladu s odst. 2 písm. b) bodem i) upraví za předpokladu, že předběžné roční množství povolenek na emise na daný rok je nižší než procentní podíl výše uvedené střední hodnoty ročních historických emisí. Uvedený procentní podíl činí 90 % v roce 2014 a každý následující rok se sníží o 10 procentních bodů
4. Pro účely provedení čl. 10a odst. 11 směrnice 2003/87/ES se koeficienty uvedené v příloze VI použijí na předběžné roční množství povolenek na emise bezplatně přidělených jednotlivým dílčím zařízením podle odstavce 2 tohoto článku za daný rok v případě, že procesy v těchto dílčích zařízeních spadají do odvětví a pododvětví, u nichž se nemá za to, že jim hrozí značné riziko úniku uhlíku, jak stanoví rozhodnutí 2010/2/EU.
V případě, že procesy v těchto dílčích zařízeních spadají do odvětví a pododvětví, u nichž se má za to, že jim hrozí značné riziko úniku uhlíku, jak stanoví rozhodnutí 2010/2/EU, koeficientem, který se použije pro roky 2013 a 2014, je hodnota 1. Odvětví či pododvětví, u nichž je koeficientem pro roky 2015 až 2020 hodnota 1, se určí podle čl. 10a odst. 13 směrnice 2003/87/ES.
5. V případě, že alespoň 95 % historické úrovně činnosti dílčího zařízení pro referenční úroveň tepla, dílčího zařízení pro referenční úroveň paliva nebo dílčího zařízení pro emise z procesů spadá do odvětví a pododvětví, u nichž se má za to, že jim hrozí značné riziko úniku uhlíku, jak stanoví rozhodnutí 2010/2/EU, má se za to, že značné riziko úniku uhlíku hrozí dílčímu zařízení jako celku.
V případě, že alespoň 95 % historické úrovně činnosti dílčího zařízení pro referenční úroveň tepla, dílčího zařízení pro referenční úroveň paliva nebo dílčího zařízení pro emise z procesů spadá do odvětví a pododvětví, u nichž se nemá za to, že jim hrozí značné riziko úniku uhlíku, jak stanoví rozhodnutí 2010/2/EU, má se za to, že značné riziko úniku uhlíku nehrozí dílčímu zařízení jako celku.
6. Předběžné roční množství povolenek na emise bezplatně přidělené dílčím zařízením, která získala měřitelné teplo od dílčích zařízení vyrábějících produkty, na které se vztahují referenční úrovně kyseliny dusičné uvedené v příloze I, se sníží o roční historickou spotřebu tohoto tepla během základního období uvedeného v čl. 9 odst. 1, která se vynásobí hodnotou referenční úrovně tepla pro toto měřitelné teplo, jak je uvedeno v příloze I.
7. Předběžným celkovým ročním množstvím povolenek na emise bezplatně přidělených jednotlivým zařízením je souhrn předběžného ročního množství bezplatně přidělených povolenek na emise všech dílčích zařízení, které se vypočítá podle odstavců 2, 3, 4, 5 a 6.
V případě, že zařízení zahrnuje dílčí zařízení vyrábějící buničinu (sulfátovou krátkovláknitou buničinu, sulfátovou dlouhovláknitou buničinu, termomechanickou a mechanickou buničinu, sulfitovou buničinu nebo další druhy buničiny, na které se nevztahuje referenční úroveň produktu), která vyvážejí měřitelné teplo do jiných technicky propojených dílčích zařízení, v předběžném celkovém ročním množství bezplatně přidělených povolenek na emise se zohlední - aniž je tím dotčeno předběžné roční množství povolenek na emise bezplatně přidělených jiným dílčím zařízením dotčeného zařízení - předběžné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise, pouze pokud jsou produkty z buničiny vyrobené tímto dílčím zařízením uvedeny na trh a nejsou v tomtéž zařízení ani v jiných technicky propojených zařízeních zpracovávány na papír.
8. Při stanovování předběžného celkového ročního množství povolenek na emise bezplatně přidělených jednotlivým zařízením členské státy zajistí, aby emise nebyly započteny dvakrát a aby množství přidělených povolenek nebylo záporné. Emise se nezapočítávají dvakrát zejména v případě, že zařízení dováží meziprodukt, na nějž se vztahuje referenční úroveň produktu podle definice příslušných systémových hranic stanovené v příloze I, při stanovování předběžného celkového ročního množství bezplatných povolenek na emise přidělených oběma dotčeným zařízením.
9. Konečným celkovým ročním množstvím povolenek na emise bezplatně přidělených jednotlivým stávajícím zařízením je s výjimkou zařízení, na něž se vztahuje čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES, předběžné celkové roční množství povolenek na emise bezplatně přidělených jednotlivým zařízením určené v souladu s odstavcem 7, jež se vynásobí opravným koeficientem, který je jednotný pro všechna odvětví a stanoví se v souladu s čl. 15 odst. 3.
U zařízení, na něž se vztahuje čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES a která jsou způsobilá pro přidělování bezplatných povolenek na emise, odpovídá konečné celkové roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise předběžnému celkovému ročnímu množství povolenek na emise bezplatně přidělených jednotlivým zařízením určenému v souladu s odstavcem 7, které se každoročně upraví o lineární koeficient uvedený v čl. 10a odst. 4 směrnice 2003/87/ES, přičemž referenčním množstvím je předběžné celkové roční množství povolenek na emise bezplatně přidělených dotčenému zařízení na rok 2013.
Článek 11
Přidělování povolenek na provoz ethylenové jednotky
Odchylně od čl. 10 odst. 2 písm. a) odpovídá předběžné roční množství povolenek na emise bezplatně přidělených dílčímu zařízení pro referenční úroveň produktu v souvislosti s výrobou chemických látek vysoké hodnoty (dále jen „HVC“) hodnotě referenční úrovně produktu pro provoz ethylenové jednotky uvedené v příloze I, která se vynásobí historickou úrovní činnosti stanovenou v souladu s přílohou III a podílem celkových přímých emisí včetně emisí z čistého dovezeného tepla za základní období uvedené v čl. 9 odst. 1 tohoto rozhodnutí, vyjádřených v tunách ekvivalentu oxidu uhličitého, a souhrnem těchto celkových přímých emisí a příslušných nepřímých emisí za základní období uvedené v čl. 9 odst. 1 tohoto rozhodnutí, které se vypočítají v souladu s čl. 14 odst. 2. K výsledku tohoto výpočtu se připočítá střední hodnota historické produkce vodíku z doplňkové frakce, vyjádřená v tunách vodíku, která se vynásobí 1,78 tuny oxidu uhličitého na tunu vodíku, střední hodnota historické produkce ethylenu z doplňkové frakce, vyjádřená v tunách ethylenu, která se vynásobí 0,24 tuny oxidu uhličitého na tunu ethylenu, a střední hodnota historické produkce dalších chemických látek vysoké hodnoty jiných než vodík a ethylen z doplňkové frakce, vyjádřená v tunách HVC, která se vynásobí 0,16 tuny oxidu uhličitého na tunu HVC.
Článek 12
Přidělování povolenek na monomer vinylchloridu
Odchylně od čl. 10 odst. 2 písm. a) odpovídá předběžné roční množství povolenek na emise bezplatně přidělených dílčímu zařízení v souvislosti s výrobou monomeru vinylchloridu (dále jen „VCM“) hodnotě referenční úrovně VCM, která se vynásobí historickou úrovní činnosti pro výrobu VCM, vyjádřenou v tunách, a podílem přímých emisí vyprodukovaných při výrobě VCM včetně emisí z čistého dovezeného tepla za základní období uvedené v čl. 9 odst. 1 tohoto rozhodnutí, které se vypočítají v souladu s čl. 14 odst. 2 a které jsou vyjádřeny v tunách ekvivalentu oxidu uhličitého, a souhrnem těchto přímých emisí a emisí spojených s výrobou vodíku pro účely výroby VCM za základní období uvedené v čl. 9 odst. 1 tohoto rozhodnutí, které jsou vyjádřeny v tunách ekvivalentu oxidu uhličitého a vypočítány na základě historické spotřeby tepla při spalování vodíku vyjádřené v terajoulech (TJ), vynásobeným 56,1 tuny oxidu uhličitého na TJ.
Článek 13
Toky tepla mezi zařízeními
V případě, že dílčí zařízení pro referenční úroveň produktu zahrnuje měřitelné teplo dovezené ze zařízení nebo jiného subjektu, na který se nevztahuje systém Unie, předběžné roční množství povolenek na emise bezplatně přidělených dotčenému dílčímu zařízení pro referenční úroveň produktu stanovené podle čl. 10 odst. 2 písm. a) se sníží o množství tepla historicky dovezeného ze zařízení nebo jiného subjektu, na který se v daném roce systém Unie nevztahuje, vynásobené hodnotou referenční úrovně tepla pro měřitelné teplo stanovenou v příloze I.
Článek 14
Vzájemná zaměnitelnost paliva a elektřiny
1. U každého dílčího zařízení pro referenční úroveň produktu uvedeného v příloze I při zohlednění vzájemné zaměnitelnosti paliva a elektřiny odpovídá předběžné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise hodnotě příslušné referenční úrovně produktu uvedené v příloze I, která se vynásobí historickou úrovní činnosti týkající se produktů a podílem celkových přímých emisí včetně emisí z čistého dovezeného tepla za základní období uvedené v čl. 9 odst. 1 tohoto rozhodnutí, vyjádřených v tunách ekvivalentu oxidu uhličitého, a souhrnem těchto celkových přímých emisí a příslušných nepřímých emisí za základní období uvedené v čl. 9 odst. 1 tohoto rozhodnutí.
2. Pro účely výpočtu podle odstavce 1 se příslušné nepřímé emise vztahují k příslušné spotřebě elektřiny, jak je uvedeno v definici procesů a emisí zahrnutých v příloze I, během základního období uvedeného v čl. 9 odst. 1 tohoto rozhodnutí, vyjádřené v megawatthodinách, při výrobě dotčeného produktu, která se vynásobí 0,465 tuny oxidu uhličitého na megawatthodinu a je vyjádřena v tunách oxidu uhličitého.
Pro účely výpočtu podle odstavce 1 se emise z čistého dovezeného tepla vztahují k množství měřitelného tepla spotřebovaného při výrobě dotčeného produktu a dovezeného ze zařízení, na která se vztahuje systém Unie, během základního období uvedeného v čl. 9 odst. 1 tohoto rozhodnutí, které se vynásobí hodnotou referenční úrovně tepla uvedenou v příloze I.
KAPITOLA III
ROZHODNUTÍ O PŘIDĚLENÍ POVOLENEK
Článek 15
Vnitrostátní prováděcí opatření
1. V souladu s čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES předloží členské státy Komisi do 30. září 2011 seznam zařízení na svém území, na která se vztahuje směrnice 2003/87/ES, včetně zařízení vymezených podle článku 5, pomocí elektronické šablony, kterou Komise poskytne.
2. Seznam uvedený v odstavci 1 obsahuje k jednotlivým stávajícím zařízením zejména tyto informace:
a)
identifikaci zařízení a jeho hranic pomocí identifikačního kódu zařízení uvedeného v CITL;
b)
identifikaci každého dílčího zařízení v rámci zařízení;
c)
u každého dílčího zařízení pro referenční úroveň produktu počáteční instalovanou kapacitu spolu s ročními objemy výroby dotčeného produktu v období od 1. ledna 2005 do 31. prosince 2008;
d)
u každého zařízení a dílčího zařízení informace o tom, zda spadá do odvětví či pododvětví, u něhož se má za to, že mu hrozí značné riziko úniku uhlíku, jak stanoví rozhodnutí 2010/2/EU;
e)
u každého dílčího zařízení předběžné roční množství povolenek na emise bezplatně přidělených na období 2013-2020 stanovené v souladu s čl. 10 odst. 2;
f)
kromě informací uvedených v písmenu d) se u dílčích zařízení, která nespadají do odvětví či pododvětví, u nichž se má za to, že jim hrozí značné riziko úniku uhlíku, jak stanoví rozhodnutí 2010/2/EU, předběžné roční množství povolenek na emise bezplatně přidělených na období 2013-2020, které se snižuje o stejné množství z 80 % v roce 2013 na 30 % v roce 2020, stanovené v souladu s čl. 10 odst. 4;
g)
u každého dílčího zařízení předběžné celkové roční množství povolenek na emise bezplatně přidělených na období 2013-2020 stanovené v souladu s čl. 10 odst. 6.
V seznamu se rovněž uvedou všichni výrobci elektřiny produkující teplo a malá zařízení, která mohou být vyloučena ze systému Unie na základě článku 27 směrnice 2003/87/ES.
3. Poté, co Komise obdrží seznam uvedený v odstavci 1 tohoto článku, posoudí zahrnutí jednotlivých zařízení do seznamu a příslušné předběžné celkové roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise.
Poté, co všechny členské státy oznámí předběžné celkové roční množství povolenek na emise bezplatně přidělených na období 2013-2020, stanoví Komise opravný koeficient, který je jednotný pro všechna odvětví a který je uveden v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES. Tento opravný koeficient se stanoví srovnáním souhrnu předběžného celkového ročního množství povolenek na emise bezplatně přidělených zařízením, která nejsou výrobcem elektřiny, na každý rok období 2013-2020, aniž se použijí koeficienty uvedené v příloze VI, s ročním množstvím povolenek, které se vypočítá v souladu s čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES pro zařízení, jež nejsou výrobcem elektřiny ani novými účastníky na trhu, přičemž se zohlední příslušný podíl celkového ročního množství povolenek pro celou Unii stanoveného podle článku 9 uvedené směrnice a příslušné množství emisí, které je zahrnuto do systému Unie až od roku 2013.
4. Pokud Komise nezamítne zapsání zařízení na tento seznam, včetně příslušného předběžného celkového ročního množství povolenek na emise bezplatně přidělených tomuto zařízení, dotčený členský stát následně stanoví konečné roční množství povolenek na emise bezplatně přidělených na každý rok období 2013-2020 v souladu s čl. 10 odst. 9 tohoto rozhodnutí.
5. Poté, co členské státy určí konečné roční množství povolenek pro všechna stávající zařízení na svém území, předloží Komisi seznam konečných ročních množství bezplatně přidělených povolenek na emise na období 2013-2020, stanovených v souladu s čl. 10 odst. 9.
Článek 16
Změny rizika úniku uhlíku
Do tří měsíců od schválení seznamu uvedeného v čl. 10a odst. 13 směrnice 2003/87/ES na jednotlivé roky období 2015-2020 nebo od schválení doplnění seznamu stanoveného rozhodnutím 2010/2/EU na roky 2013 a 2014 každý členský stát reviduje seznam uvedený v čl. 15 odst. 1 tohoto rozhodnutí, přičemž jasně uvede změny týkající se rizika úniku uhlíku, které hrozí zařízením a dílčím zařízením, a související změny v předběžném ročním množství bezplatně přidělených povolenek, a předloží tento seznam Komisi.
KAPITOLA IV
NOVÍ ÚČASTNÍCI NA TRHU A VYŘAZENÍ Z PROVOZU
Článek 17
Žádost o bezplatné přidělení povolenek
1. Po předložení žádosti novým účastníkem na trhu členské státy určí na základě současných pravidel množství povolenek, které mají být bezplatně přiděleny, jakmile dotčené zařízení zahájí běžný provoz a určí se jeho počáteční instalovaná kapacita.
2. Členské státy přijímají pouze žádosti předložené příslušnému orgánu do jednoho roku od zahájení běžného provozu dotčeného zařízení nebo dílčího zařízení.
3. Členské státy rozdělí dotčené zařízení na dílčí zařízení v souladu s článkem 6 tohoto rozhodnutí a požádají provozovatele, aby společně s žádostí uvedenou v odstavci 1 předložil příslušnému orgánu ke každému dílčímu zařízení zvlášť všechny příslušné informace a údaje o jednotlivých parametrech uvedených v příloze V. V případě potřeby si členské státy mohou od provozovatele vyžádat údaje podrobnější.
4. U zařízení uvedených v čl. 3 písm. h) směrnice 2003/87/ES, s výjimkou zařízení, u nichž po 30. červnu 2011 došlo k rozsáhlému rozšíření, členské státy požádají provozovatele, aby určil počáteční instalovanou kapacitu jednotlivých dílčích zařízení podle metodiky stanovené v čl. 7 odst. 3, přičemž vyjde z referenčního devadesátidenního období, na jehož základě se stanoví zahájení běžného provozu. Členské státy tuto počáteční instalovanou kapacitu jednotlivých dílčích zařízení schválí před výpočtem povolenek, které se danému zařízení přidělují.
5. Členské státy přijmou pouze údaje předložené podle tohoto článku, které byly ověřovatelem označeny za uspokojivé v souladu s požadavky stanovenými v článku 8, s cílem zajistit vykázání údajů spolehlivých a správných.
Článek 18
Úrovně činnosti
1. U zařízení uvedených v čl. 3 písm. h) směrnice 2003/87/ES, s výjimkou zařízení, u nichž po 30. červnu 2011 došlo k rozsáhlému rozšíření, členské státy stanoví úrovně činnosti jednotlivých zařízení takto:
a)
úrovní činnosti týkající se produktů je u každého produktu, pro nějž je stanovena referenční úroveň produktu podle přílohy I, počáteční instalovaná kapacita dotčeného zařízení pro výrobu tohoto produktu, která se vynásobí koeficientem standardního využití kapacity;
b)
úrovní činnosti týkající se tepla je počáteční instalovaná kapacita pro dovoz (ze zařízení, na která se vztahuje systém Unie), výrobu nebo dovoz (ze zařízení, na která se vztahuje systém Unie) i výrobu měřitelného tepla, jež se spotřebovává v rámci hranic zařízení při výrobě produktů, při výrobě jiné mechanické energie než energie používané k výrobě elektřiny, při topení nebo chlazení s výjimkou tepla spotřebovaného při výrobě elektřiny nebo jež se vyváží do zařízení nebo jiného subjektu, na který se nevztahuje systém Unie, s výjimkou tepla vyvezeného za účelem výroby elektřiny, která se vynásobí příslušným koeficientem využití kapacity;
c)
úrovní činnosti týkající se paliva je počáteční instalovaná kapacita dotčeného zařízení pro spotřebu paliv použitých při výrobě neměřitelného tepla spotřebovaného při výrobě produktů, při výrobě jiné mechanické energie než energie používané k výrobě elektřiny, při topení nebo chlazení s výjimkou tepla spotřebovaného při výrobě elektřiny, včetně bezpečnostního spalování, která se vynásobí příslušným koeficientem využití kapacity;
d)
úrovní činnosti týkající se emisí z procesů je počáteční instalovaná kapacita pro produkci emisí z procesů výrobní jednotky, která se vynásobí příslušným koeficientem využití kapacity.
2. Koeficient standardního využití kapacity uvedený v odst. 1 písm. a) stanoví a uveřejní Komise na základě údajů shromážděných členskými státy v souladu s článkem 7 tohoto rozhodnutí. U každé referenční úrovně produktu stanovené v příloze I se jedná o 80. percentil koeficientů průměrného ročního využití kapacity všech zařízení vyrábějících dotčený produkt. Koeficient průměrného ročního využití kapacity jednotlivých zařízení vyrábějících dotčený produkt odpovídá průměrné roční produkci v období 2005-2008 vydělené počáteční instalovanou kapacitou.
Příslušný koeficient využití kapacity uvedený v odst. 1 písm. b) až d) stanoví členské státy na základě náležitě podložených a nezávisle ověřených informací o plánovaném běžném provozu, údržbě, běžném výrobním cyklu, energeticky účinných technikách a typickém využití kapacity zařízení v dotčeném odvětví ve srovnání s informacemi specifickými pro dané odvětví.
Při určování příslušného koeficientu využití kapacity uvedeného v odst. 1 písm. d) v souladu s předchozí větou členské státy rovněž zohlední náležitě podložené a nezávisle ověřené informace o intenzitě emisí vstupů a o účinných technikách snižování emisí skleníkových plynů.
3. U zařízení, u nichž po 30. červnu 2011 došlo k rozsáhlému rozšíření kapacity, členské státy stanoví v souladu s odstavcem 1 úrovně činnosti pouze s ohledem na navýšenou kapacitu dílčích zařízení, jichž se rozsáhlé rozšíření kapacity týká.
U zařízení, u nichž po 30. červnu 2011 došlo k rozsáhlému snížení kapacity, členské státy stanoví v souladu s odstavcem 1 úrovně činnosti pouze s ohledem na sníženou kapacitu dílčích zařízení, jichž se rozsáhlé snížení kapacity týká.
Článek 19
Přidělování povolenek novým účastníkům na trhu
1. Pro účely přidělování povolenek na emise novým účastníkům na trhu, s výjimkou povolenek přidělených zařízením uvedeným v čl. 3 písm. h) třetí odrážce směrnice 2003/87/ES, vypočítají členské státy předběžné roční množství povolenek na emise bezplatně přidělených od zahájení běžného provozu zařízení u každého dílčího zařízení zvlášť takto:
a)
u každého dílčího zařízení pro referenční úroveň produktu odpovídá předběžné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise na daný rok hodnotě této referenční úrovně produktu vynásobené úrovní činnosti týkající se produktů;
b)
u každého dílčího zařízení pro referenční úroveň tepla odpovídá předběžné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise hodnotě referenční úrovně tepla pro toto měřitelné teplo uvedené v příloze I a vynásobené úrovní činnosti týkající se tepla;
c)
u každého dílčího zařízení pro referenční úroveň paliva odpovídá předběžné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise hodnotě referenční úrovně paliva uvedené v příloze I a vynásobené úrovní činnosti týkající se paliva;
d)
u každého dílčího zařízení pro emise z procesů odpovídá předběžné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise na daný rok úrovni činnosti týkající se procesů vynásobené hodnotou 0,9700.
Pro výpočet předběžného ročního množství bezplatně přidělených povolenek na emise se obdobně použije čl. 10 odst. 4 až 6 a odst. 8 a články 11, 12, 13 a 14 tohoto rozhodnutí.
2. Na nezávisle ověřené emise nového účastníka na trhu, které vznikly před zahájením běžného provozu, se přidělí dodatečné povolenky na základě historických emisí, vyjádřených v tunách ekvivalentu oxidu uhličitého.
3. Předběžným celkovým ročním množstvím bezplatně přidělených povolenek na emise je souhrn předběžného ročního množství bezplatně přidělených povolenek na emise všech dílčích zařízení, které se vypočítá podle odstavce 1, a dodatečných povolenek uvedených v odstavci 2. Použije se druhá věta čl. 10 odst. 7.
4. Členské státy neprodleně oznámí Komisi předběžné celkové roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise. Povolenky na emise z rezervy vytvořené pro nové účastníky na trhu podle čl. 10a odst. 7 směrnice 2003/87/ES se přidělí na základě zásady „kdo dřív přijde, je dřív na řadě“ vzhledem k doručení tohoto oznámení.
Komise může předběžné celkové roční množství povolenek na emise bezplatně přidělených dotčenému zařízení zamítnout. Pokud Komise toto předběžné celkové roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise nezamítne, členské státy stanoví konečné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise.
5. Konečné roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise odpovídá předběžnému celkovému ročnímu množství povolenek na emise bezplatně přidělených jednotlivým zařízením určenému v souladu s odstavcem 3 tohoto článku, které se každoročně upraví o lineární redukční koeficient uvedený v čl. 10a odst. 7 směrnice 2003/87/ES, přičemž referenčním množstvím je předběžné celkové roční množství povolenek na emise bezplatně přidělených dotčenému zařízení na rok 2013.
6. Jakmile novým účastníkům na trhu byla vydána nebo má být do roku 2020 vydána polovina množství povolenek vyhrazených pro nové účastníky na trhu podle čl. 10a odst. 7 směrnice 2003/87/ES, a to bez ohledu na množství povolenek, jež jsou k dispozici podle čl. 10a odst. 8 směrnice 2003/87/ES, Komise posoudí, zda by měl být zaveden čekací systém, aby bylo zajištěno spravedlivé řízení přístupu k rezervě.
Článek 20
Přidělování povolenek novým účastníkům na trhu po rozsáhlém rozšíření kapacity
1. U zařízení, u nichž po 30. červnu 2011 došlo k rozsáhlému rozšíření kapacity, členské státy po podání žádosti provozovatelem, a aniž je dotčeno přidělování povolenek zařízení podle článku 10, stanoví na základě metodiky uvedené v článku 19 počet povolenek na emise, které mají být s ohledem na rozšíření bezplatně přiděleny.
2. Členské státy provozovatele požádají, aby na podporu rozhodnutí o přidělení povolenek předložil společně s žádostí důkaz o tom, že byla splněna kritéria pro rozsáhlé rozšíření kapacity, a poskytl informace uvedené v čl. 17 odst. 3. Členské státy provozovatele zejména požádají, aby předložil údaje o navýšené kapacitě a instalované kapacitě dílčího zařízení poté, co u něj bylo rozsáhlé rozšíření kapacity označeno ověřovatelem v souladu s požadavky stanovenými v článku 8 za uspokojivé. Členské státy vycházejí z toho, že tato instalovaná kapacita dílčího zařízení po rozsáhlém rozšíření kapacity představuje počáteční instalovanou kapacitu dílčího zařízení pro potřeby posouzení veškerých následných rozsáhlých změn kapacity.
Článek 21
Rozsáhlé snížení kapacity
1. U zařízení, u nichž po 30. červnu 2011 došlo k rozsáhlému snížení kapacity, členské státy stanoví množství, o něž se s ohledem na toto snížení kapacity sníží počet bezplatně přidělených povolenek. Za tímto účelem členské státy provozovatele zejména požádají, aby předložil údaje o snížené kapacitě a instalované kapacitě dílčího zařízení poté, co u něj bylo rozsáhlé snížení kapacity označeno ověřovatelem v souladu s požadavky stanovenými v článku 8 za uspokojivé. Členské státy vycházejí z toho, že tato instalovaná kapacita dílčího zařízení po rozsáhlém snížení kapacity představuje počáteční instalovanou kapacitu dílčího zařízení pro potřeby posouzení veškerých následných rozsáhlých změn kapacity.
2. Členské státy sníží předběžné roční množství povolenek na emise bezplatně přidělených každému dílčímu zařízení o předběžné roční množství povolenek na emise bezplatně přidělených dotčenému dílčímu zařízení vypočítané v souladu s čl. 19 odst. 1 s ohledem na rozsáhlé snížení kapacity.
Členské státy poté určí předběžné celkové roční množství povolenek dotčeného zařízení podle metodiky uplatněné na určení předběžného celkového ročního množství povolenek před rozsáhlým snížením kapacity a konečné celkové roční množství povolenek na emise bezplatně přidělených dotčenému zařízení v souladu s čl. 10 odst. 9.
3. Množství povolenek přidělených dotčenému zařízení se odpovídajícím způsobem upraví od roku následujícího po roce, v němž ke snížení kapacity došlo, nebo od roku 2013, jestliže k rozsáhlému snížení kapacity došlo před 1. lednem 2013.
Článek 22
Ukončení provozu zařízení
1. Má se za to, že zařízení ukončilo provoz, je-li splněna některá z těchto podmínek:
a)
skončila platnost povolení k vypouštění emisí skleníkových plynů, platného povolení podle směrnice 2008/1/ES nebo jiného příslušného environmentálního povolení;
b)
povolení uvedená v písmenu a) byla odebrána;
c)
provoz zařízení není technicky možný;
d)
zařízení není v provozu, ačkoli dříve v provozu bylo, a obnovení provozu není technicky možné;
e)
zařízení není v provozu, ačkoli dříve v provozu bylo, a provozovatel není s to prokázat, že toto zařízení obnoví provoz nejpozději do šesti měsíců poté, co byl ukončen. Členské státy mohou toto období prodloužit až na 18 měsíců, je-li provozovatel schopen prokázat, že zařízení nemůže obnovit provoz do šesti měsíců v důsledku mimořádných a nepředvídatelných okolností, kterým se nedalo předejít ani v případě, že by byla vynaložena veškerá náležitá péče, a které jsou mimo kontrolu provozovatele dotčeného zařízení, zejména takových okolností, jako jsou přírodní katastrofy, válka, hrozba válkou, teroristické činy, revoluce, povstání, sabotáž nebo vandalismus.
2. Ustanovení odst. 1 písm. e) se nevztahuje na zařízení, která jsou držena v rezervě nebo v pohotovostním režimu, ani na zařízení provozovaná podle sezónního rozvrhu, jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a)
provozovatel je držitelem povolení k vypouštění emisí skleníkových plynů a všech dalších příslušných povolení;
b)
je technicky možné zahájit provoz bez provedení fyzických změn zařízení;
c)
je prováděna pravidelná údržba.
3. V případě, že zařízení ukončilo provoz, dotčený členský stát tomuto zařízení od roku následujícím po roce, v němž byl provoz ukončen, již nevydá povolenky na emise.
4. Členské státy mohou přerušit vydávání povolenek na emise zařízením uvedeným v odst. 1 písm. e), dokud se neprokáže, že zařízení obnoví provoz.
Článek 23
Částečné ukončení provozu zařízení
1. Má se za to, že zařízení částečně ukončilo provoz, za předpokladu, že dílčí zařízení, které přispívá minimálně k 30 % konečného ročního množství povolenek na emise bezplatně přidělených tomuto zařízení nebo k přidělení více než 50 000 povolenek, omezí úroveň své činnosti v daném kalendářním roce alespoň o 50 % v porovnání s úrovní činnosti použitou pro výpočet povolenek přidělených dílčímu zařízení v souladu s článkem 9 nebo případně s článkem 18 (dále jen „počáteční úroveň činnosti“).
2. Přidělování povolenek na emise zařízení, které částečně ukončilo provoz, se upraví od roku následujícím po roce, v němž zařízení částečně ukončilo provoz, nebo od roku 2013, jestliže k částečnému přerušení provozu došlo před 1. lednem 2013, takto:
jestliže se úroveň činnosti dílčího zařízení uvedeného v odstavci 1 sníží o 50 % až 75 % v porovnání s počáteční úrovní činnosti, dílčí zařízení obdrží polovinu původně přidělených povolenek.
Jestliže se úroveň činnosti dílčího zařízení uvedeného v odstavci 1 sníží o 75 % až 90 % v porovnání s počáteční úrovní činnosti, dílčí zařízení obdrží 25 % původně přidělených povolenek.
Jestliže se úroveň činnosti dílčího zařízení uvedeného v odstavci 1 sníží o 90 % či více v porovnání s počáteční úrovní činnosti, dotčenému dílčímu zařízení se nepřidělí žádné bezplatné povolenky.
3. Jestliže úroveň činnosti dílčího zařízení uvedeného v odstavci 1 dosáhne úrovně vyšší než 50 % v porovnání s počáteční úrovní činnosti, zařízení, které částečně ukončilo provoz, obdrží povolenky, jež mu byly původně přiděleny, od roku následujícího po kalendářním roce, v němž úroveň činnosti překročila prahovou hodnotu 50 %.
4. Jestliže úroveň činnosti dílčího zařízení uvedeného v odstavci 1 dosáhne úrovně vyšší než 25 % ve srovnání s počáteční úrovní činnosti, zařízení, které částečně ukončilo provoz, obdrží polovinu povolenek, jež mu byly původně přiděleny, od roku následujícího po kalendářním roce, v němž úroveň činnosti překročila prahovou hodnotu 25 %.
Článek 24
Změny provozu zařízení
1. Členské státy zajistí, aby všechny příslušné informace týkající se veškerých plánovaných nebo skutečných změn kapacity, úrovně činnosti a provozu zařízení provozovatel předložil příslušnému orgánu do 31. prosince každého roku.
2. Pokud dojde ke změně kapacity zařízení, úrovně činnosti nebo provozu, která má dopad na přidělování povolenek zařízení, členské státy předloží Komisi pomocí elektronické šablony, kterou Komise poskytne, veškeré příslušné informace, včetně revidovaného předběžného ročního množství povolenek na emise bezplatně přidělených dotčenému zařízení určeného v souladu s tímto rozhodnutím dříve, než stanoví konečné celkové roční množství bezplatně přidělených povolenek na emise. Komise může revidované předběžné celkové roční množství povolenek na emise bezplatně přidělených dotčenému zařízení zamítnout.
KAPITOLA V
ZÁVĚREČNÉ USTANOVENÍ
Článek 25
Určení
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 27. dubna 2011.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 27 april 2011
om fastställande av unionstäckande övergångsbestämmelser för harmoniserad gratis tilldelning av utsläppsrätter enligt artikel 10a i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG
[delgivet med nr K(2011) 2772]
(2011/278/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG av den 13 oktober 2003 om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen och om ändring av rådets direktiv 96/61/EG (1), särskilt artikel 10a, och
av följande skäl:
(1)
Enligt artikel 10a i direktivet ska kommissionen anta gemenskapstäckande och fullt harmoniserade genomförandebestämmelser för tilldelning av utsläppsrätter genom vilka det i möjligaste mån ska fastställas förhandsriktmärken för att garantera att gratistilldelningen av utsläppsrätter sker på ett sätt som ger incitament till minskade växthusgasutsläpp och energieffektiv teknik genom att beakta de mest effektiva teknikerna, ersättningsmöjligheter, alternativa produktionsprocesser, högeffektiv kraftvärmeproduktion, effektiv energiåtervinning från restgaser, användande av biomassa samt avskiljning och lagring av koldioxid, om sådana möjligheter finns, och åtgärderna ska inte ge incitament till att öka utsläppen. Tilldelningarna måste fastställas före handelsperioden så att marknaden ska kunna fungera på rätt sätt.
(2)
Vid fastställandet av principerna för hur förhandsriktmärkena ska sättas i enskilda sektorer eller delsektorer ska utgångspunkten vara genomsnittsprestandan för de 10 % som utgjorde de mest effektiva anläggningarna i en sektor eller en delsektor i EU under åren 2007 och 2008. Riktmärkena bör beräknas för produkter snarare än insatsvaror för att maximera minskningarna av växthusgasutsläppen och energieffektiviseringarna i hela produktionsprocessen i den berörda sektorn eller delsektorn.
(3)
Kommissionen har vid fastställandet av riktmärken samrått med berörda parter inklusive berörda sektorer och delsektorer. Den information som behövdes för att fastställa riktmärkena - anläggningarnas data om produktion, utsläpp och energianvändning - samlades in från och med februari 2009 från branschorganisationer, medlemsstater, allmänt och kommersiellt tillgängliga källor och genom en undersökning som anläggningarna ombads delta i.
(4)
Kommissionen har i möjligaste mån tagit fram riktmärken både för produkter och för intermediära produkter som är föremål för handel mellan anläggningar och som tillverkas inom de verksamhetskategorier som förtecknas i bilaga I till direktiv 2003/87/EG. I princip bör det fastställas ett riktmärke för varje produkt. Om en produkt är en direkt ersättning för en annan produkt bör båda täckas av samma produktriktmärke och den relaterade produktdefinitionen.
(5)
Kommissionen har utgått ifrån att det är möjligt att fastställa ett riktmärke för en produkt i de fall där det, med beaktande av produktionsprocessens komplexitet, finns tillgång till produktdefinitioner och produktklassificeringar med vars hjälp produktionsdata kan verifieras och produktriktmärket kan tillämpas enhetligt i hela unionen när utsläppsrätter tilldelas. Ingen differentiering har gjorts på grundval av geografiska faktorer, teknik, råmaterial eller bränslen, för att inte snedvrida komparativa fördelar i fråga om koldioxideffektivitet i unionens ekonomi och för att öka harmoniseringen av övergångsperiodens gratis tilldelning av utsläppsrätter.
(6)
Riktmärkenas värden bör täcka alla produktionsrelaterade direkta utsläpp, inklusive utsläpp i samband med produktion av mätbar värme som används vid produktion, oavsett om värmen produceras på platsen eller vid en annan anläggning. Vid bestämning av riktmärkena har man dragit ifrån utsläpp i samband med elproduktion och export av mätbar värme, inklusive utsläpp som har undvikits genom alternativ produktion av värme och el vid exotermiska processer eller elproduktion utan direkta utsläpp. Om det inte går att dra ifrån utsläpp relaterade till export av mätbar värme, bör sådan värme inte ge rätt till gratis utsläppsrätter.
(7)
För att säkerställa att riktmärkena leder till minskade växthusgasutsläpp, för vissa produktionsprocesser där det förekommer en viss utbytbarhet mellan direkta utsläpp som kan tilldelas gratis utsläppsrätter och indirekta utsläpp från elproduktion som enligt direktiv 2003/87/EG inte kan tilldelas gratis utsläppsrätter, har de totala utsläppen inklusive indirekta utsläpp i samband med elproduktion beaktats vid bestämningen av riktmärkenas värde, för att ge lika villkor för bränsle- och elintensiva anläggningar. När utsläppsrätter tilldelas på grundval av riktmärken bör man endast beakta de direkta utsläppens andel av de totala utsläppen, för att undvika att gratis utsläppsrätter tilldelas för utsläpp förknippade med el.
(8)
Som utgångspunkter för riktmärkenas värden har kommissionen använt det aritmetiska medelvärdet för växthusgasprestanda för de 10 % som utgjorde de mest effektiva anläggningarna under 2007 och 2008. För alla sektorer som har ett produktriktmärke enligt bilaga I har kommissionen dessutom analyserat huruvida dessa utgångspunkter i tillräcklig mån återspeglar de effektivaste teknikerna, ersättningsmöjligheterna, alternativa produktionsprocesserna, högeffektiv kraftvärmeproduktion, effektiv energiåtervinning från restgaser, användning av biomassa samt avskiljning och lagring av koldioxid, där sådana möjligheter finns att tillgå. Analysen genomfördes i enlighet med artikel 10a.1 i direktiv 2003/87/EG och på grundval av tilläggsinformation som erhållits från flera källor samt en särskild undersökning om de effektivaste teknikerna och minskningspotentialerna på europeisk och internationell nivå. De data som har använts för att fastställa riktmärkesvärden har samlats in från många olika källor för att täcka maximalt antal anläggningar som tillverkar riktmärkta produkter under åren 2007 och 2008. Först samlades data in om växthusgasprestanda vid anläggningar som omfattas av utsläppshandelssystemet och som producerar riktmärkta produkter, antingen av respektive europeiska branschorganisationer eller för deras räkning, med stöd av definierade regler, så kallade sektorsregler. Som referens för dessa regler gav kommissionen vägledning om kvalitets- och verifieringskriterier för data som ska användas för riktmärkning inom ramen för EU:s utsläppshandelssystem. Därefter, för att komplettera de europeiska branschorganisationernas datainsamling, samlade konsulter utsedda av kommissionen in data från anläggningar som inte ingick i branschdata, och även medlemsstaternas behöriga myndigheter lämnade in data och analyser.
(9)
För att säkerställa att riktmärkesvärdena bygger på korrekta data som uppfyller kraven, gjorde kommissionen, med stöd av konsulter, ingående kontroller av sektorsregelböckerna samt rimlighetskontroller av de utgångsvärden som härletts från insamlade data. Såsom det anges i vägledningen om kvalitet och verifiering har data verifierats i nödvändig omfattning av oberoende kontrollörer.
(10)
I fall där flera produkter tillverkas vid en och samma anläggning och det inte har ansetts möjligt att fastställa utsläpp för de enskilda produkterna, har datainsamling och fastställande av riktmärken gjorts endast för enproduktsanläggningar. Detta gäller produktriktmärkena för kalk, dolime, flaskor och burkar av ofärgat glas, fasadtegel, marktegel, spraytorkat pulver, obestruket finpapper, mjukpapper, testliner och fluting, obestruken kartong och bestruken kartong. För att öka resultatens signifikans och kontrollera resultatens rimlighet har värdena för genomsnittsprestanda hos de 10 % effektivaste anläggningarna jämförts med litteraturundersökningar om de effektivaste teknikerna.
(11)
Om inga data finns, eller om data inte samlats in enligt riktmärkesmetodens krav, har man vid härledningen av riktmärkenas värden använt information om aktuella utsläppsnivåer, förbrukningar och de effektivaste teknikerna, i huvudsak härledda ur referensdokumenten om bästa tillgängliga teknik (BREF) enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/1/EG av den 15 januari 2008 om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar (2). På grund på bristande data om rening av rökgaser, värmeexport och elproduktion, har produktriktmärkena för koks och råjärn härletts från beräkningar av direkta och indirekta utsläpp baserade på information om relevanta energiflöden enligt relevant BREF och på standardutsläppsfaktorer enligt kommissionens beslut 2007/589/EG av den 18 juli 2007 om riktlinjer för övervakning och rapportering av utsläpp av växthusgaser i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG (3). Likaså har data för produktriktmärket för sintrad malm korrigerats på grundval av relevanta energiflöden enligt relevant BREF, med beaktande av förbränningen av restgaser inom sektorn.
(12)
När det inte har gått att ta fram ett produktriktmärke trots att det förekommer växthusgaser med rätt till gratis utsläppsrätter, bör tilldelningen göras på grundval av allmänna alternativa metoder (s.k. fallback). Det finns en hierarki med tre alternativa metoder som har tagits fram i syfte att maximera minskningarna av växthusgasutsläpp och att maximera energibesparingarna för åtminstone delar av de berörda produktionsprocesserna. Riktmärket för värme kan tillämpas på värmeförbrukningsprocesser där en mätbar värmebärare används. I fall där icke mätbar värme förbrukas kan man använda bränsleriktmärket. Riktmärkesvärdena för värme och bränsle har härletts enligt principerna om tranparens och enkelhet, med tillämpning av en referenseffektivitet hos ett allmänt tillgängligt bränsle som kan anses vara näst bäst när det gäller växthusgaseffektivitet när energieffektiva tekniker används. För processutsläpp ska utsläppsrätterna tilldelas på grundval av historiska utsläpp. För att säkerställa att gratis utsläppsrätter i sådana fall utgör tillräckliga incitament för att minska växthusgasutsläpp, och för att undvika olika behandling av processutsläpp som tilldelats utsläppsrätter på grundval av historiska utsläpp och sådana som tilldelats utsläppsrätter på grundval av systemgränserna för ett produktriktmärke, bör den historiska verksamhetsnivån för varje anläggning multipliceras med faktorn 0,9700 när man fastställer antalet utsläppsrätter som ska tilldelas gratis.
(13)
Från och med 2013 bör all gratis tilldelning av utsläppsrätter som sker i enlighet med artikel 10a i direktiv 2003/87/EG följa dessa regler. När man genomför det övergångssystem som beskrivs i artikel 10a.11 i direktiv 2003/87/EG, enligt vilket tilldelningen av gratis utsläppsrätter ska minska från att 2013 motsvara 80 % av den ursprungligen fastställda kvantiteten till att ligga på 30 % av denna kvantitet 2020, med målet att all gratis tilldelning ska ha avskaffats 2027, bör faktorerna enligt bilaga VI tillämpas. Om en sektor eller en delsektor har införts i förteckningen i kommissionens beslut 2010/2/EU av den 24 december 2009 om fastställande, enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG, av en förteckning över sektorer och delsektorer som anses löpa avsevärd risk för koldioxidläckage (4), bör dessa faktorer inte tillämpas. Tilldelningar enligt detta beslut kommer att beaktas när man fastställer framtida förteckningar över sektorer eller delsektorer som anses löpa betydande risk för koldioxidläckage.
(14)
För att underlätta insamlingen av data från verksamhetsutövarna och beräkningen av de utsläppsrätter som medlemsstaterna tilldelar, bör varje anläggning vid behov delas upp i delanläggningar. Medlemsstaterna bör se till att utsläppen tillskrivs relevanta delanläggningar och att det inte förekommer överlappningar mellan dessa.
(15)
Medlemsstaterna bör se till att de data som samlas in från verksamhetsutövarna och som används för tilldelningsändamål är fullständiga, enhetliga och så exakta som möjligt. Insamlade data bör verifieras av en oberoende kontrollör för att säkerställa att tilldelningen av gratis utsläppsrätter grundas på solida och tillförlitliga data. Detta beslut bör innehålla särskilda minimikrav för insamling och verifiering av data så att tilldelningsreglerna kan tillämpas på ett harmoniserat och enhetligt sätt.
(16)
Den kvantitet utsläppsrätter som tilldelas gratis till befintliga anläggningar bör baseras på historiska produktionsdata. För att säkerställa att referensperioden i den mån det är möjligt är representativ för industrins cykler, täcker en relevant period för vilken det finns data av god kvalitet och minskar effekten av särskilda omständigheter, såsom tillfällig stängning av en anläggning, baserar sig nivån för historisk verksamhet på medianproduktionen under perioden 1 januari 2005-31 december 2008 eller på medianproduktionen under perioden 1 januari 2009-31 december 2010 om denna sistnämnda nivå är högre. Det är också lämpligt att beakta alla betydande kapacitetsändringar under den relevanta perioden. För nya deltagare bör verksamhetsnivån fastställas på grundval av ett standardkapacitetsutnyttjande baserat på sektorspecifik information eller på anläggningsspecifikt utnyttjande.
(17)
Informationen som medlemsstaterna samlar in bör vara sådan att den underlättar de behöriga myndigheternas och kommissionens tillämpning av detta beslut.
(18)
För att undvika snedvridning av konkurrensen och säkerställa en välfungerande koldioxidmarknad bör medlemsstaterna när de fastställer tilldelningen till enskilda anläggningar se till att det inte förekommer dubbla tilldelningar eller dubbelräkning. I det sammanhanget bör medlemsstaterna fästa särskild uppmärksamhet vid fall där en riktmärkt produkt tillverkas vid flera anläggningar, där flera riktmärkta produkter produceras vid samma anläggning eller där intermediära produkter utbyts över anläggningars gränser.
(19)
I syfte att säkerställa att systemet för handel med utsläppsrätter med tiden leder till minskningar fastställs i direktiv 2003/87/EG att de sammanlagda kvantiteterna utsläppsrätter i unionen ska minska linjärt. Eftersom denna minskande sammanlagda kvantitet beaktas när det högsta årliga antalet utsläppsrätter fastställs enligt artikel 10a.5 i direktiv 2003/87/EG, bör alla gratis utsläppsrätter som på grundval av detta beslut tilldelas anläggningar som inte omfattas av den högsta årliga kvantitet som avses i artikel 10a.5 justeras på samma linjära sätt som den sammanlagda kvantiteten i unionen, med år 2013 som utgångspunkt.
(20)
Den enhetliga sektorsövergripande korrektionsfaktor som är tillämplig varje år under perioden 2013-2020 på anläggningar som inte har identifierats som elproducenter och som inte är nya deltagare, bör enligt artikel 10a.5 i direktiv 2003/87/EG fastställas på grundval av den preliminära sammanlagda årliga kvantiteten utsläppsrätter som tilldelas gratis under perioden 2013-2020 och som har beräknats för dessa anläggningar enligt detta beslut, inklusive anläggningar som kan uteslutas enligt artikel 27 i det direktivet. Denna kvantitet gratis utsläppsrätter som tilldelas varje år under perioden bör jämföras med den årliga kvantitet utsläppsrätter som beräknas enligt artikel 10a.5 i direktiv 2003/87/EG för anläggningar som inte är elproducenter eller nya deltagare, med beaktande av den relevanta andelen av den årliga sammanlagda kvantiteten i unionen, såsom den bestäms enligt artikel 9 i det direktivet, och de relevanta utsläppskvantiteter som inte ingår i unionens system förrän från och med 2013.
(21)
I fall där mätbar värme utbyts mellan två eller flera anläggningar bör tilldelningen av gratis utsläppsrätter baseras på anläggningens värmeförbrukning med beaktande av risken för koldioxidläckage. För att säkerställa att det antal utsläppsrätter som tilldelas gratis är oberoende av värmeförsörjningsstrukturen bör därför utsläppsrätterna tilldelas värmeförbrukaren.
(22)
För att förbättra signifikansen för tillgängliga data om växthusgasprestanda vid de anläggningar som omfattas av unionens system, baserar sig produktriktmärkena för sulfitmassa, termomekanisk massa, mekanisk massa och returpapper på BREF-information om de effektivaste teknikerna för användning av fossila startbränslen, fossila bränslen (för sulfitmassa, termomekanisk massa och mekanisk massa) och värmeenergi (för returpapper). Även produktriktmärket för tidningspapper grundas på de effektivaste teknikerna som återspeglar användning av värmeenergi för att få fram ett signifikant riktmärkesvärde.
(23)
För att beakta alla ytterligare växthusgasutsläpp som inte återspeglas i data för fastställande av riktmärkesvärden för vissa anläggningar, i synnerhet metanutsläpp, och för att se till att processernas växthusgaseffektivitet beaktas och att tilldelningen av gratis utsläppsrätter på grundval av produktriktmärke inte ger incitament till att öka utsläppen, har anläggningarnas enskilda datapunkter på riktmärkeskurvan för salpetersyra korrigerats på grundval av information från industrin om genomsnittet för dessa utsläpp och information ur BREF. Produktriktmärket för salpetersyra återspeglar denna korrigering.
(24)
För att beakta skillnaderna mellan raffinaderiernas konfigurationer bör produktriktmärket för raffinaderisektorn baseras på metoden CO2 weighted tonne (nedan kallad CWT). Enligt denna princip är CWT raffinaderiets enda produkt, och produktionen beräknas på grundval av definierade generiska processenheter som var och en har viktats med en utsläppsfaktor i förhållande till destillation av råolja, s.k. CWT-faktor, som är representativ för koldioxidutsläppsintensiteten på en genomsnittlig energieffektivitetsnivå, för samma standardbränsletyp för varje processenhet för förbränning och för genomsnittliga processutsläpp från enheten. Med detta som grund har de datapunkter som använts för att fastställa produktriktmärket härletts genom jämförelse av de faktiska utsläppen med CWT-totalen för varje raffinaderi. Tilldelningen av gratis utsläppsrätter till raffinaderier korrigeras sedan för att utesluta elanvändning och elproduktion, enligt artikel 10a.1 i direktiv 2003/87/EG.
(25)
Mot bakgrund av det stora antalet produktkvaliteter avser produktriktmärkena för kalk och dolime en standardsammansättning när det gäller kalciumoxid och magnesiumoxid. I fråga om förbränningsutsläpp har man använt data för specifika förbränningsutsläpp från produktionen av dessa standardprodukter på grundval av beslut 2007/589/EG.
(26)
Eftersom flera produktriktmärken, till exempel riktmärkena för ammoniak och natriumkarbonat (soda) utgår från att all koldioxid som härrör från produktionsprocesserna släpps ut i atmosfären, bör utsläppen övervakas och rapporteras i enlighet med förordningen för övervakning och rapportering av utsläpp från de verksamheter som förtecknas i bilaga I, som ska antas senast den 31 december 2011 enligt artikel 14.1 i direktiv 2003/87/EG, om man utgår från att all koldioxid som kommer från dessa produktionsprocesser släpps ut i atmosfären, oavsett eventuell användning av koldioxid som råmaterial i kemiska produktionsprocesser.
(27)
Riktmärket för steamcracking omfattar inte kompletterande insatsvaror, högvärdiga kemikalier som inte produceras genom huvudprocessen eller tillhörande utsläpp, men där det är tillämpligt bör kompletterande insatsvaror övervägas för gratis tilldelning av utsläppsrätter på grundval av specifika utsläppsfaktorer.
(28)
För att ge lika villkor för produktion av aromater i raffinaderier och i kemiska fabriker bör gratis tilldelning av utsläppsrätter för aromater baseras på CWT-metoden, och värdet för produktriktmärket för raffinaderier bör tillämpas.
(29)
Vid produktion av vinylkloridmonomer används i viss utsträckning vätgas som ersättningsbränsle för konventionella bränslen såsom naturgas, vilket minskar de direkta utsläppen vid förbränningsprocessen, men eftersom användning av vätgas som insatsvara är att föredra med avseende på den totala växthusgaseffektiviteten är riktmärket för vinylkloridmonomer beräknat så att bränsleanvändningen av vätgas anses likvärdig med naturgas.
(30)
För att ge lika villkor för produktion av vätgas och syntesgas i raffinaderier och i kemiska fabriker bör riktmärket för dessa produkter grunda sig på CWT-metoden och riktmärkesvärdet för raffinaderier. Båda produktriktmärkena hänför sig till en definierad volymetrisk vätgaskoncentration.
(31)
Full auktionering bör från och med 2013 gälla för elsektorn med hänsyn till sektorns möjligheter att överföra den högre koldioxidkostnaden och till att ingen gratis tilldelning bör göras för elproduktion med undantag av övergångsperiodens gratis tilldelning för modernisering av elproduktion och el som produceras av restgaser. Detta beslut bör därför inte omfatta gratis tilldelning av utsläppsrätter för elproduktion eller elförbrukning. Enligt artikel 10a.6 i direktiv 2003/87/EG kan dock sektorer eller delsektorer som bedömts löpa en betydande risk för koldioxidläckage kompenseras för kostnader för växthusgasutsläpp som överförts till elpriserna, genom finansiella åtgärder som medlemsstaterna antar i enlighet med de regler om statligt stöd och som kommissionen antar.
(32)
Det är också lämpligt att produktriktmärket beaktar effektiv energiåtervinning ur restgaser och utsläpp relaterade till användningen av dem. Därför har man när man fastställt riktmärkesvärden för produkter vars produktion genererar restgaser i omfattande utsträckning beaktat koldioxidinnehållet i dessa. I fall där restgaser exporteras från produktionsprocessen utanför det relevanta produktriktmärkets systemgränser och förbränns för produktion av värme utanför systemgränserna enligt definitionen i bilaga I, bör de relaterade utsläppen beaktas genom att man tilldelar extra utsläppsrätter på grundval av värme- eller bränsleriktmärket. Mot bakgrund av den allmänna principen att inga utsläppsrätter bör tilldelas gratis för elproduktion, för att undvika otillbörlig snedvridning av konkurrensen på marknaderna för el som levereras till industrianläggningar och med beaktande av det inneboende koldioxidpriset i el, är det lämpligt att, i fall där restgaser exporteras från produktionsprocessen utanför systemgränserna och förbränns för produktion av el, inte tilldela några extra utsläppsrätter utöver den andel för kolinnehållet i restgasen som ingår i beräkningen av det relevanta produktriktmärket.
(33)
Produktriktmärkena beaktar också de historiska utsläppen från fackling av restgaser i samband med produktionen av en viss produkt, och bränsle som används för säkerhetsfackling bör betraktas som bränsle som används för produktion av icke mätbar värme, eftersom denna typ av fackling är av tvingande natur.
(34)
Det behövs betydande investeringar för att bemöta klimatförändringen och minska ekonomiernas koldioxidintensitet. Detta beslut bör därför tillämpas på ett sätt som främjar investeringar i ren teknik inom varje sektor och delsektor. Enligt direktiv 2003/87/EG kan andra strategier och åtgärder i framtiden komplettera detta mål och uppmuntra till effektiv användning av utsläppsrätter i syfte att leda till betydande investeringar i tekniker som är mer energieffektiva. Särskilt gäller att om den slutliga årskvantitet utsläppsrätter som tilldelas gratis till alla befintliga anläggningar enligt detta beslut blir betydligt mindre än den högsta årliga kvantitet utsläppsrätter som anges i artikel 10a.5 i direktiv 2003/87/EG, kan en ändring av detta beslut ge incitament till ytterligare minskningar av växthusgasutsläpp enligt artikel 10a.1 i direktiv 2003/87/EG genom att utsläppsrätter tilldelas till anläggningar som kan införa innovativa tekniker som ytterligare minskar växthusgasutsläppen.
(35)
Investeringar i betydande kapacitetsökningar som ger nya deltagare tillträde till reserven enligt artikel 10a.7 i direktiv 2003/87/EG bör vara entydiga och ha en viss omfattning för att undvika att reserven av utsläppsrätter för nya deltagare töms för tidigt, för att undvika snedvridning av konkurrensen och otillbörliga administrativa bördor samt för att ge lika behandling av anläggningar i alla medlemsstater. Man bör därför fastställa att tröskeln för betydande kapacitetsändring ska vara 10 % av anläggningens installerade kapacitet och kräva att ändringen av den installerade kapaciteten leder till en betydligt högre eller lägre verksamhetsnivå vid den berörda anläggningen. Man bör dock också beakta stegvisa kapacitetsökningar eller -minskningar vid bedömning av huruvida tröskeln har uppnåtts.
(36)
Med tanke på det begränsade antalet utsläppsrätter i reserven för nya deltagare bör man, om ett betydande antal av dessa utsläppsrätter tilldelas nya deltagare, bedöma huruvida ett rättvist tillträde till de återstående utsläppsrätterna i denna reserv garanteras. Mot bakgrund av resultaten av denna bedömning kan möjligheten till ett kösystem övervägas. Vid utformningen och fastställandet av villkoren för tillträde till ett sådant system bör man beakta de olika tillståndsförfarandena i medlemsstaterna, undvika missbruk och inte ge incitament till att reservera utsläppsrätter under en orimlig tidsperiod.
(37)
För att säkerställa att inga utsläppsrätter tilldelas gratis till en anläggning som inte längre är i drift, bör detta beslut föreskriva åtgärder för definition av sådana anläggningar och förbud mot att tilldela utsläppsrätter om det inte kan konstateras att anläggningen kommer att återuppta driften inom en specificerad och rimlig tid.
(38)
För att justera antalet utsläppsrätter som tilldelas en anläggning där verksamheten delvis har upphört har man definierat specifika trösklar för att jämföra den lägre verksamhetsnivån med den ursprungliga verksamhetsnivån. Antalet tilldelade utsläppsrätter bör därefter justeras i motsvarande grad från och med året efter det år då anläggningen delvis upphörde med verksamheten. Om en sådan anläggning på nytt når upp till en verksamhetsnivå ovanför trösklarna bör det ursprungliga antalet tilldelade utsläppsrätter återställas delvis eller till och med helt, beroende på anläggningens verksamhetsnivå.
(39)
I tillämpliga fall har vägledningen för tolkning av bilaga I i direktiv 2003/87/EG beaktats.
(40)
De åtgärder som föreskrivs i detta beslut är förenliga med yttrandet från kommittén för klimatförändringar.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
KAPITEL I
ALLMÄNNA BESTÄMMELSER
Artikel 1
Syfte
I detta beslut fastställs unionstäckande övergångsbestämmelser för harmoniserad gratis tilldelning av utsläppsrätter enligt direktiv 2003/87/EG från och med 2013.
Artikel 2
Tillämpningsområde
Detta beslut ska tillämpas på gratis tilldelning av utsläppsrätter enligt kapitel III (stationära anläggningar) i direktiv 2003/87/EG under handelsperioderna från och med 2013 med undantag av övergångsperiodens gratis tilldelning av utsläppsrätter för modernisering av elproduktion enligt artikel 10c i direktiv 2003/87/EG.
Artikel 3
Definitioner
I detta beslut gäller följande definitioner:
a) befintlig anläggning: en anläggning vid vilken det bedrivs en eller flera av de verksamheter som förtecknas i bilaga I till direktiv 2003/87/EG eller en verksamhet som inbegrips i unionens system för första gången i enlighet med artikel 24 i det direktivet och som
b) delanläggning med produktriktmärke: insatsvaror, utgående varor och motsvarande utsläpp relaterade till produktionen av en produkt för vilken riktmärke anges i bilaga I.
c) delanläggning med värmeriktmärke: insatsvaror, utgående varor och motsvarande som inte omfattas av en delanläggning med produktriktmärke, relaterade till produktion eller import från en anläggning eller annan enhet som omfattas av EU-systemet, eller båda, av mätbar värme som
förbrukas inom anläggningens gränser vid tillverkning av produkter, vid produktion av mekanisk energi som inte används vid elproduktion, vid uppvärmning eller kylning med undantag av förbrukning för elproduktion, eller
exporteras till en anläggning eller annan enhet som inte omfattas av EU-systemet med undantag av förbrukning för elproduktion.
d) delanläggning med bränsleriktmärke: insatsvaror, utgående varor och motsvarande som inte omfattas av en delanläggning med produktriktmärke relaterade till produktion av icke mätbar värme genom förbränning av bränsle som förbrukas vid tillverkning av produkter, eller vid produktion av mekanisk energi som inte används för elproduktion, uppvärmning eller kylning med undantag av förbrukning vid elproduktion, inbegripet säkerhetsfackling.
e) mätbar värme: ett nettovärmeflöde som transporteras genom identifierbara rör eller kanaler med hjälp av ett värmetransportmedium såsom ånga, varmluft, vatten, olja, metallsmälta och salter, och för vilket en värmemätare är installerad eller kan installeras.
f) värmemätare: en värmemätare enligt bilaga MI-004 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/22/EG (5), eller annan enhet för mätning och registrering av den mängd värmeenergi som produceras baserat på flödesvolymer och temperaturer.
g) icke mätbar värme: all annan värme än mätbar värme.
h) delanläggning med processutsläpp: växthusgasutsläpp förtecknade i bilaga I till direktiv 2003/87/EG andra än koldioxid, som inträffar utanför systemgränserna för ett produktriktmärke som ingår i bilaga I, eller koldioxidutsläpp som inträffar utanför systemgränserna för ett produktriktmärke som ingår i bilaga I, på grund av någon av följande verksamheter samt utsläpp som härrör från förbränning av ofullständigt oxiderat kol producerat som ett resultat av följande verksamheter i syfte att producera mätbar värme, icke mätbar värme eller el, under förutsättning att utsläpp som skulle ha inträffat vid förbränning av en mängd naturgas som motsvarar det tekniskt användbara energiinnehållet i det förbrända ofullständigt oxiderade kolet dras ifrån:
i) betydande kapacitetsökning: en betydande ökning av en delanläggnings ursprungliga installerade kapacitet varvid samtliga nedanstående villkor gäller:
j) betydande kapacitetsminskning: en eller flera identifierbara fysiska ändringar som leder till en betydande minskning av en delanläggnings ursprungliga installerade kapacitet och verksamhetsnivå, av samma storleksordning som en ändring som anges utgöra en betydande kapacitetsökning.
k) betydande kapacitetsändring: en betydande kapacitetsökning eller en betydande kapacitetsminskning.
l) tillagd kapacitet: skillnaden mellan en delanläggnings ursprungliga installerade kapacitet och samma delanläggnings installerade kapacitet efter en betydande ökning, fastställd på grundval av genomsnittet av de två högsta månatliga produktionsvolymerna under de första sex månaderna efter att den ändrade driften inleddes.
m) minskad kapacitet: skillnaden mellan en delanläggnings ursprungliga installerade kapacitet och samma delanläggnings installerade kapacitet efter en betydande minskning, fastställd på grundval av genomsnittet av de två högsta månatliga produktionsvolymerna under de första sex månaderna efter att den ändrade driften inleddes.
n) start av normal drift: den verifierade och godkända första dagen på en kontinuerlig 90-dagarsperiod eller, om den normala produktionscykeln inom den berörda sektorn inte är kontinuerlig, den första dagen av en 90-dagarsperiod som är uppdelad i sektorsspecifika produktionscykler under vilka anläggningen drivs med minst 40 % av den kapacitet som utrustningen är konstruerad för, i tillämpliga fall med beaktande av anläggningsspecifika driftsvillkor.
o) start av ändrad drift: den verifierade och godkända första dagen på en kontinuerlig 90-dagarsperiod eller, om den normala produktionscykeln inom den berörda sektorn inte är kontinuerlig, den första dagen av en 90-dagarsperiod som är uppdelad i sektorsspecifika produktionscykler under vilka den ändrade delanläggningen drivs med minst 40 % av den kapacitet som utrustningen är konstruerad för, i tillämpliga fall med beaktande av specifika driftsvillkor för delanläggningen.
p) säkerhetsfackling: förbränning av pilotbränsle och starkt varierande mängder process- eller restgaser i en enhet öppen för atmosfäriska störningar, som uttryckligen krävs av säkerhetsskäl för att få relevanta tillstånd för anläggningen.
q) privat hushåll: en bostadsenhet där personer enskilt eller i grupp vidtar åtgärder för att förse sig med mätbar värme.
r) kontrollör: en behörig och oberoende person eller kontrollinrättning som ansvarar för att utföra och rapportera kontrollförfarandet enligt de detaljerade kriterier som medlemsstaten har fastställt i enlighet med bilaga V till direktiv 2003/87/EG.
s) rimlig tillförlitlighet: en hög men inte absolut tillförlitlighetsnivå, klart uttryckt i verifieringsutlåtandet, som anger huruvida verifierade data är fria från väsentliga felaktigheter.
t) tillförlitlighetsnivå: i hur hög grad kontrollören är säker på verifieringsutlåtandets slutsatser att det har bevisats huruvida inlämnade data om en anläggning är fria från väsentliga felaktigheter.
u) väsentliga felaktigheter: en betydande felaktighet (utelämnanden, falska uppgifter och fel, bortsett från den tillåtna osäkerheten) i inlämnade data som, enligt kontrollörens sakkunniga bedömning, kan påverka den behöriga myndighetens efterföljande användning av dessa data vid beräkningen av tilldelningen av utsläppsrätter.
Artikel 4
Behörig myndighet och avrundning
1. Medlemsstaterna ska vidta de administrativa åtgärder som krävs, inklusive utnämning av behörig myndighet eller behöriga myndigheter enligt artikel 18 i direktiv 2003/87/EG, för genomförandet av bestämmelserna i detta beslut.
2. Alla beräkningar som avser antal utsläppsrätter och som genomförs enligt detta beslut ska avrundas till närmaste heltal utsläppsrätter.
KAPITEL II
BEFINTLIGA ANLÄGGNINGAR
Artikel 5
Identifiering av anläggningar
1. Varje medlemsstat ska identifiera alla anläggningar på sitt territorium som har rätt till gratis tilldelning enligt artikel 10a i direktiv 2003/87/EG.
2. Varje medlemsstat ska också identifiera alla värmeproducerande elproducenter och små anläggningar, som får undantas från unionens system enligt artikel 27 i direktiv 2003/87/EG.
Artikel 6
Uppdelning i delanläggningar
1. Vid tillämpning av detta beslut ska medlemsstaterna vid behov dela upp varje anläggning som har rätt till gratis utsläppsrätter enligt artikel 10a i direktiv 2003/87/EG i en eller flera av följande delanläggningar:
a)
Delanläggning med produktriktmärke.
b)
Delanläggning med värmeriktmärke.
c)
Delanläggning med bränsleriktmärke.
d)
Delanläggning med processutsläpp.
Delanläggningarna ska i den mån det är möjligt motsvara fysiska delar av anläggningen.
För delanläggningar med värmeriktmärke, bränsleriktmärke och processutsläpp ska medlemsstaterna använda Nace- och Prodcom-koder för att tydligt identifiera huruvida den relevanta processen tjänar en sektor eller delsektor som bedöms löpa en betydande risk för koldioxidläckage enligt beslut 2010/2/EU.
Om en anläggning som ingår i unionens system har producerat och exporterat mätbar värme till en anläggning eller en annan enhet som inte ingår i unionens system ska medlemsstaterna anse att den berörda processen vid delanläggningen med värmeriktmärke när det gäller denna värme inte tjänar en sektor eller delsektor som bedöms löpa en betydande risk för koldioxidläckage enligt kommissionens beslut 2010/2/EU, såvida inte den behöriga myndigheten godkänner att förbrukaren av den mätbara värmen tillhör en sektor eller delsektor som bedöms löpa en betydande risk för koldioxidläckage enligt beslut 2010/2/EU.
2. Summan av insatsvaror, utgående varor och utsläpp från var och en av delanläggningarna ska inte överskrida anläggningens totala utsläpp.
Artikel 7
Insamling av utgångsdata
1. För varje befintlig anläggning som har rätt till gratis utsläppsrätter enligt artikel 10a i direktiv 2003/87/EG, inklusive anläggningar som endast tidvis är i drift, särskilt anläggningar som hålls i reserv eller beredskap och anläggningar som hålls i drift beroende på säsong, ska medlemsstaterna, för alla år i perioden 1 januari 2005-31 december 2008 eller i tillämpliga fall 1 januari 2009-31 december 2010, från verksamhetsutövaren samla in all relevant information och relevanta data för varje parameter som förtecknas i bilaga IV, för de år som anläggningen har varit i drift.
2. Medlemsstaterna ska samla in data separat för varje delanläggning. Vid behov får en medlemsstat kräva att verksamhetsutövaren lämnar in ytterligare data.
Om 95 % av insatsvaror, utgående varor och motsvarande utsläpp från en delanläggning med värmeriktmärke, bränsleriktmärke eller processutsläppsriktmärke tjänar sektorer eller delsektorer som bedöms löpa en betydande risk för koldioxidläckage enligt beslut 2010/2/EU eller om 95 % av insatsvaror, utgående varor och motsvarande utsläpp från en delanläggning med värmeriktmärke, bränsleriktmärke eller processutsläppsriktmärke tjänar sektorer eller delsektorer som inte bedöms löpa en betydande risk för koldioxidläckage, kan medlemsstaten befria verksamhetsutövaren från skyldigheten att lämna in data som möjliggör distinktion i fråga om risken för koldioxidläckage.
3. Medlemsstaterna ska kräva att verksamhetsutövaren lämnar in uppgifter om den ursprungliga installerade kapaciteten för varje delanläggnings med produktriktmärke enligt följande:
a)
I princip ska den ursprungliga installerade kapaciteten vara genomsnittet av de två högsta månatliga produktionsvolymerna under perioden 1 januari 2005-31 december 2008 om man antar att delanläggningen har drivits med denna belastning 720 timmar per månad, 12 månader per år.
b)
Där det inte går att fastställa den ursprungliga installerade kapaciteten enligt a ska man genomföra en experimentell verifiering av delanläggningens kapacitet under uppsikt av en kontrollör för att säkerställa att de parametrar som används är typiska för den berörda sektorn och att resultaten av den experimentella verifieringen är representativa.
4. Om en delanläggning har haft en betydande kapacitetsändring under perioden 1 januari 2005-30 juni 2011 ska medlemsstaterna kräva att verksamhetsutövaren, utöver uppgifter om delanläggningens ursprungliga installerade kapacitet, fastställd enligt punkt 3, fram till starten av den ändrade driften lämnar in uppgifter om den tillagda eller, i tillämpliga fall, den minskade kapaciteten liksom den installerade kapaciteten för delanläggningen i fråga efter den betydande kapacitetsändringen, fastställd på grundval av genomsnittet av de två högsta månatliga produktionsvolymerna under de första sex månaderna efter att den ändrade driften inleddes. Medlemsstaterna ska beakta delanläggningens installerade kapacitet efter en betydande kapacitetsändring som delanläggningens ursprungliga installerade kapacitet vid bedömning av en eventuell ytterligare betydande kapacitetsändring.
5. Medlemsstaterna ska samla in, registrera och dokumentera data enligt metoder som gör det möjligt för de behöriga myndigheterna att använda data på lämpligt sätt.
Medlemsstaterna får kräva att verksamhetsutövaren använder ett elektroniskt formulär eller specificera ett filformat för datainlämningen. Medlemsstaterna ska dock godkänna att verksamhetsutövaren använder något av de elektroniska formulär eller specificerade filformat som kommissionen har offentliggjort för datainsamling enligt denna artikel, om inte medlemsstatens formulär eller filformat minst kräver att samma data lämnas in.
6. Insatsvaror, produkter och motsvarande utsläpp för vilka det endast finns tillgång till data för anläggningen som helhet, ska delas upp proportionellt på de relevanta delanläggningarna enligt följande:
a)
Om olika produkter tillverkas en i taget i samma produktionslinje ska insatsvaror, utgående varor och motsvarande utsläpp fördelas sekventiellt på grundval av driftstiden per år för varje delanläggning.
b)
Om det inte är möjligt att fördela insatsvaror, utgående varor och motsvarande utsläpp enligt a ska de fördelas på grundval av massan eller volymen för enskilda produkter som tillverkats eller skattningar på grundval av fri reaktionsentalpi för de kemiska reaktioner som ingår eller på grundval av en annan lämplig fördelningsnyckel som bygger på en sund vetenskaplig metod.
7. Medlemsstaterna ska kräva att verksamhetsutövarna lämnar in fullständiga och enhetliga data och se till att det inte förekommer överlappningar mellan delanläggningar eller dubbelräkning. Medlemsstaterna ska särskilt se till att verksamhetsutövarna genomför företagsbesiktningar och lämnar in data som är så exakta som möjligt för att ge en rimlig tillförlitlighet i dataintegriteten.
I detta syfte ska medlemsstaterna se till att varje verksamhetsutövare också lämnar in en metodrapport som ska innehålla en beskrivning av anläggningen, kompileringsmetoden, de olika datakällorna, beräkningsstegen och, om tillämpligt, antaganden och metoden som tillämpats för att fördela utsläppen på relevanta delanläggningar enligt punkt 6. Medlemsstater kan kräva att verksamhetsutövaren visar att inlämnade data är exakta och fullständiga.
8. Om data saknas ska medlemsstaten kräva att verksamhetsutövaren lämnar en tillbörlig motivering för detta.
Om data saknas ska medlemsstaterna kräva att verksamhetsutövaren i stället, före eller senast vid den verifiering som kontrollören utför, lämnar försiktiga skattningar, särskilt sådana som grundas på bästa metoder inom industrin, färska vetenskapliga och tekniska rön.
Om endast vissa data finns att tillgå betyder en försiktig skattning att det värde som extrapolerats inte ska vara högre än 90 % av det värde som erhålls genom att använda tillgängliga data.
Om inga data om flöden av mätbar värme för en delanläggning med värmeriktmärke finns att tillgå, kan en approximation härledas från motsvarande energitillflöde multiplicerat med värmeproduktionens uppmätta effektivitet som den verifierats av en kontrollör. Om inga sådana effektivitetsdata finns att tillgå ska man tillämpa en referenseffektivitet på 70 % på den motsvarande energitillförseln vid produktion av mätbar värme.
9. Varje medlemsstat ska på begäran göra de data som insamlats enligt punkterna 1-6 tillgängliga för kommissionen.
Artikel 8
Verifiering
1. Vid insamlingen av data enligt artikel 7 ska medlemsstaterna endast godta data som en kontrollör har verifierat och bedömt vara tillfredsställande. Verifieringsprocessen ska relatera till metodrapporten och de rapporterade parametrar som avses i artikel 7 och bilaga IV. Verifieringen ska omfatta tillförlitlighet, trovärdighet och exakthet hos de data som verksamhetsutövaren lämnar in och ska leda till ett verifieringsutlåtande där det anges med rimlig tillförlitlighet huruvida inlämnade data är fria från väsentliga felaktigheter.
2. Medlemsstaterna ska se till att kontrollören är fristående från verksamhetsutövaren, bedriver sin verksamhet på ett sunt, objektivt och yrkesmässigt sätt och är helt införstådd med följande:
a)
Bestämmelserna i detta beslut samt relevanta standarder och riktlinjer.
b)
De krav enligt lagstiftning, regler och administrativa förfaranden som är relevanta för de verksamheter som verifieras.
c)
Genereringen av all information relaterad till varje utsläppsparameter eller -källa i anläggningen, särskilt rörande insamling, mätning, beräkning och rapportering av data.
3. Utöver kraven enligt beslut 2007/589/EG, ska medlemsstaterna se till att samtliga av följande minimikrav är uppfyllda:
a)
Kontrollören har planerat och genomfört verifieringen med professionell skepsis och är medveten om att det kan förekomma omständigheter som gör att information och data som lämnats in innehåller väsentliga felaktigheter.
b)
Kontrollören har endast validerat rapportparametrar som fastställts med en hög grad av säkerhet. För en hög grad av säkerhet krävs det att verksamhetsutövaren kan visa att
i)
de rapporterade parametrarna inte är inkonsekventa,
ii)
insamlingen av parametrarna har genomförts enligt tillämpliga standarder eller vägledningar,
iii)
de relevanta registreringarna för anläggningen är fullständiga och konsekventa.
c)
Kontrollören har inlett verifieringsprocessen med en strategisk analys av alla relevanta verksamheter som bedrivs vid anläggningen och har en överblick över alla verksamheter och deras betydelse för tilldelningen.
d)
Kontrollören har beaktat informationen i tillståndet för utsläpp av växthusgaser eller andra relevanta miljötillstånd, såsom det tillstånd som avses i direktiv 2008/1/EG, i synnerhet vid bedömning av delanläggningarnas ursprungliga installerade kapacitet.
e)
Kontrollören har analyserat de inneboende risker och kontrollrisker som är relaterade till omfattningen av och komplexiteten i verksamhetsutövarens verksamheter och relaterade till tilldelningsparametrar, som kan leda till väsentliga felaktigheter, och har utarbetat en verifieringsplan på grundval av denna riskanalys.
f)
Kontrollören har i lämpliga fall gjort besök på platsen för att inspektera mätare och övervakningssystem, göra intervjuer och samla in tillräckligt med information och bevisning. Om kontrollören har bedömt att ett besök på platsen inte är lämpligt bör kontrollören kunna motivera sitt beslut inför lämplig myndighet.
g)
Kontrollören har genomfört verifieringsplanen genom att samla in data enligt definierade samplingsmetoder, inspektioner, granskning av dokument samt analytiska förfaranden och datagranskningsförfaranden och all övrig bevisning av betydelse som kommer att ligga till grund för kontrollörens verifieringsutlåtande.
h)
Kontrollören har begärt att verksamhetsutövaren tillhandahåller saknade data eller kompletterar saknade delar av verifieringskedjor, förklarar variationer i parametrar eller utsläppsdata, reviderar beräkningarna eller justerar rapporterade data.
i)
Kontrollören har sammanställt en intern verifieringsrapport. Verifieringsrapporten ska innehålla bevisning som visar att den strategiska analysen, riskanalysen och verifieringsplanen har genomförts i sin helhet och innehåller den information som behövs för att underbygga verifieringsutlåtandena. Den interna verifieringsrapporten ska också underlätta den behöriga myndighetens och ackrediteringsorganets eventuella utvärdering av verifieringen.
j)
Kontrollören har bedömt om de rapporterade parametrarna innehåller väsentliga felaktigheter och huruvida det finns andra frågor som är relevanta för verifieringsutlåtandet på grundval av innehållet i den interna verifieringsrapporten.
k)
Kontrollören har presenterat verifieringsmetoden, resultaten och verifieringsutlåtandet i en verifieringsrapport, som är riktad till verksamhetsutövaren och som verksamhetsutövaren ska överlämna till den behöriga myndigheten tillsammans med metodrapporten och de rapporterade parametrarna.
4. Medlemsstaterna ska inte tilldela gratis utsläppsrätter till en anläggning där data om anläggningen inte har verifierats med tillfredsställande resultat.
Om anläggningsdata inte har verifierats med tillfredsställande resultat får medlemsstaterna endast tilldela anläggningen gratis utsläppsrätter om de godkänner att de databrister som ligger till grund för kontrollörens bedömning beror på exceptionella och oförutsebara omständigheter som inte kunde ha undvikits även om all tillbörlig aktsamhet hade iakttagits och som ligger utom den berörda verksamhetsutövarens kontroll, i synnerhet omständigheter såsom naturkatastrofer, krig, krigshot, terroristdåd, revolution, upplopp, sabotage eller vandalism.
5. Vid verifieringen ska medlemsstaterna särskilt se till att det inte förekommer överlappningar mellan delanläggningar eller dubbelräkning.
Artikel 9
Historisk verksamhetsnivå
1. För befintliga anläggningar ska medlemsstaterna fastställa historiska verksamhetsnivåer för varje anläggning för referensperioden 1 januari 2005-31 december 2008 eller, om dessa är högre, för referensperioden 1 januari 2009-31 december 2010, på grundval av data som samlats in enligt artikel 7.
2. Den produktrelaterade verksamhetsnivån ska för varje produkt med ett produktriktmärke som fastställts enligt bilaga I avse medianen för den årliga historiska produktion av produkten i den berörda anläggningen under referensperioden.
3. Den värmerelaterade historiska verksamheten ska avse medianen för den årliga historiska importen under referensperioden från en anläggning som omfattas av unionens system eller produktionen, eller båda, av mätbar värme som förbrukats inom anläggningens gränser vid tillverkning av produkter, för produktion av mekanisk energi som inte används för elproduktion, för uppvärmning eller kylning med undantag av förbrukning för elproduktion eller för export till anläggningar eller andra enheter som inte omfattas av unionens system, med undantag av export för elproduktion, uttryckt i terajoule per år.
4. Den bränslerelaterade historiska verksamheten ska avse medianen för årlig historisk förbrukning av bränslen som används vid produktion av icke mätbar värme som förbrukas vid tillverkning av produkter, vid produktion av mekanisk energi som inte används för elproduktion, vid uppvärmning eller kylning, med undantag av förbrukning vid elproduktion, inbegripet säkerhetsfackling, uttryckt i terajoule per år under referensperioden.
5. För processutsläpp som sker i samband med tillverkning av produkter i den berörda anläggningen under referensperioden enligt punkt 1, ska den processrelaterade historiska verksamhetsnivån avse medianen för årliga historiska processutsläpp, uttryckt som antalet ton koldioxidekvivalenter.
6. För att fastställa de medianvärden som avses i punkterna 1-5 ska man endast beakta de kalenderår då anläggningen har varit i drift under minst en dag.
Om anläggningen har varit i drift mindre än två kalenderår under den relevanta referensperioden ska den historiska verksamhetsnivån beräknas på grundval av anläggningens ursprungliga installerade kapacitet, fastställd enligt metoden i artikel 7.3, multiplicerad med relevant kapacitetsutnyttjandefaktor, fastställd enligt artikel 18.2.
7. Genom undantag från punkt 2 ska medlemsstaterna fastställa den produktrelaterade historiska verksamhetsnivån för produkter på vilka man tillämpar produktriktmärket enligt bilaga III, på grundval av medianen för årlig historisk produktion och i enlighet med formlerna i den bilagan.
8. Vid bestämning av de medianvärden som avses i punkt 1 ska man beakta befintliga anläggningar som endast tidvis är i drift, särskilt anläggningar som hålls i reserv eller i beredskap och anläggningar som används säsongvis, och som under minst en dag under ett givet kalenderår under referensperioden inte har varit i drift, om samtliga av följande villkor är uppfyllda:
a)
Det kan klart visas att anläggningen används tidvis, särskilt om den drivs regelbundet som beredskaps- eller reservkapacitet eller drivs regelbundet enligt ett säsongschema.
b)
Anläggningen omfattas av ett tillstånd för utsläpp av växthusgaser och av alla andra relevanta tillstånd som enligt medlemsstatens nationella rättsordning krävs för drift av anläggningen.
c)
Det är tekniskt möjligt att ta anläggningen i drift med kort varsel, och underhåll genomförs regelbundet.
9. Om en befintlig anläggning har genomgått en betydande kapacitetsökning eller en betydande kapacitetsminskning under perioden 1 januari 2005-30 juni 2011 ska anläggningens historiska verksamhetsnivåer vara summan av de medianvärden som bestäms enligt punkt 1 utan den betydande kapacitetsändringen och de historiska verksamhetsnivåerna för den ökade eller minskade kapaciteten.
De historiska verksamhetsnivåerna för ökad eller minskad kapacitet ska vara skillnaden mellan den ursprungligen installerade kapaciteten för varje delanläggning som har haft en betydande kapacitetsförändring, fastställd enligt artikel 7.3, fram till starten av den ändrade driften och den installerade kapaciteten efter den betydande kapacitetsändring som fastställts enligt artikel 7.4, multiplicerat med den berörda anläggningens historiska kapacitetsutnyttjande under åren före starten av den ändrade driften.
Artikel 10
Tilldelning på anläggningsnivå
1. Medlemsstaterna ska för varje år, på grundval av de data som samlats in enligt artikel 7, beräkna antalet utsläppsrätter som från och med 2013 gratis tilldelas varje befintlig anläggning på deras territorium i enlighet med punkterna 2-8.
2. För dessa beräkningar ska medlemsstaterna först fastställa det preliminära årsantalet utsläppsrätter som tilldelas gratis, separat för varje delanläggning, enligt följande:
a)
För varje delanläggning med produktriktmärke ska det preliminära årsantalet utsläppsrätter som tilldelas gratis för ett givet år motsvara värdet för detta produktriktmärke enligt bilaga I multiplicerat med den relevanta produktrelaterade historiska verksamhetsnivån.
b)
För
i)
delanläggningen med värmeriktmärke ska det preliminära årsantalet utsläppsrätter som tilldelas gratis för ett givet år motsvara värdet för värmeriktmärket för mätbar värme enligt bilaga I multiplicerat med den värmerelaterade historiska verksamhetsnivån för förbrukningen av mätbar värme,
ii)
delanläggningen med bränsleriktmärke ska det preliminära årsantalet utsläppsrätter som tilldelas gratis för ett givet år motsvara värdet för bränsleriktmärke enligt bilaga I multiplicerat med den relevanta bränslerelaterade historiska verksamhetsnivån för förbrukat bränsle,
iii)
för delanläggningen med processutsläpp ska det preliminära årsantalet för utsläppsrätter som tilldelas gratis för ett givet år motsvara den processrelaterade historiska verksamhetsnivån multiplicerad med 0,9700.
3. Om den mätbara värmen exporteras till privata hushåll och det preliminära antalet utsläppsrätter som fastställts enligt 2 b i för 2013 är lägre än medianen för årliga historiska utsläpp i samband med produktion av mätbar värme som exporterats till privata hushåll från den delanläggningen under perioden 1 januari 2005-31 december 2008, ska det preliminära årsantalet utsläppsrätter för 2013 justeras med skillnaden. För vart och ett av åren 2014-2020 ska det preliminära årsantalet utsläppsrätter fastställt enligt 2 b i justeras om det preliminära årsantalet utsläppsrätter för det året är lägre än en procentandel av den ovan nämnda medianen för årliga historiska utsläpp. Denna procentandel ska vara 90 % 2014 och minska med 10 procentenheter varje följande år.
4. När artikel 10a.11 i direktiv 2003/87/EG genomförs ska de faktorer som avses i bilaga VI tillämpas på det preliminära årsantalet utsläppsrätter som tilldelas gratis till varje delanläggning enligt punkt 2 för det berörda året, om processerna vid dessa delanläggningar tjänar sektorer och delsektorer som inte bedöms löpa betydande risk för koldioxidläckage enligt beslut 2010/2/EU.
Om processerna i dessa delanläggningar tjänar sektorer eller delsektorer som bedömts löpa en betydande risk för koldioxidläckage enligt beslut 2010/2/EU ska faktorn 1 tillämpas för åren 2013 och 2014. Vilka sektorer eller delsektorer som ska ha faktorn 1 år 2015-2020 ska fastställas enligt artikel 10a.13 i direktiv 2003/87/EG.
5. Om minst 95 % av den historiska verksamhetsnivån för en delanläggning med värmeriktmärke, bränsleriktmärke eller processutsläpp tjänar sektorer eller delsektorer som bedöms löpa betydande risk för koldioxidläckage enligt beslut 2010/2/EU, ska delanläggningen som helhet anses löpa en betydande risk för koldioxidläckage.
I fall där minst 95 % av en delanläggning med värmeriktmärke, bränsleriktmärke eller processutsläpp tjänar sektorer eller delsektorer som inte bedöms löpa betydande risk för koldioxidläckage enligt beslut 2010/2/EU, ska delanläggningen som helhet inte anses löpa någon betydande risk för koldioxidläckage.
6. Det preliminära årsantalet utsläppsrätter som gratis tilldelas delanläggningar som mottagit mätbar värme från delanläggningar för tillverkning av produkter som omfattas av riktmärkena för salpetersyra i bilaga I, ska minskas med den årliga historiska förbrukningen av värme under referensperioden enligt artikel 9.1 multiplicerad med värmeriktvärdet för denna mätbara värme enligt bilaga I.
7. Den preliminära sammanlagda årskvantiteten utsläppsrätter som gratis tilldelas en anläggning ska vara summan av alla delanläggningars preliminära årsantal utsläppsrätter som tilldelas gratis, beräknade enligt punkterna 2-6.
När en anläggning omfattar delanläggningar som producerar massa (kortfibrig sulfatmassa, långfibrig sulfatmassa, termomekanisk massa och mekanisk massa, sulfitmassa eller någon annan massa som inte omfattas av ett produktriktmärke) som exporterar mätbar värme till andra tekniskt sammankopplade delanläggningar ska, utan att det påverkar det preliminära årsantalet utsläppsrätter som tilldelas gratis för andra delanläggningar i den berörda anläggningen, den preliminära sammanlagda kvantitet utsläppsrätter som tilldelas gratis endast omfatta det preliminära årliga antalet utsläppsrätter som tilldelas gratis, i den mån massaprodukter som tillverkas vid denna delanläggning släpps ut på marknaden och inte bearbetas till papper vid samma anläggning eller andra tekniskt sammankopplade anläggningar.
8. Vid fastställande av de preliminära sammanlagda årskvantiteter utsläppsrätter som gratis tilldelas anläggningar ska medlemsstaterna se till att utsläppen inte räknas dubbelt och att tilldelningen inte är negativ. Särskilt gäller att när en intermediär produkt som omfattas av ett produktriktmärke enligt definitionen för systemgränser enligt bilaga I importeras till en anläggning, ska utsläppen inte dubbelräknas när man bestämmer de preliminära sammanlagda årskvantiteterna för utsläppsrätter som tilldelas gratis till båda anläggningarna.
9. Den slutliga sammanlagda årskvantiteten utsläppsrätter som tilldelas gratis för varje befintlig anläggning, utom för anläggningar som omfattas av artikel 10a.3 i direktiv 2003/87/EG, ska vara den preliminära sammanlagda årskvantiteten utsläppsrätter som tilldelas gratis för varje anläggning bestämd enligt punkt 7 multiplicerad med den sektorsövergripande korrektionsfaktorn enligt artikel 15.3.
För anläggningar som omfattas av artikel 10a.3 i direktiv 2003/87/EG och har rätt till gratis utsläppsrätter ska den slutliga sammanlagda årskvantiteten utsläppsrätter som tilldelas gratis motsvara den preliminära sammanlagda årskvantiteten utsläppsrätter som gratis tilldelas varje anläggning enligt punkt 7 med den årliga linjära justering som avses i artikel 10a.4 i direktiv 2003/87/EG, med den preliminära sammanlagda årskvantitet utsläppsrätter som tilldelas gratis för den berörda anläggningen för 2013 som referens.
Artikel 11
Tilldelning för steamcracking
Genom undantag från artikel 10.2 a ska den preliminära sammanlagda årskvantiteten utsläppsrätter som tilldelas gratis för delanläggningar för ett produktriktmärke relaterat till produktionen av högvärdiga kemikalier motsvara värdet på det produktriktmärke för steamcracking som avses i bilaga I multiplicerat med den historiska verksamhetsnivå som fastställts enligt bilaga III och multiplicerat med kvoten mellan sammanlagda direkta utsläpp inklusive utsläpp från nettoimporterad värme under referensperioden som avses i artikel 9.1, uttryckt som ton koldioxidekvivalenter, och summan av dessa totala direkta utsläpp och de historiska indirekta utsläppen från steamcrackingen under referensperioden enligt artikel 9.1, beräknad enligt artikel 14.2. Till resultatet av denna beräkning ska man göra ett tillägg på 1,78 ton koldioxid per ton vätgas gånger medianen för den historiska produktionen av vätgas från kompletterande insatsvaror uttryckt som ton vätgas, 0,24 ton koldioxid per ton etylen gånger medianen för den historiska produktionen av etylen från kompletterande insatsvaror uttryckt i ton etylen och 0,16 ton koldioxid per ton högvärdiga kemikalier gånger medianen för den historiska produktionen av andra högvärdiga kemikalier än vätgas och etylen från kompletterande insatsvaror uttryckt som ton högvärdiga kemikalier.
Artikel 12
Tilldelning för vinylkloridmonomer
Genom undantag från artikel 10.2 a ska det preliminära årsantalet utsläppsrätter som gratis tilldelas delanläggningar för produktion av vinylkloridmonomer (nedan kallad VCM) motsvara värdet för VCM-riktmärket multiplicerat med den historiska verksamhetsnivån för VCM-produktion uttryckt i ton och multiplicerad med kvoten mellan direkta utsläpp för produktionen av VCM under referensperioden enligt artikel 9.1, beräknad enligt artikel 14.2, uttryckt som ton koldioxidekvivalenter, och summan av dessa direkta utsläpp och de vätgasrelaterade utsläppen för produktion av VCM under referensperioden enligt artikel 9.1, uttryckt som ton koldioxidekvivalenter, beräknad på grundval av den historiska värmeförbrukning som härrör från vätgasförbränning uttryckt i terajoule (TJ) multiplicerad med 56,1 ton koldioxid per TJ.
Artikel 13
Värmeflöde mellan anläggningar
Om en delanläggning med produktriktmärke omfattar mätbar värme som importerats från en anläggning eller annan enhet som inte ingår i unionens system, ska det preliminära årsantalet utsläppsrätter som gratis tilldelas delanläggningar med produktriktmärke enligt artikel 10.2 a minskas med den historiska importen av mätbar värme från en anläggning eller annan enhet som inte ingår i unionens system under det berörda året multiplicerad med värdet för värmeriktmärket för mätbar värme enligt bilaga I.
Artikel 14
Utbytbarhet mellan bränsle och el
1. För varje delanläggning med produktriktmärke enligt bilaga I ska det preliminära årsantalet utsläppsrätter som tilldelas gratis motsvara värdet på det relevanta produktriktmärke som anges i bilaga I multiplicerat med den produktrelaterade historiska verksamhetsnivån och multiplicerat med kvoten mellan sammanlagda direkta utsläpp inklusive utsläpp från importerad nettovärme under referensperioden enligt artikel 9.1, uttryckt som ton koldioxidekvivalenter, och summan av dessa sammanlagda direkta utsläpp och relevanta indirekta utsläpp under referensperioden enligt artikel 9.1.
2. För beräkningen enligt punkt 1 avser de relevanta indirekta utsläppen den relevanta elförbrukningen enligt specifikation i definitionen av processer och utsläpp enligt bilaga I under den referensperiod som avses i artikel 9.1, uttryckt i megawattimmar, för tillverkning av den berörda produkten gånger 0,465 ton koldioxid per megawattimme och uttryckt som ton koldioxid.
För beräkningen enligt punkt 1 avser utsläppen från nettoimporterad värme den mängden mätbar värme för tillverkning av den berörda produkten från anläggningar som ingår i unionens system under den referensperiod som anges i bilaga 9.1, multiplicerad med det värmeriktmärke som avses i bilaga I.
KAPITEL III
BESLUT OM TILLDELNING
Artikel 15
Nationella genomförandeåtgärder
1. Enligt artikel 11.1 i direktiv 2003/87/EG ska varje medlemsstat senast den 30 september 2011 till kommissionen överlämna en förteckning över anläggningar på sitt territorium som omfattas av direktiv 2003/87/EG, inklusive anläggningar som identifierats enligt artikel 5, med hjälp av en elektronisk mall som kommissionen tillhandahåller.
2. Den förteckning som avses i punkt 1 ska för varje befintlig anläggning särskilt innehålla följande:
a)
Identifiering av anläggningen och dess gränser med hjälp av anläggningens identifieringskod i gemenskapens oberoende transaktionsförteckning.
b)
Identifiering av varje delanläggning i en anläggning.
c)
För varje delanläggning med produktriktmärke: den ursprungliga installerade kapaciteten tillsammans med de årliga produktionsvolymerna för den berörda produkten under perioden 1 januari 2005-31 december 2008.
d)
För varje anläggning och delanläggning: huruvida den tillhör en sektor eller delsektor som bedömts löpa en betydande risk för koldioxidläckage enligt beslut 2010/2/EU.
e)
För varje delanläggning: det preliminära årsantalet utsläppsrätter som tilldelas gratis under perioden 2013-2020 enligt artikel 10.2.
f)
Utöver d, för delanläggningar som inte tjänar en sektor eller en delsektor som bedömts löpa en betydande risk för koldioxidläckage enligt beslut 2010/2/EU, det preliminära årsantalet utsläppsrätter som tilldelas gratis under perioden mellan 2013-2020 med en minskning med lika kvantiteter från 80 % av kvantiteten år 2013 till 30 % år 2020 enligt artikel 10.4.
g)
För varje anläggning: den preliminära årskvantiteten utsläppsrätter som tilldelas gratis under perioden 2013-2020 enligt artikel 10.6.
Förteckningen ska också identifiera alla värmeproducerande elproducenter och små anläggningar som kan uteslutas från handelssystemet enligt artikel 27 i direktiv 2003/87/EG.
3. Kommissionen ska vid mottagandet av den förteckning som avses i punkt 1 bedöma varje anläggnings införande i förteckningen och de relaterade preliminära sammanlagda årskvantiteterna utsläppsrätter som tilldelas gratis.
När alla medlemsstater har anmält sina preliminära sammanlagda årskvantiteter utsläppsrätter som tilldelas gratis under perioden 2013-2020 ska kommissionen fastställa den enhetliga sektorsövergripande faktor som avses i artikel 10a.5 i direktiv 2003/87/EG. Faktorn ska fastställas genom att man jämför summan av de preliminära sammanlagda årskvantiteterna utsläppsrätter som tilldelas gratis för anläggningar som inte genererar el varje år under perioden 2013-2020, utan att tillämpa de faktorer som avses i bilaga VI, med de årskvantiteter utsläppsrätter som beräknas enligt artikel 10a.5 i direktiv 2003/87/EG för anläggningar som inte är elproducenter eller nya deltagare, med beaktande av den relevanta andelen av den årliga sammanlagda kvantiteten i unionen såsom den bestäms enligt artikel 9 i det direktivet, och de relevanta utsläppskvantiteter som inte införs i EU:s utsläppshandel förrän från och med 2013.
4. Om kommissionen inte motsätter sig att en anläggning införs i denna förteckning, inklusive motsvarande preliminära sammanlagda årskvantiteter utsläppsrätter som tilldelas gratis ska den berörda medlemsstaten fastställa de slutliga sammanlagda årskvantiteterna utsläppsrätter som tilldelas gratis varje år under perioden 2013-2020 enligt artikel 10.9.
5. När medlemsstaterna har fastställt den slutliga årskvantiteten för alla befintliga anläggningar på sitt territorium ska de lämna in en förteckning till kommissionen över de slutliga årskvantiteterna utsläppsrätter som tilldelats gratis under perioden 2013-2020 i enlighet med artikel 10.9.
Artikel 16
Ändringar av risken för koldioxidläckage
Inom tre månader efter det att den förteckning som avses i artikel 10a.13 i direktiv 2003/87/EG har antagits för åren 2015-2020 eller ett eventuellt tillägg till förteckningen har antagits enligt kommissionens beslut 2010/2/EU för åren 2013 och 2014 ska varje medlemsstat revidera den förteckning som avses i artikel 15.1 och tydligt ange eventuella ändringar av den uppskattade risken för koldioxidläckage från anläggningar och delanläggningar och, om tillämpligt, av relaterade preliminära årskvantiteter för utsläppsrätter som tilldelas gratis, och översända förteckningen till kommissionen.
KAPITEL IV
NYA DELTAGARE OCH NEDLÄGGNINGAR
Artikel 17
Ansökan om gratis tilldelning
1. På begäran av en ny deltagare ska medlemsstaterna, på grundval av gällande bestämmelser, fastställa kvantiteten utsläppsrätter som ska tilldelas gratis efter att den berörda anläggningen har tagits i normal drift och dess ursprungliga installerade kapacitet har fastställts.
2. Medlemsstaterna ska endast godkänna ansökningar som lämnas in till den behöriga myndigheten inom ett år efter starten av den berörda anläggningens eller delanläggningens normala drift.
3. Medlemsstaterna ska dela upp den berörda anläggningen i delanläggningar enligt artikel 6 och ska kräva att verksamhetsutövaren lämnar in den ansökan som avses i punkt 1 till den behöriga myndigheten tillsammans med relevant information och relevanta data för varje parameter som förtecknas i bilaga V, separat för varje delanläggning. Vid behov ska medlemsstaten kräva att verksamhetsutövaren lämnar in mer detaljerade data.
4. För de anläggningar som avses i artikel 3 h i direktiv 2003/87/EG, med undantag av anläggningar som har haft en betydande utvidgning efter den 30 juni 2011, ska medlemsstaterna kräva att verksamhetsutövaren fastställer den ursprungliga installerade kapaciteten för varje delanläggning enligt metoden i artikel 7.3 med den kontinuerliga 90-dagarsperioden som grund för fastställandet av datumet för start av normal drift. Medlemsstaterna ska godkänna varje delanläggnings ursprungliga installerade kapacitet före beräkning av tilldelningen för anläggningen.
5. Medlemsstaterna ska endast godkänna data som lämnats in enligt denna artikel och om den har verifierats och godkänts av en kontrollör i enlighet med artikel 8, för att säkerställa att de data som rapporteras är tillförlitliga och korrekta.
Artikel 18
Verksamhetsnivåer
1. För de anläggningar som avses i artikel 3 h i direktiv 2003/87/EG, med undantag av anläggningar som har haft en betydande utvidgning efter den 30 juni 2011, ska medlemsstaterna fastställa verksamhetsnivån för varje anläggning enligt följande:
a)
Den produktrelaterade verksamhetsnivån ska för varje produkt med ett produktriktmärke som fastställts enligt bilaga I vara den ursprungliga installerade kapaciteten för tillverkning av den berörda produkten vid den berörda anläggningen multiplicerad med standardfaktorn för kapacitetsutnyttjande.
b)
Den värmerelaterade verksamhetsnivån ska vara den ursprungliga installerade kapaciteten för import från anläggningar som omfattas av unionens system eller produktionen, eller båda, av mätbar värme som förbrukats inom anläggningens gränser vid tillverkning av produkter, för produktion av mekanisk energi som inte används för elproduktion, för uppvärmning eller kylning med undantag av förbrukning för elproduktion, eller för export till en anläggning eller annan enhet som inte omfattas av unionens system med undantag av export för elproduktion, multiplicerad med relevant kapacitetsutnyttjandefaktor.
c)
Den bränslerelaterade verksamhetsnivån ska vara den ursprungliga installerade kapaciteten för förbrukning av bränslen som används vid produktion av icke mätbar värme som förbrukas vid tillverkning av produkter, vid produktion av mekanisk energi som inte används för elproduktion, vid uppvärmning eller kylning med undantag av förbrukning vid elproduktion, inbegripet säkerhetsfackling, uttryckt i terajoule per år under referensperioden för den berörda anläggningen, multiplicerad med relevant kapacitetsutnyttjandefaktor.
d)
Den processutsläppsrelaterade verksamhetsnivån ska vara den ursprungliga installerade produktionskapaciteten för processutsläpp från processenheten multiplicerad med den relevanta faktorn för kapacitetsutnyttjande.
2. Den standardfaktor för kapacitetsutnyttjande som avses i 1 a ska fastställas och offentliggöras av kommissionen på grundval av den datainsamling som medlemsstaterna har genomfört i enlighet med artikel 7. För varje produktriktmärke i bilaga I ska den vara den åttionde percentilen av de genomsnittliga årliga kapacitetsutnyttjandefaktorerna för alla anläggningar som tillverkar den berörda produkten. Den genomsnittliga årliga kapacitetsutnyttjandefaktorn för varje anläggning som tillverkar den berörda produkten ska motsvara genomsnittliga årsproduktionen för perioden 2005-2008 delat med den ursprungliga installerade kapaciteten.
Den relevanta faktorn för kapacitetsutnyttjande som avses i 1 b-d ska fastställas av medlemsstaterna på grundval av välgrundad och av oberoende kontrollör verifierad information om anläggningens avsedda normala drift, underhåll, vanliga produktionscykel, energieffektivitetsteknik och typiskt kapacitetsutnyttjande i den berörda sektorn jämfört med sektorspecifik information.
När medlemsstaterna fastställer den relevanta faktor för kapacitetsutnyttjande som avses i 1 d enligt föregående mening ska de även ta hänsyn till välgrundad och av oberoende kontrollör verifierad information om utsläppsintensiteten för insatsvaror och teknik för växthusgaseffektivitet.
3. För anläggningar som har haft en betydande kapacitetsökning efter den 30 juni 2011 ska medlemsstaterna i enlighet med punkt 1 fastställa verksamhetsnivåer endast för den tillagda kapaciteten vid de delanläggningar som berörs av den betydande kapacitetsökningen.
För anläggningar som har haft en betydande kapacitetsminskning efter den 30 juni 2011 ska medlemsstaterna fastställa verksamhetsnivåer endast för den minskade kapaciteten vid de delanläggningar som berörs av den betydande minskningen.
Artikel 19
Tilldelning för nya deltagare
1. För tilldelningen av utsläppsrätter till nya deltagare, med undantag av tilldelningar till de anläggningar som avses i artikel 3 h tredje strecksatsen i direktiv 2003/87/EG, ska medlemsstaterna beräkna det preliminära årsantalet utsläppsrätter som tilldelas gratis från och med start av normal drift vid anläggningen separat för varje delanläggning, enligt följande:
a)
För varje delanläggning med produktriktmärke ska det preliminära årsantalet utsläppsrätter som tilldelas gratis för ett givet år motsvara värdet för detta produktriktmärke multiplicerat med den produktrelaterade verksamhetsnivån.
b)
För varje delanläggning med värmeriktmärke ska det preliminära årsantalet utsläppsrätter som tilldelas gratis motsvara värdet för värmeriktmärket för denna mätbara värme enligt bilaga I multiplicerat med den värmerelaterade verksamhetsnivån.
c)
För varje delanläggning med bränsleriktmärke ska det preliminära årsantalet utsläppsrätter som tilldelas gratis motsvara värdet för bränsleriktmärket enligt bilaga I multiplicerat med den bränslerelaterade verksamhetsnivån.
d)
för varje delanläggning med processutsläpp ska det preliminära årsantalet för utsläppsrätter som tilldelas gratis för ett givet år motsvara den processrelaterade verksamhetsnivån multiplicerad med 0,9700.
Artiklarna 10.4-10.6 och 10.8, 11, 12, 13 och 14 i detta beslut ska i tillämpliga delar gälla för beräkning av det preliminära årsantalet utsläppsrätter som tilldelas gratis.
2. För nya deltagares utsläpp som verifierats genom en oberoende kontroll och som inträffade före start av normal drift ska extra utsläppsrätter tilldelas på grundval av historiska utsläpp utryckta som ton koldioxidekvivalenter.
3. Den preliminära sammanlagda årskvantiteten utsläppsrätter som tilldelas gratis ska vara summan av alla delanläggningars preliminära årsantal utsläppsrätter som tilldelas gratis, beräknade enligt punkt 1, och de extra utsläppsrätter som avses i punkt 2. Artikel 10.7 andra meningen ska gälla.
4. Medlemsstaterna ska utan dröjsmål meddela kommissionen den preliminära sammanlagda årskvantiteten utsläppsrätter som tilldelas gratis. Utsläppsrätter från reserven för nya deltagare som inrättats enligt artikel 10a.7 i direktiv 2003/87/EG ska tilldelas enligt ”först till kvarn”-metoden med hänsyn till tidpunkten för mottagande av detta meddelande.
Kommissionen får avslå den preliminära sammanlagda årskvantiteten utsläppsrätter som tilldelas gratis för den berörda anläggningen. Om kommissionen inte avslår den preliminära sammanlagda årskvantiteten utsläppsrätter som tilldelas gratis, ska den berörda medlemsstaten fastställa den slutliga årskvantiteten utsläppsrätter som tilldelas gratis.
5. Den slutliga årskvantiteten utsläppsrätter som tilldelas gratis ska motsvara den preliminära sammanlagda årskvantiteten utsläppsrätter som tilldelas gratis för varje anläggning enligt punkt 3 justerad med den årliga linjära minskningsfaktor som avses i artikel 10a.7 i direktiv 2003/87/EG, med den preliminära årskvantiteten utsläppsrätter som gratis tilldelas den berörda anläggningen för 2013 som referens.
6. Om hälften av kvantiteten utsläppsrätter som reserverats för nya deltagare enligt artikel 10a.7 i direktiv 2003/87/EG, bortsett från den kvantitet utsläppsrätter som är tillgänglig enligt artikel 10a.8 i direktiv 2003/87/EG, tilldelas eller kommer att tilldelas nya deltagare fram till 2020, ska kommissionen utvärdera om ett kösystem måste inrättas för att säkerställa att reserven görs tillgänglig på ett rättvist sätt.
Artikel 20
Tilldelning till nya deltagare efter en betydande kapacitetsökning
1. Om en anläggning har haft en betydande kapacitetsökning efter den 30 juni 2011 ska medlemsstaterna, på begäran från verksamhetsutövaren och utan att det påverkar tilldelningen för en anläggning enligt artikel 10, använda metoden enligt artikel 19 för att fastställa antalet utsläppsrätter som ska tilldelas gratis, i den mån ökningen berörs.
2. Medlemsstaterna ska kräva att verksamhetsutövaren tillsammans med ansökan lämnar in bevis för att kriterierna för en betydande kapacitetsökning är uppfyllda, tillsammans med den information som avses i artikel 17.3, som stöd för eventuellt beslut om tilldelning. Särskilt ska medlemsstaterna ålägga verksamhetsutövaren att lämna uppgifter om tillagd kapacitet och installerad kapacitet efter en betydande kapacitetsökning som verifierats av en kontrollör, i enlighet med kraven i artikel 8. Medlemsstaterna ska betrakta delanläggningens installerade kapacitet efter en betydande kapacitetsökning som delanläggningens ursprungliga installerade kapacitet vid bedömning av en eventuell efterföljande betydande kapacitetsändring.
Artikel 21
Betydande kapacitetsminskning
1. I fall där en anläggning har haft en betydande kapacitetsminskning efter den 30 juni 2011 ska medlemsstaterna fastställa hur mycket antalet utsläppsrätter som tilldelas gratis ska minskas med tanke på den berörda minskningen. För detta ändamål ska medlemsstaterna ålägga verksamhetsutövaren att lämna uppgifter om minskad kapacitet och installerad kapacitet i delanläggningen efter en betydande kapacitetsminskning som verifierats av en kontrollör, i enlighet med kraven i artikel 8. Medlemsstaterna ska betrakta delanläggningens installerade kapacitet efter en betydande kapacitetsminskning som delanläggningens ursprungliga installerade kapacitet vid bedömning av en eventuell efterföljandebetydande kapacitetsändring.
2. Medlemsstaterna ska minska det preliminära årsantalet utsläppsrätter som tilldelas gratis för varje delanläggning med det preliminära antalet utsläppsrätter som tilldelas gratis för den berörda anläggningen beräknat enligt artikel 19.1 i den mån som den betydande kapacitetsminskningen berörs.
Medlemsstaterna ska sedan fastställa den preliminära sammanlagda årskvantiteten för den berörda anläggningen enligt den metod som används för att fastställa den preliminära sammanlagda årskvantiteten före den betydande kapacitetsminskningen och den slutliga sammanlagda årskvantiteten utsläppsrätter som tilldelas gratis för den berörda anläggningen enligt artikel 10.9.
3. Tilldelningen för anläggningen ska justeras enligt detta från och med året efter det år då kapacitetsminskningen genomfördes eller från och med 2013 om den betydande kapacitetsminskningen skedde före den 1 januari 2013.
Artikel 22
Nedläggning av verksamheter vid en anläggning
1. En anläggning bedöms ha lagt ned verksamheten när något av följande villkor uppfylls:
a)
Tillståndet för utsläpp av växthusgaser, tillståndet enligt direktiv 2008/1/EG eller annat tillämpligt miljötillstånd har löpt ut.
b)
Tillstånden enligt a har återkallats.
c)
Det är tekniskt omöjligt att driva anläggningen.
d)
Anläggningen är inte i drift men har varit i drift tidigare och det är tekniskt omöjligt att återuppta driften.
e)
Anläggningen är inte i drift men har varit i drift tidigare och verksamhetsutövaren kan inte fastställa att anläggningen kommer att återuppta driften senast inom 6 månader från nedläggning av verksamheterna. Medlemsstaterna får förlänga denna tid upp till högst 18 månader om verksamhetsutövaren kan bevisa att anläggningen inte kan återuppta driften inom sex månader på grund av exceptionella och oförutsebara omständigheter som inte kunde ha undvikits även om all tillbörlig aktsamhet hade iakttagits och som ligger utom den berörda verksamhetsutövarens kontroll, i synnerhet omständigheter såsom naturkatastrofer, krig, krigshot, terroristdåd, revolution, upplopp, sabotage eller vandalism.
2. Punkt 1 e ska inte gälla anläggningar som hålls i reserv eller beredskap eller anläggningar som hålls i drift enligt ett säsongsschema, när samtliga av följande villkor är uppfyllda:
a)
Verksamhetsutövaren har ett tillstånd för utsläpp av växthusgaser och alla andra relevanta tillstånd.
b)
Det är tekniskt möjligt att ta anläggningen i drift utan fysiska ändringar av anläggningen.
c)
Anläggningen är föremål för regelbundet underhåll.
3. När en anläggning har lagt ned verksamheten ska den berörda medlemsstaten inte utfärda utsläppsrätter till den anläggningen från och med året efter nedläggningen.
4. Medlemsstaterna kan tillfälligt upphöra med att utfärda utsläppsrätter till de anläggningar som avses i 1 e så länge som det inte fastställs att anläggningen kommer att återuppta driften.
Artikel 23
Delvis upphörande av verksamheter vid en anläggning
1. En anläggning anses delvis ha upphört med verksamheten om en delanläggning som bidrar med minst 30 % av anläggningens slutliga årskvantitet utsläppsrätter som tilldelas gratis eller med en tilldelning av mer än 50 000 utsläppsrätter, minskar sin verksamhetsnivå under ett givet kalenderår med minst 50 % i jämförelse med den verksamhetsnivå som använts för beräkning av tilldelningen för delanläggningen i enlighet med artikel 9 eller i tillämpliga fall artikel 18 (nedan kallad ursprunglig verksamhetsnivå).
2. Tilldelningen av utsläppsrätter för en anläggning som delvis upphör med verksamhet ska justeras från och med året efter det år då verksamheten delvis upphörde eller från och med 2013 om verksamheten delvis lades ned före den 1 januari 2013, enligt följande:
Om verksamhetsnivån vid den delanläggning som avses i punkt 1 minskar med 50-75 % jämfört med den ursprungliga verksamhetsnivån ska delanläggningen endast få hälften av det ursprungliga antalet tilldelade utsläppsrätter.
Om verksamhetsnivån vid den delanläggning som avses i punkt 1 minskar med 75-90 % jämfört med den ursprungliga verksamhetsnivån ska delanläggningen endast få 25 % av det ursprungliga antalet tilldelade utsläppsrätter.
Om verksamhetsnivån vid den delanläggning som avses i punkt 1 minskar med 90 % eller mer i jämförelse med den ursprungliga verksamhetsnivån ska inga utsläppsrätter tilldelas gratis för den berörda delanläggningen.
3. Om verksamhetsnivån vid den delanläggning som avses i punkt 1 når upp till en nivå som är högre än 50 % i jämförelse med den ursprungliga verksamhetsnivån, ska den anläggning vars verksamhet delvis har upphört få de utsläppsrätter som den ursprungligen tilldelades, från och med året efter det kalenderår då verksamhetsnivån överskred tröskeln på 50 %.
4. Om verksamhetsnivån vid den delanläggning som avses i punkt 1 når upp till en nivå som är högre än 25 % i jämförelse med den ursprungliga verksamhetsnivån, ska den anläggning var verksamhet delvis har upphört hälften av de utsläppsrätter som den ursprungligen tilldelades, från och med året efter det kalenderår då verksamhetsnivån överskred tröskeln på 25 %.
Artikel 24
Ändringar av verksamheten vid en anläggning
1. Medlemsstaterna ska se till att verksamhetsutövaren senast den 31 december varje år lämnar in till den behöriga myndigheten all relevant information om planerade eller genomförda ändringar av kapacitet, verksamhetsnivå och drift vid en anläggning.
2. Om det gäller en ändring av anläggningens kapacitet, verksamhetsnivå eller drift som påverkar anläggningens tilldelning, ska medlemsstaterna med hjälp av en elektronisk mall som kommissionen tillhandahåller lämna in all relevant information till kommissionen, inklusive den reviderade preliminära sammanlagda årskvantitet utsläppsrätter som gratis tilldelas den berörda anläggningen i enlighet med detta beslut, innan de fastställer den slutliga sammanlagda årskvantitet utsläppsrätter som tilldelas gratis. Kommissionen kan avslå den reviderade preliminära sammanlagda årskvantitet utsläppsrätter som gratis tilldelas den berörda anläggningen.
KAPITEL V
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 25
Adressater
Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna.
Utfärdat i Bryssel den 27 april 2011.