NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 1210/2010
ze dne 15. prosince 2010
o ověřování pravosti euromincí a o zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Rady (ES) č. 1338/2001 ze dne 28. června 2001, kterým se stanoví opatření nutná k ochraně eura proti padělání (3) vyžaduje, aby úvěrové instituce a v rámci své činnosti provádění plateb ostatní poskytovatelé platebních služeb, jakož i jakýkoli jiný hospodářský subjekt, který se podílí na zpracování a veřejné distribuci bankovek a mincí, zajistily ověření pravosti u všech jimi přijatých eurobankovek a euromincí, které hodlají vrátit do oběhu, a odhalení padělků.
(2)
Doporučení Komise 2005/504/ES ze dne 27. května 2005 o ověřování pravosti euromincí a o manipulaci s euromincemi nezpůsobilými k oběhu (4) stanoví doporučené zvyklosti ohledně ověřování pravosti euromincí a zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh. Neexistence závazného společného rámce ověřování pravosti má však za následek různé zvyklosti v jednotlivých členských státech, a nemůže tudíž zajistit jednotnou ochranu měny v celé eurozóně.
(3)
V zájmu dosažení účinného a jednotného ověřování pravosti euromincí v celé eurozóně je tedy nezbytné zavést závazná pravidla provádění společných postupů ověřování pravosti euromincí v oběhu a uplatňování kontrolních mechanismů těchto postupů ze strany vnitrostátních orgánů.
(4)
V průběhu ověřování pravosti by měly být také zjišťovány pravé euromince, které jsou nevhodné pro oběh. Oběh nevhodných mincí ztěžuje jejich používání, zvláště v automatech na mince, a může u uživatelů vyvolat nejasnosti ohledně pravosti takových mincí. Nevhodné mince by se měly z oběhu stáhnout. Proto členské státy nezbytně potřebují závazná pravidla pro zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh a jejich náhradu.
(5)
V zájmu koordinace postupů při ověřování pravosti by mělo Evropské technické a vědecké středisko (ETVS), které bylo zřízeno rozhodnutím Komise 2005/37/ES (5), po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí zmíněnou v uvedeném rozhodnutí dále určit podrobné požadavky na ověřování pravosti mincí a na školení v této oblasti, specifikace ověřování euromincí nevhodných pro oběh a další praktická prováděcí ustanovení.
(6)
Aby mohly členské státy svůj stávající systém pravidel a postupů postupně přizpůsobit ustanovením tohoto nařízení, měly by mít možnost stanovit během přechodného období do 31. prosince 2014 výjimky týkající se typů strojů pro zpracování mincí, které budou používány pro ověřování pravosti euromincí, a počet těchto strojů, které budou každoročně prověřovány.
(7)
Každý vnitrostátní orgán, jenž zachází s euromincemi nevhodnými pro oběh, by měl mít možnost v souladu s tímto nařízením požadovat manipulační poplatek, který pokryje náklady související s tímto postupem. Manipulační poplatky by se neměly vztahovat na malá množství odevzdaných euromincí nevhodných pro oběh. Členské státy by měly mít možnost osvobodit od manipulačních poplatků osoby, které s příslušnými orgány úzce spolupracují na stahování padělaných nebo nevhodných mincí z oběhu. Členské státy by měly být schopny přijímat pytle či bedny smíšených padělaných a nevhodných mincí, aniž by požadovaly poplatek, je-li to ve veřejném zájmu.
(8)
Každý členský stát by měl zavést příslušné sankce za porušení předpisů s cílem dosáhnout v celé eurozóně rovnocenného systému ověřování pravosti euromincí a zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh.
(9)
Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž účinného a jednotného ověřování pravosti euromincí v celé eurozóně, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států z důvodu rozdílů v národních zvyklostech, a proto jej může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedeného cíle,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT A DEFINICE
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví postupy nezbytné pro ověřování pravosti euromincí a pro zacházení s euromincemi nevhodnými pro oběh.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„ověřováním pravosti euromincí“ proces ověřování, zda jsou euromince pravé a vhodné pro oběh;
b)
„euromincemi nevhodnými pro oběh“ euromince, které jsou pravé, ale jež byly odmítnuty během procesu ověřování pravosti, nebo euromince, jejichž vzhled byl značně pozměněn;
c)
„určeným vnitrostátním orgánem“ národní mincovní analytické středisko nebo jiný orgán určený dotyčným členským státem;
d)
„institucemi“ instituce a subjekty uvedené v čl. 6 odst. 1 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 1338/2001, s výjimkou subjektů uvedených v třetí odrážce uvedeného pododstavce;
e)
„skupinou odborníků na padělání mincí“ skupina uvedená v rozhodnutí 2005/37/ES.
KAPITOLA II
OVĚŘOVÁNÍ PRAVOSTI EUROMINCÍ
Článek 3
Ověřování pravosti euromincí
1. Instituce zajistí ověření pravosti u všech jimi přijatých euromincí, které hodlají vrátit do oběhu. Tuto povinnost splní s pomocí:
a)
strojů pro zpracování mincí zařazených do seznamu strojů pro zpracování mincí uvedeného v čl. 5 odst. 2 nebo
b)
zaměstnanců vyškolených v souladu s postupy stanovenými členskými státy.
2. Po ověření pravosti jsou všechny podezřelé padělané mince a euromince nevhodné pro oběh odevzdány určenému vnitrostátnímu orgánu.
3. Padělané euromince předané příslušným vnitrostátním orgánům v souladu s článkem 6 nařízení (ES) č. 1338/2001 nepodléhají manipulačním ani jiným poplatkům. Pokud jde o euromince nevhodné pro oběh, použije se kapitola III tohoto nařízení.
Článek 4
Požadované zkoušky a stroje pro zpracování mincí
1. Při provádění čl. 3 odst. 1 písm. a) používají instituce pouze ty typy strojů pro zpracování mincí, které úspěšně prošly detekční zkouškou provedenou určeným vnitrostátním orgánem nebo Evropským technickým a vědeckým střediskem (ETVS) a které byly v době jejich pořízení zařazeny na seznam na internetových stránkách v souladu s čl. 5 odst. 2. Instituce zajistí, aby tyto stroje byly pravidelně nastavovány tak, aby byla zachována jejich detekční schopnost, přičemž se zohlední změny v seznamu uvedeném v čl. 5 odst. 2. Účelem detekční zkoušky je zajistit, aby stroj pro zpracování mincí dokázal odmítat známé typy padělaných euromincí a současně s tím i euromince nevhodné pro oběh a všechny další mincím podobné předměty, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí.
2. Členské státy mohou během přechodného období do 31. prosince 2014 stanovit zvláštní výjimky z první věty odstavce 1 pro stroje pro zpracování mincí, které byly ke dni 11. ledna 2011 již v provozu a které se osvědčily při rozpoznávání padělaných euromincí, euromincí nevhodných pro oběh a jiných mincím podobných předmětů, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí, a to i v případě, že tyto stroje nejsou zařazeny na seznam uvedený v čl. 5 odst. 2. Tyto výjimky se přijímají po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí.
Článek 5
Nastavení strojů pro zpracování mincí
1. Aby se výrobcům strojů pro zpracování mincí umožnilo získat specifikace nezbytné pro nastavení jejich strojů za účelem rozpoznání padělaných euromincí, lze zkoušky podle článku 4 uskutečnit v určeném vnitrostátním orgánu, ETV Snebo po oboustranné dohodě v prostorách výrobce. Po úspěšném odzkoušení stroje pro zpracování mincí je vydán souhrnný zkušební protokol pro výrobce stroje s kopií pro ETVS.
2. Komise na svých internetových stránkách zveřejní souhrnný seznam všech strojů pro zpracování mincí, k nimž obdržela kladný a platný souhrnný zkušební protokol nebo k nimž takový protokol zpracovalo ETVS.
Článek 6
Kontroly ze strany členských států
1. Členské státy zavedou kontroly podle tohoto článku.
2. Členské státy provádějí každoroční kontroly přímo v institucích s cílem prověřit správné fungování reprezentativního počtu používaných strojů pro zpracování mincí formou detekčních zkoušek. Pokud zaměstnanci institucí, v nichž je prováděna kontrola, ověřují pravost euromincí vracených do oběhu manuálně, získají členské státy od těchto institucí ujištění, že jejich zaměstnanci byli za tímto účelem řádně proškoleni.
3. V každém členském státě se ročně prověří takový počet strojů pro zpracování mincí, aby objem euromincí zpracovaných těmito stroji v daném roce představoval nejméně 25 % celkového kumulovaného čistého objemu mincí vydaných daným členským státem od zavedení euromincí do konce předchozího roku. Počet strojů pro zpracování mincí, jež mají být prověřeny, se vypočítá z objemu třech nejvyšších nominálních hodnot euromincí určených k oběhu. Členské státy usilují o zajištění toho, aby stroje pro zpracování mincí byly prověřovány na základě rotačního systému.
4. V případě, že počet strojů pro zpracování mincí, jež mají být každoročně prověřeny podle odstavce 3 je vyšší než počet strojů používaných v jednotlivém členském státě, prověří se každoročně všechny stroje pro zpracování mincí využívané v tomto členském státě.
5. Členské státy mohou během přechodného období do 31. prosince 2014 - poté, co svůj záměr oznámí Komisi - rozhodnout, že ročně prověří takový počet strojů pro zpracování mincí, aby objem euromincí zpracovaných těmito stroji v daném roce představoval nejméně 10 % celkového kumulovaného čistého objemu mincí vydaných daným členským státem od zavedení euromincí do konce předchozího roku.
6. V rámci každoročních kontrol sledují členské státy schopnost institucí ověřovat pravost euromincí na základě:
a)
existence písemných pokynů pro používání zařízení na automatické zpracování mincí, nebo případně pro ruční zpracování;
b)
vyčleněných vhodných lidských zdrojů;
c)
existence písemného plánu údržby za účelem udržování přiměřené úrovně výkonnosti strojů pro zpracování mincí;
d)
existence písemných postupů předávání padělaných euromincí, euromincí nevhodných pro oběh a jiných mincím podobných předmětů, které neodpovídají specifikacím pravých euromincí, určenému vnitrostátnímu orgánu; a
e)
existence vnitřních kontrolních postupů uvádějících způsoby a četnost kontrol, které instituce provádějí s cílem zajistit, aby zpracovatelská střediska a jejich zaměstnanci dodržovali pokyny uvedené v tomto odstavci.
7. Pokud členský stát zjistí, že některá instituce toto nařízení porušila, přijme daná instituce opatření, kterými zajistí okamžitou nápravu tohoto porušení.
Článek 7
Technická ustanovení
Komise zajistí, aby ETVS v přiměřené lhůtě a po konzultaci se skupinou odborníků na padělání mincí vymezila technické specifikace detekční zkoušky a další praktická prováděcí ustanovení, jako jsou postupy školení, doba platnosti souhrnného zkušebního protokolu, údaje, jež je třeba zahrnout na seznam uvedený v čl. 5 odst. 2, pokyny týkající se dohledu, kontrol a auditu ze strany členských států, pravidla postupu při nápravě případů nedodržení předpisů a příslušné prahové hodnoty přijetí pravých mincí.
KAPITOLA III
ZACHÁZENÍ S EUROMINCEMI NEVHODNÝMI PRO OBĚH
Článek 8
Stahování euromincí nevhodných pro oběh a jejich náhrada
1. Členské státy stahují z oběhu euromince nevhodné pro oběh.
2. Členské státy nahradí nebo vymění euromince, jež se staly nevhodnými pro oběh kvůli dlouhému oběhu či nehodě nebo které byly během postupu ověřování pravosti odmítnuty z jiných důvodů. Členské státy mohou odmítnout náhradu euromincí nevhodných pro oběh, jež byly pozměněny buď záměrně nebo procesem, u něhož lze logicky předpokládat, že budou v jeho důsledku pozměněny, aniž by tím byla dotčena náhrada mincí shromážděných za účelem charity, například mincí z fontán.
3. Členské státy zajistí zničení stažených euromincí nevhodných pro oběh jejich fyzickou a trvalou deformací, aby nemohly být vráceny do oběhu ani odevzdány k náhradě.
Článek 9
Manipulační poplatky
1. Při náhradě nebo výměně euromincí nevhodných pro oběh může být sražen manipulační poplatek ve výši 5 % z nominální hodnoty odevzdaných euromincí. V případě kontroly celého pytle nebo bedny euromincí podle čl. 11 odst. 2 se manipulační poplatek může navýšit o dalších 15 % nominální hodnoty odevzdaných euromincí.
2. Členské státy mohou stanovit obecné nebo částečné osvobození od manipulačních poplatků v případech, kdy fyzické nebo právnické osoby odevzdávající euromince úzce a pravidelně spolupracují s určeným vnitrostátním orgánem na stahování padělaných euromincí či euromincí nevhodných pro oběh nebo je-li taková výjimka ve veřejném zájmu.
3. Náklady na přepravu a související náklady nese fyzická nebo právnická osoba odevzdávající euromince.
4. Aniž je dotčeno osvobození uvedené v odstavci 2, od manipulačního poplatku se každý rok osvobozuje nejvýše jeden kilogram každé nominální hodnoty euromincí nevhodných pro oběh na fyzickou nebo právnickou osobu odevzdávající euromince. Pokud je tento limit překročen, může se poplatek vztahovat na všechny odevzdané mince.
5. Jsou-li v rámci jedné dodávky mincí odevzdány mince ošetřené chemickými nebo jinými nebezpečnými látkami do té míry, že by mohly ohrozit zdraví osob, které s nimi zacházejí, doplní se poplatky vybírané v souladu s odstavcem 1 o další poplatek, který odpovídá 20 % nominální hodnoty odevzdaných euromincí.
Článek 10
Balení euromincí nevhodných pro oběh
1. Fyzická nebo právnická osoba odevzdávající euromince k náhradě nebo výměně je roztřídí podle nominální hodnoty do jednotných pytlů nebo beden takto:
a)
pytle nebo bedny obsahují:
i)
500 kusů mincí v nominální hodnotě 2 EUR a 500 kusů mincí v nominální hodnotě 1 EUR,
ii)
1 000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,50 EUR, 1000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,20 EUR a 1000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,10 EUR,
iii)
2 000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,05 EUR, 2000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,02 EUR a 2000 kusů mincí v nominální hodnotě 0,01 EUR,
iv)
u menšího množství 100 mincí každé nominální hodnoty;
b)
každý pytel nebo bedna ponese identifikační údaje odevzdávající fyzické nebo právnické osoby, údaj o obsažené celkové hodnotě a nominální hodnotě mincí, hmotnost, datum zabalení a číslo pytle nebo bedny; odevzdávající fyzická nebo právnická osoba poskytne seznam s přehledem odevzdávaných pytlů nebo beden; pokud byly mince ošetřeny chemickými nebo jinými nebezpečnými látkami, ke standardnímu balení se připojí písemné prohlášení s přesným popisem látek, které byly použity;
c)
v případě, že je celkové množství euromincí nevhodných pro oběh menší než množství požadované v písmenu a), roztřídí se uvedené euromince podle nominální hodnoty a lze je odevzdat v nestandardním balení.
2. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy zachovat jiné požadavky na balení stanovené jejich vnitrostátními právními předpisy ke dni 11. ledna 2011.
Článek 11
Kontroly euromincí nevhodných pro oběh
1. Členské státy mohou odevzdané euromince nevhodné pro oběh zkontrolovat takto:
a)
uvedené množství se ověří zvážením každého pytle nebo bedny;
b)
pravost a vizuální vzhled se zkontroluje na vzorku nejméně 10 % odevzdaných mincí.
2. V případě zjištění nesrovnalostí na základě kontrol podle odstavce 1 nebo odchylek od článku 10 se zkontroluje celý pytel nebo bedna.
3. Členské státy mohou odmítnout euromince, jejichž přijetí či zpracování představuje pro osoby, které s nimi zacházejí, zdravotní riziko nebo které nejsou standardně zabalené a označené.
Členské státy mohou stanovit opatření, která mají být přijata vůči fyzickým či právnickým osobám, které odevzdaly mince uvedené v prvním pododstavci.
KAPITOLA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 12
Podávání zpráv, komunikace a hodnocení
1. Členské státy podávají každý rok Komisi zprávy o své činnosti týkající se ověřování pravosti euromincí. Poskytované informace musí obsahovat počet kontrol provedených podle čl. 6 odst. 2 a údaje o prověřených strojích pro zpracování mincí, o výsledcích zkoušek, o množství mincí zpracovaných těmito stroji, o počtu podezřelých padělaných euromincí, jež byly analyzovány, a o počtu nahrazených euromincí nevhodných pro oběh, jakož i podrobnosti o výjimkách podle čl. 4 odst. 2 a čl. 6 odst. 5.
2. Aby mohly členské státy kontrolovat, zda instituce dodržují ustanovení tohoto nařízení, předloží instituce členským státům na žádost nejméně jednou ročně alespoň následující informace:
a)
typy a počet používaných strojů pro zpracování mincí;
b)
umístění každého stroje pro zpracování mincí; a
c)
množství zpracovaných mincí na jeden stroj pro zpracování mincí za rok a pro každou nominální hodnotu, a to alespoň pro tři nejvyšší nominální hodnoty.
3. Členské státy zajistí, aby informace o orgánech určených pro náhradu nebo výměnu euromincí a o konkrétních postupech, jako jsou požadavky na balení a poplatky, byly přístupné na příslušných internetových stránkách a v příslušných publikacích.
4. Po provedení analýzy zpráv obdržených od členských států předloží Komise Hospodářskému a finančnímu výboru výroční zprávu o vývoji a výsledcích v oblasti ověřování pravosti euromincí a o euromincích nevhodných pro oběh.
5. Do 30. června 2014 Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování a dopadech tohoto nařízení. K této zprávě lze případně připojit legislativní návrhy, kterými se toto nařízení upřesňuje nebo mění, zejména s ohledem na články 6 a 8.
Článek 13
Sankce
Členské státy stanoví pravidla pro ukládání sankcí v případě porušení tohoto nařízení a přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Článek 14
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2012, s výjimkou kapitoly III, která se použije ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvami.
Ve Štrasburku 15. prosince 2010.
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) nr 1210/2010
av den 15 december 2010
om äkthetskontroll av euromynt och hantering av euromynt som inte är lämpliga för cirkulation
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 133,
med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, och
med beaktande av Europeiska centralbankens yttrande (1),
i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och,
av följande skäl:
(1)
Enligt rådets förordning (EG) nr 1338/2001 av den 28 juni 2001 om fastställande av nödvändiga åtgärder för skydd av euron mot förfalskning (3) ska kreditinstitut och, inom ramen för sin betalningsverksamhet, andra leverantörer av betalningstjänster, samt eventuella övriga inrättningar som hanterar sedlar och mynt och distribuerar dem till allmänheten, se till att eurosedlar och euromynt som de har mottagit och som de avser att åter sätta i omlopp äkthetskontrolleras och att förfalskningar upptäcks.
(2)
I kommissionens rekommendation 2005/504/EG av den 27 maj 2005 om äkthetskontroll av euromynt och hantering av euromynt som inte är lämpliga för cirkulation (4) föreskrivs rekommenderade metoder för äkthetskontroll av euromynt och hantering av euromynt som inte är lämpliga för cirkulation. Bristen på ett obligatoriskt gemensamt regelverk för äkthetskontroll av mynt leder till att medlemsstaterna tillämpar olika metoder och därför inte kan garantera ett enhetligt skydd av valutan i hela euroområdet.
(3)
För att uppnå en effektiv och enhetlig äkthetskontroll av euromynt i hela euroområdet måste därför bindande regler införas för genomförandet av gemensamma bestämmelser för äkthetskontroll av de euromynt som är i omlopp och för genomförandet av de nationella myndigheternas mekanismer för kontroll av dessa förfaranden.
(4)
Under äkthetskontrollen bör också äkta euromynt som inte är lämpliga för cirkulation identifieras. Om olämpliga mynt är i omlopp blir de svårare att använda, särskilt i myntstyrda maskiner, vilket kan skapa förvirring bland användarna i fråga om myntens äkthet. Olämpliga mynt bör tas ur omlopp. Gemensamma bindande regler för medlemsstaterna är därför nödvändiga för att hantera och betala ersättning för euromynt som inte är lämpliga för cirkulation.
(5)
För att samordna genomförandet av förfarandena för äkthetskontroll bör detaljerna i kraven för testerna och utbildningen vid äkthetskontrollen och specifikationerna för kontrollen av euromynt som inte är lämpliga för cirkulation och andra praktiska genomförandebestämmelser ytterligare fastställas av Europeiskt tekniskt och vetenskapligt centrum (ETSC) som inrättades genom kommissionens beslut 2005/37/EG (5), efter samråd med den expertgrupp för falskmynt som anges i det beslutet.
(6)
För att tillåta en stegvis anpassning av sina nuvarande regel- och praxissystem till bestämmelserna i denna förordning bör medlemsstaterna under en övergångsperiod till och med den 31 december 2014 kunna göra undantag från de typer av myntsorteringsmaskiner som används för äkthetskontroll av euromynt och för det antal av dessa maskiner som ska kontrolleras årligen.
(7)
Varje nationell myndighet som hanterar euromynt som inte är lämpliga för cirkulation bör kunna ta ut en hanteringsavgift i enlighet med denna förordning för att täcka utgifterna i samband med processen. Hanteringsavgifter bör inte tillämpas på inlämnande av små mängder euromynt som inte är lämpliga för cirkulation. Medlemsstaterna bör kunna bevilja undantag från hanteringsavgifter för personer som samarbetar nära med myndigheterna för att dra in falska eller olämpliga mynt från cirkulation. Medlemsstaterna bör kunna godta påsar eller lådor av blandade förfalskade och olämpliga mynt utan att tillämpa någon tilläggsavgift, om det tjänar det allmänna intresset.
(8)
Det bör vara varje medlemsstats ansvar att införa tillämpliga sanktioner för överträdelser, i syfte att åstadkomma likvärdig äkthetskontroll av euromynt och hantering av euromynt som inte är lämpliga för cirkulation i hela euroområdet.
(7)
Eftersom målet för denna förordning, nämligen en effektiv och enhetlig äkthetskontroll av euromynt i hela euroområdet, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna på grund av skillnader i nationell praxis och det därför bättre kan uppnås på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
KAPITEL I
SYFTE OCH DEFINITIONER
Artikel 1
Syfte
Genom denna förordning inrättas de förfaranden som krävs för äkthetskontroll av euromynt och för hantering av euromynt som inte är lämpliga för cirkulation.
Artikel 2
Definitioner
I denna förordning avses med
a) äkthetskontroll av euromynt: förfarandet för att kontrollera att euromynt är äkta och lämpliga för cirkulation,
b) euromynt som inte är lämpliga för cirkulation: euromynt som är äkta men som avvisats under äkthetskontrollen eller euromynt vars utseende har ändrats avsevärt,
c) utsedd nationell myndighet: det nationella centrumet för myntanalys eller en annan myndighet som utsetts av den berörda medlemsstaten,
d) inrättningar: de inrättningar som avses i artikel 6.1 första stycket i förordning (EG) nr 1338/2001, med undantag för de inrättningar som anges i tredje strecksatsen i den artikeln,
e) CCEG (Counterfeit Coin Experts Group): de experter på falskmynt som avses i beslut 2005/37/EG.
KAPITEL II
ÄKTHETSKONTROLL AV EUROMYNT
Artikel 3
Äkthetskontroll av euromynt
1. Inrättningarna ska se till att de euromynt som de mottagit och som de avser att åter sätta i omlopp äkthetskontrolleras. Denna skyldighet ska fullgöras genom
a)
användning av de myntsorteringsmaskiner som ingår i den förteckning över myntsorteringsmaskiner som avses i artikel 5.2, eller
b)
personal som utbildats i enlighet med de metoder som fastställts av medlemsstaterna.
2. Efter äkthetskontroll ska alla mynt som misstänks vara falska och alla euromynt som inte är lämpliga för cirkulation lämnas in till den utsedda nationella myndigheten.
3. Inga hanteringsavgifter eller andra avgifter ska betalas för falska euromynt som överlämnats till de behöriga nationella myndigheterna i enlighet med artikel 6 i förordning (EG) nr 1338/2001. För euromynt som inte är lämpliga för cirkulation ska kapitel III i den här förordningen tillämpas.
Artikel 4
Erforderliga tester och myntsorteringsmaskiner
1. Vid genomförandet av artikel 3.1 a ska inrättningarna använda endast de typer av myntsorteringsmaskiner som klarat ett detekteringstest som genomförts av den utsedda nationella myndigheten eller av ETSC och som när de köptes in var upptagna på en förteckning på den webbplats som avses i artikel 5.2. Inrättningarna ska se till att dessa maskiner regelbundet justeras så att deras detekteringsförmåga upprätthålls, med beaktande av de ändringar som införs i den förteckning som anges i artikel 5.2. Detekteringstestet ska utformas så att myntsorteringsmaskinerna kan avvisa de kända typerna av falska euromynt och, samtidigt, euromynt som inte är lämpliga för cirkulation och alla andra myntliknande föremål som inte uppfyller specifikationerna för äkta euromynt.
2. Under en övergångsperiod till och med den 31 december 2014 får medlemsstaterna bevilja särskilda undantag från punkt 1, första meningen, för myntsorteringsmaskiner som var i bruk den 11 januari 2011 och som har visat sig kunna upptäcka falska euromynt, euromynt som inte är lämpliga för cirkulation och andra myntliknande föremål som inte uppfyller specifikationerna för äkta euromynt, även om dessa maskiner inte är upptagna i den förteckning som avses i artikel 5.2. Sådana undantag ska antas efter samråd med CCEG.
Artikel 5
Justering av myntsorteringsmaskiner
1. För att tillverkare av myntsorteringsmaskiner ska få de specifikationer som krävs för att de ska kunna justera sina maskiner för detektering av falska euromynt, får tester i enlighet med artikel 4 genomföras vid den utsedda nationella myndigheten, ETSC eller, genom ett bilateralt avtal, i tillverkarens anläggning. När en myntsorteringsmaskin har testats med positivt resultat ska en sammanfattande detekteringstestrapport utarbetas och ställas till maskinens tillverkare med kopia till ETSC.
2. Kommissionen ska på sin webbplats offentliggöra en konsoliderad förteckning över alla myntsorteringsmaskiner för vilka en positiv och giltig sammanfattande detekteringstestrapport har mottagits eller utarbetats av ETSC.
Artikel 6
Medlemsstaternas kontroller
1. Medlemsstaterna ska inrätta de kontroller som anges i denna artikel.
2. Medlemsstaterna ska varje år utföra kontroller på plats i inrättningarna för att genom detekteringstest verifiera att ett representativt urval av de myntsorteringsmaskiner som används fungerar korrekt. Om personal på inrättningarna förväntas genomföra manuella äkthetskontroller av de euromynt som åter sätts i omlopp ska medlemsstaterna se till att få försäkringar från inrättningarna om att deras personal är lämpligt utbildad för detta syfte.
3. Hur många myntsorteringsmaskiner som ska kontrolleras i varje medlemsstat under ett år beror på hur många euromynt som behandlas av dessa maskiner under årets lopp, eftersom denna mängd ska motsvara minst 25 % av den totala samlade nettomängden mynt som getts ut av medlemsstaten från införandet av euromynt till utgången av föregående år. Det antal myntsorteringsmaskiner som ska kontrolleras beräknas utifrån mängden av de tre högsta valörerna av de euromynt som enligt planerna ska sättas i omlopp. Medlemsstaterna ska sträva efter att se till att myntsorteringsmaskinerna kontrolleras enligt ett roterande schema.
4. Om det antal myntsorteringsmaskiner som ska kontrolleras årligen i enlighet med punkt 3 är högre än antalet maskiner som används i en viss medlemsstat, ska samtliga myntsorteringsmaskiner i den medlemsstaten kontrolleras årligen.
5. Under en övergångsperiod till och med den 31 december 2014 får medlemsstaterna, efter att de meddelat kommissionen, besluta att det antal myntsorteringsmaskiner som ska kontrolleras årligen ska bestämmas så att den mängd euromynt som behandlas av dessa maskiner under året motsvarar minst 10 % av den totala samlade nettomängden mynt som getts ut av medlemsstaten från införandet av euromynt till utgången av föregående år.
6. Som ett led i årskontrollerna ska medlemsstaterna också övervaka inrättningarnas förmåga att äkthetskontrollera euromynt, vilket förutsätter
a)
att det finns en skriftlig strategi med instruktioner för användningen av automatisk myntsorteringsutrustning eller för manuell sortering, beroende på omständigheterna,
b)
att lämpliga mänskliga resurser har tilldelats,
c)
att det finns en skriftlig underhållsplan som syftar till att bibehålla en lämplig resultatnivå för myntsorteringsmaskinerna,
d)
att det finns skriftliga förfaranden för inlämning av falska euromynt, euromynt som inte är lämpliga för cirkulation och andra myntliknande föremål som inte uppfyller specifikationerna för äkta euromynt till den utsedda nationella myndigheten, och
e)
att det finns interna kontrollförfaranden som beskriver kontrollmetoder och hur ofta inrättningar ska genomföra kontroller för att säkerställa att deras sorteringscentra och personal följer instruktioner som anges i denna punkt.
7. Om en medlemsstat upptäcker bristande efterlevnad av denna förordning ska den berörda inrättningen vidta åtgärder för att se till att bristerna rättas till omgående.
Artikel 7
Tekniska bestämmelser
Kommissionen ska se till att ETSC, inom rimlig tid och efter samråd med CCEG, fastställer de tekniska specifikationerna för detekteringstestet och andra praktiska genomförandebestämmelser, som exempelvis utbildningsmetoder, den sammanfattande detekteringstestrapportens giltighetsperiod, den information som ska upptas på den förteckning som avses i artikel 5.2, riktlinjerna för medlemsstaternas tester, kontroller och granskning, reglerna för förfaranden för åtgärder vid åsidosättande av regelverket, och de relevanta tröskelvärdena för godkännande av äkta mynt.
KAPITEL III
HANTERING AV EUROMYNT SOM INTE ÄR LÄMPLIGA FÖR CIRKULATION
Artikel 8
Indragning av och betalning av ersättning för euromynt som inte är lämpliga för cirkulation
1. Medlemsstaterna ska dra in euromynt som inte är lämpliga för cirkulation.
2. Medlemsstaterna ska betala ersättning för eller byta ut euromynt som blivit olämpliga på grund av lång cirkulation eller genom en olyckshändelse eller som av någon annan anledning har underkänts under äkthetskontrollen. Medlemsstaterna får vägra att betala ersättning för euromynt som inte är lämpliga för cirkulation och som har ändrats antingen avsiktligen eller genom en process som på goda grunder kan förutses ändra dem; dock ersätts mynt som samlats in för välgörande ändamål, som t.ex. mynt som kastats i fontäner.
3. Medlemsstaterna ska se till att euromynt som inte är lämpliga för cirkulation efter indragningen förstörs genom fysisk eller bestående deformering, så att dessa mynt inte åter kan sättas i omlopp eller lämnas in för utbetalning av ersättning.
Artikel 9
Hanteringsavgifter
1. En hanteringsavgift på 5 % av det nominella värdet får dras av vid utbetalning av ersättning för eller utbyte av de inlämnade euromynt som inte är lämpliga för cirkulation. Om hela påsen eller lådan med mynt kontrolleras enligt artikel 11.2 får till hanteringsavgiften läggas en ytterligare avgift på 15 % av de inlämnade euromyntens nominella värde.
2. Medlemsstaterna får bestämma om allmänna eller delvisa undantag från hanteringsavgifter i fall då fysiska eller juridiska personer som lämnar in euromynt samarbetar nära och regelbundet med den utsedda nationella myndigheten genom att dra in falska euromynt eller euromynt som inte är lämpliga för cirkulation eller när sådana undantag tjänar det allmänna intresset.
3. Transporter och relaterade kostnader ska betalas av den fysiska eller juridiska person som lämnar in euromynt.
4. Utan att det påverkar undantaget i punkt 2 ska en fysisk eller juridisk person som lämnar in euromynt för varje år och för varje valör slippa hanteringsavgift för högst ett kilo inlämnade euromynt som inte är lämpliga för cirkulation. Om denna begränsning överskrids får samtliga mynt som lämnas in avgiftsbeläggas.
5. Om en enskild inlämning av mynt innehåller mynt som behandlats med kemiska eller andra farliga ämnen i sådan omfattning att de kan bedömas utgöra en hälsorisk för den personal som hanterar mynten, ska de avgifter som tas ut i enlighet med punkt 1 kompletteras med ytterligare en avgift motsvarande 20 % av de inlämnade euromyntens nominella värde.
Artikel 10
Paketering av euromynt som inte är lämpliga för cirkulation
1. Den fysiska eller juridiska person som lämnar in euromynt för utbetalning av ersättning eller utbyte ska sortera dessa efter valör i standardiserade påsar eller lådor enligt följande:
a)
Påsarna eller lådorna ska innehålla
i)
500 mynt i valörerna 2 EUR och 1 EUR,
ii)
1 000 mynt i valörerna 0,50 EUR, 0,20 EUR och 0,10 EUR,
iii)
2 000 mynt i valörerna 0,05 EUR, 0,02 EUR och 0,01 EUR, och,
iv)
för mindre mängder, 100 mynt i varje valör.
b)
Varje påse eller låda ska vara märkt med uppgifter om inlämnande fysisk eller juridisk person, värde och valör, liksom vikt, paketeringsdatum och påsens eller lådans löpnummer. Den inlämnande fysiska eller juridiska personen ska tillhandahålla en paketeringslista över inlämnade påsar eller lådor. När mynt har behandlats med kemiska eller andra farliga ämnen ska standardförpackningarna åtföljas av en skriftlig förklaring som anger exakt vilka ämnen som har använts.
c)
Om det totala antalet euromynt som inte är lämpliga för cirkulation är mindre än vad som anges i punkt a, ska dessa mynt sorteras efter valör och får lämnas in i förpackningar som inte är standardiserade.
2. Genom undantag från punkt 1 får medlemsstaterna behålla andra paketeringskrav som föreskrivs i nationell lagstiftning den 11 januari 2011.
Artikel 11
Kontroll av euromynt som inte är lämpliga för cirkulation
1. Medlemsstaterna får kontrollera de inlämnade euromynt som inte är lämpliga för cirkulation på följande sätt:
a)
Den angivna mängden ska kontrolleras genom vägning av varje påse eller låda.
b)
Äktheten och utseendet ska kontrolleras för ett urval av minst 10 % av de inlämnade mynten.
2. Om det efter de kontroller som avses i punkt 1 fastställs anomalier, eller om det fastställs avvikelser från artikel 10, ska hela påsen eller lådan kontrolleras.
3. Om mottagandet eller hanteringen av sådana euromynt utgör en hälsorisk för de som hanterar dem eller om en inlämning inte uppfyller standarderna för paketering eller märkning, får medlemsstaterna vägra att ta emot sådana mynt.
Medlemsstaterna får utforma bestämmelser som ska antas avseende fysiska och juridiska personer som har lämnat in sådana mynt som avses i första stycket.
KAPITEL IV
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 12
Rapportering, kommunikation och utvärdering
1. Medlemsstaterna ska en gång om året lämna in rapporter till kommissionen om sina äkthetskontroller av euromynt. Rapporterna ska innehålla uppgifter om antalet kontroller som utförts enligt artikel 6.2 och antalet myntsorteringsmaskiner som kontrollerats, testresultaten, mängden mynt som dessa maskiner behandlat, antalet mynt som misstänks vara falska som analyserats och antalet euromynt som inte är lämpliga för cirkulation och för vilka det betalats ersättning, samt uppgifter om de undantag som anges i artikel 4.2 eller artikel 6.5.
2. För att möjliggöra för medlemsstaterna att kontrollera inrättningars efterlevnad av denna förordning ska de när så begärs på åtminstone årlig basis tillhandahålla medlemsstaterna åtminstone följande information:
a)
Typer av och antal myntsorteringsmaskiner som används.
b)
Var varje myntsorteringsmaskin finns.
c)
Volym hanterade mynt för varje myntsorteringsmaskin per år och per valör, åtminstone för de tre högsta valörerna.
3. Medlemsstaterna ska se till att det finns information på webbplatser och i relevanta publikationer om de myndigheter som ansvarar för betalning av ersättning för eller utbyte av euromynt, samt om särskilda bestämmelser som paketeringskrav och avgifter.
4. Efter att ha analyserat de rapporter som erhållits från medlemsstaterna ska kommissionen lägga fram en årlig rapport till ekonomiska och finansiella kommittén om utvecklingen och resultaten när det gäller äkthetskontroll av euromynt och euromynt som inte är lämpliga för cirkulation.
5. Senast den 30 juni 2014 ska kommissionen lämna en rapport till Europaparlamentet och rådet om hur denna förordning tillämpas och om dess verkan. Den rapporten ska, vid behov, åtföljas av lagstiftningsförslag för mer detaljerat genomförande av denna förordning eller för ändring av förordningen, särskilt avseende artiklarna 6 och 8.
Artikel 13
Sanktioner
Medlemsstaterna ska anta regler om vilka sanktioner som ska gälla vid överträdelse av denna förordning och vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att bestämmelserna genomförs. De fastställda sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande.
Artikel 14
Ikraftträdande
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Den ska tillämpas från och med den 1 januari 2012, med undantag för bestämmelserna i kapitel III, vilka ska tillämpas från och med den dag då denna förordning träder i kraft.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i medlemsstaterna i enlighet med fördragen.
Utfärdad i Strasbourg 15 december 2010.