ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 12. června 2012
o opatřeních SA. 27420 (C 12/2009) (ex N 19/2009), která provedlo Finsko ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti
(oznámeno pod číslem C(2012) 3249)
(Pouze finské a švédské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2013/8/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními, a s ohledem na tyto připomínky (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 15. ledna 2009 oznámilo Finsko Komisi podporu na záchranu spočívající v záruce a úpravě splátkového kalendáře, která byla poskytnuta společnosti Osuuskunta Karjaportti (dále jen „Karjaportti“; v době podání oznámení byla společnost známa jako Järvi-Suomen Portti Osuuskunta). Dopisy ze dne 5. února 2009, 11. února 2009, 16. února 2009 a 20. února 2009 poskytlo Finsko Komisi další informace.
(2)
Dopisem ze dne 8. dubna 2009 Komise Finsko informovala, že se s ohledem na oznámená opatření a některá opatření provedená v minulosti rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) (2). Na základě tohoto rozhodnutí o zahájení řízení poskytlo Finsko Komisi dopisem ze dne 13. května 2009 další informace.
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k opatřením podpory.
(4)
Komise obdržela připomínky od jedné zúčastněné strany. Tyto připomínky předala Finsku, aby se k nim mohlo vyjádřit. Připomínky Finska byly obdrženy dopisem ze dne 28. srpna 2009. Finsko poskytlo další informace e-mailem ze dne 3. listopadu 2009.
(5)
Dopisem ze dne 15. prosince 2009 Komise Finsko informovala, že se rozhodla řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU rozšířit na dodatečná opatření podpory, která byla provedena v minulosti. Finsko poskytlo další informace dopisem ze dne 12. února 2010.
(6)
Rozhodnutí Komise o rozšíření řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k opatřením podpory. Komise neobdržela od zúčastněných stran žádné další připomínky.
(7)
Dne 1. března 2010 informovalo Finsko Komisi o zpětvzetí oznámení o záruce ve prospěch společnosti Karjaportti. Dopisem ze dne 26. března 2010 Komise Finsku sdělila, že se zpětvzetím oznámení o záruce bude zabývat v konečném rozhodnutí spolu s ostatními posuzovanými opatřeními. Komise mimoto Finsku zaslala další dotazy, na něž Finsko odpovědělo dopisem ze dne 22. dubna 2010. Dne 15. července 2010 zaslala Komise Finsku žádost o informace, na niž Finsko odpovědělo dne 20. srpna 2010. Další žádost o informace zaslala Komise dne 28. září 2010 a Finsko na ni odpovědělo dne 29. listopadu 2010. Komise si posléze vyžádala doplňkové informace dopisem ze dne 16. listopadu 2011. Finsko tyto informace poskytlo dne 16. prosince 2011.
2. PŘÍJEMCE
2.1. Družstvo Karjaportti
(8)
Karjaportti je družstevní společnost se sídlem v Mikkeli, s výrobními zařízeními ve městech Mikkeli a Kouvola, jež se obě nacházejí ve východním Finsku (Itä-Suomi), což je region způsobilý pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Družstvo bylo původně založeno v roce 1914. V roce 1950 bylo nazváno Osuusteurastamo Karjaportti; ode dne 31. prosince 2002 bylo známo jako Järvi-Suomen Portti Osuuskunta a ode dne 14. prosince 2010 pak jako Karjaportti. V současnosti společnost Karjaportti zaměstnává trvale 300 osob a na jaře a v létě dalších 100 až 120 sezónních pracovníků.
(9)
Společnost Karjaportti podniká v oblasti výroby potravin, především v oblasti zpracování masa na výrobky jako masové kuličky a párky. Družstvo mimoto prodává balené maso, kusy masa a jatečně upravená těla. Společnost Karjaportti vyváží malý objem do ostatních členských států.
2.2. Finanční situace společnosti Karjaportti
(10)
Ode dne 1. prosince 2004 prochází společnost Karjaportti restrukturalizací pod soudním dohledem podle zákona o restrukturalizaci podniků č. 47/1993 (5) (dále jen „řízení pod soudním dohledem“; podrobnější informace o restrukturalizaci pod soudním dohledem viz 31.-43. bod odůvodnění).
(11)
Informace o finanční situaci společnosti Karjaportti před restrukturalizací pod soudním dohledem a během ní jsou uvedeny v následující tabulce:
Tabulka I
Hlavní finanční údaje společnosti Karjaportti v EUR
Rok
Obrat
Hospodářský výsledek
Čistý výsledek (zisk/ztráta)
Schodek z předchozích účetních období
Akciový kapitál / rezervy a rezervní fondy
Zůstatek vlastního kapitálu
2000
139 620 882
8 682
-1 169 091
7 681 411/ 10 247 107
8 893 097
2001
139 748 861
2 082 662
549 865
7 812 809/ 9 078 473
9 442 963
2002
135 781 234
2 259 488
14 382
7 783 428/ 9 559 942
17 357 751
2003
128 354 480
-3 299 914
-6 009 055
7 585 778/ 9 506 525
11 083 248
2004
125 849 631
-3 972 464
-10 686 420
7 234 608/ 3 497 953
46 141
2005
101 507 619
-6 629 915
-9 235 908
-7 404 955
7 772 913/ 216 662
-8 651 289
2006
99 802 293
-3 485 054
4 277 565
-16 640 864
8 141 610/ 216 662
-4 005 028
2007
86 962 069
-8 916 539
-7 943 878
-12 363 299
6 244 277/ 216 662
-13 846 239
2008
80 901 753
-3 791 985
-2 770 037
-20 307 178
5 768 185/ 216 662
-17 092 368
2009
64 793 763
305 936
-2 124 435
-23 077 214
5 077 160/ 216 662
-19 907 828
(12)
V roce 2008 podaly finské daňové úřady dvakrát návrh na vyhlášení úpadkového řízení proti společnosti Karjaportti. Při prvním návrhu dne 7. října 2008 předložily příkaz k úhradě částky ve výši 461 579 EUR. Daňové úřady posléze svůj návrh stáhly. Návrh byl opětovně podán dne 1. prosince 2008 s příkazem k úhradě částky ve výši 981 658 EUR. Úpadkové řízení proti společnosti Karjaportti bylo v červnu 2009 uzavřeno, jelikož družstvo splatilo daňovým úřadům dlužnou částku.
3. POPIS OPATŘENÍ
(13)
Posuzovaná opatření spočívají v opatřeních, která provedlo město Mikkeli, kde má společnost Karjaportti své sídlo, a opatřeních provedených společností Finnvera Oyj (dále jen „Finnvera“). Finnvera je specializovaná finanční společnost, kterou vlastní finský stát, a je oficiální finskou vývozní úvěrovou agenturou (6). Níže jsou popsána nejprve opatření, která provedlo město Mikkeli (oddíl 3.1), a poté opatření společnosti Finnvera (oddíl 3.2).
3.1. Opatření, která provedlo město Mikkeli
3.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1) a postoupení pozemku (opatření č. 2)
(14)
Opatření č. 1: Rozhodnutím ze dne 12. června 2000 poskytlo zastupitelstvo města Mikkeli společnosti Karjaportti absolutní záruku („takaus“) pokrývající celý budoucí úvěr ve výši 25 milionů FIM (přibližně 4,2 milionu EUR (7)). Úvěr s pevnou úrokovou sazbou ve výši 5,35 % a s desetiletou dobou trvání společnosti Karjaportti poskytla v září 2000 banka Tapiola Pankki Oy (dále jen „Tapiola“). Rada města Mikkeli zároveň záruku provedla, a to podepsáním smlouvy o záruce. Záruka byla poskytnuta bez poplatku a jako absolutní záruka, kdy ručitel odpovídá za jistinu, jako by se jednalo o jeho vlastní dluh, což znamená, že věřitel mohl ručitele požádat o splacení jistiny, jakmile se stala splatnou. Úvěr se zárukou byl poskytnut na financování výstavby výrobního zařízení v obvodu Tikkala ve městě Mikkeli (8).
(15)
Záruka byla zajištěna formou již existujících zástavních práv k nemovitostem se zapsanou hodnotou ve výši 7,5 milionu FIM (1 261 409 EUR) (9). Při provedení opatření č. 1 byly jako zajištění k dispozici zástavní práva k nemovitostem v hodnotě přibližně 3 milionů FIM. Záruka byla mimoto zajištěna obchodními hypotékami (10) se zapsanou hodnotou ve výši 25 milionů FIM resp. 30,5 milionu FIM, které se vztahovaly na movitý majetek společnosti Karjaportti.
(16)
Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem v prosinci 2004 požádala banka Tapiola město Mikkeli na základě záruky o uhrazení nesplacených dluhů společnosti Karjaportti. Po provedení těchto plateb ve prospěch banky Tapiola nastoupilo město Mikkeli na místo banky Tapiola jako věřitel společnosti Karjaportti (viz 34. bod odůvodnění).
(17)
Opatření č. 2: V roce 2000 byl společnosti Karjaportti postoupen rovněž pozemek na výstavbu výrobního závodu v Tikkale, a to venkovským okresem Mikkeli (11). Pozemek měl rozlohu 152 366 m2 a město Mikkeli jej společnosti Karjaportti poskytlo bezúplatně, tj. nebyla uhrazena žádná kupní cena. Město Mikkeli se mimoto zavázalo, že převede pozemek, který je připraven na výstavbu. Za tímto účelem město Mikkeli uhradilo společnosti Karjaportti náklady na přípravu pozemku ve výši 2 000 000 FIM (přibližně 336 376 EUR) (12).
(18)
V souvislosti s výstavbou výrobního závodu v Tikkale byla provedena další opatření ve prospěch společnosti Karjaportti. Společnost Finnvera poskytla úvěry a záruky ve výši 20 000 000 FIM (přibližně 3 363 759 EUR) a Ministerstvo práce a hospodářství (posléze Ministerstvo obchodu a průmyslu) udělilo přímé granty ve výši 15 000 000 FIM (přibližně 2 552 819 EUR).
(19)
Celkově měla opatření popsaná v 14.-18. bodě odůvodnění, která měla být provedena za účelem výstavby výrobního závodu v Tikkale, nominální hodnotu 63 783 719 FIM (přibližně 10 757 652 EUR). Podle přehledu uvedeného v následující tabulce činil hrubý grantový ekvivalent provedených opatření 3 617 143 EUR:
Tabulka II
Hrubý grantový ekvivalent provedených opatření v EUR
Opatření
Částka
Hrubý grantový ekvivalent
Záruka města Mikkeli
4 204 698
345 786
Postoupení pozemku městem Mikkeli
300 000
300 000
Příprava pozemku uhrazená městem Mikkeli
336 376
336 376
Úvěr společnosti Finnvera
1 681 879
82 162
Přímé granty: Ministerstvo obchodu a průmyslu
2 552 819
2 552 819
CELKEM
10 757 652
3 617 143
(20)
Hrubý grantový ekvivalent záruky poskytnuté městem Mikkeli vypočítalo Finsko takto: Porovnalo tržní sazbu u srovnatelné záruky (1,75 %) se záruční prémií, kterou skutečně účtovalo město Mikkeli (0 %). Prvek podpory v záruce se rovná rozdílu mezi oběma prémiemi, tj. 1,75 %. Pokud by město Mikkeli účtovalo prémii s touto sazbou, získalo by během desetileté doby platnosti záruky jako prémie částku ve výši 2 406 250 FIM, což by při použití diskontní sazby ve výši 5,7 % ke dni poskytnutí záruky činilo 1 055 949 FIM (přibližně 345 786 EUR).
(21)
Hrubý grantový ekvivalent úvěru společnosti Finnvera vypočítalo Finsko takto: Porovnalo úrokovou sazbu, kterou za úvěr účtovala společnost Finnvera (šestiměsíční EURIBOR plus 1,75 %), s referenční sazbou podle sdělení Komise o způsobu stanovení referenčních a diskontních sazeb (13), jež bylo platné v době poskytnutí úvěru. Prvek podpory odpovídá rozdílu mezi oběma sazbami za dobu trvání úvěru (10 let). Od výsledku výpočtu byla odečtena provize, kterou musela společnost Karjaportti za úvěr zaplatit (0,5 %). Při použití diskontní sazby ve výši 5,7 % ke dni poskytnutí úvěru činil prvek podpory 82 162 EUR.
(22)
Způsobilé investiční náklady byly vypočteny na základě nákladů souvisejících s pořizovacími cenami podle rozdělení uvedeného v tabulce:
Tabulka III
Rozdělení projektových nákladů souvisejících s pořizovacími cenami v EUR
Pozemky a stavby
14 208 192
Stroje a zařízení
11 155 379
Kancelářské vybavení / programové vybavení
572 356
CELKEM
25 935 928
(23)
Prvek podpory ve výši 3 617 143 EUR odpovídá intenzitě podpory 13,95 % celkových způsobilých nákladů ve výši 25 935 928 EUR.
(24)
Společnost Karjaportti požádala o opatření, která provedlo město Mikkeli, před zahájením prací na investičním projektu (14). Opatření přijalo Finsko na podporu regionálního rozvoje. Nový výrobní závod měl zvýšit počet pracovních míst z přibližně 400 na 550 až 600.
3.1.2. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(25)
Dne 28. února 2002 odkoupilo město Mikkeli od společnosti Karjaportti šest pozemků a jednu stavbu i se souvisejícími nájmy. Kupní cena, která byla uhrazena, činila 6 646 787 EUR (15). Ke dni odkupu nemovitostí městem Mikkeli a v případě jednoho pozemku ke dni převodu jeho vlastnictví na město Mikkeli nebyly nemovitosti zatíženy zástavními právy.
3.1.3. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(26)
Rozhodnutím ze dne 8. března 2004 udělilo zastupitelstvo města Mikkeli záruku pokrývající celý úvěr ve výši 607 054 EUR, který měla poskytnout banka Tapiola. Dne 14. dubna 2004 byl úvěr poskytnut s pevnou úrokovou sazbou ve výši 4 % a s desetiletou dobou trvání. Záruka byla udělena bez jakéhokoli poplatku a jako absolutní záruka. Úvěr resp. záruka měly nahradit úvěr poskytnutý bankou Tapiola, pro nějž město Mikkeli původně udělilo záruku rozhodnutím ze dne 2. listopadu 1992. Původní úvěr činil 7,5 milionu FIM (1 261 409 EUR) a byl poskytnut s úrokovou sazbou ve výši 4,5 % na dobu 10 let.
(27)
Záruka byla zajištěna formou zástavního práva k nemovitosti, a to výrobnímu závodu v Tikkale, který byl použit jako zajištění již u opatření č. 1. Město Mikkeli mimoto drželo obchodní hypotéku se zapsanou hodnotou v registru obchodních hypoték ve výši 25 milionů FIM. Rovněž tato obchodní hypotéka byla použita jako zajištění již u opatření č. 1.
(28)
Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem v prosinci 2004 požádala banka Tapiola město Mikkeli na základě záruky o uhrazení nesplacených dluhů společnosti Karjaportti. Po provedení těchto plateb nastoupilo město Mikkeli na místo věřitele společnosti Karjaportti místo banky Tapiola (viz 34. bod odůvodnění).
3.1.4. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(29)
Rozhodnutím ze dne 10. května 2004 udělilo město Mikkeli absolutní záruku, která se vztahovala na celý úvěr ve výši 1,7 milionu EUR, jenž měla poskytnout banka Tapiola. Dne 8. června 2004 se banka Tapiola rozhodla poskytnout tříletý investiční úvěr ve výši 1,7 milionu EUR s pohyblivou úrokovou sazbou dvanáctiměsíční EURIBOR s připočtením pevného rozpětí ve výši 0,3 %. Záruka byla udělena bez jakéhokoli poplatku a jako absolutní záruka. Záruka byla zajištěna stejným zástavním právem k nemovitosti vztahujícím se na výrobní závod Tikkala jako opatření č. 1 a č. 4 a stejnou obchodní hypotékou (16), kterou drželo město Mikkeli. Město Mikkeli mimoto získalo jako zvláštní zástavu nové zajištění ve formě zástavního práva se zapsanou hodnotou ve výši 1 135 268 EUR vztahující se na výrobní závod Tikkala.
(30)
Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem v prosinci 2004 požádala banka Tapiola město Mikkeli na základě záruky o uhrazení nesplacených dluhů společnosti Karjaportti. Po provedení těchto plateb nastoupilo město Mikkeli na místo věřitele společnosti Karjaportti místo banky Tapiola (viz 34. bod odůvodnění).
3.1.5. Opatření přijatá v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(31)
Dne 17. listopadu 2004 podala společnost Karjaportti společně s věřiteli Nordea Bank Finland Abp (dále jen „Nordea Bank“), Nordea Rahoitus Suomi Oy (dále jen „Nordea Financing“) a OKO Osuuspankkien Keskuspankki Oyj (ode dne 1. března 2008 se tato společnost nazývá Pohjola Pankki Oyj; dále jen „OKO/Pohjola Bank“) u okresního soudu v Mikkeli návrh na restrukturalizaci pod soudním dohledem. Podle finského práva lze takovouto restrukturalizaci provést za účelem obnovení životaschopného podnikání dlužníka v tísni, zajištění jeho další životaschopnosti nebo dosažení restrukturalizace dluhu (17). Restrukturalizace společnosti Karjaportti pod soudním dohledem byla na základě rozhodnutí okresního soudu v Mikkeli zahájena dne 1. prosince 2004. Z právního hlediska nesmí dlužník ode dne zahájení splácet restrukturalizované dluhy nebo poskytovat zajištění za takovéto dluhy (18). Restrukturalizovanými dluhy jsou veškeré dluhy, které vznikly přede dnem zahájení restrukturalizace.
(32)
Následně byl okresnímu soudu předložen dne 23. června 2005 program restrukturalizace a dne 30. listopadu 2005 revidovaný program restrukturalizace. Doba trvání programu restrukturalizace, kterou okresní soud schválil dne 30. ledna 2006, činila deset let (do dne 1. července 2015). Mezi rokem 2004 a 2008 ukončila společnost Karjaportti 372 pracovních smluv a zadala některé své činnosti externím dodavatelům, například akvizice a činnosti týkající se jatek a bourání masa.
(33)
Celkově představovalo přibližně [30-70] (19) % restrukturalizovaných dluhů, na něž se vztahovala restrukturalizace pod soudním dohledem, dluhy vůči soukromým věřitelům. Soukromými věřiteli s nejvyššími podíly na těchto dluzích byly výše zmíněné banky Nordea Bank a OKO/Pohjola Bank a rovněž Nordea Financing.
(34)
Dne 16. prosince 2004 požádala banka Tapiola v souvislosti s restrukturalizací pod soudním dohledem město Mikkeli o uhrazení tří nesplacených úvěrů, za něž se město Mikkeli zaručilo a které jsou popsány v bodě 3.1.1, 3.1.3 a 3.1.4. a . Po zaplacení dlužných částek bance Tapiola se město Mikkeli stalo věřitelem společnosti Karjaportti, co se týká celkové částky tří nesplacených úvěrů, která činila 5 356 895 EUR. Na úvěry se vztahovalo zajištění popsané v 15., 27. a 29. bodě odůvodnění.
(35)
V rámci restrukturalizace pod soudním dohledem město Mikkeli mimoto zapsalo pohledávku ve výši 682 087 EUR, která sestávala z poplatků, jež nebyly zaplaceny oddělení správy majetku, oddělení vodního hospodářství a oddělení nakládání s odpady v rámci městského úřadu Mikkeli. Na tuto pohledávku se rovněž vztahovalo zajištění popsané v 15., 27. a 29. bodě odůvodnění.
(36)
Úvěry a ostatní dluhy (nezaplacené poplatky) vůči městu Mikkeli se v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem považovaly za velké zajištěné pohledávky (20). Ostatní velké zajištěné pohledávky držely soukromé strany (Nordea Bank, Nordea Financing, OKO/Pohjola Bank) a společnost Finnvera (21).
Tabulka IV
Velké zajištěné pohledávky v EUR
Věřitel s velkými zajištěnými pohledávkami
Částka
Podíl v %
Nordea Bank
[…](*)
[10-40] %
Nordea Financing
[…]
[0-20] %
OKO/Pohjola Bank
[…]
[10-40] %
Finnvera
[…]
[10-40] %
Město Mikkeli - úvěry v důsledku uplatněných záruk
[…]
[10-40] %
Město Mikkeli - ostatní dluhy (nezaplacené poplatky)
[…]
[0-20] %
CELKEM
24 579 150
100 %
(37)
Ve vztahu k úvěrům a ostatním dluhům (nezaplaceným poplatkům) vůči městu Mikkeli se v programu restrukturalizace předpokládala tato opatření:
(38)
Úvěr města Mikkeli ve výši 5 356 895 EUR se považoval za „zajištěnou pohledávku“ a byl rozdělen na dvě části. U obou částí byly v souladu s programem restrukturalizace sníženy úrokové sazby: u části ve výši 4,0 milionů EUR činila úroková sazba do dne 31. prosince 2010 […] EURIBOR minus […] % (předpokládalo se však, že úroková sazba nebude vyšší než […] % nebo nižší než […] %). Po tomto datu se účtovala úroková sazba […] EURIBOR. U zbývající části ve výši 1 356 895 milionů EUR byla účtována úroková sazba […] EURIBOR (22). Stejně jako v případě úvěrů se nezaplacené poplatky ve výši 682 087 EUR považovaly za „zajištěnou pohledávku“ a úroková sazba se snížila na […] EURIBOR (23).
(39)
Rovněž u zajištěných pohledávek soukromých věřitelů se v programu restrukturalizace předpokládá úroková sazba […] EURIBOR. U určité částky každého věřitele kromě […] se do dne 31. prosince 2010 předpokládala snížená úroková sazba […] EURIBOR minus […] %; minimální úroková sazba ve výši […] % a maximální úroková sazba ve výši […] %. Po dni 31. prosince 2010 činila úroková sazba u všech zajištěných pohledávek […] EURIBOR.
Tabulka V
Částky úroků u velkých zajištěných pohledávek v EUR
Věřitel s velkými zajištěnými pohledávkami
Úroková sazba […] EURIBOR minus […] % do dne 31. prosince 2010; po tomto dni bude účtována úroková sazba […] EURIBOR u částky
Úroková sazba […] EURIBOR u částky
Nordea Bank a Nordea Financing
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
Město Mikkeli - úvěry v důsledku uplatněných záruk
[…]
[…]
Město Mikkeli - ostatní dluhy (nezaplacené poplatky)
[…]
(40)
Město Mikkeli souhlasilo s odkladem splátek výše uvedených dluhů. Podle programu restrukturalizace se splacení zajištěných pohledávek města Mikkeli předpokládá v roce 2015. První splátka měla být uhrazena dne 1. července 2009, od roku 2010 se předpokládají dvě splátky ročně a v roce 2015 má být zaplacena zbývající velká část zajištěných pohledávek, tj. […] EUR v případě úvěrů v důsledku uplatněných záruk a […] EUR v případě ostatních dluhů (nezaplacené poplatky).
(41)
Rovněž soukromí věřitelé souhlasili s odkladem splátek zajištěných pohledávek.
Tabulka VI
Odklad plateb v EUR
Věřitel s velkými zajištěnými pohledávkami
Dluh
Splátka splatná dne 1.7.2009 a 2.1.2010 a 1.7.2010
% celkové výše dluhů
Splátka splatná dne 2.1.2011 a 1.7.2011
% celkové výše dluhů
Splátka splatná co šest měsíců počínaje dnem 2.1.2012 do dne 2.1.2015
% celkové výše dluhů
Splátka splatná dne 1.7.2015
% celkové výše dluhů
Nordea Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nordea Financing
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Město Mikkeli
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Město Mikkeli
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Celkem
24 579 150
500 000
2 %
1 000 000
4 %
1 500 000
6 %
10 579 150
43 %
(42)
Podle programu restrukturalizace mělo být splácení úvěrů a nezaplacených poplatků městu Mikkeli dokončeno do roku 2015, přičemž velká část dlužné částky měla být uhrazena v roce 2015. Pokud společnost Karjaportti v roce 2015 na konci restrukturalizace pod soudním dohledem nesplní určité ekonomické požadavky (poměr mezi závazky a provozní marží vyšší než 4), promine město Mikkeli částku nesplacených dluhů ve výši maximálně [0-3] milionů EUR.
(43)
Na konci restrukturalizace pod soudním dohledem se sníží rovněž pohledávky ostatních věřitelů. Nordea Bank odepíše částku ve výši maximálně [0-3 miliony] EUR a Nordea Financing částku ve výši maximálně [0-2 miliony] EUR. Pohledávka společnosti Finnvera se sníží nejvýše o [0-2 miliony] EUR. Pohledávka […] nebude snížena. Podle programu restrukturalizace se částky, o něž mají být zajištěné pohledávky sníženy, zakládají na hodnotě zajištění u zajištěných úvěrů v případě dvou různých scénářů: podle prvního scénáře pokračuje společnost Karjaportti v činnosti; podle druhého scénáře společnost Karjaportti svou činnost změní nebo ukončí, tj. bude nutno zajištění uplatnit. Obě hodnoty byly stanoveny prostřednictvím dvou nezávislých ocenění (24). Konkrétní částka, o niž byla zajištěná pohledávka snížena, pak byla u každého věřitele určena zvlášť s přihlédnutím k jeho pořadí a po srovnání hodnot v případě dvou rozdílných scénářů.
3.1.6. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(44)
Dne 2. září 2005 prodala společnost Karjaportti 50 % akcií v realitní společnosti Kiinteistö Oy Suksimäki společnosti ve vlastnictví města Mikkeli za kupní cenu ve výši 860 000 EUR.
3.1.7. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(45)
Společnost Karjaportti neplatila u zajištěných pohledávek města Mikkeli úroky za období od 16. prosince 2004 do 19. prosince 2005 (25). Tyto úroky činily 281 982 EUR a rozhodnutím zastupitelstva města Mikkeli ze dne 19. prosince 2005 byly přeměněny na úvěr s dobou trvání do konce roku 2010. Úrokovou sazbou u tohoto úvěru je tříměsíční EURIBOR plus 0,3 %. Předpokládalo se, že úvěr začne být splácen v březnu 2009, a ke splácení mělo dojít ve čtyřech stejných splátkách, jež měly být hrazeny dvakrát ročně, tj. v roce 2009 měla být zaplacena částka ve výši 144 991 EUR a v roce 2010 měla být zaplacena částka ve výši 144 991 EUR (26). Splacení dlužných částek bylo přinejmenším částečně odloženo (viz opatření č. 12).
(46)
Přeměna nezaplacených úroků na úvěry v roce 2005 byla v zásadě stanovena v programu restrukturalizace. Podle programu mělo být v této souvislosti zacházeno stejně nejen s městem Mikkeli, nýbrž rovněž se všemi zajištěnými věřiteli. V souladu s tím přeměnil dne 28. prosince 2005 [jeden soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 623 000 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úroková sazba činila tříměsíční EURIBOR plus 1,5 %. Předpokládalo se, že splácení začne v roce 2009. Dne 29. prosince 2005 přeměnil [další soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 532 500 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úroková sazba činila tříměsíční EURIBOR plus 2 %. Začátek splácení se předpokládal v roce 2009.
3.1.8. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 (opatření č. 9)
(47)
Rozhodnutím ze dne 5. února 2007 schválila rada města Mikkeli odepsání pohledávky vůči společnosti Karjaportti ve výši 274 023 EUR v účetních výkazech za rok 2006. Odpis dluhu v účetních výkazech neměl žádný dopad na právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, a město Mikkeli proto nadále usilovalo o splacení tohoto dluhu.
3.1.9. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2008 (opatření č. 10)
(48)
Město Mikkeli odepsalo ve svých účetních výkazech za rok 2008 nejistou pohledávku vůči společnosti Karjaportti ve výši 5,7 milionu EUR. Odpis dluhu v účetních výkazech neměl žádný dopad na právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, a město Mikkeli proto nadále usilovalo o splacení tohoto dluhu.
3.1.10. Neprovedená záruka, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(49)
Zastupitelstvo města Mikkeli rozhodlo dne 8. prosince 2008 o poskytnutí absolutní záruky ve výši 2,75 milionu EUR k pokrytí budoucího úvěru, který měla společnosti Karjaportti poskytnout banka Tapiola. Zastupitelstvo pověřilo městskou radu, aby rozhodla o podrobných podmínkách týkajících se absolutní záruky, tj. provedení záruky. Podle oznámení měl úvěr činit 5 819 807 EUR s úrokovou sazbou ve výši 3,65 %. Jako odměna za záruku předpokládá oznámené opatření jednorázový poplatek ve výši 4 % a záruka bude udělena na dobu deseti let (27).
(50)
Rozhodnutí zastupitelstva města Mikkeli se nestalo pravomocným, jelikož u správního soudu v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) byla podána stížnost. Na základě této stížnosti soud městu Mikkeli nařídil, aby provádění záruky ukončilo a požádalo Komisi o schválení podpory.
(51)
Jelikož se rozhodnutí zastupitelstva města Mikkeli o poskytnutí záruky nestalo pravomocným, banka Tapiola úvěr společnosti Karjaportti neposkytla. Finsko vzalo oznámení týkající se záruky v březnu 2010 zpět, jelikož společnost Karjaportti stáhla svou žádost o záruku a městská rada dne 22. února 2010 rozhodla o neprovedení rozhodnutí městského zastupitelstva.
3.1.11. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(52)
Odklad splácení zajištěných pohledávek: Podle programu restrukturalizace schváleného soudem se předpokládalo, že společnost Karjaportti uhradí v roce 2009 částku ve výši […] EUR a v roce 2010 zbývající částku zajištěných pohledávek ve výši […] EUR (viz tabulka VI). Podle oznámení mělo být splacení těchto částek odloženo nejpozději do dne 1. července 2015.
(53)
Odklad splácení úvěru poskytnutého v roce 2005 (přeměna nezaplacených úroků): Předpokládalo se, že společnost Karjaportti uhradí v roce 2009 částku ve výši 140 991 EUR a v roce 2010 stejnou částku nezaplacených úroků přeměněných na úvěr (40. bod odůvodnění). Podle oznámení mělo být uhrazení těchto částek odloženo na roky 2011 až 2013 (28).
(54)
Správní soud v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) zakázal dne 4. února 2009 provedení rozhodnutí městského zastupitelstva, které se týkalo úpravy splátkového kalendáře. Zdá se však, že k úpravě splátkového kalendáře přesto došlo. Počínaje od května 2009 předkládala společnost Karjaportti městu Mikkeli a ostatním věřitelům pravidelně návrhy na odklad plateb týkajících se splatných dluhů za účelem zachování činnosti družstva (29). Tyto návrhy rada města Mikkeli schválila.
3.2. Opatření provedená společností Finnvera
(55)
Podle informací, které předložilo Finsko, poskytla společnost Finnvera společnosti Karjaportti v letech 2004 až 2008 řadu úvěrů a záruk.
(56)
Finnvera je specializovaná finanční společnost, kterou vlastní Finsko a která je oficiální finskou vývozní úvěrovou agenturou. Činnosti společnosti Finnvera se řídí cíli průmyslové politiky a politiky týkající se vlastnictví, které stanoví stát. K těmto cílům patří: zvýšení počtu začínajících podniků; poskytování financování na změny, s nimiž se setkávají malé a střední podniky, a podpora růstu podniků, internacionalizace a vývozu. Předpokládá se, že společnost Finnvera dodržuje při svých činnostech zásadu ekonomické soběstačnosti. Finsko však hradí část ztrát společnosti Finnvera z úvěrů a záruk; stát je přímo odpovědný za domácí záruky a vývozní úvěrové záruky poskytnuté společností Finnvera a uděluje záruky při získávání finančních prostředků ze strany společnosti Finnvera. Tato státní opatření ve vztahu k společnosti Finnvera nespadají do oblasti působnosti tohoto rozhodnutí; Komise si vyhrazuje právo posoudit je v pozdější fázi. Na společnost Finnvera se vztahuje zákon o správním řízení č. 434/2003.
(57)
Co se týká řízení společnosti Finnvera, vlastníka společnosti, kterým je v případě společnosti Finnvera stát, zastupuje dozorčí rada, která dohlíží na správu společnosti ze strany představenstva a generálního ředitele. Členové dozorčí rady jsou voleni z parlamentních skupin politických stran na základě jejich zastoupení ve finském parlamentu. Dozorčí rada společnosti Finnvera mimoto zahrnuje zástupce organizací v souladu s cíli průmyslové politiky společnosti. Představenstvo, které má 6-9 členů a 2 náhradníky, potvrzuje strategii společnosti, schvaluje účetní výkazy a průběžnou zprávu, podporuje rozvoj společnosti a zajišťuje, aby její činnosti byly v souladu se zákonem a plnily cíle stanovené vlastníkem. Čtyři členové představenstva a dva náhradníci jsou voleni z kandidátů, které jmenují různá ministerstva. Za správu společnosti odpovídá generální ředitel.
(58)
Společnost Finnvera je ode dne 25. září 2007 osvobozena od placení daně z příjmů. Toto osvobození od daně schválila Komise. Schvalující rozhodnutí se zakládá na závazku finských orgánů, že společnost Finnvera omezí své činnosti na správu režimů státní podpory (30).
3.2.1. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(59)
Dne 17. března 2004 udělila společnost Finnvera záruku na celý úvěr ve výši 91 000 EUR s poplatkem za poskytnutí záruky ve výši 3 % ročně. Úvěr, který měl dobu trvání 3 roky, poskytla banka Tapiola s pevnou úrokovou sazbou ve výši [2-5] % ročně. Úvěr resp. záruka měly nahradit úvěr, který banka Tapiola poskytla v roce 1992.
3.2.2. Úvěr poskytnutý dne 12. ledna 2006 (opatření č. 14)
(60)
Dne 12. ledna 2006 poskytla společnost Finnvera úvěr ve výši 180 000 EUR s úrokovou sazbou šestiměsíční EURIBOR + 2 % ročně. Úvěr souvisí s úroky narostlými během procesu restrukturalizace v období od 2. prosince 2004 do 28. února 2008, které byly přeměněny na nový úvěr. Úvěr byl zajištěn zástavními právy k nemovitostem nacházejícím se v obcích Tikkala, Lappeenranta a Kouvola, a akciemi v […]. Úvěr byl poskytnut do konce roku 2010 a splácení mělo začít v roce 2009. Ke dni 23. listopadu 2011 nebyla dosud splacena jistina ve výši […] EUR. Úroky na úvěry současně přeměnili i soukromí věřitelé […] a […].
(61)
Dne 28. prosince 2005 přeměnil [soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 623 000 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úrokovou sazbou je tříměsíční EURIBOR plus 1,5 %. Splácení mělo podle předpokladů začít v roce 2009.
(62)
Dne 29. prosince 2005 přeměnil [další soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 532 500 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úroková sazba činila tříměsíční EURIBOR plus 2 %. Splácení mělo podle předpokladů začít v roce 2009.
3.2.3. Záruka poskytnutá dne 14. září 2006 (opatření č. 15)
(63)
Dne 14. září 2006 udělila společnost Finnvera společnosti […] protizáruku ve výši 300 000 EUR s poplatkem za poskytnutí záruky ve výši 1,65 % ročně, který hradí společnost Karjaportti. […] zase poskytla společnosti Karjaportti záruku za tutéž částku s úrokovou sazbou ve výši 1,25 %. Tato záruka a protizáruka pokrývaly 16,7 % částky ve výši 1,8 milionu EUR týkající se smlouvy o subdodávkách uzavřené mezi společnostmi […] a Karjaportti. Doba platnosti záruky společnosti Finnvera činila 8 měsíců. Na zbývající část smlouvy o subdodávkách se vztahovaly záruky od […] a […] (825 000 EUR resp. 675 000 EUR), které účtovaly poplatek za poskytnutí záruky ve výši 1,75 %. Společnost Finnvera se na poskytnutí těchto záruk nepodílela, tj. s ohledem na tyto záruky nebyly poskytnuty žádné protizáruky. Platnost protizáruky společnosti Finnvera skončila dne 30. června 2007, aniž by byla tato protizáruka uplatněna. Na základě této záruky proto společnosti Finnvera nevznikly žádné platební povinnosti.
3.2.4. Úvěr poskytnutý dne 6. července 2007 (opatření č. 16)
(64)
Dne 6. července 2007 poskytla společnost Finnvera úvěr ve výši 250 000 EUR s úrokovou sazbou šestiměsíční EURIBOR + 2,5 % ročně. Úvěr byl poskytnut na šest měsíců a měl být splacen do dne 15. ledna 2008. Dosud byla splacena pouze část tohoto úvěru (nesplacená částka ke dni 23. listopadu 2011: […]).
(65)
Soukromí věřitelé, […] a […], poskytli současně úvěry ve výši 800 000 EUR resp. 650 000 EUR, rovněž s šestiměsíční dobou trvání. Úrokovou sazbou u těchto úvěrů byl měsíční EURIBOR plus 2 %. Splácení těchto úvěrů je rovněž opožděno (nesplacené částky ke dni 23. listopadu 2011: […] EUR a […] EUR).
(66)
U těchto dvou úvěrů a u úvěru poskytnutého společností Finnvera poskytla společnost Karjaportti toto zajištění: obchodní hypotéku se zapsanou hodnotou ve výši 1 850 067 EUR; akcie ve společnosti […] a bankovní účet. Tato zajištění byla mezi společnosti Finnvera, […] a […] rozdělena podle jejich rizika ve vztahu k těmto úvěrům. Ve skutečnosti měli tito tři věřitelé stejné pořadí a zajištění si rozdělili podle svých procentních podílů (Finnvera: [0-30] %; [první soukromý věřitel]: [10-50] %; [druhý soukromý věřitel]: [10-50] %).
3.2.5. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(67)
Dne 9. ledna 2008 udělila společnost Finnvera společnosti […] protizáruku ve výši 280 000 EUR s poplatkem za poskytnutí záruky ve výši 2,5 % ročně, který hradí společnost Karjaportti. Protizáruka pokrývala 80 % záruky ve výši 350 000 EUR, kterou společnosti Karjaportti poskytla dne 11. ledna 2008 společnost […] v souvislosti se smlouvou o subdodávkách uzavřenou mezi […] a […]. Společnost […] účtovala poplatek za poskytnutí záruky ve výši [0-3] %. Společnost Finnvera měla přístup k zajištění ve formě držby akcií ve společnosti […] společností Karjaportti. Podle odhadu společnosti Finnvera ze dne 8. ledna 2008 měly v době udělení protizáruky tyto akcie pro společnost Finnvera hodnotu ve výši […] EUR. Platnost protizáruky skončila dne 28. února 2011 a na základě této záruky se neuskutečnily žádné platby.
4. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(68)
Jak je popsáno v 2., 3. a 6. bodě odůvodnění, Komise se dne 8. dubna 2009 rozhodla zahájit formální vyšetřovací řízení (dále jen „první rozhodnutí o zahájení řízení“). Toto formální vyšetřovací řízení bylo dne 15. prosince 2009 rozšířeno na několik dodatečných opatření (dále jen „druhé rozhodnutí o zahájení řízení“).
4.1. Opatření, která provedlo město Mikkeli
4.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1)
(69)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda je dotyčné opatření v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství. Za prvé, podle sdělení Komise o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory ve formě záruk (31) (dále jen „sdělení o zárukách z roku 2000“), které platilo v době provedení opatření, může opatření představovat státní podporu, jelikož záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši. Tento závěr by nezměnilo ani sdělení o zárukách z roku 2008, které platí v současnosti (32). Poskytnutí záruky bez poplatku, tj. ve skutečnosti převzetí finančního rizika bez jakéhokoli protiplnění, nelze popsat jako chování tržního subjektu.
(70)
Co se týká slučitelnosti, Komise měla pochybnosti, že by záruka mohla být způsobilá pro výjimku podle čl. 107 odst. 3 SFEU; podle předběžného posouzení se zdálo, že nejsou splněny podmínky pokynů Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích (33) (dále jen „pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999“).
4.1.2. Postoupení pozemku (opatření č. 2)
(71)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila Komise pochybnosti, zda se prodej uskutečnil v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, jelikož nebyly splněny požadavky stanovené ve sdělení Komise o prvcích státní podpory při prodejích pozemků a staveb orgány veřejné moci (34). Usuzovalo se, že nebyla zaplacena tržní cena, jelikož pozemky byly společnosti Karjaportti postoupeny bezúplatně. Společnost Karjaportti nemusela mimoto uhradit náklady na přípravu pozemku.
4.1.3. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(72)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila Komise pochybnosti, zda podmínky prodeje vyhovovaly zásadě investora v tržním hospodářství, jelikož Finsko neposkytlo žádné důkazy, že se odkoupení pozemků uskutečnilo za tržních podmínek, jako je ocenění nemovitostí nezávislým odborníkem.
4.1.4. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(73)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda je dotyčné opatření v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství. Za prvé, podle sdělení o zárukách z roku 2000, které bylo v té době v platnosti, může opatření představovat státní podporu, jelikož záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši. Tento závěr nemění ani sdělení o zárukách z roku 2008, které platí v současnosti. Poskytnutí záruky bez poplatku, tj. ve skutečnosti převzetí finančního rizika bez jakéhokoli protiplnění, nelze mimoto popsat jako chování tržního subjektu, zejména v situaci, kdy společnost již měla potíže.
(74)
Co se týká slučitelnosti opatření, Komisi nebyly poskytnuty dostatečné informace, které by jí umožnily určit, zda byly splněny požadavky stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
4.1.5. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(75)
Komise měla podobné pochybnosti jako v případě záruky poskytnuté dne 8. března 2004.
4.1.6. Dohoda o restrukturalizaci pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(76)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda jsou opatření přijatá během restrukturalizace v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství.
(77)
Za prvé, město Mikkeli souhlasilo se snížením úrokových sazeb u zajištěných pohledávek s tím, že účtované úrokové sazby byly mnohem nižší než referenční sazba pro Finsko platná v té době. Jelikož se referenční sazba považuje za tržní sazbu u zdravých podniků a jelikož společnost Karjaportti byla v té době podnikem v obtížích, nepovažuje Komise za pravděpodobné, že by soukromý věřitel poskytl úvěry s tak nízkou úrokovou sazbou.
(78)
Co se týká slučitelnosti opatření, Komise měla v době zahájení řízení pouze omezené poznatky o restrukturalizačních opatřeních, která společnost Karjaportti přijala od roku 2004. Usuzovalo se, že probíhající restrukturalizace nebyla úspěšná, jelikož daňové úřady podaly v prosinci 2008 návrh na vyhlášení úpadkového řízení proti společnosti Karjaportti. Komise měla tudíž pochybnosti, zda lze prostřednictvím přijatých restrukturalizačních opatření dosáhnout dlouhodobé životaschopnosti podniku. Co se týká ostatních kritérií pro podporu na restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (35), bez oznámení a plánu restrukturalizace nemohla Komise posoudit, zda byly splněny ostatní požadavky pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
4.1.7. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(79)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda je dotyčné opatření v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož Finsko nepředložilo žádné důkazy, že se odkup akcií uskutečnil za tržních podmínek.
4.1.8. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(80)
Co se týká přeměny nezaplacených úroků na úvěry, město Mikkeli souhlasilo s účtováním velmi nízké úrokové sazby u tohoto úvěru. Soukromí věřitelé, kteří rovněž přeměnili nezaplacené úroky na úvěry, ve skutečnosti sjednali vyšší úrokové sazby, což vedlo Komisi k otázce, zda může být takovýto přístup v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
4.1.9. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(81)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení se Komise domnívala, že pokud by odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 znamenal rovněž zánik právní povinnosti, mohl odpis poskytnout společnosti Karjaportti výhodu. Podle názoru Komise bylo sporné, zda by soukromý investor v tržním hospodářství jednal stejně.
4.1.10. Neprovedení záruky, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(82)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení Komise pochybovala, že město Mikkeli jednalo při poskytnutí záruky jako soukromý investor v tržním hospodářství, a předběžně usuzovala, že záruka představuje státní podporu. Co se týká slučitelnosti, Komise měla pochybnosti, zda je záruka v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004, jelikož se zdálo, že není dodržena zásada „jednou a dost“. Poplatek za poskytnutí záruky a úroková sazba u úvěru byly mimoto příliš nízké, než aby splňovaly bod 25 písm. a) pokynů, a záruka nebyla v souladu s bodem 25 písm. c) pokynů, jelikož nebyla omezena na šest měsíců.
4.1.11. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(83)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení Komise pochybovala, že město Mikkeli jednalo jako soukromý věřitel v tržním hospodářství, když souhlasilo s úpravou splátkového kalendáře, a měla předběžně za to, že opatření představuje státní podporu. Co se týká slučitelnosti, Komise měla pochybnosti, zda je úprava splátkového kalendáře v souladu se zásadou pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004, jelikož se zdálo, že nebyla dodržena zásada „jednou a dost“. Mimoto se zdálo, že úprava splátkového kalendáře nesplňuje požadavky vztahující se na podporu na záchranu. Úprava splátkového kalendáře nebyla omezena na šest měsíců, a nebyla tudíž v souladu s bodem 25 písm. c) pokynů.
4.2. Opatření provedená společností Finnvera (opatření č. 13-17)
(84)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení se Komise domnívala, že opatření byla provedena ze státních prostředků a že je lze přičíst státu, jelikož společnost Finnvera je zcela ve vlastnictví Finska. Co se týká úvěrů, Komise měla pochybnosti, zda účtovaná úroková sazba překročila příslušné referenční sazby. Komise neměla mimoto dostatek informací, aby mohla posoudit, zda byla opatření provedena společně se soukromými investory a za stejných podmínek. Co se týká záruk, Komise měla pochybnosti, zda byly uděleny na základě stávajících režimů, jelikož záruky poskytnuté velkému podniku v obtížích do těchto režimů nespadají. Pokud byla opatření provedena mimo existující režim podpory, Komise pochybovala, že by byla v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
5. PŘIPOMÍNKY FINSKA
5.1. Opatření, která provedlo město Mikkeli
5.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1)
(85)
Finsko tvrdí, že by se záruka neměla považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti by pravděpodobně byla schopna získat takovouto záruku na soukromých kapitálových trzích. Finsko poukazuje na skutečnost, že banka Tapiola poskytla úvěr, který byl zajištěn dotyčnou zárukou, jako součást celkového financování ve výši 25 milionů EUR určeného na investice do výrobního závodu Tikkala. K financování přispěly i další strany. Státní podpora pro investici spočívala v postoupení pozemku a uhrazení nákladů na jeho přípravu ze strany města Mikkeli (viz 89. a 90. bod odůvodnění), úvěrech a zárukách poskytnutých společností Finnvera a rovněž přímých grantech poskytnutých Ministerstvem obchodu a průmyslu.
(86)
Finsko mimoto tvrdí, že město Mikkeli jednalo se všemi společnostmi, které požádaly o záruku, stejně.
(87)
Pokud by se opatření považovalo za státní podporu, zastávalo Finsko názor, že by tato podpora byla slučitelná s vnitřním trhem, jelikož byla poskytnuta v souladu s pokyny k vnitrostátní regionální podpoře (36) (dále jen „pokyny k regionální podpoře z roku 1998“). Velké podniky byly způsobilé pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, pokud nepřekročily 24 % způsobilých čistých nákladů. Tyto podmínky byly splněny. Finsko zejména předložilo výpočet, podle něhož byl hrubý grantový ekvivalent nižší než 24 % i s přihlédnutím k veškeré státní podpoře na investici.
5.1.2. Postoupení pozemku (opatření č. 2)
(88)
Finsko uvedlo, že současná účetní hodnota pozemku není vhodným ukazatelem pro určení hodnoty pozemku v době převodu. Město Mikkeli odhaduje tržní hodnotu pozemku v době postoupení na 300 000 EUR. Podle Finska činily náklady na přípravu pozemku 2 miliony FIM (336 376 EUR).
(89)
Finsko se domnívá, že převod pozemku a uhrazení nákladů na jeho přípravu jsou v souladu s pokyny k regionální podpoře z roku 1998 (viz 87. bod odůvodnění).
5.1.3. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(90)
Podle Finska souviselo odkoupení pozemků v roce 2002 s projektem výstavby výrobního závodu v Tikkale, pro nějž společnost Karjaportti potřebovala finanční prostředky. Finsko uvedlo, že nemovitosti byly odkoupeny za tržní cenu. Ocenění přihlédlo ke skutečnosti, že nemovitosti byly pořízeny za účelem jejich přeměny převážně k využití pro obytné účely prostřednictvím změny územních plánů, přičemž část plochy se bude nadále využívat k obchodním účelům. Na nemovitosti se mimoto vztahovala zástavní práva poskytnutá soukromým věřitelům a celková hodnota zástavního práva jen k jedné ze šesti nemovitostí činila přibližně 9,6 milionu EUR, což potvrzuje, že hodnota nemovitostí byla vyšší než kupní cena. Město Mikkeli tudíž dodrželo zásadu investora v tržním hospodářství a odkoupení nezahrnovalo státní podporu.
5.1.4. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(91)
Finsko uvádí, že úvěr se zárukou byl poskytnut za účelem nahrazení staré půjčky na důchody, která byla poskytnuta v roce 1992. V té době poskytlo město Mikkeli společně se společností Finnvera a […] záruku za půjčku na důchody. Jako protizáruku získalo město Mikkeli zástavní právo s hodnotou 7,5 milionu FIM (1 261 409 EUR) vztahující se na nemovitost společnosti Karjaportti. Při vydání záruky dne 8. března 2004 si město Mikkeli tuto protizáruku ponechalo.
(92)
Finsko uvádí, že původní záruka byla poskytnuta před přistoupením Finska k EU. Když město Mikkeli poskytlo dne 8. března 2004 novou záruku, nejednalo se o novou podporu, jelikož původní záruka byla přeměněna na novou záruku, přičemž zůstaly zachovány dostatečné protizáruky. V té době poskytli rovněž ostatní ručitelé u původní půjčky na důchody z roku 1992 společnosti Karjaportti úvěry.
(93)
Finsko popírá, že by společnost Karjaportti byla na jaře 2004 podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Podle Finska byly tržní prognózy v prvním pololetí roku 2004 uspokojivé a společnost Karjaportti plánovala v roce 2004 zisk ve výši 3 miliony EUR. Společnosti Karjaportti se mimoto na jaře a v létě 2004 podařilo získat od soukromých věřitelů úvěry s poměrně nízkými úrokovými sazbami. V prosinci 2004 se společnost Karjaportti považovala za životaschopný podnik, když její věřitelé schválili restrukturalizaci navzdory dlouhodobým finančním potížím. V opačném případě by společnost Karjaportti vyhlásila úpadek.
5.1.5. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(94)
Finsko považuje záruku za pokračování financování, které v roce 2000 poskytlo město Mikkeli na investici do výrobního závodu Tikkala. Záruka byla poskytnuta s cílem dokončit původní investiční projekt zahájený v roce 2000. V době poskytnutí záruky nebyla společnost Karjaportti podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, jak již bylo uvedeno u záruky poskytnuté v březnu 2004 (viz 93. bod odůvodnění).
(95)
Podle Finska by se v případě, že by záruka zahrnovala státní podporu, jednalo o slučitelnou podporu, jelikož byla v souladu s pokyny k regionální podpoře z roku 1998. Velké podniky byly způsobilé pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, pokud nepřekročily 24 % způsobilých čistých nákladů. Tyto podmínky byly splněny, jelikož prvek podpory v záruce činil pouze 57 835 EUR, zatímco celkové investice společnosti Karjaportti v Tikkale dosáhly výše […] EUR.
5.1.6. Restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(96)
Finsko uvedlo, že všechna přijatá opatření souvisela se zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem. V souladu s judikaturou Soudního dvora neodůvodňuje použití právních předpisů o úpadkovém řízení nebo insolvenčním řízení pod soudním dohledem samo o sobě to, aby se tyto právní předpisy považovaly za státní podporu (37).
(97)
Za druhé, během restrukturalizace nebyly poskytnuty žádné nové úvěry, nýbrž byl upraven splátkový kalendář u dluhů, které vznikly před restrukturalizací, a to v souladu s vnitrostátními právními předpisy o restrukturalizaci podniků, přičemž se s věřiteli zacházelo stejně. Kromě pohledávek města Mikkeli byly během tohoto řízení restrukturalizovány rovněž pohledávky soukromých subjektů. Věřitelé společnosti Karjaportti byli rozděleni do několika skupin. Pohledávky každé skupiny věřitelů podléhaly vzájemně rovným a obdobným podmínkám. Finsko podotýká, že to platí zejména s ohledem na zajištěné pohledávky města Mikkeli. Zdá se tudíž, že město Mikkeli jednalo jako soukromý investor v tržním hospodářství, když souhlasilo s restrukturalizací pod soudním dohledem.
(98)
Finsko rovněž uvedlo, že město Mikkeli považovalo za ziskovější upravit splátkový kalendář než umožnit, aby společnost Karjaportti vyhlásila úpadek a byla trvale uzavřena, což je prokázáno rovněž v likvidační rozvaze připojené k programu restrukturalizace.
(99)
Co se týká slučitelnosti opatření podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, Finsko tvrdí, že by se společnost, která prochází restrukturalizací, měla obecně považovat za podnik v nesnázích ve smyslu pokynů. Poté opakuje, že restrukturalizace nezahrnovala státní podporu a že město Mikkeli neprovedlo během restrukturalizace žádná opatření podpory.
(100)
Finsko posléze předložilo tvrzení týkající se jednotlivých provedených opatření: Co se týká uplatnění záruky města Mikkeli za úvěr poskytnutý v roce 2000, Finsko uvedlo, že město Mikkeli neposkytlo společnosti Karjaportti žádné nové úvěry, nýbrž na žádost banky Tapiola pouze nastoupilo na počátku restrukturalizace pod soudním dohledem na místo věřitele, což je běžné opatření v rámci takovéto restrukturalizace. Co se týká podmínek splácení úvěru, Finsko podotýká, že tyto podmínky byly stanoveny v programu restrukturalizace a že byly pro všechny věřitele v dané skupině věřitelů stejné.
(101)
Pokud jde o nezaplacené poplatky, Finsko objasnilo, že pohledávky vznikly vůči oddělení správy majetku, oddělení vodního hospodářství a oddělení nakládání s odpady v rámci městského úřadu. Pohledávky spočívají v nezaplacených poplatcích, které vznikly před zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem. Město Mikkeli neposkytlo za tyto dlužné částky žádné záruky, jelikož se jednalo o pohledávky splatné městu. Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem proto byly v programu restrukturalizace uvedeny jako jedna částka.
5.1.7. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(102)
Finsko uvedlo, že akcie realitní společnosti Kiinteistö Oy Suksimäki byly od společnosti Karjaportti odkoupeny za tržní cenu. Finsko předložilo nezávislé prohlášení odhadce, podle něhož hodnota akcií činila na základě převládající výše nájemného přibližně 1 milion EUR. Tato hodnota byla upravena s ohledem na aktuální výši nájemného, a akcie byly proto odkoupeny za cenu 860 000 EUR. Tato majetková transakce tudíž nezahrnovala prvek podpory.
5.1.8. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(103)
Co se týká přeměny nezaplacených úroků na úvěr, Finsko za prvé tvrdí, že neplacení úroků je obvyklým opatřením v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem. Přeměna těchto nezaplacených úroků na úvěry, které budou mít lepší pořadí než ostatní úvěry, se předpokládá ve finských právních předpisech. Finsko se mimoto domnívá, že přeměna nezaplacených úroků na úvěr byla provedena v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož soukromí věřitelé přeměnili nezaplacené úroky na úvěry společně s městem Mikkeli.
5.1.9. Odpisy dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(104)
Finsko potvrdilo, že vykazování dluhů jako ztráty je pouhou účetní operací na straně věřitele, která se provádí v souladu se zásadou obezřetnosti a příslušnými ustanoveními zákona o účetnictví č. 1336/1997. Finsko tvrdí, že odpis dluhů neovlivňuje právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, tj. dluhy nejsou prominuty. Město Mikkeli potvrdilo, že neprominulo dluhy vykazované jako ztráty a že nadále usiluje o jejich splacení. Dluh je součástí zajištěné pohledávky v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem.
5.1.10. Neprovedení záruky, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(105)
Před zpětvzetím oznámení o záruce v březnu 2010 Finsko uvedlo, že záruka je slučitelná podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004. Vzhledem k zpětvzetí oznámení nejsou argumenty Finska představeny podrobněji.
5.1.11. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(106)
Finsko uvedlo, že úprava splátkového kalendáře představuje opatření, které je neodmyslitelně spojeno s restrukturalizací pod soudním dohledem a nezahrnuje státní podporu. Podle Finska se věřitelé společnosti Karjaportti vzájemně dohodli, že úprava splátkového kalendáře je přiměřenou alternativou v zájmu ochrany jejich pohledávek. Finsko Komisi informovalo, že k oznámené úpravě splátkového kalendáře nikdy nedošlo, jelikož správní soud v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) úpravu splátkového kalendáře zastavil. Finsko objasnilo, že dluhy společnosti Karjaportti byly přesto restrukturalizovány, a to na základě řady návrhů společnosti Karjaportti v období 2009-2011, které město Mikkeli přijalo. Finsko uvádí, že tato následná úprava splátkového kalendáře je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, jelikož město Mikkeli a všichni ostatní věřitelé provedli úpravu splátkového kalendáře za stejných podmínek.
5.2. Opatření provedená společností Finnvera
5.2.1. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(107)
Finsko se domnívá, že záruka byla poskytnuta v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Záruka každopádně nezahrnovala státní podporu. Za prvé se nezvýšilo riziko společnosti Finnvera, jelikož záruka nahradila záruku, kterou společnost Finnvera poskytla na půjčku na důchody již dříve (v roce 1992). Tato půjčka byla v roce 2004 nahrazena novou půjčkou na důchody, pro niž společnost Finnvera poskytla dotyčnou záruku. Současně poskytli společnosti Karjaportti úvěry dva soukromí věřitelé, aby bylo možné financovat odklad plateb z roku 2004. Na záruku se mimoto vztahoval vysoký poplatek a prvek podpory obsažený v záruce byl nižší než strop podpory de minimis. Výhledy společnosti Karjaportti byly v době poskytnutí záruky dobré.
5.2.2. Úvěr poskytnutý dne 12. ledna 2006 (opatření č. 14)
(108)
Finsko se domnívá, že úvěr poskytnutý v roce 2006 nezahrnuje státní podporu, jelikož společnost Finnvera jednala jako soukromý věřitel v tržním hospodářství, když v souladu s programem restrukturalizace přeměnila nezaplacené úroky na nový úvěr. Rovněž soukromí věřitelé přeměnili nezaplacené úroky na nové úvěry krátce před tím, než tak učinila společnost Finnvera, a to za obdobných podmínek.
5.2.3. Záruka poskytnutá dne 14. září 2006 (opatření č. 15)
(109)
Finsko se domnívá, že záruka byla udělena v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Záruka každopádně nezahrnuje státní podporu, jelikož pokrývá pouze 16,7 % částky ve výši 1,8 milionu EUR, a zbývající částku pokryli soukromí věřitelé formou záruk.
5.2.4. Úvěr poskytnutý dne 6. července 2007 (opatření č. 16)
(110)
Finsko se domnívá, že úvěr poskytnutý v roce 2007 nezahrnoval státní podporu, jelikož společnost Finnvera jednala společně se dvěma soukromými věřiteli, kteří ve stejné době poskytli nové úvěry za obdobných podmínek. Úvěr byl mimoto zajištěn hodnotnými zástavními právy k nemovitostem a obchodními hypotékami.
5.2.5. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(111)
Finsko se domnívá, že protizáruka byla poskytnuta v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Protizáruka každopádně nezahrnuje státní podporu, jelikož druhou zúčastněnou stranou byl soukromý věřitel a poplatek za poskytnutí záruky, který uložila společnost Finnvera, byl podstatně vyšší než poplatek za poskytnutí záruky, který stanovil soukromý věřitel.
6. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(112)
Zúčastněná strana se vyjádřila pouze k opatřením č. 1, č. 2, č. 3, č. 5, č. 7, č. 9 a č. 10.
6.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1)
(113)
Zúčastněná strana uvedla, že záruka byla poskytnuta k zajištění úvěru ve výši 25 milionů FIM určeného na investici do nového výrobního závodu.
6.1.2. Postoupení pozemku (opatření č. 2)
(114)
Zúčastněná strana uvedla, že pozemek byl přidělen společnosti Karjaportti a město Mikkeli se zavázalo zajistit inženýrské sítě a další potřebné technické práce, přičemž celkové náklady činily 2,5 milionu FIM. Společnost Karjaportti zaplatila za pozemek částku ve výši 1,2 milionu FIM. V účetních knihách společnosti Karjaportti je pozemek oceněn na 403 000 EUR a zúčastněná strana se dotázala, zda mohlo přidělení pozemku představovat státní podporu.
6.1.3. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(115)
Zúčastněná strana tvrdí, že město Mikkeli odkoupilo v Mikkeli šest opuštěných továrních budov a zaplatilo za ně celkem 6,7 milionu EUR. Investor jednající v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství by neodkoupil majetek společnosti ve vážných finančních potížích za takovouto cenu.
6.1.4. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(116)
Zúčastněná strana uvedla, že společnost Karjaportti měla v době poskytnutí záruky vážné potíže. Společnost měla velké dluhy vůči městu Mikkeli a skupině společností ve vlastnictví města Mikkeli.
6.1.5. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(117)
Zúčastněná strana tvrdí, že cena zaplacená za akcie v realitní společnosti byla vyšší než účetní hodnota těchto akcií.
6.1.6. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(118)
Zúčastněná strana předložila kopii záznamu ze zasedání rady města Mikkeli ze dne 5. února 2007, na němž bylo rozhodnuto o odpisu dluhů v účetních výkazech za rok 2006. Zúčastněná strana mimoto uvedla, že bylo přinejmenším neobvyklé, že město Mikkeli odepsalo ve svých účetních výkazech za rok 2008 miliony eur dluhu společnosti Karjaportti, a zejména se ptá, proč bylo město Mikkeli současně ochotno poskytnout společnosti Karjaportti další záruky.
7. POSOUZENÍ
(119)
V čl. 107 odst. 1 SFEU je stanoveno, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
(120)
Podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU jsou kumulativní, a musí být tudíž splněny současně, aby se opatření považovalo za státní podporu.
(121)
Zatímco čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví obecný zákaz státních podpor v Unii, v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU jsou uvedeny výjimky z obecného pravidla, že takováto podpora je neslučitelná s vnitřním trhem, jak se uvádí v čl. 107 odst. 1 SFEU.
(122)
V následujících oddílech posoudí Komise existenci podpory zvlášť u každého z popsaných opatření. Pokud opatření zahrnuje státní podporu, posoudí Komise její slučitelnost. Komise rozlišuje mezi opatřeními, která byla zrušena, opatřeními, která provedlo město Mikkeli, a opatřeními provedenými společností Finnvera. Nejprve je posouzeno, ke kterému okamžiku lze společnost Karjaportti považovat za podnik v obtížích.
7.1. Podnik v obtížích
(123)
Pro existenci státní podpory i slučitelnost dotyčných opatření je důležité, zda byl příjemce v době provedení opatření podnikem v obtížích. Otázku, zda lze společnost Karjaportti považovat za podnik v obtížích, je nutno posoudit podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, a to až do dne 9. října 2004, což je datum, kdy tyto pokyny přestaly platit (38). Ode dne 10. října 2004 jsou použitelné pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (39).
(124)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 lze společnost považovat za podnik v nesnázích, pokud splňuje tzv. tvrdá kritéria stanovená v bodě 5 těchto pokynů, tj. v případě, že zmizela více než polovina upsaného kapitálu nebo pokud společnost může být předmětem kolektivního úpadkového řízení podle vnitrostátního práva. Nejsou-li tvrdá kritéria splněna, může přesto společnost vykazovat „obvyklé znaky podniku v nesnázích“ podle bodu 6 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, jako jsou zvyšující se ztráty, snižující se obrat, rostoucí množství zásob, nadbytečná kapacita, snižující se peněžní tok, rostoucí dluh, rostoucí úrokové platby a klesající nebo nulová čistá hodnota aktiv (tzv. měkká kritéria). Pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 obsahují podobná tvrdá a měkká kritéria v bodech 10 a 11.
(125)
V tomto kontextu Komise podotýká, že v roce 2000 společnost Karjaportti nepřišla o svůj kapitál, ani nevykazovala „obvyklé znaky“ podniku v nesnázích. Ve skutečnosti se zdá, že společnost Karjaportti byla zdravým podnikem, který v období mezi rokem 2000 a 2002 vykazoval vysoký obrat, kladný hospodářský výsledek, stabilní akciový kapitál a rezervy na poměrně vysoké úrovni (viz rovněž tabulka I).
(126)
V následujících letech vypadala situace neutěšeněji. Obrat se snižoval a ztráty se od roku 2003 do roku 2004 významně zvýšily. Dluh narůstal a již počátkem roku 2004 začal příjemce dluhy restrukturalizovat a musel věřitele požádat o odklad plateb (40). Rovněž se zdá, že společnost Karjaportti měla určité nadbytečné kapacity. Mimoto je třeba vzít v úvahu, že již v roce 2004 nebyly ztráty společnosti Karjaportti pokryty rezervním fondem (viz tabulka I).
(127)
Podle účetních výkazů společnosti Karjaportti akciový kapitál společnosti v roce 2004 téměř zmizel, jelikož se v porovnání s rokem 2003 dramaticky snížil na méně než desetinu své hodnoty. Od té doby společnost vykazovala zápornou hodnotu majetku, jež se v posledních letech zvyšovala. Společnost Karjaportti byla od roku 2003 ztrátová s výjimkou roku 2006. Zisk, jehož bylo dosaženo v roce 2006, nelze považovat za známku zotavování společnosti, jelikož nevyplýval z její hlavní činnosti. Provozní zisk společnosti Karjaportti byl i nadále záporný stejně jako v předchozích a následujících letech. Zisk v roce 2006 nepostačoval k vyrovnání výše schodku, který se nahromadil v minulých účetních obdobích, ani k vyrovnání záporné hodnoty majetku. Celková finanční situace společnosti Karjaportti byla i nadále značně nepříznivá. V roce 2008 navrhly daňové úřady dvakrát vyhlášení úpadkového řízení vůči společnosti Karjaportti.
(128)
Na základě skutečností uvedených v 125.-127. bodě odůvodnění lze vyvodit závěr, že se společnost Karjaportti považuje od počátku roku 2004 za podnik v potížích podle bodu 5 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 resp. bodu 11 pokynů k podpoře na záchranu z roku 2004. Rovněž v roce 2008, kdy byla společnost Karjaportti předmětem úpadkového řízení, se považuje za podnik v obtížích podle bodu 10 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
7.2. Zrušená opatření
7.2.1. Neprovedená záruka, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(129)
V souladu s článkem 8 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (41) (dále jen „procesní nařízení“), může členský stát po zahájení formálního vyšetřovacího řízení oznámení vzít zpět v přiměřené době před rozhodnutím Komise o tom, zda oznámené opatření představuje státní podporu. V tomto případě Komise rozhodne o ukončení řízení z toho důvodu, že je bezpředmětné.
(130)
Jelikož se rozhodnutí zastupitelstva města Mikkeli o poskytnutí záruky společnosti Karjaportti nestalo pravomocným a městská rada v únoru 2010 rozhodla, že záruka nebude poskytnuta, Finsko vzalo oznámení o záruce v březnu 2010 zpět. Co se týká této záruky, šetření je tudíž bezpředmětné.
7.3. Opatření, která provedlo město Mikkeli
7.3.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1) a postoupení pozemku (opatření č. 2)
(131)
Záruka (opatření č. 1): Jak je popsáno v (14).-(16). bodě odůvodnění, město Mikkeli poskytlo záruku v červnu 2000 a v prosinci 2004 uskutečnilo platby na základě této záruky. Poté, co se město Mikkeli stalo věřitelem společnosti Karjaportti, podmínky úvěru se v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem změnily (podrobnosti viz 34.-39. bod odůvodnění).
(132)
Proto je třeba rozlišovat několik kroků. Zatímco podpora je poskytnuta v okamžiku, kdy je dána záruka, případné platby státu podle podmínek záruky se nepovažují za poskytnutí státní podpory (42). Na druhou stranu by změna podmínek úvěru poté, co se stát, který je ručitelem, stal věřitelem, mohla znamenat státní podporu. Níže je přezkoumáno, zda záruka udělená v červnu 2000 představuje státní podporu. Otázka, zda by změny podmínek úvěru mohly představovat státní podporu, je posouzena jako součást opatření č. 6 (viz 188.-195. bod odůvodnění).
(133)
Záruku poskytlo město Mikkeli, a proto zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu.
(134)
Aby opatření zahrnovalo státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí poskytovat výhodu, kterou by podnik za běžných tržních podmínek nezískal. Za účelem tohoto posouzení použije Komise sdělení o zárukách z roku 2000. V době provedení opatření platilo sdělení o zárukách z roku 2000. Jak však jednoznačně uvádí judikatura Soudního dvora, „otázka, zda je podpora státní podporou ve smyslu Smlouvy, musí být vyřešena na základě objektivních skutečností, které je třeba posuzovat v okamžiku přijetí rozhodnutí Komise“ (43). V případě dotyčného posouzení proto Komise použije sdělení o zárukách z roku 2008.
(135)
Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory vyloučit, jsou-li splněny čtyři kumulativní požadavky: „a) dlužník nemá finanční potíže […], b) rozsah poskytnuté záruky lze náležitě změřit, […] c) záruka nepokrývá více než 80 % nesplacené půjčky nebo jiného finančního závazku […], d) za záruku se platí běžná tržní cena […]“.
(136)
V daném případě neměl dlužník v době poskytnutí záruky finanční potíže (viz 123.-128. bod odůvodnění). Posuzovaná záruka však pokrývá úvěr v plné výši.
(137)
Záruka byla mimoto udělena bez jakéhokoli poplatku, ačkoli se orgán, který záruku poskytl, sám domníval, že znamenala velké riziko (44). Zatímco Finsko tvrdí, že společnost Karjaportti mohla získat podobnou záruku na trhu, Komise zastává názor, že nulovou záruční prémii nelze považovat za prémii, která se blíží tržní prémii platné v době poskytnutí záruky. Záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši, tj. orgán, který záruku poskytl, nesl sám riziko nesplacení příjemcem, a záruka byla udělena jako absolutní záruka, tj. ručitel odpovídal za jistinu, jako by se jednalo o jeho vlastní dluh, a věřitel mohl ručitele požádat o splacení jistiny, jakmile se stala splatnou.
(138)
V daném případě se proto Komise v rozporu s názorem Finska domnívá, že nelze mít za to, že opatření neobsahuje žádnou podporu.
(139)
Tvrzení Finska, že opatření bylo provedeno spolu s ostatními stranami, lze zamítnout, jelikož podle informací, které předložilo Finsko, byly ostatní strany, jež se podílely na investici, rovněž ve vlastnictví státu. Usuzuje se proto, že opatření poskytlo společnosti Karjaportti výhodu.
(140)
Aby se opatření považovalo za státní podporu, musí být specifické nebo selektivní v tom, že zvýhodňuje pouze určité podniky nebo určitá odvětví výroby. Posuzované opatření bylo provedeno ve prospěch Karjaportti, jedné konkrétní společnosti. Komise se proto domnívá, že přijaté opatření představuje pro příjemce selektivní výhodu.
(141)
Komise musí rovněž posoudit, zda opatření, které přijalo město Mikkeli ve prospěch společnosti Karjaportti, může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy tím, že tuto společnost zvýhodnilo oproti (potenciálním) soutěžitelům, kteří státní podporu neobdrželi. Mezi členskými státy se obchoduje s masnými výrobky, což je oblast působnosti příjemce. Podle Finska vyváží společnost Karjaportti své výrobky především do Ruska, avšak rovněž do členských států. Komise se proto domnívá, že přijaté opatření může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(142)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření představuje státní podporu.
(143)
Postoupení pozemku (opatření č. 2): Finsko nepopírá, že opatření mohlo představovat státní podporu. Příjemci byla jednoznačně poskytnuta výhoda, jelikož nemusel za postoupení pozemku nic platit. Město Mikkeli mimoto uhradilo příjemci náklady na přípravu pozemku. Komise se proto domnívá, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu, kterou by na trhu nezískala.
(144)
Opatření mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, rovněž postoupení pozemku zahrnuje státní prostředky a lze je přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(145)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření představuje státní podporu.
(146)
Finsko tvrdí, že záruka spolu s postoupením pozemku na výstavbu výrobního závodu v Tikkale je slučitelná jako regionální podpora. V době provedení opatření č. 1 a č. 2, tj. v roce 2000, platily pokyny k regionální podpoře z roku 1998 (45). Posuzovaná opatření nebyla provedena na základě režimu podpory, nýbrž jako jednotlivá platba podpory ad hoc. Jelikož byla opatření provedena v odvětví, na něž se vztahují pokyny k regionální podpoře z roku 1998, spadají v zásadě do oblasti působnosti těchto pokynů. V době provedení nebyl příjemce podnikem v obtížích, jak je popsáno v 123.-128. bodě odůvodnění, a nacházel se v oblasti Itä-Suomen, což je region způsobilý pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU. Komise proto posoudila projekt podle pokynů k regionální podpoře z roku 1998. Toto posouzení vedlo k následujícím připomínkám:
(147)
Podle oddílu 2 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 může být regionální podpora slučitelná pouze tehdy, existuje-li rovnováha mezi výslednými narušeními soutěže a výhodami podpory ve smyslu rozvoje znevýhodněného regionu. V této souvislosti Komise podotýká, že se předpokládalo, že dotyčný investiční projekt bude mít kladný dopad na regionální rozvoj. Tento projekt přispěl k dalšímu rozvoji hospodářské činnosti a k vytvoření nových a nepřímých pracovních míst. Jak je popsáno v 24. bodě odůvodnění, nový výrobní závod měl zvýšit počet pracovních míst v regionu ze 400 na 550-600.
(148)
V oddíle 4 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 jsou stanoveny podmínky pro poskytování slučitelné regionální podpory.
(149)
Za prvé, podle bodu 4.1 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 je cílem regionální podpory zajistit buď produktivní investici (počáteční investici), nebo vytvoření pracovních míst, která souvisejí s investicí. Počáteční investice znamená podle bodu 4.4 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 investici do fixního kapitálu, která se vztahuje ke zřizování nové provozovny, rozšíření existující provozovny, nebo zahájení činnosti zahrnující zásadní změnu výrobku nebo výrobního procesu v existující provozovně. Posuzovaná opatření byla použita k výstavbě nového výrobního závodu, což je počáteční investice ve smyslu bodu 4.4 pokynů k regionální podpoře z roku 1998.
(150)
Za druhé, intenzita podpory musí být nižší než strop regionální podpory ve výši 24 % (46). Za účelem výpočtu intenzity podpory je nutno určit hodnotu investice a prvek podpory obsažený v posuzovaných opatřeních.
(a)
Co se týká hodnoty investice, podle bodu 4.5 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 mohou způsobilé náklady v této souvislosti zahrnovat náklady na pozemky, budovy a strojní zařízení. V případě koupě lze uvažovat pouze o nákladech na zakoupení těchto aktiv. Finsko vypočítalo způsobilé náklady podle těchto ustanovení a výsledná částka činila 25 935 928 EUR (viz 22. bod odůvodnění a tabulka III).
(b)
Co se týká prvku podpory, Finsko předložilo výpočet, jehož věrohodnost byla ověřena Komisí. U opatření č. 1, záruky poskytnuté městem Mikkeli, lze k vyčíslení prvku podpory použít sdělení o zárukách z roku 2000. K vyčíslení prvku podpory se předpokládají tři způsoby, přičemž jedním z nich je vypočítat jej „jinou objektivně opodstatněnou a obecně přijímanou metodou“ (bod 3.2 sdělení o zárukách z roku 2000). Finsko porovnalo tržní sazbu u srovnatelné záruky se záruční prémií skutečně účtovanou městem Mikkeli, což se jeví jako objektivně opodstatněná a obecně přijímaná metoda. V případě opatření č. 2 spočívá prvek podpory v hodnotě pozemku a v nákladech na jeho přípravu, což je rovněž přijatelné. Pokud jde o financování poskytnuté společností Finnvera a Ministerstvem obchodu a průmyslu, které není předmětem tohoto rozhodnutí, pokud by se mělo za to, že toto financování obsahuje státní podporu, bylo by nutno vzít v úvahu i tento prvek podpory. Finsko předložilo výpočet pro prvek podpory obsažený v úvěru společnosti Finnvera, který se považoval za věrohodný. U přímých grantů Ministerstva obchodu a průmyslu byla vzata v úvahu celá částka. S přihlédnutím k prvku podpory obsaženému v opatřeních, která provedlo město Mikkeli, společnost Finnvera a Ministerstvo obchodu a průmyslu, činí prvek podpory (vypočítaný jako hrubý grantový ekvivalent) 3 617 143 EUR (viz tabulka II).
(151)
Prvek podpory ve výši 3 617 143 EUR odpovídá intenzitě podpory 13,95 % celkových způsobilých nákladů ve výši 25 935 928 EUR. Intenzita podpory je tudíž nižší než 24 % prahová hodnota.
(152)
Za třetí, podle bodu 4.10 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 musí být podpora pro počáteční investice podmíněna udržením investice po dobu nejméně pěti let. Finsko potvrdilo, že dotyčná investice má být udržena po dobu nejméně pěti let.
(153)
Za čtvrté, podle bodu 4.2 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 musí příspěvek příjemce na financování investice činit alespoň 25 %. Finsko potvrdilo, že tomu tak je.
(154)
Za páté Komise podotýká, že v souladu s bodem 4.2 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 byla žádost o podporu podána před zahájením práce na projektu, byla dodržena pravidla o kumulaci podpor stanovená v bodě 4.18 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 a nebyl překročen strop regionální podpory.
(155)
Na základě výše uvedených tvrzení vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 1 a 2 splňují podmínky stanovené v pokynech k regionální podpoře z roku 1998, a jsou proto slučitelná.
7.3.2. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(156)
Zásada investora v tržním hospodářství se vztahuje rovněž na nákup pozemků či jiných aktiv státem. Tento nákup může zahrnovat státní podporu, pokud jej nelze považovat za běžnou obchodní transakci. I v případě, že orgán veřejné moci nakoupí zboží a služby za tržní ceny, může se přesto jednat o státní podporu, pokud se ukáže, že stát ve skutečnosti dotyčné pozemky nebo aktiva nepotřeboval (47).
(157)
Komise proto musí posoudit, zda lze odkoupení pozemků považovat za běžnou obchodní transakci. Za tímto účelem je nutno posoudit, zda cena, kterou zaplatilo město Mikkeli, odrážela hodnotu pořízených pozemků a stavby.
(158)
Podle zúčastněné strany by soukromý investor v tržním hospodářství nebyl ochoten zaplatit částku ve výši 6,7 milionu EUR za tovární budovy, jež za tuto cenu odkoupilo město Mikkeli.
(159)
Finsko poskytlo na druhou stranu Komisi údaje o hodnotě nemovitostí. Podle Finska držela v době odkoupení nemovitostí soukromá banka […] zástavní právo k jedné z prodaných nemovitostí v hodnotě 7,5 milionu EUR (48).
(160)
Finsko Komisi sdělilo, že ocenění pozemků není k dispozici. Komise se domnívá, že hodnota zástavního práva, které držela soukromá banka, může poskytovat údaj o hodnotě nemovitosti. Před přijetím zajištění banka dotyčnou nemovitost ocení, takže v případě, že dlužník není schopen dluh splácet, může být banka uspokojena uplatněním zástavního práva.
(161)
V případě dotyčných nemovitostí zaplatilo město Mikkeli kupní cenu ve výši 6 646 787 EUR, což je méně než zapsaná hodnota zástavního práva k jedné z nemovitostí, které před uzavřením prodeje držela soukromá strana. Kromě této nemovitosti bylo městu Mikkeli prodáno pět jiných pozemků a jedna stavba. Komise mimoto podotýká, že město Mikkeli odkoupilo pozemky za účelem přeměny těchto pozemků na obytnou oblast provedením změn v územních plánech; pozemky se nacházely blízko centra města a v atraktivní obytné oblasti.
(162)
Na základě výše uvedených skutečností jsou rozptýleny pochybnosti Komise ohledně ceny zaplacené za pozemky a stavby, jež byly uvedeny v rozhodnutí o zahájení řízení. Usuzuje se, že město Mikkeli odkoupilo pozemky a stavbu za cenu, která odrážela jejich hodnotu, a že je splněno kritérium investora v tržním hospodářství. Komise proto vyvozuje závěr, že dotyčné opatření nezahrnuje státní podporu.
7.3.3. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4) a záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(163)
Stejně jako u záruky poskytnuté v červnu 2000 je třeba rozlišovat několik kroků (poskytnutí záruky; platba na základě záruky; změna podmínek úvěru; viz 132. bod odůvodnění). Níže je proto přezkoumáno, zda záruky poskytnuté v březnu 2004 a v květnu 2004 představují státní podporu. Otázka, zda by změna podmínek úvěru mohla představovat státní podporu, je posouzena jako součást opatření č. 6 (viz 188.-195. bod odůvodnění).
(164)
Opatření č. 4: V rozporu s tvrzeními Finska uvedenými v (92). bodě odůvodnění se Komise domnívá, že přeměna existujících závazků na novou záruku může představovat státní podporu. V této souvislosti je nutno rozlišovat mezi existující podporou a novou podporou. Definice existující podpory zahrnuje jednotlivé podpory, které byly zavedeny před vstupem Smlouvy v platnost (čl. 1 písm. b) procesního nařízení), Naopak novou podporou je „každá podpora […], která není existující podporou, včetně změn existující podpory“ (čl. 1 písm. c) procesního nařízení). Podle nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (49), se změnou rozumí „jakákoli změna kromě úprav čistě formálního či administrativního charakteru, která nemůže ovlivnit hodnocení slučitelnosti opatření se společným trhem“.
(165)
Město Mikkeli udělilo dne 8. března 2004 ve skutečnosti novou záruku, která představovala zajištění nového úvěru poskytnutého bankou Tapiola dne 14. dubna 2004. Novou záruku nelze považovat za pokračování staré záruky, jelikož byla udělena pro nový úvěr s novými podmínkami. Názor Komise nemění ani skutečnost, že tento úvěr nahradil úvěr poskytnutý bankou Tapiola v roce 1992, za který se zaručilo město Mikkeli. Ačkoliv je pravdou, že nový úvěr představoval nesplacenou jistinu starého úvěru, úroková sazba byla pro společnost Karjaportti příznivější (4,5 % ročně u starého úvěru; 4 % ročně u nového úvěru) a došlo ke změně doby trvání půjčky (starý úvěr měl být splacen do deseti let od poskytnutí, tj. v listopadu 2002; nový úvěr umožňoval splácení do roku 2014). Celkově je částka nového úvěru (jistina plus úroky za roky 2004 až 2014) vyšší než u starého úvěru. Poskytnutím nové záruky se riziko pro město Mikkeli, a tudíž i výše záruky, v porovnání se starou zárukou zvýšily. Poskytnutí nové záruky je nutno pokládat za změnu staré záruky, což umožňuje považovat novou záruku za novou podporu. Tvrzení Finska, že stará záruka byla poskytnuta před přistoupením Finska, a lze ji tudíž považovat za existující podporu a že novou záruku nelze považovat za poskytnutí nové podpory, lze proto zamítnout.
(166)
Otázku, zda záruka poskytla příjemci výhodu, lze posoudit na základě sdělení o zárukách z roku 2008. V době provedení opatření platilo sdělení o zárukách z roku 2000. Jak je však objasněno v 134. bodě odůvodnění, Komise použije při posuzování opatření sdělení o zárukách z roku 2008. Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory v případě individuálních státních záruk vyloučit, jsou-li splněny čtyři kumulativní požadavky (viz 135. bod odůvodnění). Posuzovaná záruka pokrývá úvěr v plné výši. To postačuje ke konstatování, že existenci státní podpory nelze vyloučit na základě bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008. V rozporu s tvrzením Finska se Komise mimoto domnívá, že v březnu 2004 již byla společnost Karjaportti podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (viz 123.-128. bod odůvodnění), což je další důvod, proč záruka nemůže spadat do oblasti působnosti bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008.
(167)
Záruka byla navíc udělena bez jakéhokoli poplatku za poskytnutí záruky, ačkoli se společnost potýkala s problémy a riziko pro město Mikkeli bylo možno považovat za značné. Záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši, tj. orgán, který záruku poskytl, nesl sám riziko nesplacení příjemcem, a záruka byla udělena jako absolutní záruka, tj. ručitel odpovídal za jistinu, jako by se jednalo o jeho vlastní dluh, a věřitel mohl ručitele požádat o splacení jistiny, jakmile se stala splatnou.
(168)
Finsko se domnívá, že opatření je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, zejména vzhledem k účasti soukromých stran. Toto tvrzení lze zamítnout. Podle informací předložených Finskem soukromé strany za prvé neposkytly příjemci záruky, nýbrž úvěry. Za druhé, úvěry soukromých stran nebyly poskytnuty ve stejné době jako zaručené půjčky na důchody. Za třetí, úroková sazba, kterou požadovala u úvěru přinejmenším jedna ze soukromých stran, byla vyšší než úroková sazba u půjčky na důchody. Co je důležitější, soukromé strany souhlasily pouze s krátkodobými úvěry trvajícími několik měsíců, zatímco záruka poskytnutá městem Mikkeli se vztahovala na úvěr s desetiletou dobou trvání.
(169)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se usuzuje, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu. Opatření č. 4 mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, rovněž tato záruka zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(170)
Opatření č. 5: Tvrzení Finska, že opatření bylo provedeno s cílem pokračovat v investici, která byla zahájena v roce 2000, lze zamítnout, jelikož záruka jednoznačně představovala nové opatření.
(171)
Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory v případě individuální státní záruky vyloučit, jsou-li splněny čtyři kumulativní požadavky (viz 135. bod odůvodnění). Stejně jako u opatření č. 4 pokrývá posuzovaná záruka úvěr v plné výši a v květnu 2004 již byla společnost Karjaportti podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (viz 123.-128. bod odůvodnění). Záruka proto nemůže spadat do oblasti působnosti bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008.
(172)
Obdobně jako u opatření č. 4 byla záruka navíc udělena bez jakéhokoli poplatku za poskytnutí záruky, ačkoli se společnost potýkala s problémy a riziko pro město Mikkeli lze považovat za značné. Záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši a byla poskytnuta jako absolutní záruka. V daném případě se proto Komise na rozdíl od názoru Finska domnívá, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu.
(173)
Opatření č. 5 mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, rovněž tato záruka zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(174)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 4 a č. 5 představují státní podporu.
(175)
Finsko nepředložilo žádná tvrzení, pokud jde o slučitelnost opatření č. 4. U opatření č. 5 se Finsko dovolávalo čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU a pokynů k regionální podpoře z roku 1998 (viz 95. bod odůvodnění). Pokyny k regionální podpoře z roku 1998 však nemohou sloužit jako základ slučitelnosti, jelikož v době poskytnutí obou záruk již byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích (viz 123.-128. bod odůvodnění). Podle pokynů k regionální podpoře z roku 1998 je nutno podporu pro podniky v potížích posoudit podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci (50). Komise proto za prvé posoudí, zda jsou opatření č. 4 a č. 5 slučitelná jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci. V době provedení těchto opatření platily pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (51).
(176)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které posuzované opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, ačkoliv opatření obsahuje podporu likvidity ve formě záruky (bod 23 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999), úvěry, na něž se příslušné záruky vztahují, nebyly poskytnuty s úrokovou sazbou přinejmenším srovnatelnou s úrokovými sazbami půjček pro zdravé podniky (referenční sazba pro Finsko platná v březnu 2004: 4,43 % plus 100 základních bodů; referenční sazba pro Finsko platná v květnu 2004: 4,43 % plus 100 základních bodů).
(b)
Za druhé, záruky nebyly spojeny s půjčkami, které mají být splaceny v období ne delším než dvanáct měsíců po vyplacení poslední splátky podniku (bod 23 písm. b) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(c)
Finsko za třetí neposkytlo žádné informace o tom, že podpora byla oprávněná na základě vážných sociálních důvodů a že neměla žádné závažné účinky přelévání na ostatní členské státy (bod 23 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(d)
Za čtvrté, záruky nebyly ukončeny nejpozději do šesti měsíců, ani nebyl vypracován restrukturalizační plán ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (bod 23 písm. d) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(e)
K dispozici nejsou rovněž žádné údaje o tom, že záruky byly omezeny na částku nezbytnou k udržení podniku v provozu po dobu, během níž je podpora schvalována (bod 23 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(177)
Opatření č. 4 a č. 5 nesplňují rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(a)
Za prvé, opatření nebyla podmíněna provedením restrukturalizačního plánu (bod 31 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999). Podotýká se, že nebyl vypracován restrukturalizační plán ve smyslu bodu 32 a následujících bodů pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(b)
Od příjemců podpory se za druhé očekává, že významně přispějí k restrukturalizačnímu plánu ze svých vlastních zdrojů (bod 40 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999), a v případě posuzovaných opatření nejsou k dispozici žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Za třetí, aby se zamezilo nepřípustnému narušení hospodářské soutěže, je nutno přijmout kompenzační opatření (bod 37 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999). Takováto opatření nebyla stanovena.
(178)
Komise se proto domnívá, že opatření nebyla provedena v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(179)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 4 a č. 5 mohla být slučitelná na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(180)
Výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 SFEU se v daném případě nepoužijí, jelikož dotyčná opatření nemají sociální povahu, nejsou poskytnuta individuálním spotřebitelům, nemají nahradit škody způsobené přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a nebyla poskytnuta hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo postižených rozdělením Německa.
(181)
Další výjimky jsou stanoveny v čl. 107 odst. 3 SFEU.
(182)
V čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností“. V době provedení opatření se společnost Karjaportti nacházela v takovéto oblasti.
(183)
V době provedení opatření č. 4 a č. 5 byla slučitelnost státní podpory pro podporované oblasti upravena pokyny k regionální podpoře z roku 1998. Podle těchto pokynů nejsou podniky v potížích způsobilé pro regionální podporu. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise vyvozuje závěr, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(184)
V čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu anebo napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“. Komise podotýká, že dotyčná podpora nemá napomoci uskutečnění významného projektu společného evropského zájmu, a Komise rovněž nezjistila, že by měla napravit vážnou poruchu ve finském hospodářství. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise dospěla k závěru, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU.
(185)
V čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU se uvádí, že za slučitelné se SFEU mohou být prohlášeny podpory určené na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, jestliže neovlivní podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Unii v míře odporující společnému zájmu. Tento článek se v daném případě zjevně nepoužije.
(186)
Ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU umožňuje schválit státní podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Komise vypracovala řadu pokynů a sdělení, jež objasňují, jak bude uplatňovat výjimku obsaženou v tomto článku. Komise se však domnívá, že vzhledem k povaze a charakteru podpory je zjevné, že v daném případě nejsou použitelné výjimky podle těchto pokynů a sdělení.
(187)
Na základě výše uvedených tvrzení se Komise domnívá, že opatření č. 4 a č. 5 zahrnují státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.3.4. Restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(188)
Hlavním tvrzením Finska popsaným v 96.-98. bodě odůvodnění je to, že město Mikkeli nebylo velkorysejší než ostatní věřitelé společnosti, nýbrž že jednalo společně se soukromými věřiteli příjemce a za stejných podmínek. Město Mikkeli proto jednalo jako soukromý investor v tržním hospodářství, když souhlasilo s programem restrukturalizace.
(189)
První otázkou, kterou je třeba v této souvislosti ověřit, je, zda se kritérium investora v tržním hospodářství vztahuje na případy, kdy jeden či více veřejných subjektů, jejichž chování lze přičíst státu, provádí několik opatření ve prospěch jednoho podniku. Touto otázkou se zabýval Soud prvního stupně ve věci BP Chemicals v. Komise (52). Podle Soudu neznamená samotná skutečnost, že veřejný podnik již uskutečnil kapitálové injekce do dceřiné společnosti, které se považují za „podporu“, automaticky to, že další kapitálové injekce nemohou být považovány za investici, která splňuje kritérium soukromého investora v tržním hospodářství. Komise však musí určit, zda lze několik opatření ve prospěch jednoho podniku přiměřeně oddělit a posoudit jako samostatná opatření. V této souvislosti je podle Soudu nutno posoudit časovou posloupnost dotyčných opatření, jejich účel a situaci dceřiné společnosti v době přijetí každého rozhodnutí o vložení kapitálu (53).
(190)
V dotyčném případě musí Komise určit, zda lze záruky poskytnuté v březnu a v květnu 2004 (opatření č. 4 a opatření č. 5) oddělit od restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6). Ačkoliv je pravdou, že o všech třech opatřeních bylo rozhodnuto během jednoho roku, Komise podotýká, že se tato opatření uskutečnila v jiném kontextu. Mezitím byla zahájena restrukturalizace pod soudním dohledem, jíž se účastnili všichni věřitelé společnosti. Cílem opatření č. 6 proto již nebylo společnosti umožnit, aby obnovila svou životaschopnost bez platební neschopnosti získáním nových peněžních prostředků od soukromých bank. Město Mikkeli stejně jako všichni ostatní věřitelé usilovalo o získání co nejvyšší částky nesplacených pohledávek na základě omezení vnitrostátního úpadkového práva. Komise se proto domnívá, že opatření č. 6 lze oddělit od opatření č. 4 a č. 5.
(191)
Jak je popsáno v 31. bodě odůvodnění, společnost Karjaportti podala společně se svými soukromými věřiteli u okresního soudu v Mikkeli návrh na restrukturalizaci pod soudním dohledem podle zákona o restrukturalizaci podniků č. 47/1993. Soudu byl předložen program restrukturalizace, včetně podrobných údajů o opatřeních, která jsou v současnosti posuzována. Po ověření soud program restrukturalizace schválil. Komise podotýká, že společnost Karjaportti byla předmětem restrukturalizace pod soudním dohledem podle finského práva. Účelem této restrukturalizace pod soudním dohledem je obnovení životaschopného podnikání dlužníka v tísni, zajištění jeho další životaschopnosti a dosažení restrukturalizace dluhů. Komise se proto domnívá, že opatření, která město Mikkeli přijalo během restrukturalizace pod soudním dohledem, lze posoudit podle zásady investora v tržním hospodářství.
(192)
Podle rozsudku ve věci Magefesa (54) mohou v případě, je-li stát velkorysejší než ostatní věřitelé společnosti, opatření v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem představovat státní podporu. Komise proto ověří, zda se v rámci restrukturalizace se soukromými a veřejnými věřiteli skutečně zacházelo stejně.
(193)
Za prvé se uvádí, že celkově představuje […] restrukturalizovaných dluhů (přibližně [30-70] %) dluhy vůči soukromým věřitelům. K hlavním soukromým věřitelům patří Nordea Bank, Pohjola Bank a Nordea Financing. Za druhé je třeba vzít v úvahu, že věřitelé společnosti Karjaportti byli rozděleni do různých skupin podle pořadí. Společně se soukromými věřiteli Nordea Bank, OKO/Pohjola Bank a Nordea Financing a rovněž specializovanou finanční společností Finnvera, která je ve vlastnictví státu, patřilo město Mikkeli do skupiny věřitelů s velkými zajištěnými pohledávkami. Jak je patrné v tabulce IV, v rámci těchto velkých zajištěných pohledávek má město Mikkeli podíl ve výši [10-40] %, zatímco na soukromé věřitele připadá společně podíl ve výši [30-70] %. Společnost Finnvera má podíl ve výši [10-40] %.
(194)
Níže bude každé z opatření přijatých městem Mikkeli posouzeno podrobněji:
(195)
Snížení úrokových sazeb u zajištěných pohledávek: Jak je patrné v tabulce V, úrokové sazby u úvěrů a ostatních dluhů (nezaplacené poplatky), které se považovaly za „velké zajištěné pohledávky“, byly u soukromých a veřejných věřitelů stejné s výjimkou […]. Tento věřitel získal u všech nesplacených částek od zahájení restrukturalizace úrokovou sazbu […] EURIBOR, zatímco ostatní věřitelé získali u části nesplacených částek do roku 2010 pouze úrokovou sazbu […] EURIBOR minus […] %. Příčinou tohoto rozdílu byla skutečnost, že […] měl nejvyšší pořadí, co se týká zajištění poskytnutého společností Karjaportti. Usuzuje se, že vyšší pořadí […] odůvodňuje rozdíl v použitých úrokových sazbách.
(196)
Úprava splátkového kalendáře: Pohledávky města Mikkeli byly odloženy ve stejném rozsahu jako pohledávky ostatních zajištěných věřitelů. Jak je patrné v tabulce VI, společnost Karjaportti musí všem zajištěným věřitelům hradit splátky od července 2009 do roku 2015, kdy se stane splatnou největší část těchto splátek (43 % jistiny každé zajištěné pohledávky). Splátky, které je nutno každému věřiteli hradit, mají ve vztahu k celkové výši pohledávky příslušného věřitele stejný poměr (2 % dlužné částky u prvních tří splátek; 4 % u dalších dvou splátek; 6 % u zbývající splátky). Poslední splátka představuje u každého ze zajištěných věřitelů 43 % jistiny. S městem Mikkeli se tudíž nezacházelo méně příznivě než se soukromými věřiteli v podobné situaci.
(197)
Podmíněné prominutí pohledávek: Podle programu restrukturalizace (jak je popsáno v 42. a 43. bodě odůvodnění) jsou částky, které mají být na konci restrukturalizace pod soudním dohledem prominuty v případě, že nebudou splněny určité ekonomické požadavky, založeny na srovnání mezi hodnotou zajištění v případě, že společnost Karjaportti pokračuje v činnosti, a hodnotou zajištění v případě jeho uplatnění, určenou pro každého příslušného věřitele s přihlédnutím k příslušnému pořadí. Hodnota zajištění byla u obou scénářů stanovena dvěma nezávislými odhadci v době vypracovávání programu restrukturalizace, a to na základě srovnatelných cen a údajů o nájemném. V tomto kontextu nemusí […] pohledávky na konci restrukturalizace pod soudním dohledem prominout, jelikož je věřitelem s nejvyšším pořadím. I u ostatních věřitelů byly příslušné částky stanoveny podle zmíněné metodiky, což vedlo k částkám uvedeným v 43. bodě odůvodnění. Metodiku použitou při stanovování příslušných částek lze považovat za věrohodnou, zejména kvůli tomu, že v případě obou scénářů spojuje příslušné pořadí s hodnotou zajištění. V praxi byl výpočet založen na oceněních nezávislého odborníka a u všech věřitelů se při stanovování částek, o něž mohou být restrukturalizované dluhy na konci restrukturalizace pod soudním dohledem maximálně sníženy, použily stejné zásady. Vzhledem k těmto skutečnostem lze mít za to, že se se všemi věřiteli zacházelo stejně.
(198)
Komise se celkově domnívá, že se během restrukturalizace pod soudním dohledem s městem Mikkeli nezacházelo méně příznivě než se soukromými věřiteli. Objevují-li se rozdíly oproti ostatním věřitelům, jsou odůvodněny různou kvalitou zajištění u příslušných věřitelů. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se proto vyvozuje závěr, že příjemce nezískal výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU plynoucí z restrukturalizace pod soudním dohledem. Pochybnosti, které Komise uvedla v rozhodnutí o zahájení řízení, byly rozptýleny a opatření popsaná v 31.-43. bodě odůvodnění nepředstavují státní podporu.
7.3.5. Odkoupení akcií (opatření č. 7)
(199)
Komise za prvé podotýká, že odkoupení akcií nebylo součástí restrukturalizace pod soudním dohledem.
(200)
Finsko tvrdí, že město Mikkeli při odkoupení akcií jednalo v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství. Za prvé, podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) je třeba určit, zda lze v případě opatření č. 7 použít zásadu investora v tržním hospodářství, jelikož město Mikkeli provedlo opatření podpory ve prospěch společnosti Karjaportti již v minulosti. V této souvislosti Komise podotýká, že opatření č. 4 a č. 5 byla přijata před zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem, zatímco k odkupu akcií došlo až posléze. Zatímco účelem opatření č. 4 a č. 5 bylo umožnit, aby měl příjemce nadále přístup k likviditě, po zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem bylo zřejmé, že tyto potřeby budou řešeny v rámci tohoto řízení. Usuzuje se proto, že opatření č. 7 lze oddělit od opatření č. 4 a č. 5 a že se na opatření č. 7 vztahuje zásada investora v tržním hospodářství.
(201)
Jak je popsáno v 156. bodě odůvodnění, zásada investora v tržním hospodářství se vztahuje na nákup pozemků či jiných aktiv státem. Finsko předložilo ocenění akcií, které provedla společnost […] (55), agentura pro správu nemovitostí se sídlem v Helsinkách. Ocenění ze dne 29. března 2005 stanovilo hodnotu akcií realitní společnosti v rozmezí od 1 milionu EUR do 1,1 milionu EUR. Ocenění vycházelo z hodnoty majetku ve vlastnictví společnosti. K určení hodnoty byly použity dvě metody: kapitálová hodnota při tržním nájemném (podle statistik bydlení sestavených finským statistickým úřadem) a hodnota při dalším prodeji (podle požadovaných cen).
(202)
V době prodeje akcií byla nemovitost pronajata s nájemným nižším, než bylo tržní nájemné. Podle ocenění bylo možné dosáhnout při maximálním ročním zvyšování nájemného do dvou let tržního nájemného. Hodnota nemovitosti byla proto v době prodeje upravena a město Mikkeli nakonec akcie odkoupilo za cenu ve výši 860 000 EUR.
(203)
Ocenění provedl nezávislý odborník. Použitou metodikou bylo (jak bylo popsáno výše) nejprve ověření kapitálové hodnoty při tržním nájemném a poté hodnoty při dalším prodeji. Obě hodnoty vycházely z tržních údajů a obě hodnoty byly použity ke stanovení hodnoty akcií, která byla upravena na úroveň nájemného převládajícího v době prodeje. Tato metodika se považuje za přijatelnou. Komise vyvozuje závěr, že akcie ve společnosti Kiinteistö Oy Suksimäki byly odkoupeny za tržní cenu a že opatření společnost Karjaportti nezvýhodnilo.
(204)
Na základě výše uvedených skutečností byly pochybnosti Komise, které byly uvedeny v rozhodnutí o zahájení řízení, rozptýleny a vyvozuje se závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.3.6. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(205)
Finsko tvrdí, že přeměna nezaplacených úroků na úvěry je obvyklým opatřením v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem. Je pravdou, že toto opatření lze považovat za opatření neodmyslitelně spojené s restrukturalizací pod soudním dohledem. V dotyčném případě byla přeměna nezaplacených úroků na úvěry v roce 2005 u všech věřitelů s velkými zajištěnými pohledávkami ([dva soukromí věřitelé] a společnost Finnvera) v zásadě stanovena již v programu restrukturalizace. Vzhledem k tomu nepovažuje Komise přeměnu nezaplacených úroků na úvěr za státní podporu. Je však nutno ověřit, zda úroková sazba, kterou město Mikkeli účtovalo společnosti Karjaportti, tuto společnost nezvýhodňovala.
(206)
V této souvislosti se Finsko domnívá, že město Mikkeli jednalo v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož soukromí věřitelé přeměnili nezaplacené úroky na úvěry společně s městem Mikkeli. Ze stejného důvodu jako v případě restrukturalizace pod soudním dohledem se za prvé usuzuje, že v případě opatření č. 8 je možné použít zásadu soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož toto opatření lze oddělit od opatření č. 4 a č. 5 (viz 189.-191. bod odůvodnění). S ohledem na použití zásady soukromého investora v tržním hospodářství v daném případě Komise podotýká toto: Ačkoliv je pravdou, že se změna týkala nejen města Mikkeli, nýbrž rovněž [soukromých věřitelů], úroková sazba účtovaná u těchto úvěrů nebyla stejná. Ve skutečnosti [jeden soukromý věřitel] požadoval tříměsíční EURIBOR plus 1,5 % a [další] soukromý investor tříměsíční EURIBOR plus 2 %, zatímco město Mikkeli požadovalo pouze tříměsíční EURIBOR plus 0,3 %. Úroková sazba, s níž město Mikkeli souhlasilo u tohoto úvěru, je proto o 1,2 % nižší než úroková sazba účtovaná [jedním soukromým věřitelem] a o 1,7 % nižší než úroková sazba účtovaná [druhým soukromým věřitelem]. Tvrzení, že město Mikkeli jednalo stejně jako soukromí věřitelé, lze tudíž zamítnout. Vzhledem k rozdílu v úrokových sazbách lze rovněž vyloučit, že město Mikkeli účtovalo u úvěru tržní poplatek. Úvěr, na nějž město Mikkeli přeměnilo nezaplacené úroky, proto společnost Karjaportti zvýhodnil.
(207)
Opatření č. 8 mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, úvěr zahrnuje státní prostředky a lze jej přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(208)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 8 představuje státní podporu.
(209)
Finsko nepředložilo žádná tvrzení ohledně slučitelnosti opatření č. 8. Jelikož v době přeměny nezaplacených úroků byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích (viz 123.-129. bod odůvodnění), Komise nejprve posoudí, zda je opatření č. 8 slučitelné jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci. V době provedení tohoto opatření byly použitelné pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (56).
(210)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které dotyčné opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, ačkoliv opatření spočívá v likvidní podpoře ve formě úvěru (bod 25 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), účtovaná úroková sazba není srovnatelná alespoň se sazbami, které jsou běžné u zdravých podniků (referenční sazba pro Finsko platná v prosinci 2005: 4,08 % plus 100 základních bodů; úrokovou sazbou účtovanou u úvěru byl tříměsíční EURIBOR + 0,3 %, což ke dni 19. prosince 2005 představovalo 2,486 % plus 30 základních bodů).
(b)
Finsko se za druhé nezavázalo, že do šesti měsíců od schválení podpory sdělí plán restrukturalizace, a doba trvání opatření nebyla omezena na šest měsíců (bod 25 písm. a) a c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(c)
Za třetí nebyla dodržena zásada „jednou a dost“ (bod 25 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní státní podporu již při dřívějších potížích.
(211)
Opatření nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(a)
Opatření není za prvé podmíněno prováděním plánu restrukturalizace (bod 34 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Ačkoliv je pravdou, že během restrukturalizace pod soudním dohledem byl vypracován program restrukturalizace společnosti Karjaportti, tento program nesplňuje požadavky uvedené v bodě 35 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (doba trvání 10 let, žádná analýza citlivosti, neobnovení dlouhodobé životaschopnosti v přiměřené lhůtě).
(b)
Od příjemců podpory se za druhé očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů (bod 43 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), a v případě posuzovaných opatření neexistují žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Opatření za třetí nedodržuje zásadu „jednou a dost“, jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní státní podporu již při dřívějších potížích.
(212)
Komise se proto domnívá, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(213)
Dále je třeba posoudit, zda by mohlo být opatření č. 8 slučitelné na základě některé z výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU. Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a opatření č. 5 (viz 179.-186. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že se nepoužije žádná z výjimek. Komise proto dospěla k závěru, že opatření č. 8 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.3.7. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(214)
Za prvé je nutno ověřit, zda tento odpis dluhů mohl poskytnout společnosti Karjaportti výhodu. Tak by tomu bylo v případě, že by město Mikkeli upustilo od vymáhání dluhů, tj. kdyby společnosti dotyčné dluhy prominulo.
(215)
Jak je popsáno v 105. bodě odůvodnění, Finsko potvrdilo, že odepsání dluhů bylo pouze účetním opatřením, které neovlivní právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, tj. že dluhy nebyly prominuty. Podle dokumentů, které Finsko předložilo, usiluje město Mikkeli i nadále o splacení dluhů.
(216)
V souladu se zásadou obezřetnosti podle správných účetních postupů a zákonem o účetnictví č. 1336/1997 nesmí hodnota pohledávek vykázaných v rozvaze překročit jejich pravděpodobnou hodnotu. Proto pohledávky, které pravděpodobně nemohou být inkasovány, jsou ve výkazu zisků a ztrát uvedeny jako výdaje.
(217)
Na základě výše uvedených skutečností se Komise domnívá, že se odepsání dluhů uskutečnilo v souladu s účetními standardy pouze v účetních výkazech města Mikkeli a příslušné pohledávky jsou v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem i nadále vymáhány.
(218)
Pochybnosti, které Komise uvedla v rozhodnutí o zahájení řízení, byly rozptýleny a lze vyvodit závěr, že opatření neposkytla společnosti Karjaportti žádnou výhodu. Opatření č. 9 a č. 10 proto nezahrnují státní podporu.
7.3.8. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(219)
Tvrzení Finska, že opatření je spojeno s restrukturalizací pod soudním dohledem a nezahrnuje státní podporu, lze zamítnout. Za prvé, úprava splátkového kalendáře v roce 2009 se v počátečním programu restrukturalizace nepředpokládala a za druhé, skutečnost, že tato restrukturalizace je prováděna v souladu s vnitrostátními právními předpisy, nepostačuje k vyloučení státní podpory (57).
(220)
Za státní podporu lze v zásadě považovat rovněž opatření snižující poplatky, jež jsou obvykle zahrnuty v rozpočtu daného podniku. Co se týká úpravy splátkového kalendáře, Komise posuzuje takovéto chování pomocí kritéria soukromého věřitele (58). Podle něho je stát posuzován jako veřejný věřitel, který usiluje podobně jako soukromý věřitel o navrácení jemu dlužných částek a který za tímto účelem uzavírá s dlužníkem dohody, podle kterých je pro nahromaděné dluhy stanoven splátkový kalendář nebo jsou jejich platby rozvrženy za účelem usnadnění jejich splácení (59). Příznivé zacházení ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU existuje v případě, že dlužná částka může být veřejnému věřiteli vrácena za příznivějších podmínek, než by připustil soukromý věřitel. Komise bere na vědomí tvrzení Finska, že úprava splátkového kalendáře nebyla provedena, jelikož ji správní soud v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) zakázal. Jak však uvedlo Finsko, splátkový kalendář byl přesto prodloužen, což vedlo k odkladu splatných plateb. V této souvislosti Komise podotýká, že se skutečně provedená úprava splátkového kalendáře liší od oznámené úpravy splátkového kalendáře, pokud jde o částky a lhůty. Částka, která byla městem Mikkeli skutečně restrukturalizována, je nižší než původně oznámená částka, a úprava splátkového kalendáře byla povolena na kratší dobu, než bylo oznámeno původně. Vzhledem k tomu se usuzuje, že oznámené opatření bylo provedeno se změnami. Bez ohledu na tyto změny Komise uvádí, že by soukromý věřitel nepovolil úpravu splátkového kalendáře v jakékoli formě, a to z důvodů uvedených v tomto bodě odůvodnění.
(221)
Soukromý věřitel obvykle vymáhá své pohledávky, pokud předem uzavřel dohody o úpravě splátkového kalendáře, které dlužník nedodržel (60). Město Mikkeli naproti tomu souhlasilo s další úpravou splátkového kalendáře poté, co společnost Karjaportti nedodržela podmínky úpravy splátkového kalendáře, které byly schváleny během restrukturalizace pod soudním dohledem. Pro nevymáhání mimoto neexistují žádné zvláštní důvody, jako je vyšší zajištění poskytnuté městu Mikkeli. Pokud jde o vyhlídky týkající se budoucí ziskovosti a životaschopnosti společnosti, Komise se domnívá, že finanční situace společnosti byla taková, že neumožňovala domnívat se, že by investice mohly v přiměřené lhůtě dosáhnout přijatelné úrovně ziskovosti. V době provedení opatření se společnost Karjaportti nacházela v úpadkovém řízení a od roku 2004 ve společnosti probíhala restrukturalizace pod soudním dohledem. Vzhledem k těmto skutečnostem Komise podotýká, že by hypotetický soukromý věřitel ve stejné situaci jako město Mikkeli nesouhlasil s další úpravou splátkového kalendáře.
(222)
Finsko v této souvislosti tvrdí, že město Mikkeli jednalo stejně jako ostatní věřitelé společnosti Karjaportti.
(223)
Co se týká oznámené úpravy splátkového kalendáře, dohoda se soukromými věřiteli byla podle Finska podmíněna dohodou s městem Mikkeli. Za druhé se zdá, že zamýšlená úprava splátkového kalendáře nepředpokládala u všech zajištěných věřitelů stejné podmínky. Zatímco město Mikkeli by odložilo splacení dlužných částek na rok 2011, soukromí věřitelé by obdrželi splátku již v roce 2009. Vzhledem k těmto skutečnostem lze tvrzení Finska zamítnout.
(224)
Na základě výše uvedeného vyvozuje Komise závěr, že opatření nesplňuje kritérium soukromého věřitele a poskytuje společnosti Karjaportti výhodu.
(225)
Co se týká ostatních požadavků vztahujících se na existenci státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, Komise podotýká, že úpravu splátkového kalendáře schválilo město Mikkeli, a proto zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu. Opatření lze považovat rovněž za selektivní. Opatření narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy, jak je podrobněji popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění.
(226)
Na základě výše uvedených skutečností dospěla Komise k závěru, že opatření představuje státní podporu.
(227)
Hlavním tvrzením Finska bylo to, že toto opatření nezahrnuje státní podporu; opatření č. 12 však oznámilo rovněž jako podporu na záchranu (viz 1. bod odůvodnění). Když město Mikkeli souhlasilo s úpravou splátkového kalendáře, byla společnost Karjaportti ve skutečnosti podnikem v obtížích ve smyslu bodu 10 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (viz 123.-129. bod odůvodnění). Slučitelnost dotyčného opatření je proto nutno posoudit na základě pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(228)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které dotyčné opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, opatření nespočívá v likvidní podpoře ve formě úvěrových záruk nebo úvěrů (bod 25 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), nýbrž v odkladu plateb.
(b)
Finsko se za druhé nezavázalo, že do šesti měsíců od schválení podpory sdělí plán restrukturalizace, a doba trvání opatření nebyla omezena na šest měsíců (bod 25 písm. a) a c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(c)
Za třetí není dodržena zásada „jednou a dost“ (bod 25 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní podporu již při dřívějších potížích.
(229)
Opatření nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(a)
Opatření není za prvé podmíněno prováděním plánu restrukturalizace (bod 34 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Podotýká se, že nebyl vypracován plán restrukturalizace ve smyslu bodu 35 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(b)
Za druhé se od příjemců podpory očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů (bod 43 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), a v případě posuzovaných opatření nejsou k dispozici žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Za třetí, aby se zamezilo přílišnému narušení hospodářské soutěže, je nutno přijmout kompenzační opatření (bod 38 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Žádná takováto opatření nebyla stanovena.
(d)
Opatření za čtvrté nedodržuje zásadu „jednou a dost“, jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní podporu již při dřívějších potížích.
(230)
Komise se proto domnívá, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(231)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 12 mohlo být slučitelné na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(232)
V daném případě se nepoužijí výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 SFEU, jelikož toto opatření nemá sociální povahu, není poskytnuto individuálním spotřebitelům, nemá nahradit škody způsobené přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a nebylo poskytnuto hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo postižených rozdělením Německa.
(233)
Další výjimky jsou stanoveny v čl. 107 odst. 3 SFEU.
(234)
V čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností“. V době provedení opatření se společnost Karjaportti nacházela v takovéto oblasti.
(235)
Slučitelnost státní podpory pro podporované oblasti je upravena pokyny k regionální podpoře z roku 1998. Podle těchto pokynů nejsou podniky v potížích způsobilé pro regionální podporu. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise vyvozuje závěr, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(236)
V čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu anebo napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“. Komise podotýká, že dotyčná podpora nemá napomoci uskutečnění významného projektu společného evropského zájmu, a Komise rovněž nezjistila, že by měla napravit vážnou poruchu ve finském hospodářství. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise dospěla k závěru, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU.
(237)
V čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU se uvádí, že za slučitelné se SFEU mohou být prohlášeny podpory určené na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, jestliže neovlivní podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Unii v míře odporující společnému zájmu. Tento článek se v daném případě zjevně nepoužije.
(238)
Ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU umožňuje schválit státní podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Komise vypracovala řadu pokynů a sdělení, jež objasňují, jak bude uplatňovat výjimku obsaženou v tomto článku. Komise se však domnívá, že vzhledem k povaze a charakteru podpory je zjevné, že v daném případě nejsou použitelné výjimky na základě těchto pokynů a sdělení.
(239)
Na základě výše uvedených tvrzení se Komise domnívá, že opatření č. 12 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.4. Opatření provedená společností Finnvera
(240)
Na úvod Komise připomíná, že se Finsko v rámci rozhodnutí o státní podpoře N 715/2006 zavázalo, že činnosti společnosti Finnvera budou omezeny na správu režimů státních podpor. Na tomto základě Komise dne 25. září 2007 (datum rozhodnutí Komise) rozhodla, že osvobození společnosti Finnvera od daně z příjmů nepředstavuje státní podporu. Opatření č. 13 až 17 byla provedena před přijetím rozhodnutí Komise ve věci N 715/2006. Opatření č. 18 bylo provedeno po přijetí rozhodnutí Komise ve věci N 715/2006. Při posuzování opatření č. 18 musí proto Komise vzít v úvahu závazek finských orgánů přijatý v daném případě.
7.4.1. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(241)
Aby se opatření považovalo za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí být provedeno přímo či nepřímo ze státních prostředků a lze je přičíst státu. Finsko nezpochybnilo skutečnost, že opatření, která přijala společnost Finnvera, zahrnují státní prostředky a lze je přičíst státu. Podle judikatury se prostředky podniku musí považovat za státní prostředky, pokud stát může prostřednictvím výkonu svého dominantního vlivu na takové podniky rozhodnout o použití jejich prostředků (61). Opatření provedená zvláštní finanční institucí, kterou je podle jejích stanov možné považovat za subjekt veřejného sektoru, lze obecně přičíst státu (62). Soudní dvůr dále objasnil pojem přičitatelnost v rozsudku ve věci Stardust Marine (63). Soudní dvůr uvedl tyto indicie pro zjištění přičitatelnosti: začlenění veřejného podniku do struktur veřejné správy; druh jeho činnosti a výkon této činnosti na trhu za běžných podmínek hospodářské soutěže se soukromými hospodářskými subjekty; právní postavení podniku (tedy zda podléhá veřejnému právu, nebo obecnému právu obchodních společností); intenzita dohledu orgánů veřejné moci nad vedením podniku. V této souvislosti Komise podotýká, že činnosti společnosti Finnvera podléhají správnímu právu, což naznačuje, že je úzce spojena s veřejnou správou. Společnost Finnvera je zvláštní finanční společnost zcela ve vlastnictví státu, která využívá státní záruku a poskytuje převážně státní podpory a financování, jež není snadno dostupné na trhu, například vývozní úvěry. Ačkoli se její činnosti mohou okrajově překrývat s obchodními bankami, nevykonává své činnosti za běžných podmínek hospodářské soutěže se soukromými hospodářskými subjekty. Je ustavena podle obecného práva obchodních společností; současně stát vykonává přísný dohled: stát jmenuje členy dozorčí rady z parlamentních skupin politických stran na základě jejich zastoupení ve finském parlamentu. Většinu členů představenstva je nutno vybrat z kandidátů jmenovaných několika ministerstvy (viz 56. a 57. bod odůvodnění). Vzhledem k těmto skutečnostem se Komise domnívá, že opatření, která přijala společnost Finnvera, zahrnují státní prostředky a lze je přičíst Finsku.
(242)
Pokud jde o otázku, zda opatření č. 13 poskytuje příjemci výhodu, opatření nebylo v rozporu s názorem Finska provedeno spolu se soukromými věřiteli za stejných podmínek. Ačkoli je pravdou, že […] a […] poskytly společnosti Karjaportti v roce 2004 úvěry, Komise nemá k dispozici žádné údaje, že tyto banky poskytly rovněž záruky. Úvěry poskytnuté oběma soukromými věřiteli byly mimoto uděleny až v létě 2004, tj. několik měsíců poté, co společnost Finnvera provedla opatření č. 13, a nelze tudíž mít za to, že společnost Finnvera jednala „společně“ s nimi. Zamítnout lze rovněž tvrzení Finska, že záruka byla udělena v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Za prvé, jak bylo objasněno výše, Komise při posuzování opatření použila sdělení o zárukách z roku 2008 (viz 134. bod odůvodnění). Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory v případě individuální státní záruky vyloučit, pokud dlužník nemá finanční potíže. Jelikož se Komise domnívá, že společnost Karjaportti byla v březnu 2004 podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku1999 (viz 123.-128. bod odůvodnění), lze použití sdělení o zárukách vyloučit. Finsko rovněž uvedlo, že se na záruku vztahoval vysoký poplatek. Vzhledem k finančním potížím společnosti Karjaportti v době poskytnutí záruky se však usuzuje, že poplatek za poskytnutí záruky, který účtovala společnost Finnvera, nepředstavuje tržní poplatek. Celkové finanční náklady příjemce u úvěru spolu se zárukou představovaly [5-8] %, zatímco referenční sazba platná v té době činila 4,43 %, přičemž k ní bylo nutno vzhledem k finančním potížím příjemce přičíst nejméně 400 základních bodů. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se usuzuje, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu.
(243)
Aby se opatření považovalo za státní podporu, musí být specifické nebo selektivní v tom, že zvýhodňuje pouze určité podniky nebo určitá odvětví výroby. Opatření č. 13 bylo provedeno ve prospěch Karjaportti, jedné konkrétní společnosti. Komise proto usuzuje, že poskytuje příjemci selektivní výhodu.
(244)
Komise musí mimoto posoudit, zda opatření č. 13 pravděpodobně narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje podmínky obchodu mezi členskými státy. Finsko v této souvislosti tvrdí, že prvek podpory v záruce byl nižší než strop de minimis. V době provedení opatření č. 13 bylo použitelné nařízení Komise (ES) č. 69/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy ES na podporu de minimis (64) (dále jen „nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis“) (65). Jedním z požadavků pro použití nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis je to, že celková výše podpory de minimis poskytnutá jednomu podniku nesmí v období tří let přesáhnout částku 100 000 EUR. Posuzovaná záruka činila pouze 91 000 EUR, tj. dodržovala strop ve výši 100 000 EUR i v případě, že se za prvek podpory považuje celá částka. Je však třeba určit, zda je nutno opatření č. 13 posoudit společně s opatřením č. 4, zárukou, kterou město Mikkeli poskytlo v březnu 2004, jen 9 dnů před provedením opatření č. 13, zárukou poskytnutou společností Finnvera. Ačkoli tyto dvě záruky poskytly dva různé subjekty a vztahovaly se na dva různé úvěry s různou dobou trvání, oba tyto úvěry nahradily jediný úvěr, který v roce 1992 poskytla banka Tapiola. Lze se tudíž domnívat, že opatření č. 4 a opatření č. 13 byla provedena za stejným účelem, kterým bylo umožnit přeměnu úvěru poskytnutého bankou Tapiola v roce 1992 na nové úvěry. Vzhledem k této úzké souvislosti mezi oběma opatřeními se Komise domnívá, že pro účely použití stropu ve výši 100 000 EUR stanoveného v nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis je nutné posuzovat opatření č. 4 a opatření č. 13 jako jedno opatření. Společně přesahuje prvek podpory obsažený v těchto dvou opatřeních 100 000 EUR. Komise proto vyvozuje závěr, že opatření č. 13 nespadá do oblasti působnosti nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis.
(245)
Finsko rovněž uvedlo, že opatření č. 13 je pokračováním již existujících závazků, že se tudíž expozice společnosti Finnvera nezvýšila. Podobné tvrzení předložilo Finsko ve vztahu k opatření č. 4. Ze stejného důvodu jako u opatření č. 4 nepovažuje Komise opatření č. 13 za pouhé pokračování dříve provedeného opatření (viz 164. a 165. bod odůvodnění).
(246)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 13 představuje státní podporu.
(247)
Finsko nepředložilo žádná tvrzení ohledně slučitelnosti opatření č. 13. Jelikož v době, kdy společnost Finnvera poskytla záruku, byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích (viz 123.-128. bod odůvodnění), Komise nejprve posoudí, zda je tato záruka slučitelná jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci. V době poskytnutí záruky platily pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (66).
(248)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které posuzované opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, záruka nebyla spojena s půjčkou, která má být splacena v období ne delším než dvanáct měsíců po vyplacení poslední splátky podniku (bod 23 písm. b) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(b)
Finsko za druhé neposkytlo žádné informace o tom, že podpora byla oprávněná na základě vážných sociálních důvodů a že neměla závažné účinky přelévání na ostatní členské státy (bod 23 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(c)
Za třetí, záruka nebyla ukončena do šesti měsíců a nebyl vypracován restrukturalizační plán ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (bod 23 písm. d) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(d)
K dispozici nejsou rovněž žádné informace o tom, že záruka byla omezena na částku nezbytnou k udržení podniku v provozu po dobu, během níž je podpora schvalována (bod 23 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(249)
Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a opatření č. 5 (viz 177. a 178. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že opatření č. 13 nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci, které jsou stanoveny v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Komise proto usuzuje, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(250)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 13 mohlo být slučitelné na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU. Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a opatření č. 5 (viz 179.-186. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že není splněna žádná z výjimek. Komise proto vyvozuje závěr, že opatření č. 13 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.4.2. Úvěr poskytnutý dne 12. ledna 2006 (opatření č. 14)
(251)
Finsko tvrdí, že se opatření předpokládalo v programu restrukturalizace pod soudním dohledem a že společnost Finnvera přijala toto opatření společně se soukromými věřiteli.
(252)
Je pravdou, že se u soukromých i veřejných věřitelů společnosti Karjaportti opatření předpokládalo již v programu restrukturalizace. Podle dokumentů, které poskytlo Finsko, došlo k přeměně úroků koncem roku 2005 a počátkem roku 2006. Rovněž soukromí věřitelé přeměnili úroky na úvěry.
(253)
Za prvé, podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) je nutné určit, zda lze v případě opatření č. 14 použít zásadu investora v tržním hospodářství. Komise v této souvislosti podotýká, že opatření č. 4, č. 5 a č. 13 byla přijata před zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem, zatímco opatření č. 14 bylo přijato v jejím průběhu. Z důvodů uvedených v 189.-191. bodě odůvodnění se Komise domnívá, že opatření č. 14 lze oddělit od opatření č. 4, č. 5 a č. 13. Opatření č. 14 se mimoto předpokládalo i v samotném programu restrukturalizace, který měl společnosti pomoci opět se postavit na nohy.
(254)
Za druhé, co se týká použití zásady investora v tržním hospodářství v případě dotyčného opatření, Komise má za to, že úvěry poskytnuté soukromými věřiteli […] a […] jsou srovnatelné s úvěrem, který poskytla společnost Finnvera. Jako zajištění věřitelé v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem jsou všechny společnosti v podobné situaci. Jelikož tyto úvěry byly poskytnuty za obdobných podmínek jako úvěr společnosti Finnvera (stejná doba trvání půjčky, srovnatelné období splácení) a úroková sazba, kterou požadovala společnost Finnvera, byla pro tuto společnost ještě příznivější (šestiměsíční EURIBOR + 2 %, což ke dni 1. ledna 2006 představovalo 4,643 %) než úroková sazba, kterou získali soukromí věřitelé (tříměsíční EURIBOR + 1,5 %, což ke dni 1. ledna 2006 představovalo 3,988 %; tříměsíční EURIBOR + 2 % pak 4,488 %), vyvozuje Komise závěr, že opatření neposkytlo společnosti Karjaportti žádnou výhodu.
(255)
Na základě výše uvedených skutečností se vyvozuje závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.4.3. Protizáruka poskytnutá dne 14. září 2006 (opatření č. 15)
(256)
Komise se za prvé domnívá, že příjemcem opatření je společnost Karjaportti, ačkoli protizáruka byla udělena společnosti […]. Nízký poplatek, který společnosti Karjaportti účtovala společnost […], naznačuje, že společnost […] poskytla záruku pouze na základě protizáruky udělené společností Finnvera. Záruční prémii za protizáruku společnosti Finnvera ve skutečnosti hradí společnost Karjaportti, a nikoli […].
(257)
Finsko se domnívá, že společnost Finnvera jednala za stejných podmínek jako soukromí věřitelé […] a […]. Je pravdou, že […] a […] byli v podobné situaci jako společnost Finnvera. Všechny tři společnosti jsou v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem zajištěnými věřiteli. Všechny společnosti poskytly společnosti Karjaportti úvěry a záruky před ([…]).
(258)
Ze stejného důvodu jako u opatření č. 14 se podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) usuzuje, že v případě opatření č. 15 lze použít zásadu investora v tržním hospodářství, jelikož toto opatření lze oddělit od opatření č. 4, č. 5 a č. 13 (viz 253. bod odůvodnění).
(259)
Co se týká dotyčného opatření, úvěr se zárukou činil celkem 1,8 milionu EUR. Společnost Finnvera poskytla […] protizáruku pouze na 16,7 % této částky (300 000 EUR). Zbývající část úvěru pokrývaly záruky poskytnuté […] a […] (825 000 EUR resp. 675 000 EUR), pro něž společnost Finnvera protizáruku neposkytla. Z hlediska příjemce, společnosti Karjaportti, byly celkové náklady na záruku s poskytnutou protizárukou vyšší než u záruk poskytnutých […] a […]. Zatímco posledně uvedené dvě společnosti účtovaly společnosti Karjaportti poplatek za poskytnutí záruky ve výši 1,75 %, celkové finanční náklady společnosti Karjaportti na protizáruku představovaly 2,9 % (1,65 % za záruku […] plus 1,25 % za protizáruku). Z toho vyplývá, že opatření společnosti Finnvera neposkytlo společnosti Karjaportti žádnou výhodu.
(260)
Na základě výše uvedených skutečností se vyvozuje závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.4.4. Úvěr poskytnutý dne 6. července 2007 (opatření č. 16)
(261)
Jak je popsáno v 110. bodě odůvodnění, Finsko tvrdí, že úvěr nezahrnoval státní podporu, jelikož byl součástí většího opatření k financování společnosti, jehož se účastnili rovněž soukromí věřitelé.
(262)
Ze stejného důvodu jako u opatření č. 14 se podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) usuzuje, že v případě opatření č. 16 lze použít zásadu investora v tržním hospodářství (viz 253. bod odůvodnění).
(263)
Jak je uvedeno v 254. bodě odůvodnění, Komise se domnívá, že […] a […] jsou ve srovnatelné situaci jako společnost Finnvera. Co se týká konkrétního posuzovaného opatření, je pravdou, že společnost Finnvera poskytla úvěr současně a za obdobných podmínek jako […] a […]. Doba trvání úvěrů byla u všech věřitelů šest měsíců; u všech úvěrů byla platba odložena ve stejném poměru (nesplacená částka u všech věřitelů činí přibližně […] % původní částky). Na všechny tři úvěry se vztahovalo stejné zajištění, jak je popsáno v 66. bodě odůvodnění, a zajištění je mezi věřitele rozděleno podle rizika příslušného věřitele ve vztahu k poskytnutému úvěru. Pokud jde o úrokovou sazbu, zdá se, že úroková sazba, kterou požadovala společnost Finnvera, byla pro tuto společnost ještě příznivější (šestiměsíční EURIBOR + 2,5 %, což ke dni 6. července 2007 představovalo 6,847 %) než úroková sazba, kterou získali soukromí věřitelé (měsíční EURIBOR + 2 %, což ke dni 9. července 2007 představovalo 6,105 %). Lze mít proto za to, že úvěr je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství a nezahrnuje státní podporu.
(264)
Na základě výše uvedených skutečností se vyvozuje závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.4.5. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(265)
Za prvé je třeba určit, který subjekt má z dotyčného opatření prospěch, […] nebo společnost Karjaportti. Společnost Finnvera poskytla protizáruku společnosti […], hlavní bance společnosti Karjaportti. Společnost […] zase poskytla záruku společnosti Karjaportti. […] účtovala společnosti Karjaportti za tuto záruku velmi nízký poplatek, což naznačuje, že společnost […] poskytla společnosti Karjaportti záruku jen proto, že se na ni vztahovala protizáruka společnosti Finnvera. Komise rovněž podotýká, že záruční prémii za protizáruku společnosti Finnvera nehradí […], nýbrž společnost Karjaportti. Vzhledem k těmto skutečnostem se Komise domnívá, že příjemcem opatření je společnost Karjaportti.
(266)
Za druhé je třeba posoudit, zda opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu. V této souvislosti Finsko uvedlo, že protizáruka nezahrnuje státní podporu, jelikož se na opatření podílí jiná soukromá strana. Toto tvrzení lze zamítnout, jelikož společnost Finnvera poskytla protizáruku za záruku dotyčné soukromé strany, což znamená, že se společnost Finnvera a soukromá strana nenacházely v podobné situaci.
(267)
Vzhledem k těmto skutečnostem posoudí Komise opatření na základě sdělení o zárukách z roku 2008. Ačkoliv je pravdou, že protizáruka společnosti Finnvera nepokrývá více než 80 % záruky […], příjemce, společnost Karjaportti, byl v době jejího poskytnutí podnikem v obtížích, jak je podrobněji popsáno v 123.-128. bodě odůvodnění. Existenci státní podpory proto nelze vyloučit na základě bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008.
(268)
I když záruka nesplňuje všechny požadavky bodu 3.2 ve sdělení o zárukách z roku 2008, může poplatek zaplacený za záruku odůvodnit závěr, že záruka nepředstavuje státní podporu. V daném případě se Komise každopádně na rozdíl od Finska domnívá, že nelze mít za to, že opatření neobsahuje podporu. Záruka byla poskytnuta s velmi nízkým poplatkem, ačkoli se společnost potýkala s potížemi (viz 123.-128. bod odůvodnění) a riziko pro společnost Finnvera bylo možno považovat za značné. Usuzuje se proto, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu. V této souvislosti Komise rovněž podotýká, že podle závazku, který přijaly finské orgány ve věci N 715/2006, nemohla společnost Finnvera poskytovat tržní financování.
(269)
Opatření mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je popsáno v 241. bodě odůvodnění, opatření společnosti Finnvera zahrnují státní prostředky a lze je přičíst státu. Opatření č. 17 je selektivní, jelikož jedinou společností, která z něj měla prospěch, je Karjaportti. Opatření rovněž narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(270)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření představuje státní podporu.
(271)
Finsko netvrdilo, že opatření č. 17 je slučitelné s vnitřním trhem. V době, kdy společnost Finnvera provedla toto opatření, byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (viz 123.-128. bod odůvodnění). Opatření proto mohlo být slučitelné pouze jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(272)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které posuzované opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, záruka neskončila v období nepřesahujícím šest měsíců od poukázání první splátky (bod 25 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(b)
Finsko za druhé nesdělilo do šesti měsíců od prvního provedení opatření plán restrukturalizace nebo likvidace ani nepředložilo doklad o tom, že byla ukončena platnost záruky (bod 25 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(c)
Za třetí není dodržena zásada „jednou a dost“ (bod 25 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní státní podporu již při dřívějších potížích.
(273)
Opatření nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(a)
Opatření není za prvé podmíněno prováděním plánu restrukturalizace (bod 34 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Podotýká se, že nebyl vypracován plán restrukturalizace ve smyslu bodu 35 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(b)
Od příjemců podpory se za druhé očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů (bod 43 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), a v případě posuzovaných opatření nejsou k dispozici žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Za třetí, aby se zamezilo přílišnému narušení hospodářské soutěže, je nutno přijmout kompenzační opatření (bod 38 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Žádná takováto opatření nebyla stanovena.
(d)
Opatření za čtvrté nedodržuje zásadu „jednou a dost“, jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní podporu již při dřívějších potížích.
(274)
Komise se proto domnívá, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(275)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 17 mohlo být slučitelné na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU. Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a č. 5 (viz 179.-186. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že není splněna žádná z výjimek. Komise proto dospěla k závěru, že opatření č. 17 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
8. VRÁCENÍ PODPORY
(276)
Podle SFEU a ustálené judikatury Soudního dvora je Komise poté, co zjistila, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem, oprávněna rozhodnout, že dotyčný členský stát musí takovouto podporu zrušit nebo upravit (67). Povinnost členského státu zrušit podporu považovanou Komisí za neslučitelnou s vnitřním trhem slouží podle ustálené judikatury Soudního dvora k obnovení dřívějšího stavu (68). V této souvislosti Soudní dvůr stanovil, že tohoto cíle je dosaženo, jakmile příjemce vrátí částky poskytnuté formou protiprávní podpory, čímž ztrácí výhodu, kterou měl na trhu ve vztahu ke svým soutěžitelům, a obnoví se stav, který předcházel poskytnutí podpory (69).
(277)
V souladu s touto judikaturou článek 14 procesního nařízení stanoví, že „je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil“.
(278)
Za protiprávní a neslučitelnou podporu je nutno považovat těchto šest opatření:
-
záruka poskytnutá městem Mikkeli dne 8. března 2004 (opatření č. 4),
-
záruka poskytnutá městem Mikkeli dne 10. května 2004 (opatření č. 5),
-
přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8),
-
úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12),
-
záruka poskytnutá společností Finnvera dne 17. března 2004 (opatření č. 13),
-
záruka poskytnutá společností Finnvera dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17).
(279)
Tato podpora musí být proto vrácena za účelem obnovení stavu, který na trhu existoval před jejím udělením. Podporu je nutno navrátit od okamžiku, kdy příjemce získal výhodu, tj. od okamžiku, kdy byla příjemci podpora k dispozici, a do dne jejího skutečného navrácení je nutno započítat příslušné úroky.
8.1. Vrácení podpory poskytnuté ve formě záruk
(280)
Prvek neslučitelné podpory obsažený v obou zárukách poskytnutých městem Mikkeli v roce 2004 (opatření č. 4 a opatření č. 5) a v zárukách poskytnutých společností Finnvera v roce 2005 (opatření č. 13) a v roce 2008 (opatření č. 17) se stanoví podle následujících zásad.
(281)
Státní záruka může představovat podporu až do celkové výše příslušné půjčky, pokud příjemce nemá sám přístup na finanční trhy (70). V daném případě však Finsko prokázalo, že společnost Karjaportti měla v době poskytnutí záruk v roce 2004 přístup na finanční trhy, a to předložením informací o úvěrech, které příjemci poskytli soukromí věřitelé (viz 93. bod odůvodnění). K dispozici je jen málo údajů o tom, zda měla společnost Karjaportti přístup na trh i v roce 2008, kdy bylo provedeno opatření č. 17. Komise v této souvislosti podotýká, že protizáruka poskytnutá společností Finnvera pokrývala pouze 80 % záruky, kterou poskytl soukromý věřitel, což znamená, že u 20 % nesl riziko soukromý věřitel. Vzhledem k této skutečnosti lze mít za to, že i bez záruky z roku 2008 měla společnost dosud přístup na finanční trhy.
(282)
Vzhledem k finančním potížím společnosti Karjaportti v době provedení opatření by však obchodní banky účtovaly vyšší úrokovou sazbu, než jaké bylo dosaženo se státními zárukami, jelikož záruky představují pro banky další zajištění. Komise se proto domnívá, že společnost Karjaportti měla výhodu v podobě nižších úrokových sazeb, které získala díky zárukám.
(283)
Podle bodu 4.2 sdělení o zárukách z roku 2008 by se v případě neexistence srovnatelné tržní záruční prémie měly celkové finanční náklady na úvěr se zárukou (úroky a záruční prémie) porovnat s úrokovou sazbou na trhu u obdobného úvěru bez státní záruky. V mnoha případech není takováto tržní úroková sazba k dispozici. Ve sdělení o revizi metody stanovování referenčních a diskontních sazeb (71) (dále jen „sdělení o referenčních sazbách z roku 2008“) proto Komise vypracovala metodiku, kterou lze z důvodů uvedených v bodě 4.2 sdělení o zárukách z roku 2008 použít jako náhradu tržní sazby.
(284)
V daném případě nejsou k dispozici žádné údaje o tom, jakou částku by společnost Karjaportti zaplatila za srovnatelný úvěr bez záruky. Uvedené tři záruky byly mimoto poskytnuty před začátkem hospodářské a finanční krize. Komise navíc zastává názor, že by vzhledem k době, která uplynula od provedení opatření, byl výpočet „skutečné“ tržní sazby pro finského výrobce masných výrobků obtížný. Komise proto jako náhradu tržní sazby použije příslušnou referenční sazbu.
8.1.1. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(285)
Co se týká opatření č. 4, zajištění úvěrů společnosti Karjaportti lze pro účely sdělení o referenčních sazbách z roku 2008 považovat za běžné. V případě opatření č. 4 poskytla společnost Karjaportti zástavní právo k nemovitosti a obchodní hypotéku. Zapsané hodnoty těchto dvou nástrojů jsou dost vysoké (viz 27. bod odůvodnění). Je však třeba vzít v úvahu, že totéž zajištění bylo použito i u jiných pohledávek města Mikkeli (např. opatření č. 1), takže pro dotyčné opatření by nebyla k dispozici celá částka. V potaz je nutno vzít i to, že skutečná hodnota zástavního práva k nemovitosti i obchodní hypotéky závisí na hodnotě zastaveného majetku a na pořadí města Mikkeli.
(286)
V této souvislosti se uvádí, že Finsko nemohlo předložit odhad hodnoty zajištění v době poskytnutí záruky. Předložilo však dvě nezávislá ocenění týkající se zajištění obecně, která byla použita při vypracovávání programu restrukturalizace, a to ze dne 15. února 2005 (viz 43. bod odůvodnění), což je poměrně blízko datu poskytnutí záruky. V tomto ohledu se uvádí, že vzhledem k pořadí města Mikkeli mohlo zástavní právo k nemovitosti postačovat k uhrazení jeho pohledávek, pokud by se majetek dále používal; v případě, že by byla nutná likvidace společnosti Karjaportti, mohla být hodnota majetku příliš nízká, než aby pokryla pohledávky města Mikkeli. Obchodní hypotéka mohla pokrývat pouze část pohledávek města Mikkeli. Vzhledem k těmto skutečnostem se jeví jako přijatelné pokládat poskytnuté zajištění za běžné zajištění.
(287)
Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je proto referenční úroková sazba ve výši 4,43 % s připočtením rizikové přirážky ve výši 650 základních bodů, což odráží rizikovou přirážku vztahující se na podnik v obtížích, který poskytl běžné zajištění. Výši podpory je proto třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut (4 %), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 0 základních bodů. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(288)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.1.2. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(289)
Co se týká opatření č. 5, zajištění lze pro účely sdělení o referenčních sazbách z roku 2008 považovat za běžné. Společnost Karjaportti poskytla stejné zajištění jako u opatření č. 4, tj. zástavní právo k nemovitosti vztahující se na výrobní závod v Tikkale a obchodní hypotéku. Mimoto byla poskytnuta „zvláštní zástava“ vztahující se na výrobní závod v Tikkale se zapsanou hodnotou ve výši 1 135 268 EUR (viz 29. bod odůvodnění). Pro všechna tato zajištění platí stejné odůvodnění jako u opatření č. 4 a jako přijatelné se jeví pokládat poskytnuté zajištění za běžné zajištění.
(290)
Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je opět referenční úroková sazba ve výši 4,43 % s připočtením rizikové přirážky ve výši 650 základních bodů. Výši podpory je proto třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut (12měsíční EURIBOR + 0,3 %), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 0 základních bodů. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(291)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.1.3. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(292)
Komisi nejsou známy žádné informace o zajištění v případě opatření č. 13, a může tudíž uvést pouze způsob navrácení podpory. Jako první krok je třeba v případě, že opatření č. 13 bylo skutečně zajištěno, určit hodnotu tohoto zajištění podle sdělení o referenčních sazbách.
(293)
Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je opět referenční úroková sazba ve výši 4,43 % s připočtením rizikové přirážky zohledňující hodnotu zajištění. Prvek podpory je třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut ([2-5] %), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 3 %. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(294)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.1.4. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(295)
Co se týká opatření č. 17, zajištění lze pro účely sdělení o referenčních sazbách z roku 2008 považovat za běžné. Společnost Karjaportti poskytla zajištění ve formě držby akcií ve společnosti, přičemž společnost Finnvera odhadla hodnotu tohoto zajištění na […] EUR, jak je podrobněji popsáno v (67). bodě odůvodnění. Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je opět referenční úroková sazba ve výši 5,19 % s připočtením rizikové přirážky ve výši 650 základních bodů. Prvek podpory je proto třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut ([0-3] %, s připočtením úrokové sazby u nesplacených částek na základě smlouvy o subdodávkách), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 250 základních bodů. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(296)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.2. Vrácení podpory poskytnuté ve formě přeměny nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(297)
Je třeba určit prvek neslučitelné podpory v opatření č. 8, úvěru poskytnutém městem Mikkeli. Jak je popsáno v 45. a 46. bodě odůvodnění, město Mikkeli poskytlo úvěr s nižší úrokovou sazbou než soukromí věřitelé společnosti Karjaportti. U úvěru se prvek podpory v zásadě vypočítá jako rozdíl mezi úrokovou sazbou, s níž byl úvěr skutečně poskytnut, a tržní sazbou. V daném případě poskytli soukromí věřitelé úvěry společně s městem Mikkeli. Úrokové sazby účtované soukromými věřiteli lze proto považovat za údaj o tržní sazbě.
(298)
Výše podpory by se proto měla vypočítat jako rozdíl mezi průměrnou úrokovou sazbou účtovanou u úvěrů, které poskytli soukromí věřitelé (tříměsíční EURIBOR + 2 % a tříměsíční EURIBOR + 1,5 %), a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr skutečně poskytnut (tříměsíční EURIBOR + 0,3 %).
(299)
Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(300)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.3. Vrácení podpory poskytnuté ve formě úpravy splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(301)
Je třeba zjistit prvek neslučitelné podpory v opatření č. 12, úpravě splátkového kalendáře od roku 2009 schválené městem Mikkeli. Jak je popsáno v 219.-226. bodě odůvodnění, oznámená úprava splátkového kalendáře byla provedena se změnami. Jelikož Komisi nejsou známy podrobnosti o skutečně provedené úpravě splátkového kalendáře, může uvést pouze způsob navrácení podpory.
(302)
Podpora byla společnosti dána k dispozici od okamžiku, kdy se společnost Osuuskunta Karjaportti odchýlila od splátkového kalendáře dohodnutého během restrukturalizace pod soudním dohledem v roce 2006. Komise se domnívá, že v době poskytnutí podpory již společnost Karjaportti neměla přístup na finanční trhy. Podpora se proto rovná výši restrukturalizovaného dluhu. Částky, které mají být vráceny, se tudíž rovnají částce restrukturalizovaných dluhů vůči městu Mikkeli. Od částek, které mají být vráceny, však lze odečíst platby, které se již uskutečnily.
(303)
Podpora je úročena ode dne, kdy byla dána společnosti k dispozici, až do jejího úplného navrácení.
9. ZÁVĚR
(304)
Komise podotýká, že se formální vyšetřovací řízení týkající se záruky ve výši 2,75 milionu EUR, s ohledem na niž Finsko podalo oznámení, které posléze vzalo zpět, podle článku 8 procesního nařízení stalo bezpředmětným.
(305)
Co se týká záruky poskytnuté v roce 2000 a postoupení pozemku v témže roce ze strany města Mikkeli, Komise má za to, že tato opatření představují státní podporu, která je slučitelná jako investiční podpora podle pokynů k regionální podpoře z roku 1998.
(306)
Odkoupení pozemků, které město Mikkeli provedlo v roce 2002, se nepovažuje za podporu, jelikož se uskutečnilo za tržních podmínek.
(307)
Záruky poskytnuté městem Mikkeli v březnu 2004 a v květnu 2004 lze považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti byla v době jejich poskytnutí podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Tato opatření nejsou slučitelná s vnitřním trhem, jelikož není dodrženo žádné z ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(308)
Opatření přijatá městem Mikkeli v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem byla provedena společně se srovnatelnými soukromými věřiteli a za obdobných podmínek. Komise proto dospěla k závěru, že byla dodržena zásada investora v tržním hospodářství a že opatření nepředstavují státní podporu.
(309)
Odkoupení akcí městem Mikkeli a odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 lze považovat za opatření, která nezahrnují podporu.
(310)
Přeměnu nezaplacených úroků na úvěr, kterou město Mikkeli provedlo v prosinci 2005, lze považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti byla v době provedení tohoto opatření podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004. Tato opatření nejsou slučitelná s vnitřním trhem, jelikož není dodrženo žádné z ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(311)
Co se týká úpravy splátkového kalendáře, kterou město Mikkeli schválilo v roce 2009, podotýká se, že se jednalo o následnou úpravu splátkového kalendáře. Vzhledem k této skutečnosti se Komise domnívá, že by soukromý věřitel s touto úpravou splátkového kalendáře nesouhlasil a že opatření představuje státní podporu. Jelikož společnost Karjaportti byla v době provedení opatření podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004, mohlo by být opatření slučitelné pouze na základě těchto pokynů. Jelikož však nejsou splněny všechny požadavky, vyvozuje se závěr, že opatření představuje neslučitelnou státní podporu.
(312)
Záruka, kterou poskytla společnost Finnvera dne 17. března 2004, rovněž představuje státní podporu, která není slučitelná podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Úvěr, který společnost Finnvera poskytla dne 12. ledna 2006, nepředstavuje státní podporu, jelikož byl poskytnut společně se srovnatelnými soukromými věřiteli a za obdobných podmínek. Totéž platí pro záruku, kterou společnost Finnvera udělila v září 2006, a úvěr poskytnutý v červenci 2007.
(313)
Záruku, kterou společnost Finnvera poskytla dne 9. ledna 2008, lze považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti byla v době jejího poskytnutí podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004. Opatření není slučitelné s vnitřním trhem, jelikož není dodrženo žádné z ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie týkající se záruky ve výši 2,75 milionu EUR (opatření č. 11), s ohledem na niž Finsko podalo oznámení, které posléze vzalo zpět, je ukončeno.
Článek 2
Opatření, která Finsko provedlo ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti a která spočívají:
-
v odkoupení pozemků v roce 2002 (opatření č. 3),
-
v opatřeních přijatých v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6),
-
v odkoupení akcií od společnosti Osuuskunta Karjaportti (opatření č. 7),
-
v odpisu dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10),
-
v úvěru poskytnutém společností Finnvera v červnu 2006 (opatření č. 14),
-
v protizáruce společnosti Finnvera poskytnuté v září 2006 (opatření č. 15) a
-
v úvěru společnosti Finnvera poskytnutém v červenci 2007 (opatření č. 16),
nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 3
Opatření státní podpory, která Finsko provedlo ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti a která spočívají:
-
v záruce poskytnuté v červnu 2000 (opatření č. 1) a
-
v postoupení pozemku v témže roce (opatření č. 2),
jsou slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. a) Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 4
Opatření státní podpory, která Finsko provedlo ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti a která spočívají:
-
v záruce poskytnuté městem Mikkeli dne 8. března 2004 (opatření č. 4),
-
v záruce poskytnuté městem Mikkeli dne 10. května 2004 (opatření č. 5),
-
v přeměně nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8),
-
v záruce poskytnuté společností Finnvera dne 17. března 2004 (opatření č. 13),
-
v záruce poskytnuté společností Finnvera dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17),
-
v úpravě splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12),
zavedlo Finsko protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie a tato opatření nejsou slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 5
1. Finsko zajistí, aby příjemce navrátil podporu uvedenou v článku 4.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly příjemci dány k dispozici, do dne jejich skutečného navrácení.
3. Výše úroků se vypočte jako složený úrok podle kapitoly V nařízení Komise (ES) č. 794/2004.
4. S účinkem ode dne oznámení tohoto rozhodnutí zruší Finsko všechny neprovedené platby podpory uvedené v článku 4.
Článek 6
1. Navrácení podpory uvedené v článku 4 se provede s okamžitým účinkem.
2. Finsko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 7
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí předloží Finsko Komisi tyto informace:
(a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má příjemce navrátit;
(b)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
(c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Finsko Komisi průběžně informuje o pokroku při provádění vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, dokud nebude podpora uvedená v článku 4 navrácena. Na žádost Komise předloží Finsko okamžitě informace o již přijatých a plánovaných opatřeních k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z podpory, které již příjemce vrátil.
Článek 8
Toto rozhodnutí je určeno Finské republice.
V Bruselu dne 12. června 2012.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 12 juni 2012
om de åtgärder SA. 27420 (C 12/2009) (f.d. N 19/2009) som Finland genomfört till förmån för Osuuskunta Karjaportti
[delgivet med nr C(2012) 3249]
(Endast de finska och svenska texterna är giltiga)
(Text av betydelse för EES)
(2013/8/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR BESLUTAT FÖLJANDE
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket,
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a,
efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (1), och
av följande skäl:
1. FÖRFARANDE
(1)
Genom en skrivelse av den 15 januari 2009 anmälde Finland ett undsättningsstöd bestående av en garanti och en skuldomläggning till Osuuskunta Karjaportti (nedan kallat Karjaportti), som när anmälan gjordes var känt som Järvi-Suomen Portti Osuuskunta). Finland har lämnat ytterligare upplysningar till kommissionen genom skrivelser av den 5 februari 2009, 11 februari 2009, 16 februari 2009 och 20 februari 2009.
(2)
Genom en skrivelse av den 8 april 2009 underrättade kommissionen Finland om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 108.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) (2) avseende de anmälda åtgärderna och flera åtgärder som har beviljats tidigare. Efter detta beslut om att inleda förfarandet lämnade Finland ytterligare upplysningar till kommissionen genom en skrivelse av den 13 maj 2009.
(3)
Kommissionens beslut att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (3). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med sina synpunkter på stödåtgärderna.
(4)
Kommissionen har mottagit synpunkter från en berörd part. Synpunkterna översändes till Finland, som gavs möjlighet att inkomma med sina synpunkter. Finland inkom med synpunkter genom en skrivelse av den 28 augusti 2009. Finland lämnade ytterligare upplysningar i ett e-postmeddelande av den 3 november 2009.
(5)
Genom en skrivelse av den 15 december 2009 underrättade kommissionen Finland om sitt beslut att utvidga förfarandet enligt artikel 108.2 i EUF-fördraget till att avse ytterligare stödåtgärder som beviljats tidigare. Finland lämnade ytterligare upplysningar genom en skrivelse av den 12 februari 2010.
(6)
Kommissionens beslut att utvidga förfarandet offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (4). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med sina synpunkter på stödåtgärderna. Kommissionen har inte mottagit några ytterligare synpunkter från berörda parter.
(7)
Den 1 mars 2010 underrättade Finland kommissionen om att man hade dragit tillbaka sin anmälan om en garanti till förmån för Karjaportti. Genom en skrivelse av den 26 mars 2010 underrättade kommissionen Finland om att den skulle behandla tillbakadragandet av anmälningen i sitt slutliga beslut, tillsammans med övriga åtgärder som är föremål för bedömning. Dessutom ställde kommissionen frågor till Finland, som Finland besvarade genom en skrivelse av den 22 april 2010. Kommissionen sände en begäran om upplysningar till Finland den 15 juli 2010, som Finland besvarade den 20 augusti 2010. Kommissionen skickade ytterligare en begäran om upplysningar den 28 september 2010, som Finland besvarade den 29 november 2010. Slutligen begärde kommissionen ytterligare upplysningar genom en skrivelse av den 16 november 2011. Finland lämnade denna information den 16 december 2011.
2. STÖDMOTTAGARE
2.1. Kooperativet Karjaportti
(8)
Karjaportti är ett andelslag som ligger i S:t Michel och har produktionsanläggningar i S:t Michel och Kouvola i Östra Finland, en region berättigad till regionalstöd enligt artikel 107.3 c i EUF-fördraget. Kooperativet bildades ursprungligen 1914. År 1950 fick det namnet Osuusteurastamo Karjaportti, från den 31 december 2002 var det känt som Järvi-Suomen Portti Osuuskunta och sedan den 14 december 2010 har det varit känt som kooperativet Karjaportti. I nuläget har Karjaportti 300 fast anställda och ytterligare 100-120 säsongsarbetare under våren och sommaren.
(9)
Karjaportti är verksamt inom livsmedelstillverkning, närmare bestämt inom bearbetning av kött till t.ex. köttbullar och korv. Dessutom säljer andelslaget förpackat kött, köttbitar och slaktkroppar. Karjaportti exporterar endast i liten utsträckning till andra medlemsstater.
2.2. Karjaporttis ekonomiska situation
(10)
Sedan den 1 december 2004 är Karjaportti föremål för ett domstolsövervakat saneringsförfarande enligt lagen om företagssanering (1993/47) (5), (nedan kallat det domstolsövervakade saneringsförfarandet, se skälen 31-43 för närmare information om detta förfarande).
(11)
Uppgifter om den finansiella situationen för Karjaportti före och under det domstolsövervakade saneringsförfarandet ges i följande tabell:
Tabell I
Nyckeltal för Karjaportti (i EURO)
År
Omsättning
Rörelseresultat
Nettoresultat (vinst/förlust)
Underskott under tidigare redovisningsperioder
Aktiekapital / Reserver för oförutsedda utgifter
Eget kapital
2000
139 620 882
8 682
-1 169 091
7 681 411 /10 247 107
8 893 097
2001
139 748 861
2 082 662
549 865
7 812 809 /9 078 473
9 442 963
2002
135 781 234
2 259 488
14 382
7 783 428 /9 559 942
17 357 751
2003
128 354 480
-3 299 914
-6 009 055
7 585 778 /9 506 525
11 083 248
2004
125 849 631
-3 972 464
-10 686 420
7 234 608 /3 497 953
46 141
2005
101 507 619
-6 629 915
-9 235 908
-7 404 955
7 772 913 /216 662
-8 651 289
2006
99 802 293
-3 485 054
4 277 565
-16 640 864
8 141 610 /216 662
-4 005 028
2007
86 962 069
-8 916 539
-7 943 878
-12 363 299
6 244 277 /216 662
-13 846 239
2008
80 901 753
-3 791 985
-2 770 037
-20 307 178
5 768 185 /216 662
-17 092 368
2009
64 793 763
305 936
-2 124 435
-23 077 214
5 077 160 /216 662
-19 907 828
(12)
Under 2008 lämnade de finska skattemyndigheterna två gånger in en konkursansökan mot Karjaportti. I sin första konkursansökan den 7 oktober 2008 begärde skattemyndigheterna ett betalningsföreläggande på 461 579 euro. Skattemyndigheterna drog sedan tillbaka sin konkursansökan. En ny konkursansökan lämnades in den 1 december 2008 med en begäran om betalningsföreläggande på 981 658 euro. Konkursförfarandet mot Karjaportti har varit avslutat sedan juni 2009 eftersom andelslaget har betalat sin utestående skuld till skattemyndigheterna.
3. BESKRIVNING AV ÅTGÄRDERNA
(13)
De aktuella åtgärderna består av åtgärder som vidtagits av S:t Michels stad, där Karjaportti finns, och åtgärder som vidtagits av Finnvera Oyj (nedan kallat Finnvera). Finnvera är ett statsägt specialiserat finansbolag och det officiella exportkreditinstitutet i Finland (6). I det följande beskrivs först de åtgärder som vidtagits av S:t Michels stad (avsnitt 3.1) och därefter de åtgärder som vidtagits av Finnvera (avsnitt 3.2).
3.1. Åtgärder som vidtagits av S:t Michels stad
3.1.1. Garanti beviljad den 12 juni 2000 (åtgärd 1) och överlåtelse av mark (åtgärd 2)
(14)
Åtgärd 1: Genom beslut av den 12 juni 2000 beviljade stadsfullmäktige i S:t Michel en absolut garanti till Karjaportti som täckte 100 % av ett framtida lån på 25 miljoner finska mark (ca 4,2 miljoner euro (7)). Lånet beviljades Karjaportti i september 2000 till en fast räntesats på 5,35 % och med en löptid på tio år av banken Tapiola Pankki Oy (nedan kallad Tapiola). Samtidigt genomfördes garantin av S:t Michels stad, som undertecknade garantiavtalet. Garantin beviljades utan garantiavgift och i form av en absolut garanti, vilket innebär att garantigivaren är ansvarig för lånebeloppet på samma villkor som för ett eget lån. Det betyder att fordringsägaren kan begära att garantigivaren återbetalar lånebeloppet när lånet förfaller till betalning. Det garanterade lånet gavs för att finansiera byggandet av en produktionsanläggning i Tikkalaområdet i S:t Michel (8).
(15)
Som säkerhet för garantin ställdes befintliga hypotekslån för fast egendom till ett registrerat värde av 7,5 miljoner finska mark (1 261 409 euro) (9). När åtgärd 1 beviljades fanns ca 3 miljoner finska mark av hypotekslånet för den fasta egendomen tillgängliga som säkerhet. Som säkerhet för garantin ställdes dessutom inteckningar (10) till ett registrerat värde av 25 miljoner respektive 30,5 miljoner finska mark i Karjaporttis lösa egendom.
(16)
När det domstolsövervakade saneringsförfarandet inleddes i december 2004 krävde Tapiola att Karjaporttis utestående skulder skulle betalas av S:t Michels stad på grundval av garantin. Efter att ha betalat dessa skulder till Tapiola gick S:t Michels stad in som fordringsägare till Karjaportti i stället för Tapiola (se skäl 34).
(17)
Åtgärd 2: År 2000 tilldelades Karjaportti också en tomt för uppförande av produktionsanläggningen i Tikkala i S:t Michels landskommun (11). Tomten på 152 366 m2 överläts av S:t Michels stad utan krav på vederlag, dvs. ingen köpeskilling betalades. Dessutom åtog sig S:t Michels stad att överlåta marken i byggfärdigt skick. I det syftet ersatte S:t Michels stad Karjaportti för kostnaderna för arbetet med att jämna till tomten. Dessa kostnader uppgick till 2 000 000 finska mark (ca 336 376 euro) (12).
(18)
Dessutom vidtogs andra åtgärder till förmån för Karjaportti för uppförandet av produktionsanläggningen i Tikkala. Finnvera beviljade lån och garantier på 20 000 000 finska mark (cirka 3 363 759 euro) och arbets- och näringsministeriet (dåvarande handels- och industriministeriet) gav direkta bidrag på 15 000 000 finska mark (ca 2 552 819 euro).
(19)
Totalt hade det i skälen 14-18 beskrivna stödet för uppförande av produktionsanläggningen i Tikkala ett nominellt värde av 63 783 719 finska mark (ca 10 757 652 euro). Bruttobidragsekvivalenten för åtgärderna uppgick till 3 617 143 euro, i enlighet med översikten i följande tabell:
Tabell II
Bruttobidragsekvivalent för åtgärderna i EURO
Åtgärd
Belopp
Bruttobidragsekvivalent.
Garanti från S:t Michels stad
4 204 698
345 786
S:t Michels stads överlåtelse av mark
300 000
300 000
Tilljämning av tomten betald av S:t Michels stad
336 376
336 376
Lånet från Finnvera
1 681 879
82 162
Direkta bidrag från handels- och industriministeriet
2 552 819
2 552 819
TOTALT
10 757 652
3 617 143
(20)
Finland har beräknat bruttobidragsekvivalenten för garantin från S:t Michels stad på följande sätt: man jämförde marknadsräntan för en jämförbar garanti (1,75 %) med den garantipremie som faktiskt togs ut av S:t Michels stad (0 %). Stödinslaget i garantin motsvarar skillnaden mellan de två premierna, dvs. 1,75 %. Om S:t Michels stad hade tagit ut en premie med en sådan ränta skulle den ha inkasserat 2 406 250 finska mark i premier under garantins tioåriga löptid, vilket diskonterat med en skattesats på 5,7 % den dag då garantin beviljades skulle utgöra 1 055 949 finska mark (ca 345 786 euro).
(21)
Finland har beräknat bruttobidragsekvivalenten för lånet från Finnvera på följande sätt: Man jämförde den ränta som Finnvera tagit för lånet (6 månaders Euribor plus 1,75 %) med referensräntan i enlighet med kommissionens meddelande om metoden för att fastställa referens- och diskonteringsräntor (13) som gällde vid den tidpunkt då lånet beviljades. Stödinslaget motsvarar skillnaden mellan de två räntesatserna under lånets löptid (10 år). Den provision som Karjaportti måste betala för lånet (0,5 %) drogs från resultatet av beräkningen. Diskonterat med en skattesats på 5,7 % uppgick stödinslaget till 82 162 euro den dag då garantin beviljades.
(22)
De stödberättigande investeringskostnaderna beräknades på grundval av de kostnader som avser inköpspriser, i enlighet med fördelningen i följande tabell:
Tabell III
Fördelning av projektkostnaderna avseende inköpspriser i EURO
Mark och byggnader
14 208 192
Maskiner och utrustning
11 155 379
Kontorsutrustning/programvara
572 356
TOTALT
25 935 928
(23)
Stödinslaget på 3 617 143 euro motsvarar en stödnivå på 13,95 % av de totala stödberättigande kostnaderna på 25 935 928 euro.
(24)
Karjaportti hade ansökt om de åtgärder som S:t Michels stad beviljade innan arbetet med investeringsprojektet inleddes (14). Finland vidtog åtgärderna för att främja regional utveckling. Den nya produktionsanläggningen skulle öka antalet arbetstillfällen i regionen från omkring 400 till 550 eller 600.
3.1.2. Köp av mark (åtgärd 3)
(25)
Den 28 februari 2002 köpte S:t Michels stad sex fastigheter och en byggnad med åtföljande hyresavtal av Karjaportti. Köpeskillingen uppgick till 6 646 787 euro (15). Den dag när S:t Michels stads köp av fastigheterna avslutades, och i fråga om en fastighet, den dag när äganderätten fördes över på S:t Michels stad, var fastigheterna fria från inteckningar.
3.1.3. Garanti beviljad 8 mars 2004 (åtgärd 4)
(26)
Genom ett beslut av den 8 mars 2004 beviljade stadsfullmäktige i S:t Michel en garanti som täckte 100 % av ett lån på 607 054 euro som Tapiola skulle bevilja. Den 14 april 2004 beviljades lånet med en fast räntesats på 4 % och med en löptid på tio år. Garantin beviljades utan garantiavgift och som en absolut garanti. Lånet och garantin ersatte ett lån från Tapiola för vilket S:t Michels stad ursprungligen hade beviljat en garanti genom ett beslut av den 2 november 1992. Det ursprungliga lånet uppgick till 7,5 miljoner finska mark (1 261 409 euro) och beviljades med en räntesats på 4,5 % för en tioårsperiod.
(27)
Som säkerhet för garantin ställdes inteckningar i produktionsanläggningen i Tikkala som redan användes som säkerhet för åtgärd 1. Dessutom innehade S:t Michels stad en inteckning som i pantregistret hade ett registrerat värde på 25 miljoner finska mark. Även denna inteckning användes redan som säkerhet för åtgärd 1.
(28)
När det domstolsövervakade saneringsförfarandet inleddes i december 2004 krävde Tapiola att Karjaporttis utestående skulder skulle betalas av S:t Michels stad på grundval av garantin. Efter att ha betalat dessa skulder gick S:t Michels stad in som fordringsägare till Karjaportti i stället för Tapiola (se skäl 34).
3.1.4. Garanti beviljad den 10 maj 2004 (åtgärd 5)
(29)
Genom beslut av den 10 maj 2004 beviljade stadsfullmäktige i S:t Michel en absolut garanti som täckte 100 % av ett lån på 1,7 miljoner euro som skulle beviljas av Tapiola. Därefter, den 8 juni 2004, beslutade Tapiola beslut att bevilja ett treårigt investeringslån på 1,7 miljoner euro med en rörlig räntesats på 12 månaders Euribor plus en fast räntemarginal på 0,3 %. Garantin beviljades utan garantiavgift och som en absolut garanti. Som säkerhet för garantin ställdes samma fastighetsinteckning i produktionsanläggningen i Tikkala som i åtgärd 1 och åtgärd 4 och exakt samma företagsinteckning (16), som innehades av S:t Michels stad. Dessutom mottog S:t Michels stad ett nytt pantförskrivningsinstrument till ett registrerat värde av 1 135 268 euro på produktionsanläggningen i Tikkala som en särskild utfästelse.
(30)
När det domstolsövervakade saneringsförfarandet inleddes i december 2004 krävde Tapiola att Karjaporttis utestående skulder skulle betalas av S:t Michels stad på grundval av garantin. Efter att ha betalat dessa skulder gick S:t Michels stad in som fordringsägare till Karjaportti i stället för Tapiola (se skäl 34).
3.1.5. Åtgärder inom det domstolsövervakade saneringsförfarandet (åtgärd 6)
(31)
Den 17 november 2004 väckte Karjaportti, tillsammans med borgenärerna Nordea Bank Finland Abp (nedan kallad Nordea Bank), Nordea Rahoitus Suomi Oy (nedan kallat Nordea Financing) och OKO Osuuspankkien Keskuspankki Oyj (sedan den 1 mars 2008 heter detta företag Pohjola Pankki Oyj, nedan kallat OKO/Pohjola Bank) talan om inledning av ett domstolsövervakat saneringsförfarande hos tingsrätten i S:t Michel. Enligt finsk lag får ett sådant saneringsförfarande genomföras för att sanera livsduglig verksamhet som bedrivs av en gäldenär i ekonomiska svårigheter för att garantera verksamhetens fortbestånd och åstadkomma skuldreglering (17). Det domstolsövervakade saneringsförfarandet rörande Karjaportti inleddes genom ett beslut som S:t Michels tingsrätt fattade den 1 december 2004. Enligt lagen får gäldenären, när förfarandet inletts, inte betala tillbaka saneringsskulder eller ställa säkerhet för sådana skulder (18). Saneringsskulder är alla skulder som har uppkommit innan förfarandet inleddes.
(32)
Därefter lämnades ett saneringsprogram till tingsrätten den 23 juni 2005 och ett ändrat saneringsprogram den 30 november 2005. Saneringsprogrammet, som tingsrätten fastställde den 30 januari 2006, hade en löptid på tio år (t.o.m. den 1 juli 2015). Mellan 2004 och 2008 sade Karjaportti upp 372 anställda och lade ut en del av sin verksamhet (bl.a. inköp, slakt och styckning) på underleverantörer.
(33)
Sammanlagt cirka [30-70] (19) % av de saneringsskulder som omfattades av det domstolsövervakade saneringsförfarandet hade privata fordringsägare. De största privata fordringsägarna är bankerna Nordea Bank och OKO/Pohjola Bank samt Nordea Financing.
(34)
Den 16 december 2004 begärde Tapiola, i samband med det domstolsövervakade saneringsförfarandet, att S:t Michels stad skulle betala de utestående beloppen för de tre i avsnitt 3.1.1, 3.1.3 och 3.1.4 beskrivna lån som garanterats av S:t Michels stad. Efter att ha betalat Tapiola blev S:t Michels stad Karjaporttis fordringsägare vad gäller de tre utestående lånen, som totalt uppgick till 5 356 895 euro. Som säkerhet för lånen ställdes den säkerhet som beskrivs i skälen 15, 27 och 29.
(35)
Dessutom inkom S:t Michels stad med en fordran på 682 087 euro i samband med det domstolsövervakade saneringsförfarandet. Beloppet bestod av obetalda avgifter till stadens fastighetsförvaltning, vattenvårdsavdelning och avfallshanteringsavdelning. För denna fordran ställdes också den säkerhet som beskrivs i skälen 15, 27 och 29.
(36)
Dessa lån och andra skulder (obetalda avgifter) gentemot S:t Michels stad betraktades som stora säkerhetsskulder (20) i det domstolsövervakade saneringsförfarandet. De övriga säkerhetsskulderna innehades av privata parter (Nordea Bank, Nordea Financing, OKO/Pohjola Bank) samt Finnvera (21).
Tabell IV
Stora säkerhetsskulder i EURO
Gäldenär med anspråk på stora säkerhetsskulder
Belopp
Andel i %
Nordea Bank
[…]*
[10-40] %
Nordea Financing
[…]
[0-20] %
OKO/Pohjola Bank
[…]
[10-40] %
Finnvera
[…]
[10-40] %
S:t Michels stad - lån på grund av ianspråktagna garantier
[…]
[10-40] %
S:t Michels stad - andra skulder (obetalda avgifter)
[…]
[0-20] %
TOTALT
24 579 150
100 %
(37)
Vad gäller dessa lån och andra skulder (obetalda avgifter) gentemot S:t Michels stad omfattade saneringsprogrammet följande åtgärder:
(38)
S:t Michels stads lån på 5 356 895 euro behandlades som en ”säkerhetsskuld” och delades in i två delar. Räntorna för bägge delarna sänktes i enlighet med saneringsprogrammet: För lånedelen på 4,0 miljoner euro var räntan […] Euribor minus […] % (räntan skulle dock inte att vara högre än […] % eller lägre än […] %) t.o.m. den 31 december 2010. Efter detta datum har en ränta motsvarande […] Euribor tagits ut. För den återstående delen på 1 356 895 miljoner euro har en räntesats motsvarande […] Euribor tagits ut (22). De obetalda avgifterna på 682 087 euro behandlades liksom lånen som ”säkerhetsskuld” och räntan sänktes till […] Euribor (23).
(39)
Enligt saneringsprogrammet ska en ränta motsvarande […] Euribor uppbäras också för privata fordringsägares säkerhetsskulder. För en viss del av lånet för varje fordringsägare, utom […], tillämpas en sänkt räntesats motsvarande […] Euribor minus […] %, en lägsta ränta på […] % och en högsta ränta på […] % t.o.m. den 31 december 2010. Efter den 31 december 2010 har räntesatsen för alla säkerhetsskulder varit […] Euribor.
Tabell V
Räntebelopp för stora säkerhetsskulder (i EURO)
Gäldenär med anspråk på stora säkerhetsskulder
Ränta motsvarande […] Euribor minus […] % t.o.m. 31.12.2010. Efter detta datum tas en ränta motsvarande […] Euribor ut för ett belopp av
Ränta i form av […] Euribor till ett belopp av
Nordea Bank och Nordea Financing
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
S:t Michels stad - lån på grund av ianspråktagna garantier
[…]
[…]
S:t Michels stad - andra skulder (obetalda avgifter)
[…]
(40)
S:t Michels stad gick med på ett uppskov av betalningen av de skulder som nämns ovan. Enligt saneringsprogrammet är det tänkt att S:t Michels stads säkerhetsskulder ska återbetalas 2015. Den första delbetalningen skulle ha betalats den 1 juli 2009, från 2010 och framåt planerades två utbetalningar per år, och 2015 skulle den återstående största delen av säkerhetsskulderna betalas, dvs. […] euro för lånen på grund av ianspråktagna garantier respektive […] euro för andra skulder (obetalda avgifter).
(41)
Även de privata fordringsägarna gick med på ett uppskov med betalningen av deras säkerhetsskulder.
Tabell VI
Uppskov med återbetalningen (i EURO)
Gäldenär med anspråk på stora säkerhetsskulder
Skulder
Delbetalning som förfaller 1.7.2009 och 2.1.2010 och 1.7.2010
% av det totala skuldbeloppet
Delbetalning som förfaller 2.1.2011 och 1.7.2011
% av det totala skuldbeloppet
Delbetalning var sjätte månad fr.o.m. 2.1.2012 t.o.m. 2.1.2015
% av det totala skuldbeloppet
Delbetalning som förfaller 1.7.2015
% av det totala skuldbeloppet
Nordea Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nordea Financing
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
S:t Michels stad
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
S:t Michels stad
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Totalt
24 579 150
500 000
2 %
1 000 000
4 %
1 500 000
6 %
10 579 150
43 %
(42)
Enligt saneringsprogrammet skulle det utestående beloppet i form av lån och obetalda avgifter betalas tillbaka till S:t Michels stad senast 2015, till största delen under sistnämnda år. Om Karjaportti inte uppfyller vissa ekonomiska krav år 2015, i slutet av det domstolsövervakade saneringsförfarandet (förhållandet mellan skulder och rörelsemarginal större än 4), kommer S:t Michels stad att avstå från högst [0-3] miljoner euro av de utestående skulderna.
(43)
Också de övriga borgenärernas fordringar kommer att minska i slutet av det domstolsövervakade saneringsförfarandet. Nordea Bank kommer att efterskänka högst [0-3 miljoner] euro och Nordea Financing högst [0-2 miljoner] euro. Finnveras fordran kommer att reduceras med högst [0-2 miljoner] euro. […] fordran reduceras inte. Enligt saneringsprogrammet ska de belopp med vilka säkerhetsskulderna reduceras baseras på värdet av säkerheterna för de säkrade lånen i två olika scenarier: i det första scenariot fortsätter Karjaportti med sin verksamhet, i det andra scenariot ändras eller upphör Karjaporttis verksamhet, dvs. säkerheterna måste tas i anspråk. De två värdena fastställdes i två oberoende utvärderingar (24). Det belopp med vilket säkerhetsskulden minskades rent konkret fastställdes därefter för varje borgenär separat, med beaktande av borgenärens rankning och en jämförelse mellan värdena i de två olika scenarierna.
3.1.6. Köp av aktier från Karjaportti (åtgärd 7)
(44)
Den 2 september 2005 sålde Karjaportti 50 % av aktierna i fastighetsbolaget Kiinteistö Oy Suksimäki till ett företag som ägs av S:t Michels stad för en köpeskilling på 860 000 euro.
3.1.7. Omvandling av obetalda räntor till lån (åtgärd 8)
(45)
Karjaportti betalade ingen ränta för S:t Michels stads säkerhetsskulder för perioden 16 december 2004-19 december 2005 (25). Dessa räntor uppgick till 281 982 euro och omvandlades genom ett beslut som S:t Michels stadsfullmäktige fattade den 19 december 2005 till ett lån för en låneperiod som löpte till utgången av 2010. Räntan på lånet är 3 månaders Euribor plus 0,3 %. Karjaportti förväntades börja betala tillbaka lånet i mars 2009 i fyra lika stora delbetalningar som skulle betalas två gånger om året. Det betyder att företaget under 2009 skulle betala 144 991 euro under 2009 och 144 991 euro under 2010 (26). Återbetalningen av de utestående beloppen sköts upp åtminstone delvis (se åtgärd 12).
(46)
Det fastställdes i princip i saneringsprogrammet att obetalda räntor skulle omvandlas till lån 2005. Enligt programmet skulle alla fordringsägare med säkerhetsrätt, inte endast S:t Michels stad, behandlas på samma sätt i detta sammanhang. Den 28 december 2005 omvandlade [en privat fordringsägare] följaktligen räntor till ett lån på omkring 1 623 000 euro med en låneperiod som löpte till utgången av 2010. Räntan var 3 månaders Euribor plus 1,5 %. Karjaportti förväntades börja återbetala lånet under 2009. Den 29 december 2005 omvandlade [en annan privat fordringsägare] räntor till ett lån på omkring 1 532 500 euro med en låneperiod som löpte till utgången av 2010. Räntan var 3 månaders Euribor plus 2 %. Karjaportti förväntades börja återbetala lånet under 2009.
3.1.8. Avskrivning av skulder i bokslutet för 2006 (åtgärd 9)
(47)
Genom ett beslut av den 5 februari 2007 enades S:t Michels stadsstyrelse om att i bokslutet för 2006 skriva ned en fordran på Karjaportti på 274 023 euro. Nedskrivningen av fordran i bokslutet hade ingen effekt på det rättsliga förhållandet mellan borgenär och gäldenär, och följaktligen fortsatte S:t Michels stad att driva in sina fordringar.
3.1.9. Avskrivning av skulder i bokslutet för 2008 (åtgärd 10)
(48)
S:t Michels stad skrev ned en osäker fordran på Karjaportti på 5,7 miljoner euro i sitt bokslut för 2008. Nedskrivningen av fordran i bokslutet hade ingen effekt på det rättsliga förhållandet mellan borgenär och gäldenär, och följaktligen fortsatte S:t Michels stad att driva in sina fordringar.
3.1.10. Icke-genomförd garanti som planerats för 2009 (åtgärd 11)
(49)
Stadsfullmäktige i S:t Michel beslutade den 8 december 2008 att bevilja en absolut garanti på 2,75 miljoner euro som skulle täcka ett framtida lån från Tapiola till Karjaportti. Stadsfullmäktige gav stadsstyrelsen rätt att besluta om de närmare villkoren rörande den absoluta garantin, dvs. om genomförandet av garantin. Enligt anmälan skulle lånet ha uppgått till 5 819 807 euro med en ränta på 3,65 %. Som ersättning för garantin anges i den anmälda åtgärden en engångsavgift på 4 %. Garantin beviljas för tio år (27).
(50)
Stadsfullmäktiges beslut vann inte laga kraft, eftersom ett klagomål inlämnats till förvaltningsdomstolen i Kuopio (Kuopion hallinto-oikeus). Med anledning av detta klagomål beslutade domstolen att S:t Michels stad skulle avbryta genomförandet av garantin och ansöka om godkännande av stödet hos kommissionen.
(51)
Tapiola avstod från att bevilja lånet till Karjaportti, eftersom S:t Michels stadsfullmäktiges beslut att bevilja garantin inte vunnit laga kraft. Slutligen drog Finland tillbaka sin anmälan av garantin i mars 2010, efter det att Karjaportti dragit tillbaka sin garantiansökan och stadsstyrelsen den 22 februari 2010 beslutat att inte genomföra stadsfullmäktiges beslut.
3.1.11. Omläggning av skulder sedan 2009 (åtgärd 12)
(52)
Uppskov med återbetalningen av säkerhetsskulder: Enligt det domstolsövervakade saneringsprogrammet skulle Karjaportti betala tillbaka […] euro år 2009 och […] euro år 2010 av de utestående säkerhetsskulderna (se tabell VI). Enligt anmälan borde företaget ha fått uppskov med återbetalningen av dessa belopp, som längst till och med den 1 juli 2015.
(53)
Uppskov med återbetalningen av det lån som beviljades 2005 (omvandling av obetalda räntor): Meningen var att Karjaportti skulle återbetala 140 991 euro år 2009 och ett lika stort belopp år 2010 av det utestående beloppet för de räntor som omvandlats till ett lån (se skäl 40). Enligt anmälan borde företaget ha fått uppskov med återbetalningen av dessa belopp till 2011-2013 (28).
(54)
Förvaltningsdomstolen i Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) förbjöd genomförandet av stadsfullmäktiges beslut om skuldomläggning den 4 februari 2009. En omläggning av skulder verkar emellertid ändå ha ägt rum. Med början i maj 2009 lade Karjaportti med jämna mellanrum fram förslag för S:t Michels stad och sina andra borgenärer om att skjuta upp betalningen av förfallna skulder för att säkerställa fortsatt drift av andelslaget (29). Dessa förslag godkändes av S:t Michels stadsstyrelse.
3.2. Åtgärder som beviljats av Finnvera
(55)
Enligt den information som lämnats av Finland beviljade Finnvera flera lån och garantier till Karjaportti under åren 2004-2008.
(56)
Finnvera är ett specialiserat finansieringsbolag ägt av Finland och det officiella exportkreditinstitutet i Finland. Finnveras verksamhet styrs av statens industripolitiska mål och de politiska mål som avser ägande. Dessa mål omfattar följande: att öka antalet nystartade företag, möjliggöra finansiering med anledning av förändringar som drabbar små och medelstora företag samt att främja företags tillväxt, internationalisering och export. I sin verksamhet förväntas Finnvera följa principen om ekonomisk självförsörjning. Finland täcker dock en del av Finnveras kredit- och garantiförluster. Staten är direkt ansvarig för inhemska garantier och exportkreditgarantier som beviljas av Finnvera och staten beviljar garantier för Finnveras förvärv av egna medel. Dessa statliga åtgärder gentemot Finnvera omfattas inte av detta beslut. Kommissionen förbehåller sig rätten att bedöma dem i ett senare skede. Finnvera omfattas av förvaltningslagen (2003/434).
(57)
Vad gäller själva styrningen av företaget Finnvera företräder förvaltningsrådet, som övervakar styrelsens och verkställande direktörens administration av företaget, företagets ägare, som i Finnveras fall är staten. Ledamöterna i förvaltningsrådet väljs bland de politiska partiernas riksdagsgrupper på grundval av deras representation i riksdagen. Dessutom omfattar Finnveras förvaltningsråd företrädare för organisationer i linje med företagets industripolitiska mål. Styrelsen, som har 6-9 medlemmar och 2 suppleanter, anger företagets strategi, godkänner boksluten och delårsrapporten, främjar företagets utveckling och ser till att verksamheten följer lagen och uppfyller de mål som fastställts av ägaren. Fyra av styrelsens ledamöter och de båda suppleanterna väljs bland kandidater som olika ministerier har utsett. Verkställande direktören är ansvarig för företagets administration.
(58)
Finnvera är befriat från inkomstskatt sedan den 25 september 2007. Kommissionen har godkänt denna befrielse. Beslutet om godkännande grundar sig på det faktum att Finland har lovat att Finnvera ska begränsa sig till att förvalta statliga stödordningar (30).
3.2.1. Garanti beviljad den 17 mars 2004 (åtgärd 13)
(59)
Den 17 mars 2004 beviljade Finnvera en garanti för 100 % av ett lån på 91 000 euro med en avgift på 3 % per år. Lånet, som hade en löptid på tre år, beviljades av Tapiola med en fast ränta på [2-5] % per år. Lånet och garantin ersatte ett lån som Tapiola beviljat år 1992.
3.2.2. Lån beviljat den 12 januari 2006 (åtgärd 14)
(60)
Den 12 januari 2006 beviljade Finnvera Karjaportti ett lån på 180 000 euro till en ränta på 6 månaders Euribor plus 2 % per år. Lånet hänger samman med ränta som upplöpt under saneringsförfarandet mellan den 2 december 2004 och den 28 februari 2008 och som senare omvandlades till en ny kreditfacilitet. För lånet ställdes säkerhet genom inteckningar i fastigheter i Tikkala, Villmanstrand och Kouvola samt genom aktier i […]. Lånet löpte till utgången av 2010 och borde ha börjat betalas tillbaka 2009. Den 23 november 2011 var […] euro av kapitalet fortfarande obetalt. De privata fordringsägarna […] och […] omvandlade vid samma tidpunkt räntorna till lån.
(61)
Den 28 december 2005 omvandlade [en privat fordringsägare] räntor till ett lån på omkring 1 623 000 euro med en låneperiod som löpte till utgången av 2010. Räntan är 3 månaders Euribor plus 1,5 %. Karjaportti förväntades börja återbetala lånet under 2009.
(62)
Den 29 december 2005 omvandlade [en annan privat fordringsägare] räntor till ett lån på omkring 1 532 500 euro med en låneperiod som löpte till utgången av 2010. Räntan var 3 månaders Euribor plus 2 %. Karjaportti förväntades börja återbetala lånet under 2009.
3.2.3. Garanti beviljad den 14 september 2006 (åtgärd 15)
(63)
Den 14 september 2006 beviljade Finnvera […] en motgaranti på 300 000 euro med en avgift på 1,65 % per år som betalades av Karjaportti. […] beviljade i sin tur Karjaportti en garanti för samma belopp, med en ränta på 1,25 %. Denna garanti och motgarantin täckte 16,7 % av ett belopp på 1,8 miljoner euro som avsåg ett underleverantörsavtal mellan […] och Karjaportti. Finnveras garanti hade en giltighetstid på åtta månader. Resten av underleverantörsavtalet täcktes av garantier från […] (825 000 euro) och […] (675 000 euro), som tog ut en avgift på 1,75 %. Finnvera deltog inte i beviljandet av dessa garantier, dvs. ingen motgaranti gavs. Finnveras motgaranti löpte ut den 30 juni 2007 utan att ha tagits i anspråk. Finnvera ådrog sig således inga betalningsskyldigheter på grundval av denna garanti.
3.2.4. Lån beviljat den 6 juli 2007 (åtgärd 16)
(64)
Den 6 juli 2007 beviljade Finnvera Karjaportti ett lån på 250 000 euro till en ränta på 6 månaders Euribor plus 2,5 % per år. Lånet hade en löptid på sex månader och det borde ha betalats tillbaka senast den 15 januari 2008. Hittills har endast en del av lånet betalats tillbaka (utestående belopp 23 november 2011: […]).
(65)
Samtidigt beviljade de privata fordringsägarna […] och […] lån på 800 000 euro respektive 650 000 euro, också med en löptid på sex månader. Räntan på dessa lån är 1 månads Euribor plus 2 %. Återbetalningen av deras lån har också försenats (utestående belopp per den 23 november 2011: […] euro respektive […] euro).
(66)
För dessa två lån och det lån som beviljats av Finnvera lämnade Karjaportti följande säkerhet: En företagsinteckning med ett registrerat värde av 1 850 067 euro, aktier i företaget […] samt ett bankkonto. Dessa säkerheter fördelades mellan Finnvera, […] och […] enligt deras risker i samband med lånen. De tre borgenärerna hade samma rangordning och delade på säkerheten genom procentandelar (Finnvera: [0-30] %, [den första privata fordringsägaren]: [10-50] % och [den andra privata fordringsägaren]: [10-50] %).
3.2.5. Garanti beviljad den 9 januari 2008 (åtgärd 17)
(67)
Den 9 januari 2008 beviljade Finnvera […] en motgaranti på 280 000 euro med en avgift på 2,5 % per år som betalades av Karjaportti. Motgarantin täckte 80 % av en garanti på 350 000 euro som […] beviljade Karjaportti den 11 januari 2008 och som gällde ett underleverantörsavtal mellan […] och […]. […] tog ut en avgift på [0-3] %. Finnvera hade tillgång till en säkerhet i form av en aktiepost som Karjaportti innehade i […]. Enligt en beräkning daterad den 8 januari 2008 som gjorts av Finnvera hade dessa aktier vid den tidpunkt då motgarantin beviljades ett säkerhetsvärde på […] euro för Finnvera. Motgarantin löpte ut den 28 februari 2011, och inga betalningar gjordes på grundval av den.
4. SKÄL TILL ATT INLEDA FÖRFARANDET
(68)
Såsom anges i skälen 2, 3 och 6 beslutade kommissionen den 8 april 2009 att inleda ett formellt granskningsförfarande (nedan kallat det första beslutet om att inleda förfarandet). Detta formella granskningsförfarande utsträcktes den 15 december 2009 till att omfatta flera ytterligare åtgärder (nedan kallat det andra beslutet om att inleda förfarandet).
4.1. Åtgärder som vidtagits av S:t Michels stad
4.1.1. Garanti beviljad den 12 juni 2000 (åtgärd 1)
(69)
I sitt första beslut om att inleda förfarandet betvivlade kommissionen att åtgärden i fråga är förenlig med principen om en privat investerare i en marknadsekonomi. För det första kan åtgärden, i enlighet med kommissionens tillkännagivande om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd i form av garantier (31) (nedan kallat 2000 års tillkännagivande om garantier), som gällde vid den tidpunkt då åtgärden beviljades, utgöra statligt stöd eftersom garantin täckte 100 % av lånet i fråga. Denna slutsats påverkas inte av det nu gällande tillkännagivandet om statliga garantier från 2008 (32). Att bevilja garantin utan avgift, dvs. att i praktiken ta en finansiell risk utan att få något tillbaka, är inte något som en privat marknadsaktör skulle göra.
(70)
Vad gäller förenligheten betvivlade kommissionen att garantin skulle kunna uppfylla villkoren för ett undantag enligt artikel 107.3 i EUF-fördraget. Enligt en preliminär bedömning föreföll villkoren i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter (33) (nedan kallade 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer) inte ha varit uppfyllda.
4.1.2. Överlåtelse av mark (åtgärd 2)
(71)
I det andra beslutet om att inleda förfarandet ställde sig kommissionen tveksam till om försäljningen genomförts enligt principen om en privat investerare i en marknadsekonomi, eftersom villkoren i kommissionens meddelande om inslag av stöd vid statliga myndigheters försäljning av mark och byggnader (34) inte var uppfyllda. Det ansågs att inget marknadspris betalades, eftersom marken överläts till Karjaportti utan villkor. Dessutom behövde Karjaportti inte bära kostnaderna för att jämna till marken.
4.1.3. Förvärv av mark (åtgärd 3)
(72)
I det andra beslutet om att inleda förfarandet ställde sig kommissionen tveksam till om köpevillkoren var förenliga med principen om en privat investerare i en marknadsekonomi, eftersom Finland inte lagt fram några bevis för att förvärvet av fastigheterna skett på marknadsvillkor, t.ex. genom att fastigheterna värderats av en oberoende expert.
4.1.4. Garanti beviljad den 8 mars 2004 (åtgärd 4)
(73)
I sitt andra beslut om att inleda förfarandet ställde sig kommissionen tveksam till om åtgärden i fråga var förenlig med principen om en privat investerare i en marknadsekonomi. För det första kan åtgärden, enligt 2000 års tillkännagivande om statliga garantier som gällde vid tidpunkten för beviljandet, utgöra statligt stöd eftersom garantin täckte 100 % av lånet i fråga. Denna slutsats påverkas inte av det nu gällande tillkännagivandet om statliga garantier från 2008. Att bevilja garantin utan avgift, dvs. att i praktiken ta en finansiell risk utan att få något i gengäld, är dessutom inte något som en privat marknadsaktör skulle göra, särskilt inte i en situation där företaget redan var i svårigheter.
(74)
Vad gäller åtgärdens förenlighet med den inre marknaden fick kommissionen inte tillräckligt med information för att kunna avgöra om kraven i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer var uppfyllda.
4.1.5. Garanti beviljad den 10 maj 2004 (åtgärd 5)
(75)
Kommissionen hade liknande tvivel vad gäller den garanti som beviljades den 8 mars 2004.
4.1.6. Samtycke till det domstolsövervakade saneringsförfarandet (åtgärd 6)
(76)
I sitt första beslut om att inleda förfarandet ställde sig kommissionen tveksam till om de åtgärder som vidtas i samband med saneringen är förenliga med principen om en privat investerare i en marknadsekonomi.
(77)
För det första gick S:t Michels stad med på att sänka räntorna på säkerhetsskulderna, vilket resulterade i att de räntor som togs ut låg långt under referensräntan för Finland vid den tidpunkten. Eftersom referensräntan anses vara marknadsräntan för sunda företag och eftersom Karjaportti var i svårigheter vid den tidpunkten, fann kommissionen det osannolikt att en privat fordringsägare skulle ha beviljat lånen till en så låg ränta.
(78)
Vad gäller åtgärdernas förenlighet med den inre marknaden hade kommissionen när förfarandet inleddes endast begränsat med information om de saneringsåtgärder som Karjaportti vidtagit sedan 2004. Kommissionen ansåg att den fortlöpande saneringen inte föreföll ha lyckats så bra, eftersom skattemyndigheterna lämnat in en konkursansökan rörande Karjaportti i december 2008. Kommissionen tvivlade därför på att en långsiktig lönsamhet för företaget skulle kunna uppnås genom de omstruktureringsåtgärder som vidtagits. Kommissionen kunde inte bedöma om övriga villkor för stöd till omstrukturering enligt 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer (35) var uppfyllda, eftersom det inte gjorts någon anmälan eller lagts fram någon saneringsplan.
4.1.7. Köp av aktier från Karjaportti (åtgärd 7)
(79)
I det andra beslutet om att inleda förfarandet ställde sig kommissionen tveksam till om åtgärden i fråga var förenlig med principen om en privat investerare i en marknadsekonomi, eftersom Finland inte lagt fram några bevis för att aktieköpet skett på marknadsvillkor.
4.1.8. Omvandling av obetalda räntor till lån (åtgärd 8)
(80)
Vad gäller omvandlingen av de obetalda räntorna till ett lån gick S:t Michels stad med på att debitera en mycket låg ränta för lånet. Privata fordringsägare som omvandlar obetalda räntor till lån förhandlade sig till högre räntor, vilket föranledde kommissionen att ifrågasätta om ett sådant tillvägagångssätt var förenligt med principen om en privat investerare i en marknadsekonomi.
4.1.9. Avskrivning av skulder i boksluten för 2006 och 2008 (åtgärd 9 och åtgärd 10)
(81)
I det andra beslutet om att inleda förfarandet ansåg kommissionen att om avskrivningen av skulder i boksluten för 2006 och 2008 också omfattade att den juridiska skyldigheten att betala tillbaka skulden upphörde, skulle avskrivningen medföra en fördel för Karjaportti. Enligt kommissionen kunde det ifrågasättas om en privat investerare hade agerat på samma sätt.
4.1.10. Icke-genomförd garanti som planerats för 2009 (åtgärd 11)
(82)
I det första beslutet om att inleda förfarandet ställde sig kommissionen tveksam till om S:t Michels stad agerat som en privat investerare när den beviljade garantin och ansåg preliminärt att garantin omfattade statligt stöd. När det gäller förenligheten med den inre marknaden betvivlade kommissionen att garantin var förenlig med 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer, eftersom principen om att ett stöd får beviljas bara en gång inte verkade ha följts. Dessutom var avgiften och räntan på lånet för låga för att uppfylla villkoret i punkt 25 a i riktlinjerna, och garantin var inte förenlig med punkt 25 c i riktlinjerna eftersom den inte var begränsad till sex månader.
4.1.11. Omläggning av skulder sedan 2009 (åtgärd 12)
(83)
I det första beslutet om att inleda förfarandet ställde sig kommissionen tveksam till om S:t Michels stad agerade som en privat fordringsägare när den gick med på att lägga om skulder och ansåg preliminärt att garantin omfattade statligt stöd. När det gäller förenligheten med den inre marknaden betvivlade kommissionen att omläggningen av skulder var förenlig med 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer, eftersom principen om att ett stöd får beviljas bara en gång inte verkade ha följts. Dessutom uppfyllde omläggningen av skulder inte villkoren för undsättningsstöd. Åtgärden var inte begränsad till sex månader och var alltså inte förenlig med punkt 25 c i riktlinjerna.
4.2. Åtgärder som beviljats av Finnvera (åtgärderna 13-17)
(84)
I det andra beslutet om att inleda ett förfarande ansåg kommissionen att åtgärderna bestod av statliga medel och kunde tillskrivas staten, eftersom finska staten äger 100 % av Finnvera. Vad lånen beträffar betvivlade kommissionen att den ränta som togs ut översteg de tillämpliga referensräntorna. Dessutom hade kommissionen inte tillräckligt med information för att kunna avgöra om åtgärderna beviljats tillsammans och på samma villkor med privata investerare. Vad gäller garantierna betvivlade kommissionen att de beviljades på grundval av befintliga ordningar, eftersom garantier som beviljas ett stort företag i svårigheter inte skulle omfattas av sådana ordningar. Om åtgärderna beviljades utanför en befintlig stödordning var det enligt kommissionen tveksamt om de var förenliga med principen om en privat investerare i en marknadsekonomi.
5. KOMMENTARER FRÅN FINLAND
5.1. Åtgärder som vidtagits av S:t Michels stad
5.1.1. Garanti beviljad den 12 juni 2000 (åtgärd 1)
(85)
Finland hävdar att garantin inte bör betraktas som statligt stöd, eftersom Karjaportti troligen skulle ha kunnat få en sådan garanti från privata kapitalmarknader. Finland hänvisar till att Tapiola beviljade lånet, för vilket säkerhet ställts genom garantin i fråga, som en del av ett finansieringspaket på 25 miljoner euro för investeringar i produktionsanläggningen i Tikkala. Även andra parter bidrog till finansieringen. Staten stödde investeringen genom att överlåta marken och bära kostnaderna för tilljämningen av marken, vilken sköttes av S:t Michels stad (se skälen 89 och 90), genom de lån och garantier som beviljades av Finnvera och genom de direkta bidrag som handels- och industriministeriet beviljade.
(86)
Dessutom gör Finland gällande att S:t Michels stad behandlade alla garantisökande företag på lika villkor.
(87)
Om åtgärden ska betraktas som statligt stöd anser Finland att stödet måste vara förenligt med den inre marknaden, eftersom det beviljades i enlighet med riktlinjerna för statligt stöd för regionala ändamål (36) (1998 års regionalstödsriktlinjer). Stora företag var berättigade till regionalstödsåtgärder på grundval av artikel 107.3 a i EUF-fördraget om de inte överskred 24 % av de stödberättigande nettokostnaderna. Dessa villkor var uppfyllda. Framför allt tillhandahöll Finland en beräkning enligt vilken bruttobidragsekvivalenten fortfarande vore under 24 % även om allt statligt stöd för investeringen togs med i beräkningen.
5.1.2. Överlåtelse av mark (åtgärd 2)
(88)
Finland hävdar att tomtens nuvarande bokförda värde inte är en lämplig indikator för att fastställa vad tomten var värd när den överläts. S:t Michels stad uppskattar att tomten hade ett marknadsvärde på 300 000 euro vid tidpunkten för överlåtelsen. Enligt Finland uppgick kostnaderna för att jämna till marken till 2 miljoner finska mark (336 376 euro).
(89)
Finland anser att överlåtelsen av tomten och bärandet av kostnaderna för att jämna till marken stämmer överens med 1998 års regionalstödsriktlinjer (se skäl 87).
5.1.3. Förvärv av mark (åtgärd 3)
(90)
Enligt Finland hängde köpet av fastigheterna 2002 samman med byggandet av produktionsanläggningen i Tikkala som Karjaportti behövde medel till. Finland hävdar att fastigheterna köptes till marknadspris. I utvärderingen beaktades att fastigheterna i huvudsak köptes för att omvandlas till bostäder genom en ändring av detaljplanen, medan en del av området fortsatte att användas i kommersiellt syfte. Dessutom belastades fastigheterna av inteckningar som getts till privata fordringsägare, och en av de sex fastigheterna hade ensam inteckningar på totalt 9,6 miljoner euro, vilket bekräftar att fastigheternas värde översteg köpeskillingen. S:t Michels stad följde således principen om en privat investerare i en marknadsekonomi och köpet omfattade inte statligt stöd.
5.1.4. Garanti beviljad den 8 mars 2004 (åtgärd 4)
(91)
Finland uppger att det garanterade lånet beviljades för att täcka ett gammalt pensionslån som beviljades 1992. S:t Michels stad hade garanterat pensionslånet tillsammans med Finnvera och […]. Som motsäkerhet hade S:t Michels stad fått en inteckning värd 7,5 miljoner finska mark (1 261 409 euro) på en fastighet tillhörande Karjaportti. S:t Michels stad behöll denna säkerhet när den utfärdade garantin den 8 mars 2004.
(92)
Finland hävdar att den ursprungliga garantin beviljades före Finlands anslutning till EU. När S:t Michels stad beviljade den nya garantin den 8 mars 2004 beviljades inget nytt stöd, eftersom den befintliga ursprungliga garantin omvandlades till en ny garanti samtidigt som tillräckliga motsäkerheter bibehölls. Dessutom beviljade också andra garantigivare, som garanterat det gamla pensionslånet, lån till Karjaportti.
(93)
Finland bestrider dessutom att Karjaportti våren 2004 var i svårigheter i den mening som avses i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer. Enligt Finland var marknadsprognoserna tillfredsställande under första halvåret 2004 och Karjaportti hade budgeterat en vinst på 3 miljoner euro för 2004. Vidare kunde Karjaportti få lån från privata långivare med relativt låg ränta våren och sommaren 2004. I december 2004 betraktades Karjaportti som ett livsdugligt företag när dess fordringsägare godkände saneringen trots företagets långvariga ekonomiska svårigheter. Annars hade Karjaportti förklarats i konkurs.
5.1.5. Garanti beviljad den 10 maj 2004 (åtgärd 5)
(94)
Finland anser att denna garanti utgör en fortsättning på den finansiering som produktionsanläggningen i Tikkala fick av S:t Michels stad år 2000. Garantin beviljades i syfte att slutföra den ursprungliga investeringsplanen som inleddes år 2000. Vid den tidpunkt då garantin beviljades befann sig Karjaportti inte i svårigheter i den mening som avses i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer, vilket hävdades redan i fråga om den garanti som beviljades i mars 2004 (se skäl 93).
(95)
Enligt Finland var garantin förenlig med den inre marknaden även om den omfattade statligt stöd, eftersom den låg i linje med 1998 års regionalstödsriktlinjer. Stora företag var berättigade till regionalstödsåtgärder på grundval av artikel 107.3 a i EUF-fördraget om de inte överskred 24 % av de stödberättigande nettokostnaderna. Dessa villkor var uppfyllda, eftersom stödinslaget i garantin var endast 57 835 euro medan Karjaporttis sammanlagda investeringar i Tikkala uppgick till […] euro.
5.1.6. Domstolsövervakat saneringsförfarande (åtgärd 6)
(96)
Finland gör gällande att samtliga åtgärder som vidtagits hängde samman med att det domstolsövervakade saneringsförfarandet inleddes. Enligt EU-domstolens rättspraxis berättigar inte tillämpningen av ackords- och konkurslagstiftning i sig till att behandla sådan lagstiftning som stöd (37).
(97)
För det andra beviljades inga nya lån medan förfarandet pågick, utan betalningen av skulder som beviljats före omstruktureringen lades om enligt den nationella lagstiftningen om företagssanering, och fordringsägarna behandlades lika. Förutom S:t Michels stads fordringar arrangerades även privata aktörers fordringar om under förfarandets gång. Karjaporttis fordringsägare delades in i flera kategorier. Fordringarna omfattades av lika och likvärdiga villkor inom varje kategori av fordringsägare. Finland påpekar att detta stämmer särskilt för S:t Michels stads säkerhetsskulder. S:t Michels stad verkar således ha agerat som en privat investerare i en marknadsekonomi när den samtyckte till det domstolsövervakade saneringsförfarandet.
(98)
Dessutom påpekar Finland att S:t Michels stad ansåg att det var mer lönsamt att lägga om skulderna än att låta Karjaportti gå i konkurs och läggas ner permanent, vilket också framgår av en likvidationsbalans som bifogats saneringsprogrammet.
(99)
Vad gäller åtgärdernas förenlighet med 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer hävdar Finland att ett företag som omfattas av ett omstruktureringsförfarande i allmänhet bör betraktas som ett företag i svårigheter i den mening som avses i riktlinjerna. De upprepar att saneringsförfarandet inte omfattade statligt stöd och att S:t Michels stad inte genomförde stödåtgärder i samband med saneringsförfarandet.
(100)
Finland anför därefter argument för var och en av åtgärderna: Vad gäller ianspråktagandet av S:t Michels garanti för det lån som beviljades år 2000 hävdar Finland att S:t Michel inte beviljat Karjaportti några nya lån, utan bara gått in som fordringsägare på Tapiolas begäran i början av det domstolsövervakade saneringsförfarandet, vilket var en sedvanlig åtgärd i ett sådant saneringsförfarande. Vad gäller villkoren för återbetalning av lånet påpekar Finland att de angetts i saneringsprogrammet och var desamma för alla fordringsägare inom samma kategori.
(101)
Vad de obetalda avgifterna beträffar klargör Finland att fordringsägare är stadens fastighetsförvaltning, vattenvårdsavdelning och avfallshanteringsavdelning. Fordringarna består av obetalda avgifter som uppstått innan det domstolsövervakade saneringsförfarandet inleddes. S:t Michels stad beviljade ingen garanti för dessa utestående belopp, eftersom staden var fordringsägare. Därför fördes de in i saneringsprogrammet som en summa när det domstolsövervakade saneringsprogrammet inleddes.
5.1.7. Köp av aktier från Karjaportti (åtgärd 7)
(102)
Finland hävdar att aktierna i fastighetsbolaget Kiinteistö Oy Suksimäki köptes till marknadspris från Karjaportti. Finland översände en oberoende värderingsmans uppskattning enligt vilken aktierna skulle varit värda cirka 1 miljon euro vid dåtida hyresnivå. Detta värde anpassades på grundval av den faktiska hyresnivån, vilket ledde till att aktierna köptes för 860 000 euro. Fastighetstransaktionen omfattade således inget stödinslag.
5.1.8. Omvandling av obetalda räntor till lån (åtgärd 8)
(103)
Vad gäller omvandlingen av de obetalda räntorna till ett lån hävdar Finland för det första att utebliven räntebetalning är en typisk åtgärd i samband med ett domstolsövervakat saneringsförfarande. Omvandlingen av sådana obetalda räntor till lån, som rankas bättre än andra lån, regleras i finsk lagstiftning. Dessutom anser Finland att omvandlingen av de obetalda räntorna till ett lån gjordes i enlighet med principen om en privat investerare i en marknadsekonomi, eftersom privata fordringsägare tillsammans med S:t Michels stad omvandlade obetalda fordringar i form av räntor till lån.
5.1.9. Avskrivning av skulder i boksluten för 2006 och 2008 (åtgärd 9 och åtgärd 10)
(104)
Finland bekräftar att registreringen av skulderna som förlust är en ren bokföringsåtgärd från borgenärens sida i enlighet med försiktighetsprincipen och motsvarande bestämmelser i bokföringslagen (1336/1997). Finland hävdar att nedskrivningen av skulderna inte påverkar det rättsliga förhållandet mellan borgenär och gäldenär, dvs. skulderna efterskänktes inte. S:t Michels stad har bekräftat att man inte har efterskänkt de skulder som bokförts som förlust och att den fortsätter att driva in dem. Skulden är en del av säkerhetsskulden i det domstolsövervakade saneringsförfarandet.
5.1.10. Icke-genomförd garanti som planerats för 2009 (åtgärd 11)
(105)
Innan anmälningen av garantin drogs tillbaka i mars 2010 hävdade Finland att garantin var förenlig med den inre marknaden enligt 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer. Eftersom anmälan dragits tillbaka presenteras Finlands argument inte närmare.
5.1.11. Omläggning av skulder sedan 2009 (åtgärd 12)
(106)
Finland hävdar att omläggningen av skulder är en åtgärd som hör till ett domstolsövervakat saneringsförfarande och att det inte omfattar statligt stöd. Enligt Finland var Karjaporttis borgenärer ense om att omläggningen av skulderna var ett rimligt alternativ för att skydda deras fordringar. Finland har underrättat kommissionen om att den anmälda omläggningen aldrig genomfördes, eftersom förvaltningsdomstolen i Kuopio avbröt genomförandet. Finland förklarar att Karjaporttis skulder icke desto mindre lades om, efter flera förslag från Karjaportti om detta under perioden 2009-2011, förslag som godkändes av S:t Michels stad. Finland hävdar att denna senare omläggning låg i linje med den marknadsekonomiska investerarprincipen, eftersom S:t Michels stad och övriga borgenärer genomförde omläggningen på lika villkor.
5.2. Åtgärder som beviljats av Finnvera
5.2.1. Garanti beviljad den 17 mars 2004 (åtgärd 13)
(107)
Finland anser att garantin beviljades i enlighet med 2000 års tillkännagivande om statliga garantier. I alla händelser omfattade garantin inget statligt stöd. För det första ökade inte Finnveras risk, eftersom garantin ersatte en garanti som Finnvera beviljat tidigare (1992) för ett pensionslån. Detta lån ersattes av ett nytt pensionslån 2004, för vilket Finnvera beviljade garantin i fråga. Dessutom beviljade två privata fordringsägare samtidigt kreditfaciliteter till Karjaportti för att finansiera uppskovet med 2004 års betalningar. Vidare togs en hög avgift ut för garantin, och stödinslaget i garantin låg under tröskelvärdet för stöd av mindre betydelse. Slutligen var prognoserna för Karjaportti goda när garantin beviljades.
5.2.2. Lån beviljat den 12 januari 2006 (åtgärd 14)
(108)
Finland anser att det lån som beviljades 2006 inte omfattade statligt stöd, eftersom Finnvera agerade som en privat investerare när det omvandlade de obetalda räntorna till ett nytt lån i överensstämmelse med saneringsprogrammet. Dessutom omvandlade privata fordringsägare sina obetalda räntor till nya lån strax innan Finnvera gjorde det och på motsvarande villkor.
5.2.3. Garanti beviljad den 14 september 2006 (åtgärd 15)
(109)
Finland anser att garantin beviljades i enlighet med 2000 års tillkännagivande om statliga garantier. I alla händelser omfattar garantin inte statligt stöd eftersom den endast täcker 16,7 % av 1,8 miljoner euro och privata fordringsägare täckte resten av beloppet med garantier.
5.2.4. Lån beviljat den 6 juli 2007 (åtgärd 16)
(110)
Finland anser att det lån som beviljades 2007 inte omfattade statligt stöd eftersom Finnvera agerade tillsammans med privata fordringsägare som beviljade nya lån samtidigt och på motsvarande villkor. Dessutom ställdes säkerhet för lånet genom värdefulla inteckningar och företagsinteckningar.
5.2.5. Garanti beviljad den 9 januari 2008 (åtgärd 17)
(111)
Finland anser att motgarantin beviljades i enlighet med 2000 års tillkännagivande om statliga garantier. I alla händelser omfattar den inte statligt stöd eftersom den andra berörda parten var en privat långivare och den avgift som togs ut av Finnvera var betydligt högre än den avgift som togs ut av den privata långivaren.
6. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER
(112)
Den berörda parten lämnade endast synpunkter på åtgärderna 1, 2, 3, 5, 7, 9 och 10.
6.1.1. Garanti beviljad den 12 juni 2000 (åtgärd 1)
(113)
Enligt den berörda parten beviljades garantin för att säkra ett lån på 25 miljoner finska mark för investeringen i en ny produktionsanläggning.
6.1.2. Överlåtelse av mark (åtgärd 2)
(114)
Den berörda parten hävdar att Karjaportti tilldelades en tomt och att S:t Michels stad åtog sig att tillhandahålla kommunalteknik och andra nödvändiga tekniska arbeten, till en kostnad på totalt 2,5 miljoner finska mark. Karjaportti betalade 1,2 miljoner finska mark för tomten. I Karjaporttis bokföring värderas tomten till 403 000 euro och den berörda parten undrar om tilldelningen av tomten skulle ha kunnat utgöra statligt stöd.
6.1.3. Förvärv av mark (åtgärd 3)
(115)
Enligt den berörda parten köpte S:t Michels stad sex övergivna fabriksbyggnader i S:t Michel och betalade sammanlagt 6,7 miljoner euro för dem. En investerare som agerar enligt principen om en privat investerare i en marknadsekonomi skulle inte ha köpt fastigheter av ett företag i allvarliga ekonomiska svårigheter till ett sådant pris.
6.1.4. Garanti beviljad den 10 maj 2004 (åtgärd 5)
(116)
Den berörda parten gör gällande att Karjaportti var i allvarliga svårigheter när garantin beviljades. Företaget hade redan stora skulder till S:t Michels stad och den företagsgrupp som ägdes av staden.
6.1.5. Köp av aktier från Karjaportti (åtgärd 7)
(117)
Den berörda parten hävdar att det pris som betalades för aktierna i fastighetsbolaget var högre än deras bokförda värde.
6.1.6. Nedskrivning av skulder i boksluten för 2006 och 2008 (åtgärd 9 och åtgärd 10)
(118)
Den berörda parten översände en kopia av protokollet från S:t Michels stadsfullmäktiges möte den 5 februari 2007. Vid detta möte beslutade man att skriva ned skulden i bokslutet för 2006. Den berörda parten påpekar vidare att det åtminstone var ovanligt att S:t Michels stad skrev ned Karjaporttis skulder med flera miljoner euro i sitt bokslut för 2008, och ifrågasätter i synnerhet varför S:t Michels stad samtidigt var beredd att bevilja Karjaportti ytterligare garantier.
7. BEDÖMNING
(119)
Enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(120)
Villkoren i artikel 107.1 i EUF-fördraget är kumulativa och för att en åtgärd ska betraktas som statligt stöd måste således alla villkor uppfyllas samtidigt.
(121)
Artikel 107.1 i EUF-fördraget innehåller ett allmänt förbud mot statligt stöd inom EU, men artikel 107.2 och 107.3 möjliggör undantag från den allmänna regeln i artikel 107.1 om att sådant stöd är oförenligt med den inre marknaden.
(122)
I de följande avsnitten bedömer kommissionen förekomsten av statligt stöd separat för varje åtgärd som beskrivits. Om kommissionen konstaterar att en åtgärd omfattar statligt stöd gör den en bedömning av stödåtgärdens förenlighet med den inre marknaden. Kommissionen skiljer mellan åtgärder som har dragits tillbaka, åtgärder som har beviljats av S:t Michels stad och åtgärder som har beviljats av Finnvera. Inledningsvis undersöks det vid vilken tidpunkt Karjaportti kan anses ha varit ett företag i svårigheter.
7.1. Företag i svårigheter
(123)
Både när det gäller förekomsten av statligt stöd och åtgärdernas förenlighet med den inre marknaden är det relevant huruvida stödmottagaren var i svårigheter vid den tidpunkt då åtgärderna vidtogs. Huruvida Karjaportti kan anses vara ett företag i svårigheter måste bedömas på grundval av 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer till och med den 9 oktober 2004, dvs. den dag då de upphörde att gälla (38). 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer gäller från och med den 10 oktober 2004 (39).
(124)
Enligt 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer kan ett företag anses vara i svårigheter om det uppfyller de s.k. hårda kriterierna i punkt 5 i riktlinjerna, dvs. när företaget förlorat mer än hälften av sitt bokföringsmässigt egna kapital eller skulle kunna bli föremål för ett kollektivt insolvensförfarande enligt nationell lag. Om de hårda kriterierna inte är uppfyllda kan ett företag fortfarande visa de ”vanliga tecknen på ett företag i svårigheter” enligt punkt 6 i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer, t.ex. ökande förluster, sjunkande omsättning, växande lager, överkapacitet, minskande kassaflöde, stigande skuldsättningsgrad och finansiella kostnader samt ett sjunkande värde, som kan gå ner till noll, på nettotillgångarna värde (s.k. mjuka kriterier). Punkterna 10 och 11 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer innehåller motsvarande hårda och mjuka kriterier.
(125)
Mot denna bakgrund konstaterar kommissionen att Karjaportti inte hade förlorat kapital eller uppvisat de ”vanliga tecknen” på ett företag i svårigheter under år 2000. I själva verket ser Karjaportti ut att vara ett sunt företag som under perioden 2000-2002 bokförde en hög omsättning, ett positivt rörelseresultat, ett stabilt aktiekapital och reserver på relativt höga nivåer (se även tabell I).
(126)
Situationen såg mörkare ut under de följande åren. Omsättningen minskade och förlusterna ökade kraftigt från 2003 till 2004. Skulderna ökade och redan i början av 2004 började stödmottagaren lägga om skulder och måste be långivarna om uppskov med förfallna betalningar (40). Det förefaller också som om Karjaportti hade en viss överkapacitet. Det måste dessutom beaktas att Karjaporttis skulder så tidigt som 2004 inte längre täcktes av reserven för oförutsedda utgifter (se tabell I).
(127)
Enligt Karjaporttis årsredovisningshandlingar hade företagets aktiekapital nästan försvunnit under 2004, då det minskade kraftigt till mindre än en tiondedel av sitt värde jämfört med 2003. Sedan dess har företaget noterat ett negativt eget kapital som tenderat att förvärras under de senaste åren. Sedan 2003 har Karjaportti gått med förlust alla år utom 2006. Den vinst som gjordes 2006 kan inte ses som ett tecken på återhämtning för företaget eftersom vinsten inte härrörde från företagets kärnverksamhet. Karjaporttis rörelseresultat förblev negativt, i likhet med de föregående och efterföljande åren. Vinsten under 2006 var inte tillräcklig för att kompensera för det underskott som ackumulerats under tidigare räkenskapsperioder eller för de negativa egna kapitalet. På det hela taget förblev Karjaporttis ekonomiska situation väsentligt ogynnsam. Under 2008 inledde skattemyndigheterna två gånger ett konkursförfarande mot Karjaportti.
(128)
Mot bakgrund av de uppgifter som lagts fram i skälen 125-127 kan slutsatsen dras att Karjaportti sedan början av 2004 uppfyller villkoren för ett företag i svårigheter enligt punkt 5 i 1999 års och punkt 11 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer. År 2008, då Karjaportti var föremål för konkursförfaranden, uppfyllde det också villkoren för ett företag i svårigheter enligt punkt 10 c i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
7.2. Åtgärder som har dragits tillbaka
7.2.1. Icke-genomförd garanti som planerats för 2009 (åtgärd 11)
(129)
Enligt artikel 8 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (41) (procedurförordningen) får en medlemsstat efter att det formella granskningsförfarandet har inletts återkalla anmälan om det sker i god tid innan kommissionen har fattat beslut om huruvida den anmälda åtgärden har karaktären av statligt stöd. I ett sådant fall avslutar kommissionen granskningsförfarandet med motiveringen att det har förlorat sitt syfte.
(130)
Eftersom S:t Michels stadsfullmäktiges beslut att ge Karjaportti en garanti inte vann laga kraft, och stadsstyrelsen i februari 2010 beslutade att inte genomföra garantin, återkallade Finland anmälan om garantin i mars 2010. Vad garantin beträffar förlorade granskningsförfarandet således sitt syfte.
7.3. Åtgärder som beviljats av S:t Michels stad
7.3.1. Garanti beviljad den 12 juni 2000 (åtgärd 1) och överlåtelse av mark (åtgärd 2)
(131)
Garanti (åtgärd 1): Såsom beskrivs i skäl 14-16 beviljade S:t Michels stad garantin i juni 2000 och gjorde utbetalningar på grundval av garantin i december 2004. Efter det att S:t Michels stad hade blivit borgenär till Karjaportti ändrades villkoren för lånet inom ramen för det domstolsövervakade saneringsförfarandet (se skäl 34-39).
(132)
Flera stadier måste därför särskiljas. Om stödet beviljas vid den tidpunkt då en statlig garanti ges, ska inga betalningar som staten gör enligt villkoren i garantin betraktas som beviljande av statligt stöd (42). Å andra sidan kan de förändrade lånevillkoren efter det att den statliga garantigivaren har blivit fordringsägare innefatta statligt stöd. I det följande undersöks om den garanti som gavs i juni 2000 utgör statligt stöd. Frågan huruvida ändringarna av lånevillkoren skulle kunna innefatta statligt stöd bedöms som en del av åtgärd 6 (se skäl 188-195).
(133)
Garantin beviljades av S:t Michels stad, och består följaktligen av statliga medel och kan tillskrivas staten.
(134)
För att åtgärd ska omfatta statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget måste den ge en fördel som företaget inte skulle ha fått på normala marknadsvillkor. För att utföra denna bedömning kommer kommissionen att förlita sig på 2000 års tillkännagivande om garantier. Vid den tidpunkt då åtgärden beviljades gällde det tillkännagivandet. I domstolens rättspraxis anges dock klart att frågan huruvida ett stöd utgör ett statligt stöd enligt fördraget ska avgöras på grundval av en ”objektiv situation som ska bedömas vid den tidpunkt då kommissionen fattar sitt beslut (43)”. Kommissionen grundar därför sin bedömning i det aktuella ärendet på 2008 års tillkännagivande om garantier.
(135)
Enligt punkt 3.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier kan förekomst av statligt stöd i en enskild statlig garanti uteslutas om fyra kumulativa villkor är uppfyllda: ”a) låntagaren är inte i ekonomiska svårigheter […], b) garantins omfattning kan mätas korrekt när den beviljas, […] c) garantin täcker högst 80 % av det utestående lånet eller någon annan finansiell förpliktelse […], d) ett marknadsorienterat pris betalas för garantin […].”
(136)
I det aktuella fallet befann sig låntagaren inte i ekonomiska svårigheter när garantin beviljades (se skälen 123-128). Ändå täcker den garanti som är föremål för bedömning 100 % av lånet.
(137)
Dessutom beviljades garantin utan avgift, trots att den myndighet som beviljade den själv ansåg att den var förknippad med en stor risk (44). Finland hävdar att Karjaportti skulle ha kunnat få en liknande garanti på marknaden, men kommissionen anser att en avgift på noll inte kan anses ligga nära den marknadsmässiga avgift som gällde vid den tidpunkt då garantin beviljades. Garantin täckte 100 % av lånet i fråga. Med andra ord bar den beviljande myndigheten hela risken för betalningsförsummelse från stödmottagarens sida, och garantin beviljades som en absolut garanti, vilket innebär att garantigivaren är ansvarig för lånebeloppet på samma villkor som för ett eget lån och fordringsägaren kan begära att garantigivaren återbetalar lånebeloppet när lånet förfaller till betalning.
(138)
Därför anser kommissionen i motsats till Finland i detta fall att åtgärden inte kan anses vara fri från stöd.
(139)
Finlands påstående att åtgärden beviljades Karjaportti tillsammans med andra parter kan tillbakavisas, eftersom de övriga parterna som deltog i investeringen - enligt de uppgifter som lämnas av Finland - också var statsägda. Följaktligen anser kommissionen att åtgärden medför en fördel för Karjaportti.
(140)
En åtgärd betraktas som statligt stöd om den är specifik eller selektiv, dvs. gynnar endast vissa företag eller viss produktion. Den aktuella åtgärden beviljades Karjaportti, ett specifikt företag. Kommissionen anser därför att åtgärden utgör en selektiv fördel för stödmottagaren.
(141)
Slutligen måste kommissionen undersöka om den åtgärd som S:t Michels stad vidtagit till förmån för Karjaportti sannolikt kommer att snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna genom att ge detta företag en fördel i förhållande till (potentiella) konkurrenter som inte får statligt stöd. Det förekommer handel med köttprodukter mellan medlemsstaterna, det område där stödmottagaren är verksam. Enligt Finland exporterar Karjaportti sina produkter främst till Ryssland, men även till medlemsstater. Kommissionen anser därför att åtgärden sannolikt snedvrider konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(142)
På grundval av ovanstående drar kommissionen slutsatsen att åtgärden utgör statligt stöd.
(143)
Överlåtelse av mark (åtgärd 2): Finland förnekar inte att åtgärden skulle kunna utgöra statligt stöd. Stödmottagaren fick en klar fördel genom att inte behöva erlägga någon betalning för marköverlåtelsen. Vidare ersatte S:t Michels stad stödmottagarens kostnader för arbetet med att jämna till tomten. Kommissionen anser därför att åtgärden medför en fördel för Karjaportti som företaget inte hade kunnat få på marknaden.
(144)
Åtgärden uppfyller dessutom alla andra villkor för förekomst av statligt stöd. Som beskrivs i detalj i skälen 133, 140 och 141 kan också överlåtelse av mark bestå av statliga medel och tillskrivas staten, vara selektiv, och snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna.
(145)
På grundval av ovanstående drar kommissionen slutsatsen att åtgärden utgör statligt stöd.
(146)
Finland hävdar att garantin, tillsammans med överlåtelsen av mark för att bygga produktionsanläggningen i Tikkala, utgör regionalstöd som är förenligt med den inre marknaden. När åtgärderna 1 och 2 beviljades, dvs. år 2000, gällde 1998 års regionalstödsriktlinjer (45). De aktuella åtgärderna beviljades inte inom ramen för en stödordning utan i form av en individuell utbetalning för ett särskilt ändamål. Eftersom åtgärderna beviljades i en sektor som omfattas av 1998 års regionalstödsriktlinjer faller de i princip inom tillämpningsområdet för dessa. Vid tidpunkten för beviljandet var det stödmottagande företaget inte i svårigheter (se skälen 123-128), och det låg i Östra Finland, en region som är berättigad till regionalstöd enligt artikel 107.3 a i EUF-fördraget. Därför har kommissionen bedömt projektet på grundval av 1998 års regionalstödsriktlinjer. Bedömningen tyder på följande:
(147)
Enligt avsnitt 2 i 1998 års regionalstödsriktlinjer kan regionalstöd vara förenligt med den inre marknaden endast om det råder jämvikt mellan stödets snedvridande effekt och dess fördelar för utvecklingen av en mindre gynnad region. I detta sammanhang noterar kommissionen att investeringsprojektet i fråga skulle ha en positiv inverkan på den regionala utvecklingen. Det bidrog till vidareutvecklingen av den ekonomiska verksamheten och till skapandet av nya arbetstillfällen, även indirekt. Faktum är (se beskrivning i skäl 24) att den nya produktionsanläggningen bör öka antalet arbetstillfällen i regionen från 400 till 550-600.
(148)
I avsnitt 4 i 1998 års regionalstödsriktlinjer fastställs villkoren för beviljande av regionalstöd som är förenligt med den inre marknaden.
(149)
För det första är regionalstöd, enligt punkt 4.1 i 1998 års regionalstödsriktlinjer, avsett att användas antingen för produktiva investeringar (nyinvesteringar) eller för skapande av sysselsättning som har samband med investeringen. Med nyinvestering avses enligt punkt 4.4 i 1998 års regionalstödsriktlinjer en investering i anläggningstillgångar i samband med etablering av en ny anläggning, utökning av kapaciteten i en befintlig anläggning, eller igångsättande av en verksamhet som medför en genomgripande förändring av en produkt eller en produktionsprocess i en befintlig anläggning. De aktuella åtgärderna användes för att bygga en ny produktionsanläggning, vilket är en nyinvestering i den mening som avses i punkt 4.4 i 1998 års regionalstödsriktlinjer.
(150)
För det andra måste stödnivån vara lägre än regionalstödstaket på 24 % (46). För att beräkna stödnivån måste investeringens värde och stödinslaget i de aktuella åtgärderna fastställas.
(a)
Vad gäller investeringens värde kan de stödberättigande kostnaderna i detta sammanhang, enligt punkt 4.5 i 1998 års regionalstödsriktlinjer, omfatta utgifter för mark, byggnader, anläggningar och maskiner. Vid övertagande ska endast kostnaderna för anskaffningen av dessa tillgångar beaktas. Finland har faktiskt beräknat de stödberättigande kostnaderna i enlighet med dessa bestämmelser, vilket resulterat i ett belopp på 25 935 928 euro (se skäl 22 och tabell III).
(b)
Vad gäller det berörda stödinslaget har Finland tillhandahållit en beräkning som har dubbelkollats av kommissionen. För åtgärd 1, dvs. den garanti som beviljats av S:t Michels stad, kan 2000 års tillkännagivande om garantier användas för att kvantifiera stödinslaget. Det finns tre metoder för att kvantifiera stödinslaget, varav en innebär att man beräknar det ”med någon annan objektivt berättigad och allmänt accepterad metod” (punkt 3.2 i 2000 års tillkännagivande om garantier). Finland har jämfört marknadspriset för en garanti som är jämförbar med den avgift som faktiskt betalats av S:t Michels stad, vilket förefaller vara en objektivt berättigad och allmänt accepterad metod. För åtgärd 2 består stödinslaget av värdet på marken plus kostnaderna för att jämna till området, vilket också är godtagbart. Vad gäller finansieringen från Finnvera och handels- och industriministeriet, som inte omfattas av detta beslut, skulle stödinslaget också behöva beaktas om finansieringen skulle anses innefatta statligt stöd. Finland har tillhandahållit en beräkning av stödinslaget i lånet från Finnvera, vilken anses vara trovärdig. Vad gäller de direkta bidragen från handels- och industriministeriet beaktades hela beloppet. Med beaktande av stödinslagen i de åtgärder som har beviljats av S:t Michels stad, Finnvera och handels- och industriministeriet är stödinslaget (beräknat som bruttobidragsekvivalent) 3 617 143 euro (se tabell II).
(151)
Stödinslaget på 3 617 143 euro motsvarar en stödnivå på 13,95 % av de totala stödberättigande kostnaderna på 25 935 928 euro. Stödnivån ligger således under tröskelvärdet på 24 %.
(152)
För det tredje måste stöd till nyinvesteringar, enligt punkt 4.10 i 1998 års regionalstödsriktlinjer, förenas med villkoret att investeringen upprätthålls under minst fem år. Finland har bekräftat att investeringen skulle upprätthållas under en period av minst fem år.
(153)
För det fjärde måste stödmottagaren, enligt punkt 4.2 i 1998 års regionalstödsriktlinjer, bidra med minst 25 % av finansieringen av investeringen, Finland har bekräftat att så var fallet.
(154)
För det femte konstaterar kommissionen att stödansökan, i enlighet med punkt 4.2 i 1998 års regionalstödsriktlinjer, har lämnats in innan arbetet med projektet inleddes, att reglerna om kumulering av stöd följs, som anges i punkt 4.18 i 1998 års regionalstödsriktlinjer, och att det regionala stödtaket inte överskridits.
(155)
På grundval av ovanstående argument anser kommissionen att åtgärderna 1 och 2 uppfyller villkoren i 1998 års regionalstödsriktlinjer och därför är förenliga med den inre marknaden.
7.3.2. Förvärv av mark (åtgärd 3)
(156)
Principen om en privat investerare i en marknadsekonomi är i princip även tillämplig på statliga förvärv av mark och andra tillgångar. Statliga förvärv av detta slag kan innefatta statligt stöd om de inte kan anses utgöra en normal affärstransaktion. Även i det fall en myndighet förvärvar varor och tjänster till marknadspris kan det ändå vara fråga om statligt stöd om det skulle visa sig att staten inte hade ett faktiskt behov av marken eller tillgångarna i fråga (47).
(157)
Följaktligen måste kommissionen bedöma om markförvärvet kan anses utgöra en normal affärstransaktion. Det måste därför utredas om det pris som S:t Michels stad betalade motsvarade värdet på de fastigheter och den byggnad som köptes.
(158)
Enligt den berörda parten skulle en privat investerare i en marknadsekonomi inte ha varit villig att betala 6,7 miljoner euro för de fabriksbyggnader som S:t Michels stad köpte till detta pris.
(159)
Finland lämnade för sin del en uppgift om fastigheternas värde till kommissionen. Enligt Finland hade den privata banken […] en inteckning på 7,5 miljoner euro i en av de fastigheter som såldes vid tidpunkten för förvärvet (48).
(160)
Finland meddelade kommissionen att ingen värdering av marken hade gjorts. Kommissionen anser att värdet på en inteckning som innehas av en privat bank kan ge en antydan om fastighetens värde. Innan banken kan godkänna säkerheter värderar banken den fastighet som berörs, så att den kan få sina pengar tillbaka genom att realisera inteckningen om gäldenären inte kan betala sin skuld.
(161)
För de berörda fastigheterna betalade S:t Michels stad en köpeskilling på 6 646 787 euro, vilket ligger under det registrerade beloppet för den inteckning som en privat part innehade i en av fastigheterna innan försäljningsförfarandet avslutades. Utöver denna fastighet såldes fem andra fastigheter och en byggnad till S:t Michels stad. Dessutom noterar kommissionen att S:t Michels stad köpte fastigheterna i syfte att omvandla marken till ett bostadsområde genom ändringar i detaljplanen. Fastigheterna låg nära stadskärnan och i ett attraktivt bostadsområde.
(162)
Mot bakgrund av ovanstående har de tvivel som kommissionen gav uttryck för i beslutet om att inleda förfarandet skingrats när det gäller det pris som betalades för fastigheterna och byggnaderna. S:t Michels stad anses ha köpt fastigheterna och byggnaden till ett pris som motsvarade deras värde och kriteriet avseende en investerare i en marknadsekonomi anses uppfyllt. Kommissionen drar därför slutsatsen att åtgärden inte omfattar statligt stöd.
7.3.3. Garanti som beviljades den 8 mars 2004 (åtgärd 4) och garanti som beviljades den 10 maj 2004 (åtgärd 5)
(163)
När det gäller den garanti som beviljades i juni 2000 måste flera steg särskiljas (beviljandet av garantin, betalningarna på grundval av garantin, de förändrade lånevillkoren, jämför skäl 132). I det följande kommer det följaktligen att undersökas om de garantier som beviljades i mars 2004 och maj 2004 utgör statligt stöd. Frågan huruvida ändringarna av lånevillkoren skulle kunna innefatta statligt stöd bedöms som en del av åtgärd 6 (se skälen 188-195).
(164)
Åtgärd 4: I motsats till de argument som Finland anfört (se skäl 92) anser kommissionen att omvandling av befintliga fordringar till en ny garanti kan utgöra statligt stöd. I detta sammanhang bör en åtskillnad göras mellan befintligt stöd och nytt stöd. Definitionen av befintligt stöd inbegriper enskilda stödåtgärder som hade genomförts innan fördraget trädde i kraft (artikel 1 b i procedurförordningen). Nytt stöd är däremot ”[…] allt stöd som inte är befintligt stöd, inbegripet ändringar av befintligt stöd” (artikel 1 c i procedurförordningen). Enligt kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 av den 21 april 2004 om genomförande av rådets förordning (EG) nr 659/1999 (49) ska en ändring vara ”varje ändring, utom ändringar av rent formell eller administrativ art som inte kan påverka bedömningen av stödåtgärdens förenlighet med den gemensamma marknaden”.
(165)
I själva verket beviljade S:t Michels stad en ny garanti den 8 mars 2004 som säkerhet för ett nytt lån som beviljades av Tapiola den 14 april 2004. Den nya garantin kan inte ses som en fortsättning på den gamla garantin, eftersom den beviljades för ett nytt lån med nya villkor. Det faktum att detta lån ersatte ett lån som beviljats av Tapiola 1992 som redan hade garanterats av S:t Michels stad ändrar inte kommissionens åsikt. Det är visserligen sant att det nya lånet uppgick till det utestående kapitalet av det gamla lånet och att räntesatsen var mer gynnsam för Karjaportti (4,5 % per år för det gamla lånet, 4 % per år för det nya lånet), men det hade skett en förändring i lånets löptid (det gamla lånet borde ha återbetalas tio år efter beviljandet, dvs. i november 2002, medan det nya lånet tillät återbetalning fram till 2014). Totalt sett är det nya lånet (kapital plus ränta för åren 2004-2014) större än det gamla. Genom beviljandet av den nya garantin ökade således risken för S:t Michels stad och därmed beloppet för åtgärden jämfört med den gamla garantin. Beviljandet av den nya garantin ska ses som en ändring av den gamla garantin som gör det möjligt att klassificera den nya garantin som nytt stöd. Finlands argument att den gamla garantin beviljades före Finlands anslutning till EU och därför kan betraktas som befintligt stöd och att den nya garantin inte kan anses innefatta beviljande av nytt stöd kan följaktligen avfärdas.
(166)
Frågan om garantin medförde en fördel för mottagaren kan bedömas på grundval av 2008 års tillkännagivande om garantier. Vid den tidpunkt då åtgärden beviljades gällde tillkännagivandet om garantier av år 2000. Kommissionen kommer dock, såsom förklaras i skäl 134, att grunda sin bedömning av åtgärden på 2008 års tillkännagivande om garantier. Enligt punkt 3.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier kan förekomsten av statligt stöd i en enskild statlig garanti uteslutas om fyra kumulativa villkor är uppfyllda (se skäl 135). Den garanti som är föremål för analys täcker 100 % av lånet. Det är tillräckligt för att konstatera att förekomst av statligt stöd inte kan uteslutas på grundval av punkt 3.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier. Kommissionen anser dessutom, i motsats till vad Finland framhållit, att Karjaportti redan i mars 2004 befann sig i svårigheter i den mening som avses i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer (se skälen 123-128), vilket är ytterligare en orsak till att garantin inte kan anses falla under punkt 3.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier.
(167)
Dessutom beviljades garantin utan avgift, trots att företaget befann sig i svårigheter och risken för S:t Michels stad kunde betraktas som avsevärd. Garantin täckte 100 % av lånet i fråga. Med andra ord bar den beviljande myndigheten hela risken för en eventuell betalningsförsummelse från stödmottagarens sida, och garantin beviljades som en absolut garanti, vilket innebär att garantigivaren är ansvarig för lånebeloppet på samma villkor som för ett eget lån och fordringsägaren kan begära att garantigivaren återbetalar lånebeloppet när lånet förfaller till betalning.
(168)
Finland är av uppfattningen att åtgärden är förenlig med principen om en investerare i en marknadsekonomi, särskilt eftersom privata aktörer var inblandade. Detta argument kan tillbakavisas. Enligt de uppgifter som har lämnats av Finland beviljade de privata aktörerna för det första inte garantier utan lån till stödmottagaren. För det andra beviljades lånen av de privata aktörerna inte samtidigt som de garanterade pensionslånen. För det tredje var den räntesats som minst en av de privata aktörerna begärde för ett lån redan högre än räntesatsen för pensionslånet. Ännu mer betydelsefullt är här att de privata aktörerna endast kom överens om kortfristiga lån, med en löptid på flera månader, medan den garanti som beviljades av S:t Michels stad täckte ett lån med en löptid på tio år.
(169)
Mot bakgrund av det ovan anförda anser kommissionen att åtgärden medför en fördel för Karjaportti. Åtgärd 4 uppfyller dessutom alla andra villkor för förekomst av statligt stöd. Som beskrivs i detalj i skälen 133, 140 och 141 består också denna garanti av statliga medel och kan tillskrivas staten och den är selektiv samt snedvrider konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(170)
Åtgärd 5: Finlands argument att åtgärden beviljades för att fortsätta den investering som inletts 2000 kan tillbakavisas, eftersom garantin helt klart utgjorde en ny åtgärd.
(171)
Enligt punkt 3.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier kan förekomsten av statligt stöd i en enskild statlig garanti uteslutas om fyra kumulativa villkor är uppfyllda (se skäl 135). I likhet med åtgärd 4 täcker garantin i fråga 100 % av lånet, och Karjaportti var redan i maj 2004 i svårigheter i den mening som avses i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer (se skälen 123-128). Garantin kan följaktligen inte omfattas av punkt 3.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier.
(172)
Dessutom, och i likhet med åtgärd 4, beviljades garantin utan avgift, trots att företaget befann sig i svårigheter och risken för S:t Michels stad kunde betraktas som avsevärd. Garantin täckte 100 % av lånet i fråga och beviljades som en absolut garanti. Kommissionen anser därför i detta fall, till skillnad från Finland, att åtgärden medför en fördel för Karjaportti.
(173)
Åtgärd 5 uppfyller dessutom alla andra villkor för förekomst av statligt stöd. Som beskrivs i detalj i skälen 133, 140 och 141 består också denna garanti av statliga medel och kan tillskrivas staten och den är selektiv samt snedvrider konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(174)
På grundval av ovanstående drar kommissionen slutsatsen att åtgärd 4 och åtgärd 5 utgör statligt stöd.
(175)
Finland har inte framfört några argument för att åtgärd 4 är förenlig med den inre marknaden. För åtgärd 5 har Finland åberopat artikel 107.3 a i EUF-fördraget och 1998 års regionalstödsriktlinjer (se skäl 95). 1998 års regionalstödsriktlinjer kan dock inte fungera som grund för förenlighet eftersom Karjaportti var i svårigheter då de båda garantierna beviljades (se skälen 123-128). Enligt 1998 års regionalstödsriktlinjer måste stöd till företag i svårigheter bedömas enligt riktlinjerna för undsättning och omstrukturering (50). Därför undersöker kommissionen först om 4 och 5 är förenliga med den inre marknaden som undsättnings- och omstruktureringsstöd enligt undsättnings- och omstruktureringsriktlinjerna. Vid tidpunkten för beviljandet var 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer tillämpliga (51).
(176)
Enligt dessa riktlinjer måste ett undsättningsstöd uppfylla vissa krav, som inte alla uppfylls av den aktuella åtgärden.
(a)
För det första består åtgärderna av likviditetsstöd i form av en garanti (punkt 23 a i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer), men de lån som täcks av respektive garanti beviljades inte till en räntesats som minst motsvarar de räntor som gäller för lån till sunda företag (referensräntan för Finland i mars 2004: 4,43 % plus 100 räntepunkter), Referensränta för Finland i maj 2004: 4,43 % plus 100 räntepunkter).
(b)
För det andra var garantierna inte knutna till ett lån som ska återbetalas inom tolv månader från och med den sista låneutbetalningen till företaget (punkt 23 b i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer).
(c)
För det tredje lämnade Finland inga uppgifter om att stödet gavs på grundval av allvarliga sociala problem och att det inte skapade allvarliga negativa spridningseffekter i andra medlemsstater (punkt 23 c i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer).
(d)
För det fjärde återbetalades stödet inte inom sex månader och en omstruktureringsplan i enlighet med 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer hade inte heller utarbetats (punkt 23 d i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer).
(e)
Slutligen finns det ingenting som tyder på att garantierna var begränsade till vad som var nödvändigt för att upprätthålla driften av företaget under den period för vilken stödet beviljats (punkt 23 e i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer).
(177)
Åtgärderna 4 och 5 uppfyller inte heller alla de krav för omstruktureringsstöd som anges i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(a)
För det första var åtgärderna inte förenade med villkoret att en omstruktureringsplan ska genomföras (punkt 31 i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer). Det kan noteras att ingen omstruktureringsplan har utarbetats i enlighet med punkt 32 och följande i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(b)
För det andra ska stödmottagarna i väsentlig utsträckning bidra till omstruktureringen med egna medel (punkt 40 i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer) och vad gäller den aktuella åtgärden finns det ingenting som tyder på att stödmottagaren har egen finansiering.
(c)
För det tredje måste kompenserande åtgärder genomföras för att undvika snedvridande verkningar av stödet (punkt 37 i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer). Sådana åtgärder har inte planerats.
(178)
Kommissionen anser följaktligen att åtgärderna inte beviljades i överensstämmelse med 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(179)
Det måste övervägas om åtgärderna 4 och 5 kan anses vara förenliga med den inre marknaden på grundval av något annat av undantagen i artikel 107.2 och 107.3 i EUF-fördraget.
(180)
Undantagen i artikel 107.2 i EUF-fördraget är inte tillämpliga i det aktuella fallet eftersom åtgärderna i fråga inte utgör stöd av social karaktär, inte beviljats enskilda konsumenter, inte är avsedda att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser och inte getts till näringslivet i vissa av de områden i Förbundsrepubliken Tyskland som påverkats av Tysklands delning.
(181)
Ytterligare undantag föreskrivs i artikel 107.3 i EUF-fördraget.
(182)
I artikel 107.3 a i EUF-fördraget fastställs att ”stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning” kan anses förenligt med den inre marknaden. Karjaportti låg i ett sådant område vid den tidpunkt då stödet beviljades.
(183)
När åtgärderna 4 och 5 beviljades reglerades förenligheten av statligt stöd till stödmottagande områden av 1998 års regionalstödsriktlinjer. Enligt dessa riktlinjer är företag i svårigheter inte berättigade till regionalstöd. Mot bakgrund av det ovan anförda slår kommissionen därför fast att stödet inte omfattas av det undantag som anges i artikel 107.3 a i EUF-fördraget.
(184)
Enligt artikel 107.3 b i EUF-fördraget kan ”stöd för att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse eller för att avhjälpa en allvarlig störning i en medlemsstats ekonomi” anses förenligt med den inre marknaden. Kommissionen anmärker att det aktuella stödet inte är tänkt att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse och kommissionen har inte heller funnit bevis för att det varit avsett att avhjälpa en allvarlig störning i Finlands ekonomi. Mot bakgrund av det ovan anförda drar kommissionen slutsatsen att stödet inte omfattas av det undantag som anges i artikel 107.3 b i EUF-fördraget.
(185)
Enligt artikel 107.3 d i EUF-fördraget kan stöd för att främja kultur och bevara kulturarvet anses vara förenligt med EUF-fördraget om stödet inte påverkar handelsvillkoren och konkurrensen inom gemenskapen i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. Den artikeln är uppenbart inte tillämplig i det här fallet.
(186)
Artikel 107.3 c i EUF-fördraget anger att stöd för att underlätta utvecklingen av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner kan anses förenliga med fördraget när de inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. Kommissionen har utarbetat flera riktlinjer och meddelanden som förklarar hur den tillämpar undantaget i artikel 107.3 c. Kommissionen anser dock att det är självklart att de undantag som tagits in i dessa riktlinjer och meddelanden inte kan tillämpas i detta ärende på grund av stödets natur och karaktär.
(187)
På grundval av ovanstående argument anser kommissionen att åtgärderna 4 och 5 omfattar statligt stöd som inte är förenligt med den inre marknaden.
7.3.4. Domstolsövervakat saneringsförfarande (åtgärd 6)
(188)
Finlands främsta argument (se skälen 96-98) är att S:t Michels stad inte var generösare än företagets övriga fordringsägare, utan agerade tillsammans med företagets privata fordringsägare och på samma villkor. När staden samtyckte till saneringsprogrammet agerade den således som en investerare i en marknadsekonomi.
(189)
Den första frågan som måste besvaras i detta sammanhang är om testet med en privat investerare i en marknadsekonomi är tillämpligt i situationer där en eller flera offentliga enheter vars agerande kan tillskrivas staten genomför flera åtgärder med avseende på ett företag. Förstainstansrätten behandlade denna fråga i målet BP Chemicals mot kommissionen (52). Enligt förstainstansrätten är det riktigt att enbart den omständigheten att ett offentligt företag redan har gjort kapitaltillskott som anses utgöra ”stöd” till sitt dotterbolag inte omedelbart utesluter att ett ytterligare kapitaltillskott kan anses utgöra en investering som uppfyller kriteriet med en privat investerare som verkar på normala marknadsekonomiska villkor. Kommissionen måste dock avgöra om flera åtgärder med avseende på ett företag rimligen kan hållas isär och ses som fristående åtgärder. I detta sammanhang måste man enligt förstainstansrätten ta hänsyn till åtgärdernas kronologi, deras syfte och dotterbolagets situation då vart och ett beslut om ett kapitaltillskott fattades (53).
(190)
I det aktuella fallet måste kommissionen avgöra huruvida de garantier som beviljas i mars och maj 2004 (åtgärd 4 och åtgärd 5) kan särskiljas från det domstolsövervakade saneringsförfarandet (åtgärd 6). Det är sant att samtliga tre åtgärder har beslutats inom ett år, men kommissionen konstaterar att de vidtogs i ett annat sammanhang. Under tiden hade ett domstolsövervakat saneringsförfarande inletts som företagets samtliga fordringsägare deltog i. Syftet med åtgärd 6 var därför inte längre att göra det möjligt för företaget att återställa sin lönsamhet utan insolvens med hjälp av nya pengar från privata banker. Snarare syftade S:t Michels stad, som alla andra fordringsägare i deras roll som långivare, till att maximera återvinningen av sina utestående fordringar i enlighet med begränsningarna i den finska konkurslagstiftningen. Kommissionen anser därför att åtgärd 6 kan skiljas från åtgärder 4 och 5.
(191)
Karjaportti lämnade, tillsammans med sina privata fordringsägare, in en ansökan om ett domstolsövervakat saneringsförfarande till S:t Michels tingsrätt enligt lagen om företagssanering (1993/47). Ett saneringsprogram lämnades till tingsrätten, inklusive närmare uppgifter om de åtgärder som nu är föremål för bedömning. Tingsrätten fastställde saneringsprogrammet efter att ha granskat uppgifterna. Kommissionen noterar att Karjaportti har varit föremål för ett domstolsövervakat saneringsförfarande enligt finsk lag. Syftet med ett sådant domstolsövervakat saneringsförfarande är att sanera livsduglig verksamhet som bedrivs av en gäldenär i ekonomiska svårigheter för att garantera verksamhetens fortbestånd och åstadkomma skuldreglering. Kommissionen anser därför att de åtgärder som vidtagits av S:t Michels stad i samband med det domstolsövervakade saneringsförfarandet kan bedömas mot bakgrund av den marknadsekonomiska investerarprincipen.
(192)
Enligt rättspraxis i Magefesamålet (54) kan åtgärder i samband med ett domstolsövervakat saneringsförfarande utgöra statligt stöd om staten är mer generös än företagets övriga fordringsägare. Kommissionen kontrollerar följaktligen om de privata och offentliga fordringsägarna faktiskt behandlats lika i samband med saneringsförfarandet.
(193)
Det kan för det första noteras att […] av saneringsskulderna (ca [30-70] %) var skulder till privata fordringsägare. De största privata fordringsägarna är Nordea Bank, Pohjola Bank och Nordea Financing. För det andra måste det beaktas att Karjaporttis fordringsägare var uppdelade i olika grupper enligt deras rankning. Tillsammans med de privata fordringsägarna Nordea Bank, OKO/Pohjola Bank och Nordea Financing samt det statsägda specialiserade finansieringsbolaget Finnvera ingick S:t Michels stad i gruppen fordringsägare med stora säkerhetsskulder. Såsom framgår av tabell IV har S:t Michels stad, inom dessa stora säkerhetsskulder, en andel på [10-40] % medan de privata fordringsägarna tillsammans har en andel på [30-70] %. Finnvera har en andel på [10-40] %.
(194)
Nedan bedöms var och en av de åtgärder som vidtagits av S:t Michels stad mer i detalj:
(195)
Sänkning av räntorna för säkerhetsskulderna: Såsom framgår av tabell V var räntesatserna för lån och övriga skulder (obetalda avgifter), som betraktades som ”stora säkerhetsskulder”, desamma för privata och offentliga fordringsägare, med undantag av […]. Denna fordringsägare fick en ränta motsvarande […] Euribor för alla utestående belopp från början av saneringsförfarandet, medan övriga fordringsägare endast fick en ränta motsvarande […] Euribor minus […] % fram till 2010 för en del av de utestående beloppen. Denna skillnad berodde på att […] hade den högsta rankningen när det gäller säkerheter som ställts av Karjaportti. Det anses att den högre rankningen för […] motiverar ränteskillnaden.
(196)
Omläggning av lån: Uppskov med betalningen av S:t Michels stads skulder beviljades i samma utsträckning som för andra fordringsägare med säkerhetsskulder. Tabell VI visar hur Karjaportti måste erlägga delbetalningar till alla fordringsägare med säkerhetsskulder från juli 2009 till 2015, då den största delen av delbetalningarna förfaller (43 % av kapitalet i var och en av säkerhetsskulderna). De delbetalningar som ska göras till varje enskild fordringsägare är lika stora i förhållande till det sammanlagda beloppet av respektive fordringsägares fordran (dvs. 2 % av det utestående beloppet för de första tre delbetalningarna, 4 % för följande två delbetalningar och 6 % för resten av delbetalningarna. Den sista delbetalningen uppgår till 43 % av kapitalet för var och en av fordringsägarna med säkrade skulder. S:t Michels stad har således inte behandlats mindre gynnsamt än de privata fordringsägarna i en liknande situation.
(197)
Efterskänkning av skuld på vissa villkor: Enligt saneringsprogrammet (se skälen 42 och 43) ska de belopp som ska efterskänkas i slutet av det domstolsövervakade saneringsförfarandet, om vissa ekonomiska krav inte är uppfyllda, baseras på en jämförelse mellan värdet av säkerheten om Karjaportti fortsätter med sin verksamhet, och säkerhetens värde om den tas i anspråk, fastställas för var och en fordringsägare, med hänsyn tagen till deras respektive rankning. Säkerhetens värde i de två scenarierna fastställdes av två oberoende värderingsorgan vid den tidpunkt då saneringsprogrammet inrättades, på grundval av jämförbar pris- och hyresinformation. Mot denna bakgrund behöver […], i egenskap av högst rankad fordringsägare, inte efterskänka skulder i slutet av det domstolsövervakade saneringsförfarandet. Beloppen för övriga fordringsägare fastställdes också enligt denna metod, vilket resulterar i de belopp som redovisas i skäl 43. Den metod som använts för att fastställa respektive belopp kan betraktas som trovärdig, särskilt eftersom respektive rankning avser värdet av respektive säkerhet i de två scenarierna. I praktiken grundade sig beräkningen på oberoende expertutvärderingar, och samma principer tillämpades på alla fordringsägare vid fastställandet av de belopp med vilka saneringsskulderna högst kan minskas med i slutet av det domstolsövervakade saneringsförfarandet. Mot bakgrund av detta kan man dra slutsatsen att alla fordringsägare behandlades lika.
(198)
Sammantaget anser kommissionen att S:t Michels stad inte behandlades mindre gynnsamt än de privata fordringsägarna i samband med det domstolsövervakade saneringsförfarandet. Eventuella skillnader i förhållande till övriga fordringsägare motiverades av att de säkerheter som innehades av respektive fordringsägare var av olika kvalitet. Därför måste slutsatsen dras, mot bakgrund av det ovanstående, att det domstolsövervakade saneringsförfarandet inte gav stödmottagaren någon fördel i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget. De tvivel som kommissionen uttryckte i beslutet att inleda förfarandet har skingrats och de åtgärder som beskrivs i skälen 31-43 utgör inte statligt stöd.
7.3.5. Köp av aktier (åtgärd 7)
(199)
Kommissionen noterar för det första att köpet av aktier inte ingick i det domstolsövervakade saneringsförfarandet.
(200)
Finland hävdar att S:t Michels stad agerat i enlighet med den marknadsekonomiska investerarprincipen när den köpte aktierna. För det första måste man enligt resonemanget i målet BP Chemicals (se skälen 189-191) avgöra om den marknadsekonomiska investerarprincipen kan tillämpas på åtgärd 7, eftersom S:t Michels stad redan tidigare hade vidtagit åtgärder till stöd för Karjaportti. Kommissionen konstaterar i detta sammanhang att åtgärderna 4 och 5 vidtogs innan det domstolsövervakade saneringsförfarandet började, medan aktieköpet ägde rum först senare. Dessutom var det efter inledandet av det domstolsövervakade saneringsförfarandet uppenbart att syftet med åtgärderna 4 och 5, som var att göra det möjligt för stödmottagaren att ha fortsatt tillgång till likviditet, skulle uppnås inom ramen för ett sådant förfarande. Det anses därför att åtgärd 7 kan särskiljas från åtgärderna 4 och 5 och att den marknadsekonomiska investerarprincipen i princip är tillämplig på åtgärd 7.
(201)
Som beskrivs i skäl 156 är den marknadsekonomiska investerarprincipen tillämplig på fall där staten köper mark eller andra tillgångar. Finland lade fram en värdering av aktierna som gjorts av […] (55), ett fastighetsförvaltningsföretag som har sitt säte i Helsingfors. Enligt värderingen, som är daterad den 29 mars 2005, har aktierna i fastighetsbolaget ett värde av mellan 1 miljon euro och 1,1 miljoner euro. Värderingen grundades på värdet av de tillgångar som är i företagets ägo. Två metoder tillämpades för att fastställa värdet, nämligen kapitalvärdet vid marknadshyror (enligt finska statistikcentralens bostadsstatistik) och försäljningsvärdet (enligt begärda priser).
(202)
Vid tidpunkten för försäljningen av aktierna var fastigheten uthyrd mot en hyra som var lägre än marknadshyran. Enligt värderingen skulle nivån för marknadshyran kunna uppnås på två år, genom att genomföra största möjliga årliga höjningar av hyrorna. Värdet av fastigheten justerades därför vid tidpunkten för förvärvet och S:t Michels stad köpte slutligen aktierna till priset 860 000 euro.
(203)
Värderingen gjordes av en oberoende expert. Den metod som använts enligt beskrivningen ovan var att först kontrollera kapitalvärdet vid marknadshyror och därefter försäljningsvärdet. Båda värdena baserades på marknadsuppgifter och de två värdena användes för att fastställa värdet på aktierna, som också justerades till den hyresnivå som rådde vid tidpunkten för köpet. Detta anses vara en rimlig metod. Kommissionen drar slutsatsen att aktierna i Kiinteistö Oy Suksimäki köptes till ett marknadspris och att åtgärden inte gav Karjaportti någon fördel.
(204)
Mot bakgrund av ovanstående har de tvivel som kommissionen gav uttryck för i beslutet om att inleda förfarandet skingrats, och slutsatsen dras att åtgärden inte innefattar statligt stöd.
7.3.6. Omvandling av obetalda räntor till lån (åtgärd 8)
(205)
Finland hävdar att omvandlingen av obetalda räntor till lån är en åtgärd som är typisk för domstolsövervakade saneringsförfaranden. Det är riktigt att en sådan åtgärd kan anses höra till ett domstolsövervakat saneringsförfarande. I det aktuella fallet hade omvandlingen av obetalda räntor till lån under 2005 i princip redan fastställts i saneringsprogrammet för alla fordringsägare med stora säkerhetsskulder ([två privata fordringsägare] och Finnvera). Mot denna bakgrund anser kommissionen inte att omvandlingen av obetalda räntor till ett lån i sig var ett statligt stöd. Det måste dock kontrolleras om den ränta som S:t Michels stad debiterade Karjaportti gav detta företag en fördel.
(206)
Mot denna bakgrund anser Finland att S:t Michels stad handlat enligt principen om en privat investerare i en marknadsekonomi, eftersom privata fordringsägare omvandlade obetalda räntor till lån tillsammans med S:t Michels stad. För det första, av samma skäl som för det domstolsövervakade saneringsförfarandet, anses det i princip att den marknadsekonomiska investerarprincipen kan tillämpas på åtgärd 8, eftersom denna åtgärd kan särskiljas från åtgärderna 4 och 5 (se skälen 189-191). Kommissionen tillämpar principen om en privat investerare i en marknadsekonomi på detta ärende och konstaterar följande: Det är visserligen riktigt att inte endast S:t Michels stad utan också [de privata fordringsägarna] omfattades av omvandlingen, men den räntemarginal som togs ut för lånen var inte densamma. I själva verket begärde [en privat fordringsägare] en ränta motsvarande tremånaders Euribor plus 1,5 % och [den andra privata fordringsägaren] 3 månaders Euribor plus 2 %, medan S:t Michels stad endast begärde 3 månaders Euribor plus 0,3 %. Den ränta som S:t Michels stad gick med på att debitera för lånet är således 1,2 % lägre än den ränta som [en privat fordringsägare] debiterade och 1,7 % lägre än den ränta som debiterades av [en annan privat fordringsägare]. Därför kan argumentet att S:t Michels stad agerat på samma villkor som privata fordringsägare avvisas. Med tanke på skillnaden i räntesatser kan det också uteslutas att S:t Michels stad debiterade en marknadsmässig avgift för lånet. Det lån som de obetalda räntorna omvandlades till av S:t Michels stad medför därför en fördel för Karjaportti.
(207)
Åtgärd 8 uppfyller dessutom alla andra villkor för förekomst av statligt stöd. Som beskrivs i detalj i skälen 133, 140 och 141 består lånet av statliga medel och kan tillskrivas staten och det är selektivt samt snedvrider konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(208)
På grundval av ovanstående drar kommissionen slutsatsen att åtgärd 8 utgör statligt stöd.
(209)
Finland har inte framfört några argument för att åtgärd 8 är förenlig med den inre marknaden. Eftersom Karjaportti befann sig i svårigheter då de obetalda räntorna omvandlades till lån (se skälen 123-129) utreder kommissionen först om åtgärd 8 utgör undsättnings- och omstruktureringsstöd som är förenligt med den inre marknaden enligt undsättnings- och omstruktureringsriktlinjerna. Vid tidpunkten för beviljandet var 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer tillämpliga (56).
(210)
Enligt 2004 års riktlinjer måste undsättningsstöd uppfylla vissa krav, som inte alla uppfylls av den berörda åtgärden.
(a)
För det första består åtgärden av likviditetsstöd i form av ett lån (punkt 25 a i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer), men den ränta som debiteras är inte en räntesats som minst motsvarar de räntor som gäller för lån till sunda företag (referensräntan för Finland i december 2005: 4,08 % plus 100 räntepunkter), Den ränta som debiterades för lånet var 3 månaders Eurobor plus 0,3 %, vilket den 19 december 2005 innebar 2,486 % plus 30 räntepunkter).
(b)
För det andra förband sig Finland inte att inom sex månader från och med beviljandet av undsättningsstödet till kommissionen överlämna en omstruktureringsplan, och åtgärdens löptid var inte begränsad till sex månader (punkt 25 a och c i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer).
(c)
För det tredje uppfylls inte engångsvillkoret (punkt 25 e i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer), eftersom företaget tidigare tagit emot oförenligt och olagligt statligt stöd när det befunnit sig i svårigheter.
(211)
Åtgärden uppfyller inte heller alla de krav för omstruktureringsstöd som fastställs i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(a)
För det första var åtgärden inte förenad med villkoret att en omstruktureringsplan ska genomföras (punkt 34 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer). Det är riktigt att ett saneringsprogram för Karjaportti inrättades i samband med det domstolsövervakade saneringsförfarandet, men det uppfyller inte kraven i punkt 35 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer (en löptid på tio år, ingen känslighetsanalys, ingen återgång till långsiktig lönsamhet inom en rimlig tidsram).
(b)
För det andra ska stödmottagarna i väsentlig utsträckning bidra till omstruktureringen med egna medel (punkt 43 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer) och vad gäller den aktuella åtgärden finns det ingenting som tyder på att stödmottagaren har egen finansiering.
(c)
För det tredje uppfyller åtgärden inte villkoret att omstruktureringsstöd får beviljas en enda gång, eftersom företaget tidigare tagit emot oförenligt och olagligt stöd när det befunnit sig i svårigheter.
(212)
Kommissionen anser följaktligen att åtgärden inte beviljades i enlighet med 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(213)
Det måste övervägas om åtgärd 8 kan anses vara förenlig med den inre marknaden på grundval av något annat av undantagen i artikel 107.2 och 107.3 i EUF-fördraget. Av samma skäl som ovan beträffande åtgärderna 4 och 5 (se skälen 179-186) anser kommissionen att inget av undantagen är tillämpligt. Kommissionen drar därför slutsatsen att åtgärd 8 omfattar statligt stöd som inte är förenligt med den inre marknaden.
7.3.7. Avskrivning av skulder i boksluten för 2006 och 2008 (åtgärd 9 och åtgärd 10)
(214)
Det måste först kontrolleras om nedskrivningarna av dessa skulder kan medföra en fördel för Karjaportti. Det skulle vara fallet om S:t Michels stad lät bli att driva in skulderna, dvs. om staden efterskänkte dem.
(215)
Såsom beskrivs i skäl 105 har Finland bekräftat att nedskrivningen av skulderna var en ren bokföringsåtgärd som inte påverkar det rättsliga förhållandet mellan fordringsägare och gäldenär, dvs. skulderna efterskänktes inte. Enligt de handlingar som har lämnats av Finland driver S:t Michels stad fortfarande in skulderna.
(216)
Enligt försiktighetsprincipen enligt god redovisningssed och i enlighet med 5 kap. 2 § bokföringslagen (1336/1997) får värdet på fordringar som förs in i balansräkningen inte överstiga deras sannolika värde. Följaktligen redovisas fordringar som troligen inte kan återvinnas i resultaträkningen som en kostnad.
(217)
Mot bakgrund av det ovanstående anser kommissionen att nedskrivningen av skulderna bara gjordes i S:t Michels stads räkenskaper i överensstämmelse med gällande redovisningsstandarder, och indrivningen av de respektive fordringarna fortsätter inom ramen för det domstolsövervakade saneringsförfarandet.
(218)
De tvivel som kommissionen uttrycker i beslutet om att inleda förfarandet har skingrats och slutsatsen kan dras att åtgärderna inte gav Karjaportti någon fördel. Därför omfattar åtgärderna 9 och 10 inget statligt stöd.
7.3.8. Omläggning av skulder sedan 2009 (åtgärd 12)
(219)
Finlands argument att åtgärden är ett naturligt inslag i ett domstolsövervakat saneringsförfarande och inte omfattar statligt stöd kan avvisas. För det första ingick omläggningen av skulderna år 2009 inte i den ursprungliga saneringsplanen och för det andra är det faktum att en sådan omstrukturering skulle genomföras enligt nationell lagstiftning inte tillräckligt för att utesluta statligt stöd (57).
(220)
I princip kan även åtgärder som minskar de avgifter som normalt har tagits upp i ett företags budget betraktas som statligt stöd. När det gäller omläggningen av skulder sker kommissionens bedömning utifrån kriteriet om en privat fordringsägare (58). Enligt detta kriterium betraktas staten som en offentlig fordringsägare, som på samma sätt som en privat fordringsägare försöker återfå de belopp som den har att utkräva, och därför ingår en överenskommelse med gäldenären om att lägga om de ackumulerade skulderna för att underlätta återbetalningen (59). Om fordringen kan betalas tillbaka till den offentliga fordringsägaren på gynnsammare villkor än vad en privat fordringsägare skulle gå med på, rör det sig om gynnsam behandling enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget. Kommissionen noterar Finlands argument att omläggningen aldrig genomfördes, eftersom förvaltningsdomstolen i Kuopio förbjöd dess genomförande. Såsom Finland konstaterar har återbetalningstiden emellertid förlängts, vilket lett till uppskov med betalningen av förfallna betalningar. I detta sammanhang konstaterar kommissionen att den omvandling som faktiskt genomförts skiljer sig från den anmälda omläggningen när det gäller beloppen och tidsfristen. Det belopp som S:t Michels stad faktiskt lagt om är lägre än det ursprungligen anmälda beloppet, och omläggningen beviljades endast för kortare perioder än vad som ursprungligen anmälts. Mot bakgrund av detta anses den anmälda åtgärden ha genomförts med ändringar. Oberoende av dessa ändringar konstaterar kommissionen att ingen privat fordringsägare någonsin skulle ha godtagit en skuldomläggning i någon som helst form av de orsaker som anges i detta skäl.
(221)
En privat fordringsägare återkräver normalt sett sina fordringar om han eller hon tidigare har ingått skuldomläggningsavtal som gäldenären inte har följt (60). S:t Michels stad gick däremot med på en ny omläggning av skulderna efter det att Karjaportti inte följde villkoren för den omläggning av skulderna som överenskommits i samband med det domstolsövervakade saneringsförfarandet. Det föreligger dessutom inga särskilda skäl till att lämna skulderna oindrivna, t.ex. att större säkerhet skulle ha ställts för S:t Michels stad. Vad beträffar utsikterna för företagets framtida lönsamhet och bärkraftighet, konstaterar kommissionen slutligen att företagets ekonomiska situation inte gav någon anledning att tro att investeringarna skulle leda till en acceptabel lönsamhetsnivå inom en rimlig tidsrymd. Vid tiden för beviljandet var Karjaportti föremål för ett konkursförfarande och företaget omfattades därtill sedan 2004 av ett domstolsövervakat saneringsförfarande. Mot denna bakgrund konstaterar kommissionen att en hypotetisk privat fordringsägare i samma situation som S:t Michels stad inte heller skulle ha gått med på en fortsatt omläggning av skulderna.
(222)
Finland uppger i detta sammanhang att S:t Michels stad agerat på lika villkor med Karjaporttis övriga fordringsägare.
(223)
Vad gäller den anmälda skuldomläggningen förhöll det sig enligt Finland så att de privata fordringsägarna samtyckte till omläggningen på villkor att S:t Michels stad gick med på den. För det andra förefaller den planerade skuldomläggningen inte föreskriva samma villkor för alla fordringsägare med säkerhetsskulder. Även om S:t Michels stad skulle ha beviljat uppskov med betalningen av de utestående skulderna till och med 2011, skulle de privata fordringsägarna ha mottagit en delbetalning 2009. Mot bakgrund av detta måste de argument som Finland anfört avvisas.
(224)
Mot bakgrund av det ovanstående drar kommissionen slutsatsen att åtgärden inte uppfyller kriteriet om en privat fordringsägare och att åtgärden medför en fördel för Karjaportti.
(225)
När det gäller de andra villkoren för förekomst av statligt stöd enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget noterar kommissionen att S:t Michels stad hade samtyckt till omläggningen och att den följaktligen består av statliga medel och kan tillskrivas staten. Åtgärden kan vidare betraktas som selektiv. Slutligen snedvrids konkurrensen och påverkas handeln mellan medlemsstaterna, vilket beskrivs närmare i skälen 133, 140 och 141.
(226)
På grundval av ovanstående drar kommissionen slutsatsen att åtgärden utgör statligt stöd.
(227)
Finlands viktigaste argument var att denna åtgärd inte omfattade statligt stöd. De hade emellertid också anmält åtgärd 12 som undsättningsstöd (se skäl 1). När S:t Michels stad samtyckte till omläggningen av skulden befann sig Karjaportti i själva verket i svårigheter i den mening som avses i punkt 10 c i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer (se skälen 123-129). Följaktligen måste den berörda åtgärdens förenlighet med den inre marknaden bedömas på grundval av 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(228)
Enligt 2004 års riktlinjer måste undsättningsstöd uppfylla vissa krav, som inte alla uppfylls av den berörda åtgärden.
(a)
Åtgärden består inte av likvida medel i form av lånegarantier eller lån (punkt 25 a i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer, utan av uppskov med betalningar.
(b)
För det andra förband sig Finland inte att inom sex månader från och med beviljandet av undsättningsstödet till kommissionen överlämna en omstruktureringsplan, och åtgärdens löptid var inte begränsad till sex månader (punkt 25 a och c i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer).
(c)
För det tredje uppfylls inte engångsvillkoret (punkt 25 e i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer), eftersom företaget tidigare tagit emot oförenligt och olagligt statligt stöd när det befunnit sig i svårigheter.
(229)
Åtgärden uppfyller inte heller alla de krav för omstruktureringsstöd som fastställs i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(a)
För det första var åtgärden inte förenad med villkoret att en omstruktureringsplan ska genomföras (punkt 34 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer). Det kan noteras att ingen omstruktureringsplan enligt punkt 35 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer har utarbetats.
(b)
För det andra ska stödmottagarna i väsentlig utsträckning bidra till omstruktureringen med egna medel (punkt 43 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer) och vad gäller den aktuella åtgärden finns det ingenting som tyder på att stödmottagaren har egen finansiering.
(c)
För det tredje måste kompenserande åtgärder genomföras för att undvika snedvridande verkningar av stödet (punkt 38 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer). Sådana åtgärder planerades inte.
(d)
För det fjärde uppfyller åtgärden inte villkoret att omstruktureringsstöd får beviljas en enda gång, eftersom företaget tidigare tagit emot oförenligt och olagligt stöd när det befunnit sig i svårigheter.
(230)
Kommissionen anser följaktligen att åtgärden inte beviljades i enlighet med 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(231)
Det måste övervägas om åtgärd 12 kan anses vara förenlig med den inre marknaden på grundval av något annat av undantagen i artikel 107.2 och 107.3 i EUF-fördraget.
(232)
Undantagen i artikel 107.2 i EUF-fördraget gäller inte i detta fall, eftersom åtgärden inte är av social karaktär, inte har getts till enskilda konsumenter, inte är utformad för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser och stödet inte har getts till näringslivet i vissa av de områden i Förbundsrepubliken Tyskland som påverkats genom Tysklands delning.
(233)
Ytterligare undantag föreskrivs i artikel 107.3 i EUF-fördraget.
(234)
I artikel 107.3 a i EUF-fördraget fastställs att ”stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning” kan anses som förenligt med den inre marknaden. Karjaportti låg i ett sådant område vid den tidpunkt då stödet beviljades.
(235)
Statligt stöd till stödområden regleras i 1998 års regionalstödsriktlinjer. Enligt de riktlinjerna är företag i svårigheter inte berättigade till regionalstöd. Kommissionen drar följaktligen slutsatsen att stödet inte omfattas av det undantag som anges i artikel 107.3 a i EUF-fördraget.
(236)
Enligt artikel 107.3 b i EUF-fördraget kan ”stöd för att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse eller för att avhjälpa en allvarlig störning i en medlemsstats ekonomi” anses förenligt med den inre marknaden. Kommissionen anmärker att det aktuella stödet inte är tänkt att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse och kommissionen har inte heller funnit bevis för att det varit avsett att avhjälpa en allvarlig störning i Finlands ekonomi. Mot bakgrund av ovan anförda överväganden drar kommissionen slutsatsen att stödet inte uppfyller villkoren för det undantag som anges i artikel 107.3 b i EUF-fördraget.
(237)
Enligt artikel 107.3 d i EUF-fördraget kan stöd för att främja kultur och bevara kulturarvet anses vara förenligt med EUF-fördraget om stödet inte påverkar handelsvillkoren och konkurrensen inom gemenskapen i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. Den artikeln är uppenbart inte tillämplig i detta ärende.
(238)
Artikel 107.3 c i EUF-fördraget anger att stöd för att underlätta utvecklingen av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner kan anses förenliga med fördraget när de inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. Kommissionen har utarbetat flera riktlinjer och meddelanden som förklarar hur den tillämpar undantaget i artikel 107.3 c. Kommissionen anser dock att det är självklart att de undantag som tagits in i dessa riktlinjer och meddelanden inte kan tillämpas i detta ärende på grund av stödets natur och karaktär.
(239)
På grundval av ovanstående argument anser kommissionen att åtgärd 12 omfattar statligt stöd som inte är förenligt med den inre marknaden.
7.4. Åtgärder som beviljats av Finnvera
(240)
Inledningsvis erinrar kommissionen om att Finland, inom ramen för statsstödsbeslut N 715/2006, gjort ett åtagande om att Finnveras verksamhet ska begränsas till förvaltning av statliga stödordningar. På grundval av detta beslutade kommissionen den 25 september 2007 (datum för kommissionens beslut) att den befrielse från inkomstskatt som beviljats Finnvera inte utgör statligt stöd. Åtgärderna 13-17 beviljades före kommissionens beslut i ärende N 715/2006. Åtgärd 18 beviljades efter antagandet av kommissionens beslut i ärende N 715/2006. Kommissionen måste därför i sin bedömning av åtgärd 18 ta hänsyn till det åtagande som Finland gjort i detta fall.
7.4.1. Garanti beviljad den 17 mars 2004 (åtgärd 13)
(241)
För att anses som statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget ska ett stöd, direkt eller indirekt, ges med hjälp av statliga medel och kunna tillskrivas staten. Finland har inte bestridit att åtgärder som vidtagits av Finnvera består av statliga medel och kan tillskrivas staten. Enligt rättspraxis ska ett företags resurser betraktas som statliga medel om staten, genom att utöva sitt bestämmande inflytande över sådana företag, kan styra användningen av deras resurser (61). Åtgärder som beviljas av ett särskilt finansinstitut, som kan anses vara ett offentligt organ enligt sina stadgar, kan i allmänhet tillskrivas staten (62). I sin dom i målet Stardust Marine förklarade domstolen närmare begreppet medel som kan tillskrivas staten (63), och angav under vilka omständigheter en åtgärd kan tillskrivas staten: huruvida företaget införlivats i den offentliga förvaltningen, vilken verksamhet företaget bedriver och om denna utövas på marknaden under normala konkurrensvillkor i förhållande till privata företag, om företagets organisationsform är offentligrättslig eller om det omfattas av den allmänna bolagsrätten, hur starkt inflytande myndigheterna har över företagets förvaltning. I detta sammanhang noterar kommissionen att Finnveras åtgärder omfattas av förvaltningsrättsliga bestämmelser, vilket tyder på att företaget är nära knutet till förvaltningen. Finnvera är ett till 100 % statsägt specialfinansieringsbolag som omfattas av en statlig garanti och främst tillhandahåller statligt stöd och finansiering som det är svårt att få tillgång till på marknaden, t.ex. exportkrediter. Detta innebär att även om Finnveras verksamhet marginellt kan överlappa den verksamhet som bedrivs av affärsbanker, utövar bolaget inte sin verksamhet på normala konkurrensvillkor i förhållande till privata aktörer. Finnvera har bildats enligt allmän bolagsrätt. Samtidigt har staten ett starkt övervakande inflytande: Staten väljer ledamöterna i förvaltningsrådet bland de politiska partiernas riksdagsgrupper på grundval av deras representation i riksdagen. De flesta ledamöterna i styrelsen ska väljas bland kandidater som väljs av olika ministerier (se skälen 56 och 57). Mot bakgrund av detta anser kommissionen att de åtgärder som vidtagits av Finnvera består av statliga medel och kan tillskrivas Finland.
(242)
Vad gäller frågan om åtgärd 13 innebär en fördel för stödmottagaren beviljades åtgärden, i motsats till vad Finland hävdar, inte tillsammans med privata fordringsägare på samma villkor. Visserligen beviljade både […] och […] Karjaportti lån år 2004, men kommissionen har inga indikationer på att dessa banker också beviljade garantier. Dessutom beviljade de två privata fordringsägarna sina lån först sommaren 2004, dvs. ett par månader efter det att Finnvera hade beviljat åtgärd 13, och det kan således inte anses att Finnvera agerade tillsammans med dem. Finlands påstående att garantin beviljades i överensstämmelse med 2000 års tillkännagivande om garantier kan också tillbakavisas. För det första grundar kommissionen sin bedömning av åtgärden på 2008 års tillkännagivande om garantier (se skäl 134). Enligt punkt 3.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier kan förekomsten av statligt stöd inom en enskild statligt garanti uteslutas om låntagaren inte är i ekonomiska svårigheter. Eftersom kommissionen anser att Karjaportti redan i mars 2004 var i svårigheter i den mening som avses i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer (se skälen 123-128) kan tillkännagivandet om garantier inte tillämpas. Finland anför också att garantin var föremål för en hög avgift. Med tanke på Karjaporttis finansiella svårigheter vid den tidpunkt då garantin beviljades anses det emellertid den garantiavgift som debiteras av Finnvera inte är en marknadsmässig avgift. I själva verket hade stödmottagaren finansieringskostnader på totalt [5-8] % för lånet tillsammans med garantin, medan den gällande referensräntan vid den tidpunkten var 4,43 %, till vilken minst 400 räntepunkter skulle behöva läggas till med tanke på stödmottagarens finansiella svårigheter. Mot bakgrund av det ovan anförda anser kommissionen att åtgärden medför en fördel för Karjaportti.
(243)
Vidare betraktas en åtgärd som statligt stöd om den är specifik eller selektiv, dvs. gynnar endast vissa företag eller viss produktion. Åtgärd 13 beviljades Karjaportti, ett specifikt företag. Kommissionen anser därför att åtgärden utgör en selektiv fördel till förmån för stödmottagaren.
(244)
Dessutom måste kommissionen bedöma om åtgärd 13 sannolikt kommer att snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna. I detta sammanhang hävdar Finland att stödinslaget i garantin låg under tröskelvärdet för stöd av mindre betydelse. När åtgärd 13 beviljades var kommissionens förordning (EG) nr 69/2001 av den 12 januari 2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse (64) (nedan kallad de minimis-förordningen) tillämplig (65). Ett av kraven för tillämpning av 2001 års de minimis-förordning är att det stöd av mindre betydelse som beviljas ett företag inte får överstiga 100 000 euro totalt sett under en treårsperiod. Den aktuella garantin uppgick endast till 91 000 euro, dvs. skulle ha legat under taket på 100 000 euro även om hela beloppet hade behövts beaktas som stödinslag. Det måste dock avgöras om åtgärd 13 ska bedömas tillsammans med åtgärd 4, den garanti som S:t Michels stad beviljade i mars 2004 endast nio dagar före åtgärd 13, den garanti som beviljats av Finnvera. De två garantierna beviljades av två olika aktörer och omfattade två separata lån med olika löptid, medan dessa två lån ersatte ett enda lån som beviljats av Tapiola 1992. Det kan därmed anses att åtgärderna 4 och 13 beviljades för samma ändamål, dvs. att göra det möjligt att omvandla det lån som Tapiola beviljade 1992 till nya lån. Mot bakgrund av den nära kopplingen mellan de två åtgärderna anser kommissionen att åtgärderna 4 och 13 ska ses som en enda åtgärd vid tillämpningen av det tak på 100 000 euro som föreskrivs i 2001 års de minimis-förordning. Tillsammans överstiger stödinslagen i dessa två åtgärder 100 000 euro. Kommissionen drar därför slutsatsen att åtgärd 13 inte omfattas av 2001 års de minimis-förordning.
(245)
Avslutningsvis hävdar Finland att åtgärd 13 är en fortsättning på redan befintliga skulder och att Finnveras exponering således inte ökar. Finland lade fram ett liknande argument i samband med åtgärd 4. På samma sätt som för åtgärd 4 betraktar kommissionen inte åtgärd 13 enbart som en fortsättning på en tidigare beviljade åtgärd (se skälen 164 och 165).
(246)
På grundval av ovanstående drar kommissionen slutsatsen att åtgärd 13 utgör statligt stöd.
(247)
Finland har inte framfört några argument för att åtgärd 13 är förenlig med den inre marknaden. Eftersom Karjaportti befann sig i svårigheter då Finnvera beviljade garantin (se skälen 123-128), bedömer kommissionen först om garantin utgör undsättnings- och omstruktureringsstöd som är förenligt med den inre marknaden enligt undsättnings- och omstruktureringsriktlinjerna. Vid tidpunkten för beviljandet gällde 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer (66).
(248)
Enligt 1999 års riktlinjer måste undsättningsstöd uppfylla vissa krav, som inte alla uppfylls av den berörda åtgärden.
(a)
För det första var garantin inte knuten till ett lån som ska återbetalas inom tolv månader från och med den sista låneutbetalningen till företaget (punkt 23 b i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer).
(b)
För det andra lämnade Finland inga uppgifter om att stödet gavs på grundval av allvarliga sociala problem och att det inte skapade allvarliga negativa spridningseffekter i andra medlemsstater (punkt 23 c i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer).
(c)
För det tredje återbetalades stödet inte inom sex månader och ingen omstruktureringsplan i enlighet med 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer hade utarbetats (punkt 23 d i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer).
(d)
Slutligen finns det ingenting som tyder på att garantin var begränsad till vad som var nödvändigt för att upprätthålla driften av företaget under den period för vilken stödet beviljats (punkt 23 e i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer).
(249)
Av samma skäl som de som anges ovan för åtgärderna 4 och 5 (se skälen 177 och 178) anser kommissionen att åtgärd 13 inte heller uppfyller alla de villkor för omstruktureringsstöd som anges i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer. Kommissionen anser följaktligen att åtgärden inte beviljades i enlighet med 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(250)
Det måste övervägas om åtgärd 8 kan anses vara förenlig med den inre marknaden på grundval av något annat av undantagen i artikel 107.2 och 107.3 i EUF-fördraget. Av samma skäl som ovan beträffande åtgärderna 4 och 5 (se skälen 179-186) anser kommissionen att inget av undantagen är tillämpligt. Kommissionen drar därför slutsatsen att åtgärd 13 omfattar statligt stöd som inte är förenligt med den inre marknaden.
7.4.2. Lån beviljat den 12 januari 2006 (åtgärd 14)
(251)
Finland hävdar att lånet ingick i det saneringsprogram som var knutet till det domstolsövervakade saneringsförfarandet och att Finnvera genomförde åtgärden tillsammans med privata fordringsägare.
(252)
Åtgärden ingick visserligen i saneringsprogrammet för Karjaporttis såväl privata som offentliga fordringsägare. Enligt de handlingar som har lagts fram av Finland skedde omläggningen av räntorna i praktiken i slutet av 2005 och i början av 2006. Även privata fordringsägare har lagt om sina räntor till lån.
(253)
För det första måste man, i enlighet med resonemanget i målet BP Chemicals (se skälen 189-191), fastställa om den marknadsekonomiska investerarprincipen kan tillämpas på åtgärd 14. Kommissionen konstaterar i detta sammanhang att åtgärderna 4, 5 och 13 vidtogs innan det domstolsövervakade saneringsförfarandet började, medan åtgärd 14 vidtogs medan förfarandet pågick. Av de orsaker som anges i skälen 189-191 anser kommissionen att åtgärd 14 kan särskiljas från åtgärderna 4, 5 och 13. Dessutom planerades åtgärd 14 redan i själva saneringsprogrammet, som hade till syfte att få företaget tillbaka på rätt spår.
(254)
För det andra, vad gäller tillämpningen av den marknadsekonomiska investerarprincipen på den aktuella åtgärden, anser kommissionen att de lån som beviljats av de privata fordringsägarna […] och […] är jämförbara med det lån som beviljats av Finnvera. I egenskap av fordringsägare med säkrade skulder i det domstolsövervakade saneringsförfarandet är företagen alla i samma situation. Med tanke på att dessa lån beviljades på liknande villkor som det lån som beviljades av Finnvera (samma låneperiod, jämförbar återbetalningsperiod) och att den ränta som Finnvera begärde var gynnsammare för Finnvera (6 månaders Euribor plus 2 % var sammanlagt 4,643 % den 1 januari 2006) än den räntesats som de privata långivarna erhöll (den 1 januari 2006 var 3 månaders Euribor plus 1,5 % sammanlagt 3,988 % och 3 månaders Euribor plus 2 % sammanlagt 4,488 %) drar kommissionen slutsatsen att åtgärden inte medförde en fördel för Karjaportti.
(255)
På grundval av ovanstående dras slutsatsen att stödåtgärden inte utgör statligt stöd.
7.4.3. Motgaranti beviljad den 14 september 2006 (åtgärd 15)
(256)
För det första anser kommissionen att mottagaren av stödet är Karjaportti, trots att motgarantin beviljades […]. Den låga avgift som […] debiterat Karjaportti visar att […] bara beviljat garantin mot bakgrund av den garanti som beviljats av Finnvera. I själva verket är det Karjaportti och inte […] som betalar avgiften för motgarantin till Finnvera.
(257)
I alla händelser anser Finland att Finnvera agerade på samma villkor som de privata fordringsägarna […] och […]. Det är riktigt att […] och […] befann sig i en liknande situation som Finnvera. Alla tre företag är fordringsägare med säkrade skulder i det domstolsövervakade saneringsförfarandet. De har alla beviljat Karjaportti lån och garantier före […].
(258)
På samma sätt som för åtgärd 14 anses den marknadsekonomiska investerarprincipen enligt samma resonemang som i målet BP Chemicals (se skälen 189-191) kunna tillämpas på åtgärd 15, eftersom denna åtgärd är särskiljbar från åtgärderna 4, 5 och 13 (se skäl 253).
(259)
Vad den berörda åtgärden beträffar uppgick det garanterade lånet till sammanlagt 1,8 miljoner euro. Finnvera lämnade en motgaranti för […] för endast 16,7 % av detta belopp (300 000 euro). Resten av lånet täcktes av garantier från […] och […] (825 000 euro respektive 675 000 euro), som Finnvera inte lämnade några motgarantier för. Ur stödmottagaren Karjaporttis perspektiv var de totala kostnaderna för den motgaranterade garantin högre än för de garantier som beviljats av […] och […]. De två sistnämnda bankerna tog ut en garantiavgift på 1,75 % av Karjaportti, medan de totala finansieringskostnaderna för motgaranti för Karjaportti var 2,9 % (1,65 % för den garanti som […] beviljade plus 1,25 % för motgarantin). Till följd av detta medförde den åtgärd som genomfördes av Finnvera inte någon fördel för Karjaportti.
(260)
På grundval av ovanstående dras slutsatsen att stödåtgärden inte utgör statligt stöd.
7.4.4. Lån beviljat den 6 juli 2007 (åtgärd 16)
(261)
Såsom beskrivs i skäl 110 hävdar Finland att lånet inte innefattade statligt stöd, eftersom det utgjorde en del av en större finansieringsåtgärd som även privata fordringsägare deltog i.
(262)
På samma sätt som för åtgärd 14 anses den marknadsekonomiska investerarprincipen enligt samma resonemang som i målet BP Chemicals (se skälen 189-191) kunna tillämpas på åtgärd 16 (se skäl 253).
(263)
Såsom konstateras i skäl 254 anser kommissionen att […] och […] är i en situation som är jämförbar med Finnveras. Vad gäller den särskilda åtgärd som är föremål för bedömning är det riktigt att Finnvera beviljade lånet samtidigt och på samma villkor som […] och […]. Lånens löptid var sex månader för alla långivare och återbetalningstiden för alla lån sköts upp i samma proportion (det utestående beloppet för alla fordringsägare är ca […] % av det ursprungliga beloppet). Såsom beskrivs i skäl 66 ställdes samma säkerhet för alla tre lån, och säkerheten delas mellan fordringsägarna enligt deras respektive risk i förhållande till det lån de har beviljat. Vad räntesatsen beträffar förefaller det som om den ränta som Finnvera begärde var ännu gynnsammare för Finnvera (6 månaders Euribor plus 2 % var sammanlagt 6,847 % den 6 juli 2007) än den räntesats som de privata långivarna erhöll (den 9 juli 2007 var 1 månaders Euribor plus 2 % 6,105 %). Följaktligen kan lånet anses följa principen om en privat investerare i en marknadsekonomi och inte inrymma statligt stöd.
(264)
På grundval av ovanstående dras slutsatsen att stödåtgärden inte utgör statligt stöd.
7.4.5. Garanti beviljad den 9 januari 2008 (åtgärd 17)
(265)
För det första måste det avgöras vilken aktör som gynnas av åtgärden i fråga, […] eller Karjaportti. Finnvera beviljade motgarantin till […], som är den viktigaste banken för Karjaportti. […] beviljade i sin tur en garanti till Karjaportti. […] tog ut en mycket låg avgift av Karjaportti för denna garanti, vilket tyder på att […] beviljade Karjaportti garantin endast därför att den täcktes av Finnveras motgaranti. Kommissionen noterar vidare att det inte är […] utan Karjaportti som betalar avgiften för motgarantin till Finnvera. Mot bakgrund av detta anser kommissionen att Karjaportti är mottagare av stödåtgärden.
(266)
För det andra måste det bedömas huruvida åtgärden ger Karjaportti en fördel. Finland hävdar i detta sammanhang att motgarantin inte omfattar statligt stöd, eftersom en annan privat part deltog i arrangemanget. Detta argument kan avvisas, eftersom Finnvera beviljat en motgaranti för den garanti som den berörda privata parten beviljat, vilket innebär att Finnvera och den privata parten inte alls var i en motsvarande situation.
(267)
Mot bakgrund av detta bedömer kommissionen åtgärden på grundval av 2008 års tillkännagivandet om garantier. Finnveras motgaranti täcker visserligen inte mer än 80 % av […] garanti, men stödmottagaren Karjaportti var i svårigheter vid tidpunkten för beviljandet (se skälen 123-128). Följaktligen kan förekomsten av statligt stöd inte uteslutas på grundval av punkt 3.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier.
(268)
Även om en garanti inte uppfyller alla krav i punkt 3.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier, kan den avgift som betalats för en garanti dock motivera slutsatsen att garantin inte innefattar statligt stöd. Oavsett detta anser kommissionen i motsats till Finland i detta fall att åtgärden inte kan betraktas som fri från stöd. Garantin beviljades till en låg avgift, även om företaget befann sig i svårigheter (se skälen 123-128) och risken för Finnvera kunde betraktas som avsevärd. Följaktligen anser kommissionen att åtgärden medför en fördel för Karjaportti. Kommissionen noterar också i detta sammanhang att Finnvera, enligt det åtagande som Finland gjort i samband med ärende N 715/2006, inte tilläts bevilja marknadsbaserad finansiering.
(269)
Åtgärden uppfyller dessutom alla andra villkor för förekomst av statligt stöd. Såsom beskrivs i skäl 241 består Finnveras åtgärder av statliga medel och kan tillskrivas staten. Åtgärd 17 är också selektiv eftersom det enda företag som gynnas av den är Karjaportti. Slutligen snedvrider åtgärden konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(270)
På grundval av ovanstående drar kommissionen slutsatsen att åtgärden utgör statligt stöd.
(271)
Finland har inte gjort gällande att åtgärd 17 var förenlig med den inre marknaden. När Finnvera beviljade stödet var Karjaportti i själva verket i svårigheter i den mening som avses i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer (se skälen 123-128). Åtgärden kan följaktligen vara förenlig med den inre marknaden endast som stöd för undsättning och omstrukturering i enlighet med 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(272)
Enligt 2004 års riktlinjer måste ett undsättningsstöd uppfylla vissa krav, som inte alla uppfylls av den aktuella åtgärden.
(a)
Garantin upphörde inte inom sex månader efter den första utbetalningen (punkt 25 a i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer).
(b)
För det andra överlämnade Finland inte någon omstruktureringsplan eller likvidationsplan eller något bevis på att garantin inte längre gäller (punkt 25 c i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer) inom sex månader från och med det första genomförandet av åtgärden.
(c)
För det tredje uppfylls inte engångsvillkoret (punkt 25 e i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer), eftersom företaget tidigare tagit emot oförenligt och olagligt statligt stöd när det befunnit sig i svårigheter.
(273)
Åtgärden uppfyller inte heller alla de krav för omstruktureringsstöd som fastställs i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(a)
För det första var åtgärden inte förenad med villkoret att en omstruktureringsplan ska genomföras (punkt 34 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer). Det kan noteras att ingen omstruktureringsplan enligt punkt 35 i undsättnings- och omstruktureringsriktlinjerna har utarbetats.
(b)
För det andra ska stödmottagarna i väsentlig utsträckning bidra till omstruktureringen med egna medel (punkt 43 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer) och vad gäller den aktuella åtgärden finns det ingenting som tyder på att stödmottagaren har egen finansiering.
(c)
För det tredje måste kompenserande åtgärder genomföras för att undvika snedvridande verkningar av stödet (punkt 38 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer). Sådana åtgärder planerades inte.
(d)
För det fjärde uppfyller åtgärden inte villkoret att omstruktureringsstöd får beviljas en enda gång, eftersom företaget tidigare tagit emot oförenligt och olagligt stöd när det befunnit sig i svårigheter.
(274)
Kommissionen anser följaktligen att åtgärden inte beviljades i enlighet med 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(275)
Det måste övervägas om åtgärd 17 kan anses vara förenlig med den inre marknaden på grundval av något annat av undantagen i artikel 107.2 och 107.3 i EUF-fördraget. Av samma skäl som ovan beträffande åtgärderna 4 och 5 (se skälen 179-186) anser kommissionen att inget av undantagen är tillämpligt. Kommissionen drar därför slutsatsen att åtgärd 17 omfattar statligt stöd som inte är förenligt med den inre marknaden.
8. ÅTERKRAV
(276)
Om kommissionen har fastställt att ett stöd är oförenligt med den inre marknaden är den, enligt EUF-fördraget och domstolens fasta rättspraxis, behörig att besluta att den berörda medlemsstaten ska upphäva eller ändra stödet (67). Enligt domstolens fasta rättspraxis syftar dessutom den skyldighet som ålagts en medlemsstat att upphäva ett stöd som kommissionen anser vara oförenligt med den inre marknaden till att återställa den situation som rådde innan stödet beviljades (68). Domstolen har fastställt att detta mål är uppnått när stödmottagaren har betalat tillbaka de belopp som beviljats i form av olagligt stöd, och denne alltså förlorar den fördel som företaget åtnjöt på marknaden i förhållande till sina konkurrenter och den situation som rådde före utbetalningen av stödet är återställd (69).
(277)
Till följd av ovannämnda rättspraxis fastställs det i artikel 14 i procedurförordningen att ”vid negativa beslut i fall av olagligt stöd ska kommissionen besluta att den berörda medlemsstaten ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att återkräva stödet från mottagaren”.
(278)
Sex aktuella åtgärder ska således betraktas som olagligt och oförenligt stöd:
-
Garanti som beviljades av S:t Michels stad den 8 mars 2004 (åtgärd 4).
-
Garanti som beviljades av S:t Michels stad den 10 maj 2004 (åtgärd 5).
-
Omvandling av obetalda räntor till lån (åtgärd 8).
-
Omläggning av skulder sedan 2009 (åtgärd 12).
-
Garanti som beviljades den 17 mars 2004 av Finnvera (åtgärd 13).
-
Garanti som beviljades 9 januari 2008 av Finnvera (åtgärd 17).
(279)
Dessa belopp måste därför återbetalas för att återställa den situation som rådde på marknaden innan stödet beviljades. Återkravet ska genomföras från och med den tidpunkt då stödmottagaren erhöll fördelen, dvs. när stödet ställdes till stödmottagarens förfogande, och det stöd som ska återkrävas ska innefatta ränta fram till den dag då stödet faktiskt har återbetalats.
8.1. Återkrav av det stöd som beviljats i form av garantier
(280)
Det oförenliga stödinslaget i två garantier som S:t Michels stad beviljade 2004 (åtgärd 4 och åtgärd 5) och i de garantier som Finnvera beviljade 2005 (åtgärd 13) och 2008 (åtgärd 17) ska fastställas på grundval av följande principer.
(281)
I princip skulle en statlig garanti kunna utgöra stöd upp till det totala beloppet för det underliggande lånet, om stödmottagaren inte kan få tillgång till finansieringsmarknaderna av egen kraft (70). I det aktuella fallet har Finland emellertid visat, genom att tillhandahålla information om lån som privata långivare beviljat mottagaren, att Karjaportti fortfarande hade tillgång till finansieringsmarknaderna vid tidpunkten för beviljandet av garantierna 2004 (se skäl 93). Det finns få uppgifter om huruvida Karjaportti fortfarande hade tillgång till marknaderna under 2008, när åtgärd 17 beviljades. Kommissionen konstaterar i detta sammanhang att den motgaranti som beviljades av Finnvera endast täckte 80 % av den garanti som tillhandahölls en privat fordringsägare, vilket innebär att den privata fordringsägaren fortfarande bar risken för 20 %. Mot bakgrund av detta kan företaget ännu anses ha haft tillgång till finansmarknaderna utan 2008 års garanti.
(282)
På grund av Karjaporttis ekonomiska svårigheter vid den tidpunkt då stödåtgärderna beviljades skulle emellertid affärsbanker ha tagit ut en i motsvarande grad högre ränta än den företaget fick med de statliga garantierna, eftersom garantin utgör en ytterligare säkerhet för bankerna. Kommissionen anser därför att Karjaportti gynnades av lägre räntor som företaget fick tack vare garantierna.
(283)
Enligt punkt 4.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier bör de totala finansieringskostnader, i avsaknad av en marknadsmässig avgift (ränta plus avgift), jämföras med räntan på marknaden för ett liknande lån utan statlig garanti. I många fall finns det inte någon sådan tillgänglig marknadsränta. Därför har kommissionen, i sitt meddelande om metoden för att fastställa referens- och marknadsräntor (71) (nedan kallat 2008 års meddelande om referensräntor), utvecklat en finansiell metod som av de skäl som anges i punkt 4.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier kan användas som ett mått på marknadsräntan.
(284)
I det aktuella fallet finns det inga uppgifter om vad Karjaportti skulle ha fått betala för ett jämförbart lån utan garantier. Dessutom beviljades de tre garantierna före den ekonomiska och finansiella krisen. Kommissionen anser dessutom att det, på grund av den tid som gått sedan åtgärderna beviljades, skulle vara mycket svårt att beräkna en ”riktig” marknadsränta för en finsk köttproducent. Kommissionen kommer därför att använda den relevanta referensräntan som riktmärke för marknadsräntan.
8.1.1. Garanti beviljad den 8 mars 2004 (åtgärd 4)
(285)
Vad gäller åtgärd 4 skulle säkrandet av Karjaporttis lån kunna betraktas som normalt med hänsyn till 2008 års meddelande om referensräntor. Karjaportti ställde en fastighetsinteckning och ett företagsinteckning som säkerhet i samband med åtgärd 4. De registrerade värdena på dessa två instrument är tämligen höga (se skäl 27). Det bör dock beaktas att exakt samma inteckningar redan användes som säkerhet för andra fordringar som S:t Michels stad hade (t.ex. åtgärd 1), vilket innebär att hela beloppet inte skulle vara tillgängligt för åtgärden i fråga. Man måste också beakta att det faktiska värdet på fastighetsinteckningen och företagsinteckningen är beroende av värdet av den belastade egendomen och S:t Michels stads rankning.
(286)
Det noteras i detta sammanhang att Finland inte kunde tillhandahålla en bedömning av säkerheternas värde vid tidpunkten för beviljandet av garantin. Finland lämnade dock två oberoende värderingar av säkerheterna i allmänhet som användes för att utarbeta saneringsprogrammet. Dessa värderingar är daterade den 15 februari 2005 (se skäl 43), vilket är ganska nära dagen för beviljande av garantin. I detta sammanhang nämns det att fastighetsinteckningen, med tanke på S:t Michels stads rankning, kan vara tillräcklig för att täcka stadens fordringar om egendomen fortfarande används. Om Karjaportti måste avvecklas kan det hända att fastighetens värde är för lågt för att täcka något som helst av S:t Michels stads fordringar. Det kan hända att företagsinteckningen täcker endast en del av S:t Michels stads fordringar. Mot bakgrund av detta förefaller det rimligt att betrakta de ställda säkerheterna som säkerhet av normal kvalitet.
(287)
Den ränta som Karjaportti borde ha betalat för ett lån på marknadsvillkor utan garanti är därför en referensränta på 4,43 % plus en riskpremie på 650 räntepunkter, vilket återspeglar den riskpremie som gäller för ett företag i svårigheter som tillhandahåller normalt ställda säkerheter. Stödbeloppet bör därför räknas som skillnaden mellan denna teoretiska marknadsränta och den räntesats till vilken det garanterade lånet faktiskt erbjöds (4 %), efter det att det pris som verkligen betalats för garantin, dvs. 0 räntepunkter, dragits ifrån. Skillnaden mellan dessa räntesatser ska beräknas för den period som den räntesats som faktiskt erbjöds tillämpades.
(288)
Stödet ska innefatta ränta som beräknas från den tidpunkt då skillnaden mellan de teoretiska räntorna och den räntesats till vilken det garanterade lånet verkligen erbjöds skulle ha förfallit till betalning, fram till det faktiska återkravet.
8.1.2. Garanti beviljad den 10 maj 2004 (åtgärd 5)
(289)
Vad gäller åtgärd 5 skulle säkrandet kunna betraktas som normalt med hänsyn till 2008 års meddelande om referensräntor. Karjaportti ställde samma säkerhet som för åtgärd 4, det vill säga en fastighetsinteckning på produktionsanläggningen i Tikkala och en företagsinteckning. Dessutom beviljades en särskild pant på produktionsanläggningen i Tikkala, med ett registrerat värde av 1 135 268 euro (se skäl 29). För alla dessa säkerheter gäller samma resonemang som ovan för åtgärd 4, och det förefaller rimligt att betrakta den ställda säkerheten som normal säkerhet.
(290)
Den räntesats som Karjaportti skulle ha betalat för ett lån på marknadsvillkor, utan garantin, är återigen en referensräntesats på 4,43 % plus en riskpremie på 650 räntepunkter. Stödbeloppet bör därför räknas som skillnaden mellan denna teoretiska marknadsränta och den räntesats till vilken det garanterade lånet verkligen erbjöds (12 månaders Euribor plus 0,3 %), efter det att det pris som verkligen betalats för garantin, dvs. 0 räntepunkter, dragits ifrån. Skillnaden mellan dessa räntesatser ska beräknas för den period som den räntesats som faktiskt erbjöds tillämpades.
(291)
Stödet ska innefatta ränta som beräknas från den tidpunkt då skillnaden mellan de teoretiska räntorna och den räntesats till vilken det garanterade lånet verkligen erbjöds skulle ha förfallit till betalning, fram till det faktiska återkravet.
8.1.3. Garanti beviljad den 17 mars 2004 (åtgärd 13)
(292)
Kommissionen har inte kännedom om några detaljer om den säkerhet som ställts för åtgärd 13 och kan därför bara fastställa hur återkravet ska genomföras. Om säkerheter ställdes för åtgärd 13 måste man först fastställa värdet på sådana säkerheter enligt meddelandet om referensräntor.
(293)
Den räntesats som Karjaportti skulle ha betalat för ett lån på marknadsvillkor, utan garantin, är återigen en referensräntesats på 4,43 % plus en riskpremie som motsvarar värdet på säkerheten. Stödinslaget bör därför beräknas som skillnaden mellan denna teoretiska marknadsränta och den räntesats till vilken det garanterade lånet verkligen erbjöds ([2-5] %), efter det att det pris som verkligen betalats för garantin, dvs. 3 %, dragits ifrån. Skillnaden mellan dessa räntesatser ska beräknas för den period som den räntesats som faktiskt erbjöds tillämpades.
(294)
Stödet ska innefatta ränta som beräknas från den tidpunkt då skillnaden mellan de teoretiska räntorna och den räntesats till vilken det garanterade lånet verkligen erbjöds skulle ha förfallit till betalning, fram till det faktiska återkravet.
8.1.4. Garanti beviljad den 9 januari 2008 (åtgärd 17)
(295)
Vad gäller åtgärd 17 skulle säkrandet kunna betraktas som normalt med hänsyn till 2008 års meddelande om referensräntor. Karjaportti ställde en säkerhet i form av en andel i ett företag, som enligt Finnveras beräkningar hade ett säkerhetsvärde på […] euro (se skäl 67). Den räntesats som Karjaportti skulle ha betalat för ett lån på marknadsvillkor, utan garantin, är återigen en referensräntesats på 5,19 % plus en riskpremie på 650 räntepunkter. Stödbeloppet bör därför räknas som skillnaden mellan denna teoretiska marknadsränta och den räntesats till vilken det garanterade lånet verkligen erbjöds ([0-3] % plus den ränta som tas ut för utestående belopp på grundval av underleverantörsavtal), efter det att det pris som verkligen betalats för garantin, dvs. 250 baspunkter, dragits ifrån. Skillnaden mellan dessa räntesatser ska beräknas för den period som den räntesats som faktiskt erbjöds tillämpades.
(296)
Stödet ska innefatta ränta som beräknas från den tidpunkt då skillnaden mellan de teoretiska räntorna och den räntesats till vilken det garanterade lånet verkligen erbjöds skulle ha förfallit till betalning, fram till det faktiska återkravet.
8.2. Återkrav av det stöd som beviljats i form av omvandling av obetalda räntor till lån (åtgärd 8)
(297)
Det oförenliga stödinslaget i åtgärd 8, ett lån beviljat av S:t Michels stad, måste fastställas. Såsom beskrivs i skälen 45 och 46 beviljade S:t Michels stad lånet till lägre ränta än Karjaporttis privata fordringsägare. Stödinslaget i ett lån beräknas i princip som skillnaden mellan den ränta till vilken lånet faktiskt beviljades och marknadsräntan. I det aktuella fallet beviljade privata fordringsägare lån tillsammans med S:t Michels stad. De räntesatser som de privata fordringsägarna tog ut kan ses som en indikation på en marknadsränta.
(298)
Stödbeloppet bör därför beräknas som skillnaden mellan den genomsnittliga räntesats som debiteras för lån som beviljats av de privata fordringsägarna (3 månaders Euribor plus 2 % och 3 månaders Euribor plus 1,5 %) och den räntesats till vilken lånet faktiskt beviljades (3 månaders Euribor plus 0,3 %).
(299)
Skillnaden mellan dessa räntesatser ska beräknas för den period som den räntesats som faktiskt erbjöds tillämpades.
(300)
Stödet ska innefatta ränta som beräknas från den tidpunkt då skillnaden mellan de teoretiska räntorna och den räntesats till vilken lånet verkligen erbjöds skulle ha förfallit till betalning, fram till det faktiska återkravet.
8.3. Återkrav av det stöd som beviljats i form av en omläggning av skulderna sedan 2009 (åtgärd 12)
(301)
Det oförenliga stödinslaget i åtgärd 12, S:t Michels stads omläggning av skulder sedan 2009, måste fastställas. Som anges i skälen 219-226 har den anmälda skuldomläggningen genomförts med ändringar. Eftersom kommissionen inte har kännedom om några detaljer om den omläggning som verkligen genomförts kan den bara ange metoden för hur återkravet ska genomföras.
(302)
Stödet ställdes till företagets förfogande från den tidpunkt då Osuuskunta Karjaportti avvek från den överenskomna betalningsplanen i samband med det domstolsövervakade saneringsförfarandet 2006. Kommissionen anser att Karjaportti vid den tidpunkt då stödet beviljades inte längre hade tillgång till finansmarknaderna. Därför motsvarar stödet beloppet av den omlagda skulden. De belopp som ska återkrävas motsvarar därför det belopp av omlagda skulder som S:t Michels stad gör anspråk på. Utbetalningar som redan gjorts kan dock dras av från de belopp som ska återkrävas.
(303)
Stödet ska innefatta ränta från den dag då stödet ställdes till företagets förfogande till dess att det faktiskt återkrävs.
9. SLUTSATS
(304)
Kommissionen noterar att det formella granskningsförfarandet i fråga om den garanti på 2,75 miljoner euro som Finland anmälde men senare återkallade inte längre tjänar något syfte enligt artikel 8 i procedurförordningen.
(305)
När det gäller den garanti som beviljades 2000 och S:t Michels stads överlåtelse av mark samma år anser kommissionen att dessa åtgärder utgör statligt stöd som är förenligt som investeringsstöd i enlighet med 1998 års riktlinjer för regionalstöd.
(306)
S:t Michels stads markförvärv år 2002 anses inte innefatta stöd, eftersom det gjordes på marknadsvillkor.
(307)
De garantier som S:t Michels stad beviljade i mars 2004 och maj 2004 kan betraktas som statligt stöd, med beaktande av att Karjaportti vid den tidpunkt när garantierna beviljades var ett företag i svårigheter i den mening som avses i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer. Dessa åtgärder är inte förenliga med den inre marknaden, eftersom inget av villkoren i artikel 107.2 och 107.3 i EUF-fördraget är uppfyllda.
(308)
De åtgärder som S:t Michels stad vidtog inom ramen för det domstolsövervakade saneringsförfarandet beviljades tillsammans med jämförbara privata fordringsägare och på motsvarande villkor. Kommissionen drar därför slutsatsen att principen om en privat investerare i en marknadsekonomi följs och att åtgärderna inte innefattar statligt stöd.
(309)
S:t Michels stads förvärv av aktier och avskrivningen av skulder i boksluten 2007 och 2008 kan båda betraktas som fria från stöd.
(310)
Den omvandling av obetalda räntor till ett lån som S:t Michels stad beviljade i december 2005 kan betraktas som statligt stöd, med beaktande av att Karjaportti vid den tidpunkt när lånet beviljades var ett företag i svårigheter i den mening som avses i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer. Dessa åtgärder är inte förenliga med den inre marknaden, eftersom inget av villkoren i artikel 107.2 och 107.3 i EUF-fördraget är uppfyllda.
(311)
När det gäller den omläggning av skulder som S:t Michels stad gick med på 2009 kan det noteras att det var en omläggning av skulder för andra gången. Mot bakgrund av detta anser kommissionen att en privat fordringsägare inte skulle ha gått med på en sådan omläggning av skulder och att åtgärden utgör statligt stöd. Eftersom Karjaportti befann sig i svårigheter i den mening som avses i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer kunde åtgärden ha varit förenlig endast enligt dessa riktlinjer. Eftersom alla krav inte är uppfyllda dras slutsatsen att åtgärden utgör statligt stöd som är oförenligt med den inre marknaden.
(312)
Den garanti som Finnvera beviljade den 17 mars 2004 omfattar också statligt stöd som inte är förenligt med den inre marknaden enligt 1999 års riktlinjer om undsättning och omstrukturering. Det lån som beviljades av Finnvera den 12 januari 2006 utgör inte statligt stöd, eftersom det beviljades tillsammans med jämförbara privata fordringsägare och på liknande villkor. Detsamma gäller för den garanti som Finnvera beviljade i september 2006 och det lån som Finnvera beviljade i juli 2007.
(313)
Den garanti som beviljades av Finnvera den 9 januari 2008 kan betraktas som statligt stöd, med tanke på att Karjaportti när garantin beviljades var i svårigheter i den mening som avses i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer. Åtgärden är inte förenlig med den inre marknaden, eftersom inget av villkoren i artikel 107.2 och 107.3 i EUF-fördraget är uppfyllt.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Det formella granskningsförfarandet enligt artikel 108.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt avseende den garanti på 2,75 miljoner euro (åtgärd 11) som Finland anmälde men senare återkallade avslutas.
Artikel 2
De åtgärder som Finland har genomfört till förmån för Osuuskunta Karjaportti, bestående av
-
förvärv av mark 2002 (åtgärd 3),
-
åtgärder i samband med det domstolsövervakade saneringsförfarandet (åtgärd 6)
-
förvärv av aktier från Osuuskunta Karjaportti (åtgärd 7),
-
nedskrivning av skulder i boksluten för 2006 och 2008 (åtgärd 9 och åtgärd 10)
-
det lån som Finnvera beviljade i juni 2006 (åtgärd 14),
-
den motgaranti som Finnvera beviljade i september 2006 (åtgärd 15) och
-
det lån som Finnvera beviljade i juni 2007 (åtgärd 16),
utgör inte stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.
Artikel 3
De statliga stödåtgärder som Finland har genomfört till förmån för Osuuskunta Karjaportti, bestående av
-
en garanti som beviljades i juni 2000 (åtgärd 1) och
-
överlåtelsen av mark samma år (åtgärd 2)
är förenliga med den inre marknaden i den mening som avses i artikel 107.3 a i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.
Artikel 4
De statliga stödåtgärder som Finland har genomfört till förmån för Osuuskunta Karjaportti, bestående av
-
den garanti som S:t Michels stad beviljade den 8 mars 2004 (åtgärd 4),
-
den garanti som S:t Michels stad beviljade den 10 maj 2004 (åtgärd 5),
-
omvandlingen av obetalda räntor till lån (åtgärd 8),
-
den garanti som Finnvera beviljade den 17 mars 2004 (åtgärd 13),
-
den garanti som Finnvera beviljade den 9 januari 2008 av Finnvera (åtgärd 17) och
-
omläggningen av skulder sedan 2009 (åtgärd 12)
genomfördes olagligen av Finland i strid med artikel 108.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och är oförenliga med den inre marknaden.
Artikel 5
1. Finland ska återkräva det stöd som avses i artikel 4 från mottagaren.
2. Det stöd som ska återkrävas ska innefatta ränta från och med den dag då stödet ställdes till stödmottagarnas förfogande till och med den dag det har återbetalats.
3. Räntan ska beräknas som sammansatt ränta enligt kapitel V i kommissionens förordning (EG) nr 794/2004.
4. Finland ska upphöra med alla utestående utbetalningar av det stöd som avses i artikel 4, med verkan från den dag då detta beslut antas.
Artikel 6
1. Återkravet av det stöd som avses i artikel 4 ska genomföras omedelbart och effektivt.
2. Finland ska säkerställa att detta beslut genomförs inom fyra månader efter den dag då det har delgivits.
Artikel 7
1. Inom två månader från den dag då detta beslut har delgivits ska Finland lämna följande uppgifter till kommissionen:
a)
Det totala belopp (kapital och räntor) som ska återkrävas från stödmottagaren.
b)
En detaljerad beskrivning av de åtgärder som redan har vidtagits eller som planeras för att följa detta beslut.
c)
Dokument som visar att stödmottagaren har anmodats att betala tillbaka stödet.
2. Finland ska hålla kommissionen underrättad om de nationella åtgärder som vidtagits för att genomföra detta beslut till dess att återkravet av det stöd som avses i artikel 4 har slutförts. Finland ska på kommissionens begäran omgående lämna uppgifter om de åtgärder som redan har vidtagits eller som planeras för att följa detta beslut. Finland ska också lämna detaljerad information om de stödbelopp och motsvarande ränta som redan har återkrävts från stödmottagaren.
Artikel 8
Detta beslut riktar sig till Republiken Finland.
Utfärdat i Bryssel den 12 juni 2012.