ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 24. května 2011
o opatření částečné privatizace C 15/10 (ex NN 21/10), které provedlo Řecko u kasina Mont Parnès
(oznámeno pod číslem K(2011) 3505)
(Pouze řecké znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/647/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (SFEU), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s výše uvedenými ustanoveními podaly připomínky, a s ohledem na jejich připomínky (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 23. června 2002 podala společnost Egnatia AE, jež byla od té doby v důsledku fúze převzata společností Athinaiki Techniki a jež je členem konsorcia Casino Attikis (dále jen „CA“ či „stěžovatel“), Evropské komisi stížnost na údajné porušení pravidel vnitřního trhu EU při údajně netransparentní a diskriminační veřejné soutěži vedené řeckými orgány při prodeji 49 % podílu na kapitálu společnosti Elliniko Kazino Parnithas AE (dále jen „kasino Mont Parnès“) úspěšnému uchazeči, tj. konsorciu Hyatt Regency (dále jen „HR“ nebo „údajný příjemce“) (2).
(2)
Dopisem ze dne 3. října 2002 zaslalo Generální ředitelství pro vnitřní trh a služby Evropské komise (dále jen „GŘ pro vnitřní trh“) kopii spisu Generálnímu ředitelství pro hospodářskou soutěž Evropské komise (dále jen „GŘ pro hospodářskou soutěž“) za účelem souběžné analýzy tohoto případu podle pravidel EU o státních podporách.
(3)
E-mailem ze dne 9. prosince 2002 poskytl zákonný zástupce stěžovatele příslušným útvarům Komise k případu dodatečné informace.
(4)
Dopisem ze dne 24. ledna 2003 informovala Komise o stížnosti na státní podporu řecké orgány a vyzvala Řecko, aby ujasnilo otázky přednesené ve stížnosti. Řecké orgány odpověděly dne 4. března 2003.
(5)
Dne 27. ledna 2003 se pracovníci Komise setkali se zákonným zástupcem stěžovatele.
(6)
Dne 12. února 2003 a 22. srpna 2003 předložil zákonný zástupce údajného příjemce útvarům Komise své podklady.
(7)
Dopisy ze dne 31. března 2003 a 16. května 2003 předložil stěžovatel GŘ pro hospodářskou soutěž dodatečné informace.
(8)
Dne 10. dubna 2003 se zaměstnanci Komise setkali se zástupcem údajného příjemce.
(9)
V období od 15. července 2003 do 16. září 2003 vedla Komise korespondenci se stěžovatelem ohledně odděleného posouzení otázek státní podpory a upozornila stěžovatele na svůj rozhodovací postup, podle nějž postoupení veřejného majetku v rámci veřejné soutěže nepředstavuje státní podporu, bylo-li toto řízení uskutečněno transparentně a bez diskriminace. Stěžovatele proto informovala, že nepřijme žádné stanovisko, dokud GŘ pro vnitřní trh neukončí přezkum postupu při udělení veřejné zakázky.
(10)
Dopisy ze dne 22. ledna 2004 a 4. srpna 2004 ukončilo GŘ pro vnitřní trh své šetření a dospělo k závěru, že postup při udělení zakázky nevykázal žádné nedostatky. Dopisem ze dne 2. června 2004 informovalo GŘ pro hospodářskou soutěž stěžovatele, že podle čl. 20 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (3), uzavřelo stížnost na státní podporu.
(11)
Dne 18. února 2005 předložil stěžovatel u Soudu prvního stupně (nyní Tribunál) návrh na zrušení rozhodnutí Komise tento případ uzavřít.
(12)
Usnesením ze dne 26. září 2006 odmítl Soud prvního stupně žalobu jako nepřípustnou, protože dopis nepředstavuje napadnutelný akt ve smyslu článku 230 Smlouvy o založení Evropského společenství (Smlouvy o ES) (nyní článek 263 Smlouvy o fungování Evropské unie - SFEU) (4).
(13)
Dne 18. prosince 2006 podal stěžovatel u Soudního dvora odvolání proti usnesení Soudu prvního stupně.
(14)
Rozsudkem ze dne 17. července 2008 (5) Soudní dvůr usnesení zrušil, protože se domníval, že sporný akt představoval napadnutelný akt, který nebyl v souladu s povinnostmi Komise podle procesního nařízení, a věc vrátil k projednání Soudu prvního stupně.
(15)
Dopisem ze dne 26. září 2008 stáhlo GŘ pro hospodářskou soutěž dopis o uzavření případu ze dne 2. června 2004 a případ znovu otevřelo.
(16)
V usnesení ze dne 29. června 2009 shledal Soud prvního stupně, že o projednávané žalobě již není třeba rozhodnout, protože byl dotčený dopis stažen (6). Proti tomuto usnesení Soudu prvního stupně podal stěžovatel dne 7. září 2009 odvolání se zdůvodněním, že soud měl považovat stažení dopisu za protiprávní a měl je zrušit.
(17)
E-mailem ze dne 11. září 2009 předložil stěžovatel Komisi další informace.
(18)
Dne 14. října 2009 se zaměstnanci Komise setkali se zástupci stěžovatele. Po tomto setkání předložil stěžovatel při korespondenci s Komisí další informace.
(19)
Dopisem ze dne 21. října 2009 si Komise od Řecka vyžádala dodatečné informace. Dopisem ze dne 13. listopadu 2009 požádalo Řecko o více času na odpověď a Komise mu e-mailem ze dne 18. listopadu 2009 vyhověla. Řecko Komisi odpovědělo dne 11. a 14. ledna 2010.
(20)
Rozsudkem ze dne 6. května 2010 odpověděl Soudní dvůr na žádost o vydání rozhodnutí o předběžné otázce podle článku 234 Smlouvy o ES (nyní článek 267 SFEU), jež byla předložena Simvoulio tis Epikreatis (státní radou) a jež se týkala zejména použití pravidel EU v oblasti zadávání veřejných zakázek na dotčenou veřejnou soutěž. Soudní dvůr dospěl mimo jiné k závěru, že smlouva tohoto typu, jež měla být zadána v dotčené veřejné soutěži, nespadá jako celek do působnosti směrnic týkajících se veřejných zakázek (7). Soudní dvůr k tomu dodal, že tento závěr nevylučuje skutečnost, že podobná smlouva musí dodržovat základní pravidla a obecné zásady Smlouvy, a to zejména svobodu usazování a zásadu volného pohybu kapitálu.
(21)
Dopisem ze dne 6. července 2010 informovala Komise Řecko o svém rozhodnutí zahájit ohledně tohoto opatření řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“).
(22)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (8). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby k opatření podaly své připomínky.
(23)
Po zahájení řízení obdržela Komise připomínky od dvou zúčastněných stran, a to konkrétně od zástupců údajného příjemce (Athens Resort Casino Holdings (9) jménem HR) (10) a od zástupců stěžovatele (Club Hotel Casino Loutraki jménem CA) (11). Řecko podalo své připomínky dopisem ze dne 6. srpna 2010. Připomínky obou zúčastněných stran byly zaslány Řecku dopisem ze dne 29. října 2010 a Řecko na ně reagovalo dopisem ze dne 25. listopadu 2010.
(24)
Dne 16. prosince 2010 (12) Soudní dvůr vynesl rozsudek, podle nějž Tribunál (dříve Soud prvního stupně) při určení, zda je původní žaloba na „správní uzavření“ případu ze strany Komise bezpředmětná, nerozhodl správně.
2. POPIS OPATŘENÍ
(25)
V říjnu roku 2001 řecké orgány vyhlásily výběrové řízení na postoupení 49 % podílu na kapitálu kasina Mont Parnès (13). Do soutěže se přihlásili dva uchazeči, a to konkrétně Kazino Attikis (dále jen „Kasino Attikis“ či „CA“) a konsorcium s názvem Hyatt Regency - Elliniki Technodomiki (dále jen „konsorcium Hyatt Regency“ či „HR“), a oba se v souladu s příslušnými vnitrostátními předpisy dostali do druhého kola veřejné soutěže (14). V řízení, jež bylo údajně neplatné, byla zakázka udělena HR. Následující odstavce 26 až 29 popisují události, které podle informací, jež má Komise k dispozici, vedly k tomuto udělení.
(26)
Podle platných vnitrostátních předpisů měl být vítězný uchazeč vyhlášen na základě předložené nabídky (dražba se vzestupnou cenou), přičemž výchozí prodejní cena byla stanovena na 80 milionů EUR. Hodnotící komise měla rozlepit obálky předložené uchazeči s jejich finanční nabídkou a oznamovat postupně všechny nabídky. Uchazeči s nižší nabídkou měli mít možnost předložit v zapečetěné obálce novou nabídku pro další kolo. Tato nová nabídka měla být přinejmenším rovna původní vyšší nabídce navýšené o 1 % (15). Toto postupné předkládání zvyšujících se nabídek mělo pokračovat v samostatných kolech až do okamžiku, kdy by se jeden z uchazečů stáhl. V tom případě se měla poslední učiněná nabídka prohlásit za prozatímně nejvyšší. Zápis s uvedením prozatímně nejvyšší nabídky měla hodnotící komise předložit správní radě řecké agentury pro rozvoj cestovního ruchu (ETA).
(27)
V prvním kole odevzdali oba uchazeči své nabídky v sídle ETA v zapečetěných obálkách ve stejný okamžik, a to dne 31. května 2002. Konsoricum CA nabídlo částku 91 183 652 EUR, zatímco nabídka HR činila 80 075 000 EUR. Ovšem obálka posledně jmenované společnosti obsahovala kromě nabídky ještě prohlášení s námitkou ohledně legality účasti konsorcia CA ve veřejné soutěži. Konsorcium CA vyjádřilo s tímto prohlášením nesouhlas a tvrdilo, že vyjádření výhrad činí finanční nabídku HR nepřípustnou. Reklamační výbor výhrady CA odmítl s tím, že prohlášení konsorcia HR nemělo vliv na platnost jeho nabídky.
(28)
Ve druhém kole předložilo konsorcium HR v zapečetěné obálce nabídku ve výši 92 105 888 EUR, opět provázenou stejným písemným prohlášením. Po ukončení druhého kola předložil zákonný zástupce konsorcia CA obálku s finanční nabídkou pro třetí kolo a rovněž oddělené prohlášení pro správní radu ETA o porušení pravidel veřejné soutěže z hlediska požadavků na její platnost. Hodnotící komise toto podání odmítla s tím, že by bylo přípustné pouze tehdy, pokud by bylo předloženo v podobě námitky spadající do pravomoci reklamačního výboru. Zákonní zástupci CA poté požádali komisi o pětiminutové odložení, aby mohli rozhodnout o dalších krocích. Odložení jim bylo poskytnuto a zástupci CA odstranili ze stolu výboru jak písemné prohlášení, tak obálku s nabídkou. Když se po pěti minutách vrátili, prohlásili, že nemají v úmyslu námitku podat, a předložili svou nabídku. Konsorcium HR následně podalo námitku a požadovalo, aby bylo třetí kolo nabídkového řízení pokládáno za nepřípustné s odůvodněním, že CA podalo nabídku, kterou následně stáhlo a poté znovu předložilo. Reklamační výbor námitku HR uznal a nabídka CA byla z řízení vyloučena (16).
(29)
Po vyloučení nabídky CA z třetího kola poslala hodnotící komise (17) správní radě ETA kopii zápisu ze svého osmého zasedání, v němž uvedla HR jako uchazeče s první prozatímně nejvyšší nabídkou (nabídka ve výši 92 105 888 EUR) a CA jako uchazeče s druhou prozatímně nejvyšší nabídkou. Hodnotící komise zřejmě nerozpečetila nabídku CA z třetího kola a nevrátila tomuto konsorciu zapečetěnou obálku, ale předala ji ETA za účelem jejího uložení v trezoru ETA (18). Správní rada ETA svolala mimořádnou valnou hromadu. Generální ředitel ETA a právní zástupce Kantor Capital, jenž působil jako hospodářský poradce pověřený tímto řízením, byli poté dne 5. června 2002 pověřeni požádat konsorcium HR o navýšení jeho nabídky. HR následně navýšil navrženou částku na 110 milionů EUR. Dne 12. června 2002 předložilo konsorcium CA správní radě ETA dopis s nabídkou ve výši 162 milionů EUR, jež byla následně odmítnuta, protože byla podána po uzavření veřejné soutěže. Nabídka HR byla nakonec stále zvyšována, až dosáhla částky 120 milionů EUR (19).
3. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(30)
Komise zahájila formální vyšetřovací řízení, protože se nebyla schopna zbavit pochybností, zda byl podíl na kapitálu kasina Mont Parnès ve výši 49 % prodán řeckým státem za nejvyšší nabídku podanou v nabídkovém řízení, jež splňovalo požadavky na otevřenost, transparentnost a nediskriminaci. Komise si nebyla zejména jista, zda při prodeji nebylo kupujícímu poskytnuto protiprávní preferenční zacházení, a zda tak byla zaplacena tržní cena. Komise se domnívala, že vyloučení CA z veřejné soutěže a vyloučení nabídky CA ve výši 162 milionů EUR podané po ukončení veřejné soutěže může být příznakem prodeje pod hodnotou, a tím i existence podpory v podobě ušlých státních prostředků.
4. PŘIPOMÍNKY ŘECKA
(31)
Řecko předložilo své připomínky dopisem ze dne 6. srpna 2010. Řecko popírá existenci státní podpory s odůvodněním, že veřejná soutěž na prodej jeho podílu na kapitálu kasina Mont Parnès proběhla v souladu s platnými právními předpisy a že 49 % podíl v kasinu byl prodán za tržní cenu.
(32)
Řecké orgány především zdůrazňují, že výběr uchazečů do veřejné soutěže a celé zadávací řízení byly plně v souladu s právními předpisy a proběhly v souladu s pravidly výzev k podávání nabídek (20), které se řídily platnými právními předpisy, a že oba uchazeči veřejné soutěže s těmito výzvami bez výhrad souhlasili.
(33)
Řecké orgány také vysvětlují, že prohlášení HR obsažené v obálce s jeho finanční nabídkou v prvním a druhém kole veřejné soutěže nemělo vliv na platnost jeho finančních nabídek, ale týkalo se pouze účasti CA ve veřejné soutěži jako takové, a že reklamační výbor oprávněně považoval finanční nabídky HR za nabídky v souladu s právními předpisy.
(34)
Řecké orgány dále podrobněji vysvětlují, že nabídka podaná CA ve třetím kole veřejné soutěže, o které stěžovatel prohlašuje, že byla ve výši 107 milionů EUR, byla vyloučena, protože obálka byla odstraněna z dohledu hodnotící komise. Za těchto okolností si hodnotící komise nemohla být jista, zda nabídka nebyla změněna. V každém případě by opětovné podání nabídky představovalo její druhé podání ve stejném kole, což by bylo v rozporu s pravidly.
(35)
Řecké orgány vysvětlují, že nabídka ve výši 92 105 888 EUR učiněná konsorciem HR ve druhém kole, jež byla vyšší než nabídka CA ve výši 91 183 652 EUR z prvního kola, byla v souladu s pravidly veřejné soutěže, protože podle podmínek výzvy k podávání nabídek musela být každá nová nabídka navýšena o 1 % a ne o 10 %, jak se předpokládalo v rozhodnutí Komise o zahájení řízení. Pravidla veřejné soutěže byla proto v tomto ohledu dodržena.
(36)
Řecké orgány také tvrdí, že poslední nabídka konsorcia CA ve výši 162 milionů EUR, což je částka, o které konsorcium CA tvrdí, že ji bylo ochotno zaplatit, není platná, protože byla učiněna po ukončení veřejné soutěže a mimo ni. Přijetí této nabídky by znamenalo porušení zásady zákonnosti, protože cílem veřejného nabídkového řízení není pouze sloužit finančním zájmům státu, ale také širšímu veřejnému zájmu, tj. zajistit co možná nejvyšší cenu při dodržení zásady zákonnosti (tj. zákonných pravidel stanovených v předpisech o výzvách k podávání nabídek, v zadávací dokumentaci a v jiných platných právních předpisech).
(37)
Řecké orgány dále vysvětlují, že veřejnou soutěž prostě nezrušily a nevyhlásily novou, protože by to znamenalo znovu provést celé řízení, a to již počtvrté za osm let, což by poškodilo mezinárodní pověst Řecka, aniž by přitom bylo jisté, že by další veřejná soutěž zajistila cenu ve výši 162 milionů EUR. V tomto ohledu Řecko dokonce zpochybňuje důvěryhodnost nabídky ve výši 162 milionů EUR, protože konsorcium CA si bylo vědomo, že její přijetí by pouze vyvolalo zrušení řízení a zahájení nového.
(38)
Řecké orgány dále potvrzují (21) přiměřenost ceny, jež byla nakonec zaplacena (120 milionů EUR), protože byla o 25,5 % vyšší než znalecké ocenění ve výši 95,4 milionu EUR provedené před veřejnou soutěží nezávislým odhadcem a zapečetěné až do konce řízení. Prohlašují, že o vypracování tohoto ocenění, ačkoliv nebylo kvůli veřejné soutěži nutné, požádaly s cílem chránit zájmy Řecka i v budoucnu (22).
(39)
Pokud jde o tvrzení stěžovatele, že původní podmínky výzvy k podávání nabídek byly vylepšeny následným zákonem č. 3139/2003, který privatizaci potvrdil, řecké orgány vysvětlují, že výzvy k podávání nabídek nebyly změněny ani zákonem č. 3139/2003, ani žádným jiným způsobem. Podle Řecka tento zákon pouze reguluje různá povolení ve spojení s investováním a provozováním kasina a obsahuje opatření k ochraně pracovníků po privatizaci. Tento zákon nezbavil HR povinnosti investovat do kasina Mont Parnès částku 44 milionů EUR a smluvní doložka ohledně vrácení 70 % ceny konsorciu HR v případě, že by před rokem 2012 byla udělena provozní licence jinému kasinu, byla již výslovným ustanovením výzvy k podávání nabídek.
(40)
Řecké orgány proto konstatují, že prodejní cena představuje tržní hodnotu podílu na kapitálu kasina Mont Parnès ve výši 49 %.
(41)
Na podporu svého tvrzení, že při veřejné soutěži nedošlo k žádným nesrovnalostem, poukazují řecké orgány na řadu rozsudků vnitrostátních soudů, které rozebíraly soulad veřejné soutěže se zákonem podle vnitrostátních právních předpisů. K dnešnímu dni vnitrostátní soudy neshledaly ve veřejné soutěži žádné nesrovnalosti, a proto různé stížnosti podané CA v tomto ohledu odmítly (23). Z nálezů vnitrostátních soudů, které potvrdily řádný průběh veřejné soutěže, se řecké orgány odvolávají zejména na následující:
a) Řízení před občanskoprávními soudy
(42)
Ve svém rozsudku 8118/2002 (24) odmítl soud prvního stupně v Aténách stížnost podanou CA a rozhodl, že:
-
Hodnotící komise a reklamační výbor správně rozhodly, že nabídky HR z prvního a druhého kola byly v souladu s výzvami k podávání nabídek. Prohlášení HR připojené k jeho nabídkám neovlivnilo jejich bezpodmínečnou povahu.
-
Konsorcium CA předložilo nabídku v 15:30 hod., tzn. na začátku třetího kola, jak stanovila hodnotící komise na konci druhého kola. Nabídku vzal zástupce CA zpět z vlastní vůle a podnětu, ačkoliv se ho od toho snažil předseda hodnotící komise odradit. Pokud by předseda hodnotící komise zástupce CA výslovně varoval před zpětvzetím nabídky, vedlo by to k diskriminačnímu zacházení vůči HR a ve prospěch CA.
-
Druhou nabídku CA ve třetím kole považoval reklamační výbor správně za nepřípustnou. Každý uchazeč mohl podat v každém kole pouze jednu nabídku. Pokud by druhá nabídka CA ve třetím kole byla považována za přípustnou, mohlo by to navíc vést k porušení zásady transparentnosti. Zástupce CA si vzal zpět první zapečetěnou obálku CA, opustil místo konání veřejné soutěže a při svém návratu předložil zapečetěnou obálku, u které nebylo možno ověřit, zda se jedná o stejnou obálku, jako byla obálka první (25).
b) Řízení před správními soudy
(43)
Podle řeckých orgánů v současné době projednává státní rada (nejvyšší správní soud) věc týkající se jiné stížnosti CA na údajně protiprávní postup při veřejné soutěži (26). Na vynesení konečného rozsudku se v současné době čeká, ale řecké orgány poznamenávají, že soudce zpravodaj navrhl stížnost CA zamítnout jako nepřípustnou z důvodu judikatury a nedůvodnou kvůli podstatě (27).
c) Trestněprávní řízení
(44)
V důsledku žaloby podané společností CA v roce 2002 proti členům hodnotící komise, reklamačního výboru, ETA, posudkovému poradci (American Appraisal Hellas Ltd) a finančnímu poradci (Kantor) kvůli jejich jednání během veřejné soutěže vynesla soudní rada odvolacích soudců, jíž byla věc předložena k přezkoumání, osvobozující výnos (28) a shledala zejména, že:
-
první ani druhé rozhodnutí reklamačního výboru nebylo protiprávní a nebyl zjištěn žádný odpovídající důkaz o pochybení jeho členů. Členové reklamačního výboru zamítnutím námitky CA v prvním a druhém kole a na druhé straně přijetím námitky HR ve třetím kole neporušili podmínky výzev k podávání nabídek a nezacházeli s oběma uchazeči rozdílným způsobem,
-
rozhodnutí hodnotící komise nebylo protiprávní a její členové nezacházeli s oběma uchazeči rozdílným způsobem. Hodnotící komise se navíc podle podmínek výzev k podávání nabídek musela držet zjištění reklamačního výboru,
-
se zástupce ETA nedopustil porušení příslušných vnitrostátních předpisů tím, že požádal uchazeče s první prozatímně nejvyšší nabídkou (HR) o navýšení jeho finanční nabídky. Zástupce ETA neměl povolení vstupovat do jednání a pravomoc zrušit nebo odvolat nabídkové řízení.
(45)
Výše uvedený osvobozující výnos byl dále napaden před vnitrostátními soudy (29) a nedávno vynesl aténský odvolací soud rozsudek osvobozující všechny žalované osoby (rozsudek 466/2011). Plné znění tohoto rozsudku není dosud dostupné.
(46)
Při zohlednění všech výše uvedených připomínek trvají řecké orgány závěrem na tom, že posuzované opatření neobsahuje státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU.
5. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(47)
Dopisem ze dne 4. srpna 2010 vstoupili zástupci údajného příjemce (tj. Athens Resort Casino Holding jménem HR) do řízení Komise jako zúčastněná strana. Údajný příjemce předložil stejné připomínky, jako jsou připomínky Řecka shrnuté v oddílu 4.
(48)
Údajný příjemce navíc prohlašuje, že cena, jež byla skutečně zaplacena za podíl v kasinu, dosáhla výše 120 milionů EUR, což je o 10 milionů EUR více, než bylo předtím domluveno (30). Byla tak dokonce mnohem vyšší než odborné ocenění ve výši 95,4 milionů EUR, které bylo vyhotoveno (ale nezveřejněno) před zahájením veřejné soutěže.
(49)
Údajný příjemce dále tvrdí, že ETA nejen neměla povinnost, ale ani právo vyhlásit uchazeče s druhou prozatímní nejvyšší nabídkou, protože by to znamenalo zahájit nová kola nabídkového řízení, a to v rozporu s podmínkami výzev k podávání nabídek. Dále tvrdí, že nabídka CA ve výši 162 milionů EUR mimo veřejnou soutěž byla podána bez rizika, že by mohla být brána vážně, a byla předložena pouze s cílem vyvolat zrušení veřejné soutěže. Potvrzuje, že by určitě vznesl námitky proti rozhodnutí o přijetí této nabídky i s rizikem, že celé řízení bude zrušeno. V tomto ohledu také zdůrazňuje stanovisko právní rady státu, jež potvrdilo, že na nabídku CA nelze brát zřetel nebo ji přijmout (31).
(50)
Údajný příjemce také zpochybňuje domněnku Komise, uvedenou v rozhodnutí o zahájení řízení, ohledně možného narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu, protože hazardní hry představují celosvětové podnikání a společnosti vyvíjející činnost na tomto poli vykonávají hospodářskou činnost na mezinárodním trhu. Údajný příjemce tvrdí, že Mont Parnès nevyvíjí činnost na mezinárodní úrovni, ale působí pouze místně, a nekonkuruje tak zahraničním kasinům.
(51)
Dopisem ze dne 29. září 2010 do řízení Komise zasáhla jako zúčastněná strana společnost Club Hotel Casino Loutraki AE (jménem CA) (32). V tomto dopise tvrdí, že při vyčíslení výše údajné podpory je nutno zohlednit také rozdíl mezi nabídkami a dopad schvalovacího zákona na povinnosti kupce vyplývající z podmínek veřejné soutěže.
6. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
6.1 Existence státní podpory při postoupení podílů přímým prodejem
(52)
Čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví, že veškeré podpory poskytované v jakékoli formě členským státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak.
(53)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora Evropské unie (33) a pravidel a praxe Komise v oblasti státní podpory v rámci privatizace (34) neexistuje v případě, že členský stát nakupuje nebo prodává akcie podniků, žádné zvýhodnění, je-li chování členského státu v souladu s jednáním soukromého investora v tržním hospodářství.
(54)
Pokud dochází k prodeji akcií na burze, obecně se předpokládá, že se tak děje za tržních podmínek a bez jakéhokoliv zvýhodnění. Pokud ovšem postoupení podílů probíhá formou přímého prodeje, lze předpokládat, že neexistuje žádné zvýhodnění, jsou-li splněny následující podmínky: zaprvé, majetkový podíl je prodán v nediskriminační, transparentní a otevřené veřejné soutěži přístupné všem zájemcům; zadruhé, s postoupením nejsou spojeny žádné podmínky, jež nejsou běžné u srovnatelných transakcí mezi soukromými subjekty a jež mohou případně snížit prodejní cenu; zatřetí, majetkový podíl je prodán subjektu, který předložil nejvyšší nabídku; a začtvrté, všichni účastníci řízení musí mít dostatek času a informací k řádnému ocenění aktiv, jež se stane základem jejich nabídky.
(55)
Jinými slovy: probíhá-li privatizace přímým prodejem, slouží jako měřítko pro posouzení, zda transakce týkající se státního majetku obsahuje zvýhodnění, skutečnost, jestli by se subjekt působící v tržním hospodářství a postavený do podobné situace choval stejně, tj. jestli by prodal společnost za stejnou cenu. Jako důvod pro přijetí nižší ceny nemohou být zohledněny nehospodářské ohledy, jako jsou např. důvody průmyslové politiky, ohledy na zaměstnanost nebo cíle regionálního rozvoje, o kterých by subjekt působící v tržním hospodářství neuvažoval a které naopak poukazují na existenci zvýhodnění. Tato zásada byla opakovaně vysvětlována Komisí a trvale potvrzována Soudním dvorem (35).
(56)
Pokud tedy není některý z výše uvedených požadavků splněn, Komise soudí, že je nutno veřejný prodej přezkoumat z hlediska možné podpory, a musí proto být oznámen. Při dodržení těchto požadavků je možno zaručit, že stát obdrží za svůj majetek nejvyšší cenu, tj. cenu tržní, a že tak neexistuje žádné zvýhodnění.
6.2 Prodej 49 % podílu na kapitálu kasina Mont Parnès
(57)
Při zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU měla Komise pochybnosti o tom, zda prodej kasina Mont Parnès proběhl v rámci otevřené, transparentní a nediskriminační veřejné soutěže. Podle informací dostupných v této fázi Komise soudila, že je značně obtížné zjistit, zda nebylo protiprávně poskytnuto preferenční zacházení, a zda tak byla zaplacena tržní cena či ne. Komise se obávala, že nesrovnalosti v průběhu veřejné soutěže mohly vést k poskytnutí státní podpory.
(58)
Komise proto provedla v rámci formálního vyšetřování posouzení příslušných skutečností. Toto posouzení je založeno na souboru dostupných důkazů o opatření.
(59)
Během různých fází řízení obdržela Komise informace o řadě právních úkonů na vnitrostátní úrovni, které potvrzují správnost průběhu původní veřejné soutěže. Komise zaznamenává, že k dnešnímu dni zřejmě žádný rozsudek soudu na vnitrostátní úrovni nepotvrdil připomínky stěžovatele ohledně nesrovnalostí a nerovného zacházení při veřejné soutěži (viz také výše odstavce 41 až 46). Vnitrostátní soudy zatím spíše potvrzují zákonnost a nediskriminační povahu veřejné soutěže podle vnitrostátních pravidel.
(60)
Ačkoliv posouzení Komise není závislé na nálezech vnitrostátních soudů, může je ve své analýze zohlednit jako jeden z faktorů. Komise ale poznamenává, že toto posouzení není v žádném případě zamýšleno jako výklad vnitrostátních právních předpisů, což je pouze v pravomoci členského státu.
(61)
V těchto souvislostech se Komise domnívá, že zákonnost veřejné soutěže podle vnitrostátních právních předpisů, jak je popsána a zdůvodněna v rozsáhlém a hloubkovém přezkumu, který dosud provedly různé vnitrostátní soudy, představuje důležitý náznak správnosti a nediskriminační povahy veřejné soutěže. Toto zřejmé potvrzení platnosti veřejné soutěže podle vnitrostátních předpisů může Komise vedle dalších faktorů zohlednit ve svém posouzení podle předpisů EU o státních podporách s tím, že nabídkové řízení bylo otevřené, bezpodmínečné a nediskriminační.
(62)
Pokud jde o otázku vznesenou v rozhodnutí o zahájení řízení ohledně skutečnosti, že jedna z nabídek zřejmě porušila pravidlo výzvy k podávání nabídek ohledně minimálního navýšení oproti předchozí nabídce, Komise poznamenává, že tato otázka byla vyřešena, protože bylo požadováno navýšení o 1 % a nikoliv o 10 %, jak Komise vyrozuměla. Komise proto soudí, že pravidla veřejné soutěže byla v tomto ohledu splněna.
(63)
Pokud jde o údajné rozdílné zacházení s různými námitkami vznesenými během veřejné soutěže, Komise rovněž zaznamenává, že řecké orgány poskytly přijatelné vysvětlení vyloučení nabídky společnosti CA z veřejné soutěže podle použitelných pravidel, jež zakazují druhé předložení ve stejném nabídkovém kole.
(64)
Pokud jde o údajné nerovné zacházení s různými nabídkami učiněnými po ukončení veřejné soutěže, Komise soudí, že rozdílné zacházení - vyjednávání s úspěšným uchazečem o navýšení ceny a zároveň odmítnutí vzít v potaz nabídku stěžovatele ve výši 162 milionů EUR - lze vzhledem k existujícím pochybnostem o zákonnosti druhé z nabídek přijmout jako postup přípustný při veřejné soutěži. Komise navíc nemůže označit nepřípustnou nabídku stěžovatele ve výši 162 milionů EUR za důvěryhodnou, protože byla podána až po ukončení veřejné soutěže a v rozporu s jeho procesními pravidly.
(65)
Pokud jde o domněnku, že celé řízení bylo možno zrušit, řecké orgány uvedly, že by to znamenalo nové konání řízení s možným rizikem dalšího snížení ceny, které se mělo dosáhnout.
(66)
Řecké orgány také uvedly, že podmínky zadání veřejné zakázky nebyly změněny zákonem č. 3139/2003 ani žádným jiným způsobem.
(67)
Pokud jde o obdrženou cenu, Komise zaznamenává, že cena ve výši 120 milionů EUR (36), která byla nakonec za kasino zaplacena, je sice stále nižší než nepřípustná nabídka ve výši 162 milionů EUR, o níž stěžovatel tvrdí, že ji byl připraven učinit po svém vyloučení z veřejné soutěže, ale je vyšší než nejvyšší nabídka ve výši 107 milionů EUR, již stěžovatel zřejmě v soutěži předložil, a dokonce významně vyšší (o 25,5 %) než odborné ocenění podílu na částku 95,4 milionu EUR provedené před veřejnou soutěží.
6.3 Závěr
(68)
Po zahájení formálního vyšetřovacího řízení vyřešily řecké orgány uspokojivým způsobem předběžné pochybnosti vyjádřené Komisí v rozhodnutí o zahájení řízení. Komise zejména nenašla důkaz, který by umožňoval dospět k závěru o preferenčním zacházení s údajným příjemcem, jež by vedlo k poskytnutí jakéhokoliv zvýhodnění. Předpokládá se, že prodejem svého podílu v kasinu v otevřeném, bezpodmínečném a nediskriminačním nabídkovém řízení uchazeči s nejvyšší nabídkou získalo Řecko nejvyšší cenu na trhu a nepřipravilo stát o prostředky. Komise proto může uznat, že by subjekt působící v tržním hospodářství prodal za podobných okolností příslušný podíl v kasinu za podobnou cenu. Komise proto soudí, že prodej 49 % státního podílu na kapitálu kasina Mont Parnès řeckým státem neznamená žádné zvýhodnění, a nepředstavuje tak státní podporu.
7. ZÁVĚR
(69)
Komise soudí, že prodej 49 % státního podílu na kapitálu kasina Mont Parnès řeckým státem nepředstavuje podporu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Prodej 49 % státního podílu na kapitálu kasina Mont Parnès řeckým státem nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Řecké republice.
V Bruselu dne 24. května 2011.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 24 maj 2011
om partiell privatiseringsåtgärd C 15/10 (f.d. NN 21/10) som Grekland har genomfört till förmån för Casino Mont Parnès
[delgivet med nr K(2011) 3505]
(endast den grekiska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
(2011/647/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket,
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a,
efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig och med beaktande av dessa synpunkter (1), och
av följande skäl:
1. FÖRFARANDE
(1)
Den 23 juni 2002 lämnade Egnatia AE, som efter en senare sammanslagning tagits över av Athinaiki Techniki och som ingår i konsortiet Casino Attikis (nedan kallat CA eller klaganden), in ett klagomål till kommissionen om en påstådd överträdelse av EU:s bestämmelser för den inre marknaden. Ärendet gällde ett påstått icke-transparent och diskriminerande förfarande som skulle ha följts av de grekiska myndigheterna vid försäljningen av 49 procent av kapitalet i Elliniko Kazino Parnithas AE (nedan kallat Casino Mont Parnès) till anbudsvinnaren, konsortiet Hyatt Regency (nedan kallat HR eller den påstådda stödmottagaren) (2).
(2)
Den 3 oktober 2002 skickade kommissionens generaldirektorat för inre marknaden och tjänster (nedan kallat GD Inre marknaden) en skrivelse med en kopia av ärendet till generaldirektoratet för konkurrens (nedan kallat GD Konkurrens) för en parallell bedömning av ärendet enligt EU:s bestämmelser om statligt stöd.
(3)
I ett e-brev av den 9 december 2002 lämnade den klagandes juridiska ombud ytterligare förklaringar i ärendet till kommissionens avdelningar.
(4)
Genom en skrivelse av den 24 januari 2003 meddelade kommissionen de grekiska myndigheterna att ett klagomål lämnats in om statligt stöd och uppmanade Grekland att förtydliga de problem som beskrivits. De grekiska myndigheterna svarade den 4 mars 2003.
(5)
Den 27 januari 2003 träffade kommissionens tjänstemän den klagandes juridiska ombud.
(6)
Den 12 februari 2003 och den 22 augusti 2003 lämnade den påstådda stödmottagaren styrkande handlingar till kommissionens enheter.
(7)
I skrivelser av den 31 mars 2003 och den 16 maj 2003 lämnade den klagande kompletterande uppgifter till GD Konkurrens.
(8)
Den 10 april 2003 träffade kommissionens tjänstemän den påstådda stödmottagarens ombud.
(9)
Mellan den 15 juli 2003 och den 16 september 2003 hade kommissionen flera samtal med den klagande rörande den enskilda bedömningen av problemen kring statligt stöd. Kommissionen uppmärksammade den klagande på hur rutinerna för beslutsfattande ser ut. Enligt dessa utgör inte tillgången till en offentlig tillgång i samband med ett anbudsförfarande ett statligt stöd om förfarandet har varit transparent och icke-diskriminerande. Följaktligen meddelade kommissionen den klagande att den inte skulle ta ställning förrän GD Inre marknaden hade avslutat sin analys av förfarandet vid tilldelningen av det offentliga kontraktet.
(10)
Genom skrivelser av den 22 januari 2004 och den 4 augusti 2004 avslutade GD Inre marknaden undersökningen eftersom man inte ansåg att några fel hade begåtts vid tilldelningen av kontraktet. Genom en skrivelse av den 2 juni 2004 informerade GD Konkurrens den klagande om att klagomålet om statligt stöd hade avslutats i enlighet med artikel 20.2 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (3).
(11)
Den 18 februari 2005 väckte den klagande talan vid förstainstansrätten (nu Europeiska unionens tribunal) för att ogiltigförklara kommissionens beslut att avsluta ärendet.
(12)
Genom ett beslut av den 26 september 2006 avvisade förstainstansrätten den väckta talan som otillåtlig eftersom rätten ansåg att skrivelsen inte utgjorde en rättsakt som kunde överklagas i enlighet med artikel 230 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (EG-fördraget) (nu artikel 263 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt [FEUF]) (4).
(13)
Den 18 december 2006 överklagade den klagande förstainstansrättens beslut till EU-domstolen.
(14)
Genom beslut av den 17 juli 2008 (5) upphävde EU-domstolen beslutet. Domstolen ansåg att den omstridda skrivelsen faktiskt var en handling som kunde överklagas och som inte överensstämde med kommissionens skyldigheter enligt procedurförordningen. Domstolen återförvisade därför ärendet till förstainstansrätten.
(15)
Genom en skrivelse av den 26 september 2008 drog GD Konkurrens tillbaka skrivelsen av den 2 juni 2004 om att avsluta ärendet och öppnade ärendet på nytt.
(16)
I ett avgörande av den 29 juni 2009 hävdade förstainstansrätten att eftersom skrivelsen hade dragits tillbaka så fanns det inte längre något behov av att fatta beslut (6). Detta beslut från förstainstansrätten överklagades av den klagande den 7 september 2009 med skälet att rätten borde ha konstaterat att det var olagligt att dra tillbaka skrivelsen och borde ha ogiltigförklarat den.
(17)
Genom en skrivelse av den 11 september 2009 lämnade den klagande ytterligare uppgifter till kommissionen.
(18)
Den 14 oktober 2009 mötte kommissionen den klagandes ombud. Efter mötet lämnade den klagande ytterligare information till kommissionen i ett antal samtal.
(19)
I en skrivelse av den 21 oktober 2009 begärde kommissionen ytterligare information från Grekland. I en skrivelse av den 13 november 2009 begärde Grekland mer tid för att svara, vilket kommissionen beviljade i ett e-brev av den 18 november 2009. Den 11 och 14 januari 2010 svarade Grekland kommissionen.
(20)
I ett beslut av den 6 maj 2010 besvarade EU-domstolen en begäran om förhandsavgörande i enlighet med artikel 234 i EG-fördraget (nu artikel 267 i FEUF) från Simvoulio tis Epikreatias (en hög förvaltningsdomstol), framför allt beträffande hur EU:s bestämmelser om offentlig upphandling hade tillämpats i den aktuella upphandlingen. EU-domstolen konstaterade bland annat att ett kontrakt, betraktat i sin helhet, likt det som tilldelades i den omtvistade upphandlingen, inte omfattas av tillämpningsområdet för direktiven om offentlig upphandling (7). Domstolen konstaterade också att denna slutsats inte uteslöt att ett sådant kontrakt måste följa grundläggande bestämmelser och allmänna principer i fördraget, framför allt sådana som gäller fri etableringsrätt och fri rörlighet för kapital.
(21)
Genom en skrivelse av den 6 juli 2010 underrättade kommissionen Grekland om sitt beslut att inleda ett sådant granskningsförfarande som avses i artikel 108.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat det inledande beslutet).
(22)
Kommissionens beslut om att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (8). Kommissionen uppmanade berörda parter att inkomma med sina synpunkter på åtgärden i fråga.
(23)
När förfarandet hade inletts tog kommissionen emot synpunkter från två berörda parter: ombudet för den påstådda stödmottagaren (Athens Resort Casino Holdings (9), för HR) (10) och ombudet för den klagande (Club Hotel Casino Loutraki, för CA) (11). Grekland lämnade sina kommentarer i en skrivelse av den 6 augusti 2010. De båda berörda parternas kommentarer skickades i en skrivelse av den 29 oktober 2010 till Grekland som svarade på dem i en skrivelse av den 25 november 2010.
(24)
Den 16 december 2010 (12) beslutade EU-domstolen att Europeiska unionens tribunal (tidigare förstainstansrätten) gjort fel när den beslutade att det inte fanns något ärende att granska i det första överklagandet av kommissionens avskrivningsbeslut.
2. BESKRIVNING AV ÅTGÄRDEN
(25)
I oktober 2001 inledde de grekiska myndigheterna ett förfarande för tilldelningen av ett offentligt kontrakt som gav tillgång till 49 procent av kapitalet i Casino Mont Parnès (13). Det fanns två konkurrerande sökande: Kazino Attikis (nedan kallat Casino Attikis eller CA) och konsortiet Hyatt Regency - Elliniki Technodomiki (nedan kallat konsortiet Hyatt Regency eller HR). Båda utsågs att delta i anbudsförfarandets andra etapp (14) enligt villkoren i gällande nationella bestämmelser. Efter förfarandet som påstås vara ogiltigt tilldelades HR kontraktet. I stycke 26-29 beskrivs händelserna som enligt de uppgifter kommissionen har tillgång till ledde fram till tilldelningen.
(26)
Enligt tillämpliga nationella bestämmelser skulle vinnande anbudsgivare väljas efter budgivning (auktion med stigande pris) utifrån ett ursprungligt försäljningspris på 80 miljoner euro. Upphandlingskommittén skulle öppna de förslutna kuvert som anbudsgivarna lämnat in och som innehöll varje anbudsgivares bud och i turordning meddela varje bud. Den anbudsgivare som hade lämnat det lägsta budet skulle i nästa omgång ha rätt att lämna in ett nytt bud i ett förseglat kuvert. Ett sådant nytt bud måste vara minst lika högt som det första högre budet, plus en procent (15). Den följande budgivningen skulle pågå under obegränsad tid och i olika omgångar tills en av budgivarna drog sig tillbaka. I ett sådant läge betraktas den sista anbudsgivaren preliminärt som den som lagt högsta budet. Upphandlingskommittén skulle lämna protokoll med namngivna preliminära högsta budgivare till den grekiska turistmyndighetens (ETA) styrelse.
(27)
I den första omgången lämnade de två anbudsgivarna in sina bud samtidigt den 31 maj 2002 i förseglade kuvert till ETA:s huvudkontor. CA:s bud var 91 183 652 euro medan HR:s bud låg på 80 075 000 euro. I den senares kuvert fanns utöver budet dock en skrivelse där man ifrågasatte om konsortiet CA:s medverkan i anbudsförfarandet var lagenlig. CA invände mot kritiken och hävdade att denna reservation innebar att HR:s bud var otillåtligt. CA:s protest avvisade av besvärskommittén som ansåg att HR:s kommentar inte påverkade budets giltighet.
(28)
I den andra omgången lämnade HR in ett förseglat kuvert med ett bud på 92 105 888 euro, även denna gång med samma skriftliga uttalande bifogat. När den andra omgången hade avslutats lämnade CA:s juridiska ombud in ett kuvert med sitt bud till den tredje omgången tillsammans med ett separat uttalande riktat till ETA:s styrelse om att anbudsförfarandets villkor hade överträtts i fråga om krav på anbudens giltighet. Upphandlingskommittén avvisade uttalandet med motiveringen att det bara var tillåtligt om det lämnades in som ett överklagande och därmed omfattades av besvärskommitténs befogenheter. CA:s juridiska ombud begärde då att kommittén skulle bevilja fem minuters förlängning så att parten kunde bestämma hur den skulle agera. Förlängningen beviljades och representanterna avlägsnade både det skriftliga uttalandet och anbudskuvertet från kommitténs bord. När de återvände inom de givna fem minuterna uppgav de att de inte tänkte lämna in något överklagande. De lämnade in sitt bud. Därefter lämnade HR in ett överklagande och begärde att den tredje budomgången skulle ogiltigförklaras på grund av att CA hade lämnat in ett bud som först hade dragits tillbaka och därefter lämnats in igen. HR:s överklagande godkändes av besvärskommittén och CA:s bud (16) uteslöts ur förfarandet.
(29)
Efter att ha uteslutit CA:s bud i tredje omgången översände upphandlingskommittén (17) en kopia av protokollet från sitt åttonde möte till ETA:s styrelse. I protokollet angavs HR som den preliminärt högste budgivaren (med ett bud på 92 105 888 euro) och CA som den preliminärt näst högste budgivaren. Upphandlingskommittén verkar inte ha öppnat det förseglade kuvertet från CA i den tredje omgången och återlämnade det inte heller till CA, utan gav det till ETA som skulle förvara det i kassaskåp (18). ETA:s styrelse kallade till ett extra möte. Därefter, den 5 juni 2002, fick ETA:s vd och det juridiska ombudet för Kantor Capital - ekonomisk rådgivare med ansvar för förfarandet - tillstånd att be HR höja sitt bud. HR höjde då sitt förslag till 110 miljoner euro. Den 12 juni 2002 lämnade CA in en skrivelse till ETA:s styrelse med ett bud på 162 miljoner euro vilket dock senare avvisades eftersom det lämnades in efter avslutat anbudsförfarande. Slutligen ökade HR sitt bud ytterligare och höjde beloppet till 120 miljoner euro (19).
3. BESLUTET OM ATT INLEDA DET FORMELLA GRANSKNINGSFÖRFARANDET
(30)
Kommissionen inledde ett formellt granskningsförfarande eftersom den inte kunde klargöra huruvida den grekiska staten sålde den 49-procentiga andelen av Casino Mont Parnès’ kapital till den högsta budgivaren i en försäljning som uppfyllde kraven på öppenhet, transparens och icke-diskriminering. Kommissionen var framför allt osäker på huruvida det under försäljningen förekom någon olaglig förmånsbehandling av köparen och huruvida ett marknadsmässigt pris verkligen betalades. Kommissionen ansåg att avstängningen av CA från anbudsförfarandet, liksom CA:s bud på 162 miljoner euro efter avslutat anbudsförfarande, kunde vara tecken på att försäljningen skett till underpris och att det därför förekom stöd i form av efterskänkta statliga medel.
4. KOMMENTARER FRÅN GREKLAND
(31)
Grekland lämnade sina kommentarer i en skrivelse av den 6 augusti 2010 och förnekade att det förekommit några statliga stöd eftersom anbudsförfarandet vid försäljningen av kapitalandelen i Casino Mont Parnès följde tillämplig lagstiftning och den 49-procentiga andelen i kasinot såldes till marknadspris.
(32)
De grekiska myndigheterna betonade framför allt att urvalet av deltagare i upphandlingen och anbudsförfarandet i sig var lagenligt och följde bestämmelserna om anbudsinfordran (20) som styrs av gällande lagstiftning samt att dessa anbudsinfordringar utan förbehåll hade godkänts av de båda anbudsgivarna.
(33)
De grekiska myndigheterna förklarade också att HR:s uttalande som lagts i samma kuvert som HR:s bud i både första och andra anbudsomgången inte påverkade budets giltighet, utan bara gällde CA:s medverkan i anbudsförfarandet. Därmed var det korrekt av besvärskommittén att betrakta HR:s bud som giltiga.
(34)
De grekiska myndigheterna beskrev också i detalj det bud som lämnats in av CA i den tredje omgången av anbudsförfarandet. Enligt den klagande var budet 107 miljoner euro, vilket alltså avvisades eftersom kuvertet hade avlägsnats ur upphandlingskommitténs åsyn. Kommittén kunde under dessa omständigheter inte vara säker på att budet var oförändrat. Om budet lämnades in på nytt skulle det i vilket fall innebära en andra inlämning i samma omgång, vilket stred mot bestämmelserna.
(35)
De grekiska myndigheterna förklarade att HR:s bud i den andra omgången på 92 105 888 euro - en ökning från CR:s ursprungliga bud på 91 183 652 euro från första omgången - låg i linje med anbudsbestämmelserna eftersom varje nytt bud enligt villkoren i anbudsinfordran måste vara en procent högre - inte tio procent som kommissionen förutsatte i sitt inledande beslut - än det föregående. Bestämmelserna för anbudet hade därför följts i det hänseendet.
(36)
De grekiska myndigheterna hävdade också att CA:s sista bud på 162 miljoner euro - det belopp som CA hävdade att man var beredd att betala - är ogiltigt eftersom det lämnades in efter och utanför anbudsförfarandet. Att godkänna budet skulle ha varit ett brott mot principen om lagenlighet eftersom syftet med ett offentligt förfarande inte bara är att agera för statens ekonomiska intressen utan också för ett bredare allmänintresse, alltså att garantera högsta möjliga pris och samtidigt följa principen om lagenlighet (det vill säga de bestämmelser som fastställts i anbudsinfordran och i anbudshandlingarna samt annan relevant lagstiftning).
(37)
De grekiska myndigheterna förklarade vidare att de inte kunde avbryta upphandlingen och starta en ny eftersom det skulle ha inneburit att hela proceduren måste göras om för fjärde gången på åtta år, vilket skulle ha skadat Greklands internationella rykte. Samtidigt fanns det inga garantier för att en ny upphandling skulle ha gett ett pris på 162 miljoner euro. Grekland ifrågasatte i det här hänseendet till och med trovärdigheten i budet på 162 miljoner euro, eftersom CA kände till att ett godkännande av det bara skulle ha lett till att förfarandet avbröts med krav på en ny upphandling.
(38)
De grekiska myndigheterna bekräftade dessutom (21) att det pris som slutligen betalades (120 miljoner euro) var rimligt eftersom det var 25,5 procent högre än expertvärderingen om 95,4 miljoner euro som gjordes av en oberoende bedömare innan anbudsförfarandet inleddes och som var förseglat tills förfarandet var avslutat. Myndigheterna uppger att denna värdering - som på grund av anbudsförfarandet visserligen inte var nödvändig - gjordes för att ytterligare värna om Greklands intressen (22).
(39)
Beträffande den klagandes påstående att de ursprungliga villkoren i anbudsinfordran förbättrades genom lag nr 3139/2003 som bekräftade privatiseringen förklarade de grekiska myndigheterna att anbudsinfordringarna varken förändrades genom lag 3139/2003 eller på något annat sätt. Enligt Grekland reglerar lagen bara olika tillstånd kopplade till investeringen och till kasinots drift, bland annat åtgärder för att skydda arbetstagarna efter privatiseringen. Lagen befriade inte HR från kravet att investera 44 miljoner euro i Casino Mont Parnès. Klausulen i kontraktet om att återlämna 70 procent av köpesumman till HR om tillstånd för driften före 2012 gick till ett annat kasino fanns redan som ett uttryckligt villkor i anbudsinfordran.
(40)
De grekiska myndigheterna konstaterade därför att försäljningspriset motsvarar marknadsvärdet på den 49-procentiga kapitalandelen i Casino Mont Parnès.
(41)
För att stärka sitt påstående om att det inte förekommit några oegentligheter i anbudsförfarandet lyfte de grekiska myndigheterna fram flera beslut i nationella domstolar där anbudsförfarandets lagenlighet jämfört med nationell lagstiftning har granskats. Fram till i dag har de nationella domstolarna inte påträffat några oegentligheter i upphandlingen och har därför avvisat den talan som CA väckt i ärendet 8 (23). Bland utslagen från de nationella domstolarna, som alla bekräftar att upphandlingen är korrekt, hänvisar de grekiska myndigheterna framför allt till följande:
a) Civilrättsliga tvister
(42)
I dom 8118/2002 (24) avvisade förstainstansrätten i Aten en ansökan från CA och beslutade följande:
-
Upphandlingskommittén och besvärskommittén har rätt när de hävdar att HR:s bud i första och andra omgången överensstämde med anbudsinfordringarna. HR:s uttalande som bifogades budet hade inte påverkat budens status som ovillkorliga.
-
CA lämnade in ett bud kl. 15.30, det vill säga i början av den tredje omgången i enlighet med vad upphandlingskommittén hade angivit vid utgången av den andra omgången. Budet drogs tillbaka av CA:s ombud av egen vilja och av egen hand, även om upphandlingskommitténs ordförande försökte förhindra honom från att göra det. Om upphandlingskommitténs ordförande uttryckligen hade varnat CA:s ombud för att dra tillbaka budet hade detta varit en diskriminerande handling till fördel för CA och till nackdel för HR.
-
Besvärskommittén gjorde rätt när den beslutade att CA:s andra bud i tredje omgången var otillåtligt. Budgivarna kunde bara lämna in ett bud i varje omgång. Om CA:s andra bud i tredje omgången hade godkänts som tillåtligt hade detta dessutom lett till ett brott mot principen om transparens. CA:s ombud tog tillbaka CA:s första förseglade kuvert, lämnade platsen där upphandlingen pågick och visade vid återkomsten upp ett förseglat kuvert som inte kunde bekräftas vara detsamma som det första (25).
b) Förvaltningsrättslig tvist
(43)
Enligt de grekiska myndigheterna har åtal väckts vid den högsta förvaltningsdomstolen på grundval av en annan talan väckt av CA som hävdar att anbudsförfarandet inte var lagenligt (26). Någon avgörande dom har ännu inte meddelats men de grekiska myndigheterna konstaterar att föredragande domare har föreslagit att CA:s ansökan ska avvisas som otillåten med hänsyn till rättslig behörighet och avsaknad av saklig grund (27).
c) Brottsmålstvist
(44)
Sedan CA 2002 inledde en process mot medlemmarna i upphandlingskommittén, besvärskommittén, ETA, konsulten som gjort bedömningen (American Appraisal Hellas Ltd) och den ekonomiska rådgivaren (Kantor) på grund av deras uppträdande under anbudsförfarandet utfärdade den appellationsdomstol dit ärendet hänskjutits för ett avgörande, ett beslut om frikännande (28) och påpekade i huvudsak följande:
-
Varken besvärskommitténs första eller andra beslut bröt mot lagen och det finns inga relevanta bevis på att dess medlemmar uppträtt felaktigt. Medlemmarna i besvärskommittén som hade avvisat CA:s överklagande i första och andra omgången och godkänt HR:s överklagande i tredje omgången bröt inte mot villkoren i anbudsinfordringarna och behandlade inte de två anbudsgivarna olika.
-
Upphandlingskommitténs beslut bröt inte mot lagen och medlemmarna i upphandlingskommittén behandlade inte de båda anbudsgivarna olika. Enligt villkoren i anbudsinfordringarna var dessutom upphandlingskommittén ålagd att följa de beslut som besvärskommittén fattade.
-
ETA:s ombud överträdde inte gällande nationella bestämmelser genom att be den som först lämnat det preliminärt högsta budet (HR) att höja det. ETA:s ombud hade inte befogenhet att inleda förhandlingar, avbryta eller skjuta upp anbudsförfarandet.
(45)
Ovannämnda frikännande överklagades vid de nationella domstolarna. (29) Senast meddelade appellationsdomstolen i Aten en dom där alla åtalade friades (dom 466/2011). Domen i sin helhet är ännu inte tillgänglig.
(46)
Mot bakgrund av ovannämnda iakttagelser vidhåller de grekiska myndigheterna sammanfattningsvis att den åtgärd som granskas inte utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107 i FEUF.
5. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER
(47)
Genom en skrivelse av den 4 augusti 2010 medverkade ombud för den påstådda stödmottagaren (dvs. Athens Resort Casino Holdings för HR:s räkning) i kommissionens förhandlingar i egenskap av berörd part. Den påstådda stödmottagaren lade fram samma synpunkter som Grekland, vilka sammanfattas i avsnitt 4.
(48)
Den påstådda stödmottagaren uppger dessutom att det pris som faktiskt betalades för andelen i kasinot uppgick till 120 miljoner euro, det vill säga tio miljoner euro mer än vad som tidigare framgått (30). Det var därför ännu högre än den expertvärdering om 95,4 miljoner euro som hade gjorts (men inte tillkännagivits) innan anbudsförfarandet inleddes.
(49)
Den påstådda stödmottagaren hävdar också att ETA varken var skyldigt, eller hade rätt att, åberopa den budgivare som lämnat det preliminärt näst högsta budet, eftersom det hade inneburit att en ny budomgång inleddes, vilket skulle strida mot villkoren i anbudsinfordringarna. Den påstådda stödmottagaren menar också att CA:s bud på 162 miljoner euro som lämnades utanför upphandlingen inte kunde ha varit seriöst menat, utan bara lämnades in för att utlösa en annullering av anbudsförfarandet. Den påstådda stödmottagaren bekräftar att den med all säkerhet hade överklagat ett eventuellt beslut om att godkänna budet, vilket kunde innebära att hela förfarandet avbröts. I det hänseendet hänvisar den påstådda stödmottagaren även till yttrandet från den högre förvaltningsrätten som bekräftade att CA:s bud varken kunde beaktas eller godkännas (31).
(50)
Den påstådda stödmottagaren ifrågasätter också kommissionens antagande i det inledande beslutet att konkurrensen snedvridits och handeln påverkats och att spel är en global affärsverksamhet med bolag som är ekonomiskt verksamma på en internationell marknad. Den påstådda stödmottagaren hävdar att Mont Parnès inte agerar internationellt utan bara lokalt och därför inte konkurrerar med utländska kasinon.
(51)
Genom en skrivelse av den 29 september 2010 ingrep Club Hotel Casino Loutraki AE (för CA:s räkning) (32) i kommissionens förfarande i egenskap av berörd part. I skrivelsen hävdar Club Hotel Casino Loutraki att man i fråga om storleken på det påstådda statliga stödet bör ta hänsyn till skillnaden mellan buden och till den ratificerade lagens konsekvenser för köparens åtaganden enligt villkoren i den offentliga upphandlingen.
6. ÅTGÄRDEN
6.1 Förekomsten av statligt stöd i tillhandahållandet av aktier genom affärsöverlåtelse
(52)
Enligt artikel 107.1 i FEUF är, om inte annat föreskrivs i fördragen, stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel och som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(53)
I enlighet med EU-domstolens fastställda rättspraxis (33), kommissionens bestämmelser och praxis i fråga om statligt stöd i samband med privatiseringar (34) är det ingen fördel om medlemsstater som köper eller säljer andelar i företag uppträder på motsvarande sätt som en ekonomisk investerare på den privata marknaden.
(54)
Framför allt är det generellt antaget att när andelar säljs på en aktiebörs ska det ske på marknadsvillkor och inte innebära några fördelar. När försäljningen sker genom en affärsöverlåtelse kan man dock förmoda att inga fördelar förekommer om följande villkor uppfylls: Andelen ska för det första säljas genom ett konkurrenskraftigt anbud som är öppet för alla budgivare, transparent och icke-diskriminerande. För det andra ska inga villkor knytas till transaktionen som inte är sedvanliga i jämförbara transaktioner mellan privata parter och som potentiellt sett kan sänka försäljningspriset. För det tredje ska andelen säljas till den som lämnar det högsta budet. Budgivarna måste för det fjärde få tillräckligt mycket tid och information för att kunna göra en erforderlig värdering av de tillgångar som ligger till grund för deras bud.
(55)
Med andra ord: När privatiseringen görs genom en ”affärsöverlåtelse” är riktmärket för att kunna bedöma om en transaktion med statliga tillgångar innebär en fördel en marknadsekonomisk aktör i en liknande situation. Skulle en sådan aktör ha agerat på samma sätt, det vill säga ha sålt företaget till samma pris? Hänsyn som inte är ekonomiska, till exempel industripolitiska hänsyn, sysselsättningsaspekter eller regionala utvecklingsmål som inte skulle ha gällt för en marknadsekonomisk aktör, kan inte godkännas som skäl för att acceptera ett lägre pris. De kan i motsatt fall tyda på att någon gynnats av en fördel. Denna princip har flera gånger förklarats av kommissionen och konsekvent bekräftats av domstolen (35).
(56)
Om något av ovannämnda krav inte uppfylls anser därför kommissionen att den offentliga utförsäljningen måste undersökas för att avgöra om eventuella stöd har förekommit. De måste därför också meddelas. Genom att följa dessa krav kan staten garanteras högsta pris, det vill säga marknadspriset, för sina tillgångar och därmed garanteras det också att ingen fördel har förekommit.
6.2 Försäljningen av andelen om 49 procent i Casino Mont Parnès’ kapital
(57)
När kommissionen inledde ett granskningsförfarande i enlighet med artikel 108.2 i FEUF tvivlade den på huruvida försäljningen av Casino Mont Parnès skedde i en öppen, transparent och icke-diskriminerande upphandling. Kommissionen ansåg att det på grundval av de uppgifter som fanns tillgängliga vid tidpunkten fanns avsevärda svårigheter i att bedöma huruvida någon part olagligen särbehandlades och också i att avgöra huruvida ett marknadsmässigt pris verkligen betalades. Kommissionen var orolig över att oegentligheter i upphandlingsförfarandet kunde ha lett till statligt stöd.
(58)
I den formella undersökningen gjorde sedan kommissionen en bedömning av gällande fakta. Bedömningen byggde på tillgängligt bevismaterial kring åtgärden.
(59)
Under förfarandets olika etapper har kommissionen fått information om de många rättsliga åtgärder på nationell nivå som rättfärdigar det ursprungliga anbudsförfarandet. Kommissionen konstaterar att de olika domsluten på nationell nivå fram till i dag inte verkar ge stöd åt den klagandes synpunkter om oegentligheter och särbehandling i anbudsförfarandet (se även stycke 41-46 ovan). De nationella domstolarna verkar snarare hittills ha bekräftat att anbudsförfarandet var lagenligt och icke-diskriminerande och baserat på nationella bestämmelser.
(60)
Kommissionen är i sin bedömning visserligen inte beroende av beslut i nationella domstolar men kan ändå beakta sådana aspekter i sin analys. Kommissionen konstaterar dock att man i denna bedömning inte på något sätt försöker tolka nationell lagstiftning. Detta är något som enbart ligger inom medlemsstatens behörighet.
(61)
Kommissionen anser i det sammanhanget att anbudsförfarandets förenlighet med nationell lagstiftning - som den hittills beskrivits och motiverats genom omfattande djuplodande undersökningar i olika nationella domstolar - visar många tecken på att vara korrekt. Anbudsförfarandet förefaller också ha varit icke-diskriminerande. Kommissionen kan beakta denna värdering av anbudet mot ljuset av nationella bestämmelser och andra faktorer, till exempel bedömningen att anbudsförfarandet i förhållande till EU:s bestämmelser om statliga stöd var öppet, villkorslöst och icke-diskriminerande.
(62)
Vad gäller frågan som togs upp i det inledande beslutet om att ett av buden eventuellt bröt mot bestämmelsen i anbudsinfordran om minsta ökning jämfört med tidigare bud konstaterar kommissionen att frågan redan är löst eftersom den begärda ökningen var 1 procent, inte 10, vilket kommissionen först hade underrättats om. Kommissionen anser därför att bestämmelserna i anbudsförfarandet följdes i det här hänseendet.
(63)
Beträffande den påstådda olika behandlingen av de protester som framfördes under anbudsförfarandet konstaterar kommissionen också att de grekiska myndigheterna har gett en godtagbar förklaring till varför CA:s bud i anbudsförfarandet inte tilläts mot bakgrund av tillämpliga bestämmelser som innebär att en andra inlämning av bud i samma omgång inte kan godkännas.
(64)
Beträffande den påstådda olika behandlingen av de bud som lämnades efter anbudsförfarandet anser kommissionen att skillnaden mellan att förhandla ett pris uppåt med den budgivare som lämnat högsta budet och att vägra behandla den klagandes bud om 162 miljoner euro kan godkännas som tillåten praxis i ett anbudsförfarande, med tanke på de tvivel som finns kring det senare budets lagenlighet. Kommissionen kan inte heller anse att den klagandes otillåtliga bud på 162 miljoner euro är trovärdigt eftersom det lades fram först efter avslutat anbudsförfarande och i strid med bestämmelserna kring förfarandet.
(65)
Apropå förslaget om att hela förfarandet kunde ha avbrutits har de grekiska myndigheterna uppgett att detta skulle ha inneburit att hela processen fick göras om, vilket innebar en potentiell risk för att det pris som skulle uppnås i slutledet kunde sänkas ytterligare.
(66)
De grekiska myndigheterna har också konstaterat att ramarna för kontraktet i den offentliga upphandlingen varken ändrades genom lag 3139/2003 eller på annat sätt.
(67)
I fråga om det pris som uppnåddes noterar kommissionen att det pris som slutligen betalades för kasinot, 120 miljoner euro (36), visserligen är lägre än det otillåtliga budet om 162 miljoner euro som den klagande hävdar man var redo att betala sedan man uteslutits ur förfarandet, men det är samtidigt högre än det högsta budet på 107 miljoner euro som den klagande uppges ha erbjudit. Det överstiger också med god marginal (25,5 procent) den expertvärdering på 95,4 miljoner euro som gjordes innan förfarandet inleddes.
6.3 Slutsats
(68)
Efter det att det formella granskningsförfarandet hade inletts bemötte de grekiska myndigheterna kommissionens första tveksamhet i det inledande beslutet på ett tillfredsställande sätt. Kommissionen har framför allt inte hittat några bevis som stöder slutsatsen att den påstådda stödmottagaren särbehandlats och fått eventuella fördelar. Genom att sälja sin andel i kasinot till högsta budgivaren i ett ovillkorat, transparent och icke-diskriminerande anbudsförfarande har Grekland förmodligen fått det högsta priset på marknaden och inte förlorat några av statens resurser. Kommissionen kan därför godkänna att en marknadsekonomisk aktör under liknande omständigheter skulle ha sålt den aktuella andelen i kasinot till ett liknande pris. Följaktligen anser kommissionen att den grekiska statens försäljning av andelen om 49 procent av Casino Mont Parnès’ kapital inte ger några fördelar och därmed inte utgör statligt stöd.
7. SLUTSATS
(69)
Kommissionen anser att den grekiska statens försäljning av sin 49-procentiga andel i kapitalet i Casino Mont Parnès inte utgör något stöd.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE:
Artikel 1
Den grekiska statens försäljning av sin andel om 49 procent i kapitalet i Casino Mont Parnès utgör inte något stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.
Artikel 2
Detta beslut riktar sig till Republiken Grekland.
Utfärdat i Bryssel den 24 maj 2011.