NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 578/2010
ze dne 29. června 2010,
kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 1216/2009, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1216/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů (1), a zejména na čl. 8 odst. 3 první pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Komise (ES) č. 1043/2005 ze dne 30. června 2005, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 3448/93, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritérií pro stanovení výše těchto náhrad (2), bylo několikrát podstatně změněno. Vzhledem k tomu, že jsou nezbytné další změny, mělo by být uvedené nařízení nahrazeno.
(2)
Nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty („jednotné nařízení o společné organizaci trhů“) (3) stanoví, že v míře nezbytné pro umožnění vývozu některých zemědělských produktů ve formě určitého zpracovaného zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, na základě kurzů nebo cen za tyto produkty na světovém trhu, může být rozdíl mezi těmito kurzy nebo cenami a cenami v Unii pokryt vývozní náhradou. Poskytování náhrad pro všechny tyto zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, by proto mělo podléhat společným pravidlům.
(3)
Za účelem zajištění jednotného používání nařízení (ES) č. 1234/2007, pokud jde o poskytování vývozních náhrad, by se tyto náhrady neměly poskytovat na zboží ze třetích zemí používané při výrobě zboží, které se vyváží poté, co bylo ve volném oběhu v Unii.
(4)
Vývozní náhrady by se měly vyplácet na zboží, které se získává přímo ze základních produktů, z produktů získaných zpracováním základních produktů a z produktů obdobných kterékoliv z těchto kategorií. V každém z těchto případů by se měl určit způsob stanovení výše vývozní náhrady.
(5)
Nařízení Komise (ES) č. 612/2009 ze dne 7. července 2009, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (4), a nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty (5), se obecně používají u zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy. Je proto nezbytné vymezit, jak se určitá ustanovení uvedených nařízení mají používat.
(6)
V souladu s nařízením Komise (ES) č. 1670/2006 ze dne 10. listopadu 2006, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1784/2003, pokud jde o stanovení a poskytování náhrad pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin (6), je sazba vývozní náhrady sazba, která je použitelná v den, kdy jsou obiloviny určené k výrobě lihovin podrobeny celní kontrole. Umístění obilovin určených k výrobě lihovin uvedených v článku 2 nařízení (ES) č. 1670/2006 pod celní dohled by proto mělo být pro účel poskytnutí vývozní náhrady považováno za rovnocenné vývozu.
(7)
Lihoviny jsou ve srovnání s jiným zbožím považovány za méně citlivé na cenu zemědělských produktů používaných při jejich výrobě. Protokol 19 k Aktu o přistoupení Spojeného království, Irska a Dánska však stanoví, že se musí rozhodnout o nezbytných opatřeních, aby se usnadnilo používání obilovin Unie při výrobě lihovin získávaných z obilovin.
(8)
Mnohé zboží, které vyrábí podnik za jasně definovaných technických podmínek a které má stálé vlastnosti a jakost, se řídí obvyklým schématem vývozu. K usnadnění vývozních formalit by se pro takové zboží měl přijmout zjednodušený postup, pomocí něhož by výrobce příslušným orgánům sděloval informace, které tyto orgány považují za nezbytné, pokud jde o podmínky výroby zboží. Pro případy, kdy se množství zemědělských produktů skutečně použitá při výrobě vyváženého zboží evidují u příslušných orgánů, by se mělo začlenit ustanovení týkající se každoročního potvrzování tohoto zaevidování, aby se snížilo riziko spojené s případným nesdělením změn těchto množství.
(9)
Celá řada zemědělských produktů podléhá přírodním a sezónním výkyvům. V důsledku toho se může obsah zemědělských produktů ve vyváženém zboží lišit. Výše náhrady by se proto měla stanovit na základě množství zemědělských produktů, které byly skutečně použity při výrobě vyváženého zboží. U některého zboží jednoduchého a poměrně stálého složení by se však výše náhrady kvůli správnímu zjednodušení měla určovat na základě pevně stanovených množství zemědělských produktů.
(10)
K získání nároku na náhradu je nutné, aby se použité zemědělské produkty, a zejména zboží vyrobené z těchto produktů, vyvezly. Jakákoli výjimka z tohoto pravidla by měla být vykládána restriktivně. Během procesu výroby zboží však výrobcům mohou vzniknout ztráty u surovin, za které přesto byly zaplaceny ceny Unie, zatímco ztráty vzniklé výrobcům, kteří jsou usazeni mimo Unii, se omezují na ceny na světovém trhu. Kromě toho během procesu výroby vznikají určité vedlejší produkty, které se z hlediska hodnoty výrazně liší od hlavních produktů. V některých případech lze tyto vedlejší produkty používat pouze jako krmivo. Je tudíž nezbytné stanovit společná pravidla pro vymezení pojetí množství produktů skutečně použitých při procesu výroby vyváženého zboží.
(11)
Pro účely čl. 8 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1216/2009 je nezbytné stanovit, že náhrady pro základní produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I, by měly být určeny pro totéž období, jaké je stanoveno pro náhrady pro zemědělské produkty vyvážené nezpracované. Je však rovněž třeba stanovit možnost odchýlit se od uvedeného pravidla za okolností narušení trhu, které se určí v souladu s postupem uvedeným v čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 1216/2009.
(12)
Při stanovování sazby náhrady pro základní produkty nebo obdobné produkty by se měly brát v úvahu podpory nebo jiná opatření s podobným účinkem, použitelná v souladu s nařízením (ES) č. 1234/2007.
(13)
Bramborový škrob by měl být pro účely stanovení vývozní náhrady považován za obdobný kukuřičnému škrobu. Mělo by však být možné stanovit zvláštní sazbu náhrady pro bramborový škrob v situacích na trhu, kdy je jeho cena podstatně nižší než cena kukuřičného škrobu.
(14)
V souladu s čl. 162 odst. 2 nařízení (ES) č. 1234/2007 nesmí být náhrady poskytované pro vývoz zemědělských produktů použitých ve zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, vyšší než náhrady, které by byly vyplatitelné na tyto produkty v případě, že by se vyvážely nezpracované. Na tuto okolnost by měl být brán ohled při stanovení sazeb náhrad a při vytváření pravidel pro to, aby produkt mohl být považován za obdobný jinému produktu.
(15)
Některé zboží, které má podobné vlastnosti, mohlo být získáno pomocí různých technologií z různých základních materiálů. Od vývozců by se mělo požadovat, aby uvedli povahu základních materiálů a poskytli určité údaje týkající se výrobního procesu, pokud jsou takové informace nezbytné pro stanovení nároku na náhradu či příslušné sazby náhrady, která se má použít.
(16)
Při výpočtu množství zemědělských produktů, které byly skutečně použity, je vhodné brát ohled na obsah sušiny v případě škrobů a některých glukózových a maltodextrinových sirupů.
(17)
Pokud tak vyžaduje situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky některých trhů nebo dohody o mezinárodním obchodu, mělo by být možné rozlišovat náhradu pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, podle místa určení.
(18)
S ohledem na řízení výše náhrad, které mohou být poskytovány během rozpočtového roku pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, by mělo být umožněno stanovit různé sazby pro vývoz se stanovením nebo bez stanovení sazby náhrady předem, a to na základě vývoje na trhu Unie nebo na světových trzích.
(19)
Výše náhrad, kterou lze poskytovat v kterémkoli rozpočtovém roce, je omezena v souladu s mezinárodními závazky Unie. Vývoz zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, by se měl umožnit za podmínek, které jsou známy předem. Zejména by mělo být možné, aby hospodářské subjekty získaly ujištění o tom, že tento vývoz je způsobilý pro náhradu slučitelnou se závazky Unie. V případech, kdy takové ujištění již nemůže být poskytnuto, by měli být vývozci informováni s dostatečným předstihem. Vydávání osvědčení o náhradě umožňuje sledovat žádosti o náhradu a zaručit jejich držitelům, že jim bude poskytnuta náhrada až do výše, na kterou je osvědčení vydáno, pokud splní všechny ostatní podmínky pro náhradu stanovené v právních předpisech Unie.
(20)
Měla by být stanovena řídicí opatření pro systém osvědčení o náhradě. Mělo by se zejména vytvořit ustanovení týkající se koeficientu snížení, který se použije, pokud žádosti o osvědčení o náhradě překročí dostupné částky. Pro některé případy by se mělo vytvořit ustanovení týkající se pozastavení vydávání osvědčení o náhradě.
(21)
Osvědčení o náhradě slouží k zajištění shody s mezinárodními závazky Unie. Rovněž umožňují stanovení náhrady předem, kterou lze poskytovat pro zemědělské produkty použité při výrobě zboží vyváženého do třetích zemí. Tento účel se v některých ohledech liší od záměrů vývozních licencí vydávaných pro základní produkty vyvážené nezpracované, které podléhají mezinárodním závazkům týkajícím se množstevních omezení. Je proto nezbytné přesně stanovit, která obecná ustanovení použitelná u zemědělských licencí a osvědčení, v současné době stanovená v nařízení Komise (ES) č. 376/2008 ze dne 23. dubna 2008, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty (7), by se neměla vztahovat na osvědčení o náhradě.
(22)
Sazby náhrad se většinou stanovují nebo upravují vždy ve čtvrtek. Je nezbytné snížit nebezpečí, že budou žádosti o stanovení náhrady předem pro produkty předkládány ze spekulativních důvodů. Proto v případě, že je žádost o stanovení náhrady předem předložena ve čtvrtek, měla by být žádost považována za předloženou následující pracovní den.
(23)
Aby se členským státům usnadnil provoz režimu vývozních náhrad, měly by být sazby náhrad pro různé základní produkty použité ve zboží, na něž se nevztahuje příloha I, simultánně stanoveny předem.
(24)
Žádosti o osvědčení mohou být předkládány pro částky vyšší než částky, které mohou být poskytnuty. Rozpočtový rok by se proto měl rozdělit na období tak, aby se osvědčení mohla dát k dispozici jak hospodářským subjektům, které vyvážejí na konci rozpočtového roku, tak i těm, které vyvážejí na začátku rozpočtového roku. Je-li to vhodné, měl by se u všech částek požadovaných během určitého období uplatňovat koeficient snížení.
(25)
V případech, kdy je celková částka náhrad, o niž se žádá ohledně konkrétní tranše, nižší než částka, která je pro uvedenou tranši k dispozici, mělo by být hospodářským subjektům umožněno předložit každý týden žádosti o osvědčení o náhradě ohledně jakékoliv zbývající částky v rámci dané tranše.
(26)
Je nezbytné stanovit způsob, jakým by se měla některá ustanovení nařízení (ES) č. 376/2008 vztahující se k osvědčením stanovícím vývozní náhradu předem, o které se žádá v souvislosti s nabídkovým řízením vypsaným v dovážející třetí zemi, vztahovat na osvědčení o náhradě.
(27)
Měly by být stanoveny podmínky pro uvolnění jistoty, která je složena v souvislosti s osvědčeními o náhradě. Uvedené podmínky by měly zahrnovat povinnosti považované za základní požadavky, na jejichž základě se jistota skládá, a důkazy, které je třeba předložit, aby se prokázalo splnění uvedených povinností.
(28)
Většině vývozců je v náhradách poskytováno méně než 100 000 EUR ročně. Dohromady má tento vývoz malý hospodářský význam a tvoří jen malou část celkové výše náhrad poskytovaných pro zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy. V takových případech by proto mělo být možné osvobodit malé vývozce od požadavku předkládat osvědčení. V zájmu zjednodušení by v určitých případech měli být oprávněni využívat osvědčení o náhradě, aniž by pozbyli statusu malého vývozce. V zájmu zamezení zneužívání je však nezbytné používání tohoto osvobození omezit na členský stát, v němž je malý vývozce usazen.
(29)
Měl by se vytvořit režim monitorování, založený na zásadě, že by vývozce při každém vývozu zboží měl učinit prohlášení příslušným orgánům ohledně množství produktů použitých při výrobě vyváženého zboží. Příslušné orgány by měly učinit veškerá opatření, která považují za nezbytná, k ověření správnosti těchto prohlášení.
(30)
Orgány odpovědné za kontrolu prohlášení vývozce nemusí mít k dispozici dostatečné důkazy, které by jim umožňovaly přijmout prohlášení o použitých množstvích, i kdyby se zakládalo na chemické analýze. Tyto situace velmi pravděpodobně vyvstanou v případech, kdy zboží k vývozu bylo vyrobeno v jiném členském státě, než je vyvážející členský stát. Příslušné orgány vyvážejícího členského státu by proto měly být schopny získat v případě potřeby přímo od příslušných orgánů druhého členského státu všechny informace, které jsou příslušné orgány druhého členského státu schopny získat a které se týkají podmínek výroby zboží.
(31)
Po konzultaci s příslušnými orgány členského státu, v němž je zboží vyrobeno, by se hospodářským subjektům mělo povolit podání zjednodušeného prohlášení o použitých produktech, a to ve formě souhrnných množství těchto produktů, pokud povedou podrobné záznamy o použitých produktech a dají je k dispozici uvedeným orgánům.
(32)
Není vždy možné, aby vývozce znal přesná množství použitých zemědělských produktů, ohledně kterých může žádat o náhradu, a to zejména pokud sám není výrobce. Vývozce tudíž není vždy schopen podat prohlášení o těchto množstvích. Je proto nezbytné, aby se stanovila náhradní metoda výpočtu náhrady, o jejíž použití může dotyčná osoba požádat. Tato metoda by se omezovala na některé zboží, a to na základě chemické analýzy tohoto zboží a za použití tabulky za tímto účelem vytvořené.
(33)
V souladu s článkem 28 nařízení (ES) č. 612/2009 nemá být poskytnuta žádná náhrada pro produkty, které nemají řádnou a uspokojivou obchodní jakost v den přijetí vývozního prohlášení. Za účelem zajištění jednotného používání tohoto pravidla by se mělo jasně stanovit, že pro poskytnutí náhrady pro některé produkty živočišného původu, na které se vztahuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 852/2004 ze dne 29. dubna 2004 o hygieně potravin (8) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu (9), a které jsou uvedeny v příloze II tohoto nařízení, by měly být dotčené produkty živočišného původu připravené v souladu s požadavky uvedených nařízení a nést požadované označení zdravotní nezávadnosti.
(34)
Je nutné, aby Komise byla schopna monitorovat veškerá přijatá opatření, která se týkají poskytnutých vývozních náhrad. Příslušné orgány členských států by proto měly Komisi předávat určité statistické informace. Měl by být přesně stanoven formát a rozsah těchto informací.
(35)
V souladu s čl. 12 odst. 1 a 4 nařízení (ES) č. 612/2009 složky jiné než produkty v odvětví cukru uvedené v čl. 162 odst. 1 písm. a) bodě iii) a písm. b) nařízení (ES) č. 1234/2007, pro které je poskytnuta vývozní náhrada, musí pocházet z Unie. Měla by být proto stanovena opatření, kterými se zajistí splnění uvedeného požadavku.
(36)
Existuje velké množství žádostí, na jejichž základě se poskytují náhrady v souladu s tímto nařízením. Většina zboží, ohledně kterého se tyto žádosti předkládají, se vyrábí za jasně stanovených technických podmínek, má stálé vlastnosti a jakost, řídí se obvyklým schématem vývozu a jeho výrobní plány zaevidovaly a potvrdily příslušné orgány. Za těchto specifických okolností a s cílem zjednodušit administrativní práci spojenou s poskytováním vývozních náhrad podle tohoto nařízení je vhodné poskytnout členským státům větší flexibilitu používáním článku 24 nařízení (ES) č. 612/2009, pokud jde o maximální hodnoty, pod jejichž úrovní mohou členské státy osvobodit hospodářké subjekty od povinnosti předložit požadovaný doklad, jiný než přepravní doklad.
(37)
Je vhodné, aby se na celém území Unie zajistilo jednotné používání ustanovení o poskytování náhrad pro zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy. Každý členský stát by za tímto účelem měl informovat Komisi o režimu monitorování, který uplatňuje na svém území u různých druhů vyváženého zboží.
(38)
Na přechod od administrativních opatření týkajících se osvědčení o náhradě podle nařízení (ES) č. 1043/2005 k administrativním opatřením stanoveným v tomto nařízení by měla být poskytnuta dostatečná doba. Toto nařízení by se proto mělo použít na žádosti o osvědčení předložené od prvního dne prvního období pro předkládání v rozpočtovém roce 2011 a uvedeného dne vstoupit v platnost.
(39)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro horizontální otázky týkající se obchodu se zpracovanými zemědělskými produkty neuvedenými v příloze I Smlouvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT A DEFINICE
Článek 1
1. Tímto nařízením se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1216/2009, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad vytvořený podle nařízení (ES) č. 1234/2007.
Použije se na vývoz základních produktů, produktů získaných jejich zpracováním nebo produktů obdobných jedné z těchto dvou kategorií v souladu s článkem 3 tohoto nařízení, pokud jsou tyto produkty vyváženy ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, jsou však uvedeny v částech I až V přílohy XX nařízení (ES) č. 1234/2007 a v příloze II tohoto nařízení.
2. Vývozní náhrada uvedená v odstavci 1 se neposkytuje na zboží propuštěné do volného oběhu v souladu s článkem 29 Smlouvy, které je znovu vyvezeno.
Na toto zboží se neposkytuje žádná náhrada v případě, že se vyváží po zpracování nebo po zapracování do jiného zboží.
3. Kromě případu obilovin se na produkty používané při výrobě alkoholu, který je obsažen v lihovinách uvedených v příloze II a spadajících do kódu KN 2208, neposkytuje žádná náhrada.
Článek 2
1. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„rozpočtovým obdobím“ období od 1. října jednoho roku do 30. září roku následujícího;
b)
„rozpočtovým rokem“ období od 16. října jednoho roku do 15. října roku následujícího;
c)
„základními produkty“ produkty uvedené v příloze I tohoto nařízení;
d)
„složkami“ základní produkty, produkty získané jejich zpracováním nebo produkty obdobné těmto dvěma kategoriím, které se používají při výrobě zboží a jsou uvedeny v čl. 162 odst. 1 písm. a) bodech i), ii), iii), v) a vii) a písm. b) nařízení (ES) č. 1234/2007;
e)
„zbožím“ produkty, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, jsou však uvedeny v částech I až V přílohy XX nařízení (ES) č. 1234/2007 a v příloze II tohoto nařízení;
f)
„dohodou“ Dohoda o zemědělství uzavřená během Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání;
g)
„potravinovou pomocí“ projekty potravinové pomoci, které splňují podmínky stanovené v čl. 10 odst. 4 dohody;
h)
„rezidui“ produkty výrobního procesu, jejichž složení se jasně odlišuje od skutečně vyváženého zboží a které nelze uvádět na trh;
i)
„vedlejšími produkty“ produkty nebo zboží získané v průběhu výrobního procesu, jejichž složení nebo vlastnosti se odlišují od skutečně vyváženého zboží a které jsou způsobilé pro uvádění na trh;
j)
„ztrátami“ množství produktů nebo zboží vzniklých z výrobního procesu od fáze, při které se zemědělské produkty používají nezpracované při výrobě, kromě množství skutečně vyváženého zboží a kromě reziduí a vedlejších produktů, a které nelze uvádět na trh.
2. Pro účely odst. 1 písm. h), i) a j) se za uváděné na trh nepovažují produkty získané v průběhu výrobního procesu, jejichž složení je odlišné od zboží skutečně vyváženého a které jsou prodány proti platbě představující výhradně náklady vzniklé v souvislosti s jejich likvidací.
Pro účely odst. 1 písm. j) jsou produkty nebo zboží vzniklé z výrobního procesu, které lze použít pouze jako krmivo, ať už proti platbě nebo nikoli, považovány za obdobné ztrátám.
Článek 3
1. Bramborový škrob kódu KN 1108 13 00 přímo vyráběný z brambor, kromě vedlejších produktů, se považuje za obdobný produktu získanému zpracováním kukuřice.
2. Syrovátka kódů KN 0404 10 48 až 0404 10 62, nezahuštěná, též zmrazená, se považuje za obdobnou syrovátce v prášku uvedené v příloze I (dále jen „skupina produktů 1“).
3. Následující produkty se považují za obdobné mléku v prášku o obsahu tuku nepřesahujícím 1,5 % uvedenému v příloze I (dále jen „skupina produktů 2“):
a)
mléko a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11, 0403 90 51 a 0404 90 21, nezahuštěné ani neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, též zmrazené, o obsahu mléčného tuku nepřesahujícím 0,1 % hmotnostních;
b)
mléko a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11, 0403 90 11 a 0404 90 21, v prášku, granulích nebo v jiné pevné formě, neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, o obsahu mléčného tuku nepřesahujícím 1,5 % hmotnostních.
4. Následující produkty se považují za obdobné mléku v prášku o obsahu tuku 26 % uvedenému v příloze I (dále jen „skupina produktů 3“):
a)
mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 90 51, 0403 90 53, 0404 90 21 a 0404 90 23, nezahuštěné ani neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, též zmrazené, o obsahu mléčného tuku převyšujícím 0,1 %, avšak nepřesahujícím 6 % hmotnostních;
b)
mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 10 19, 0403 90 13, 0403 90 19, 0404 90 23 a 0404 90 29 v prášku, granulích nebo v jiné pevné formě, neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, o obsahu mléčného tuku vyšším než 1,5 %, avšak nižším než 45 % hmotnostních.
5. Následující produkty se považují za obdobné skupině produktů 6:
a)
mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 19, 0403 90 59, 0404 90 23 a 0404 90 29, nezahuštěné ani neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, o obsahu mléčného tuku převyšujícím 6 % hmotnostních;
b)
mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 19, 0403 90 19 a 0404 90 29, v prášku, granulích nebo v jiné pevné formě, neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, o obsahu mléčného tuku nejméně 45 % hmotnostních;
c)
máslo a ostatní mléčné tuky kódů KN 0405 10, 0405 20 90, 0405 90 10 a 0405 90 90 o obsahu mléčného tuku jiném než 82 % hmotnostních, avšak nejméně 62 % hmotnostních.
6. Mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11 až 0403 10 19, 0403 90 51 až 0403 90 59 a 0404 90 21 až 0404 90 29, zahuštěné, jiné než v prášku, v granulích nebo v jiné pevné formě, neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, se považují za obdobné skupině produktů 2, pokud jde o obsah beztučné sušiny v daném produktu. Pokud jde o složku mléčného tuku v takovém produktu, považuje se za obdobnou skupině produktů 6.
První pododstavec se vztahuje také na sýry a tvaroh.
7. Loupaná rýže kódu KN 1006 20 a poloomletá rýže kódů KN 1006 30 21 až 1006 30 48 se považuje za obdobnou celoomleté rýži kódů KN 1006 30 61 až 1006 30 98.
8. Pokud následující produkty splňují při vývozu v nezpracovaném stavu podmínky způsobilosti pro náhradu stanovené v nařízení (ES) č. 1234/2007 a v nařízení Komise (ES) č. 951/2006 (10), považují se za obdobné bílému cukru kódu KN 1701 99 10:
a)
surový řepný nebo třtinový cukr kódu KN 1701 11 90 nebo kódu KN 1701 12 90 a o obsahu sacharózy v sušině nejméně 92 % hmotnostních podle polarimetrické metody;
b)
cukr kódu KN 1701 91 00 nebo kódu KN 1701 99 90;
c)
produkty uvedené v písm. c) části III přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007 kromě směsí získaných částečně použitím produktů uvedených v části I přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007;
d)
produkty uvedené v písm. d) a g) části III přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007 kromě směsí získaných částečně použitím produktů uvedených v příloze I nařízení (ES) č. 1234/2007.
Článek 4
Kromě ustanovení tohoto nařízení se použije také nařízení (ES) č. 612/2009 a nařízení EHS) č. 2220/85, pokud čl. 39 odst. 4 a článek 50 tohoto nařízení nestanoví jinak.
KAPITOLA II
VÝVOZNÍ NÁHRADY
ODDÍL 1
Metoda výpočtu
Článek 5
1. Výše náhrady poskytované pro množství každého základního produktu vyváženého ve formě stejného druhu zboží, určené v souladu s oddílem 2, se získá vynásobením uvedeného množství sazbou náhrady pro základní produkt vypočítanou na jednotku hmotnosti v souladu s oddílem 3.
2. Pokud jsou podle čl. 15 odst. 2 stanoveny různé sazby náhrady pro určitý základní produkt, pro každé z množství základního produktu, pro něž existuje odlišná sazba náhrady, se vypočítá samostatná výše.
3. Pokud se při výrobě vyváženého zboží používá zboží, sazba náhrady, která se má použít při výpočtu částky vztahující se ke každému ze základních produktů, k produktům získaným jejich zpracováním nebo produktům obdobným jedné z těchto dvou kategorií v souladu s článkem 3, které byly použity při výrobě vyváženého zboží, je sazba použitelná v případě, že se zboží použité při výrobě vyváží nezpracované.
ODDÍL 2
Referenční množství
Článek 6
Co se týče zboží, množství každého ze základních produktů, které má sloužit jako základ pro výpočet výše náhrady (dále jen „referenční množství“), se určí v souladu s články 7, 8 a 9 s výjimkou případů, kdy je učiněn odkaz na přílohu III, nebo případů, kdy se použije čl. 47 odst. 2.
Článek 7
V případě použití základního nezpracovaného produktu nebo obdobného produktu je referenční množství množstvím, které se skutečně používá při výrobě vyváženého zboží, přičemž se zohlední přepočítací koeficienty uvedené v příloze VII.
Článek 8
1. V případě použití produktu, jehož se týká čl. 1 odst. 1 písm. a) a část I přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007 nebo čl. 1 odst. 1 písm. b) a část II přílohy I nařízení (ES).1234/2007, je referenční množství množstvím, které se skutečně používá při výrobě vyváženého zboží, upraveným tak, aby odpovídalo množství základního produktu, pomocí použití koeficientů uvedených v příloze V tohoto nařízení, pokud se na dotyčný produkt vztahuje jedno z těchto písmen:
a)
produkt vzniká zpracováním základního produktu nebo produktu obdobného uvedenému základnímu produktu;
b)
produkt je obdobný produktu vzniklému zpracováním základního produktu;
c)
produkt vzniká zpracováním produktu, který je obdobný produktu vzniklému zpracováním základního produktu.
2. Odchylně od odstavce 1 odpovídá referenční množství u obilných destilátů obsažených v lihovinách kódu KN 2208 3,4 kg ječmene na % objemových alkoholu získaného z obilovin na hektolitr vyvážené lihoviny.
Článek 9
1. S výhradou článku 11 se v případě použití kteréhokoli z následujících produktů referenční množství pro každý ze základních produktů rovná množství, které stanoví příslušné orgány v souladu s článkem 45:
a)
produkt, na nějž se nevztahuje příloha I Smlouvy, získaný zpracováním produktu uvedeného v článku 7 nebo 8 tohoto nařízení;
b)
produkt získaný ze směsi nebo zpracováním několika produktů uvedených v článku 7 nebo 8 nebo produktů uvedených v písmeni a) tohoto pododstavce.
Referenční množství se určí na základě množství produktu, které bylo skutečně použito při výrobě vyváženého zboží.
Za účelem výpočtu uvedeného množství se použijí přepočítací koeficienty uvedené v příloze VII, případně zvláštní pravidla pro výpočet, poměry rovnocennosti a koeficienty uvedené v článku 8.
2. Odchylně od odstavce 1 u lihovin na bázi obilovin obsažených v lihovinách kódu KN 2208 referenční množství odpovídá 3,4 kg ječmene na % objemových alkoholu získaného z obilovin na hektolitr vyvážené lihoviny.
Článek 10
1. Pro účely článků 6 až 9 se produkty, které se používají nezpracované při výrobě vyváženého zboží, považují za skutečně použité.
2. Pokud je během jedné z fází výroby tohoto zboží samotný základní produkt zpracován na jiný důkladněji zpracovaný základní produkt a použit v pozdější fázi, potom se za skutečně použitý považuje pouze tento důkladněji zpracovaný základní produkt.
3. Množství skutečně použitých produktů ve smyslu odstavce 1 se určují pro každé vyvážené zboží.
4. Odchylně od odstavců 1, 2 a 3 v případě pravidelného vývozu zboží, které vyrábí určitý podnik podle jasně definovaných technických podmínek a které má stálé vlastnosti a jakost, lze daná množství na základě dohody s příslušnými orgány určovat buď z výrobního plánu pro zboží, nebo z průměrných množství produktu použitých během stanovené doby při výrobě daného množství tohoto zboží. Množství produktů takto určená zůstávají základem pro výpočet, pokud nedojde k žádné změně podmínek, za kterých se zboží vyrábí.
S výjimkou případu, kdy daná množství úředně schválí příslušný orgán, se množství produktů takto stanovená potvrzují alespoň jednou za rok.
Článek 11
1. Pokud jde o zboží uvedené v příloze III, referenční množství v kilogramech základního produktu na 100 kg zboží je množství v uvedené příloze u každého druhu tohoto zboží.
V případě čerstvých těstovin se však množství základních produktů stanovená v příloze III sníží na rovnocenné množství sušených těstovin vynásobením těchto množství procentním podílem sušiny z těstovin a jejich vydělením číslem 88.
2. Pokud bylo zboží uvedené v příloze III vyrobeno částečně z produktů, u kterých se vyplácení vývozní náhrady řídí nařízením (ES) č. 1234/2007, a částečně z jiných produktů, referenční množství týkající se těchto prvně jmenovaných produktů se určí v souladu s články 6 až 10.
Článek 12
1. Pro účely stanovení skutečně použitých množství zemědělských produktů se použijí odstavce 2 a 3.
2. Všechny zemědělské produkty použité ve smyslu článku 10, u kterých vzniká nárok na náhradu a které se v obvyklém průběhu výrobního procesu ztrácejí v takových formách, jako je pára nebo kouř, nebo přeměnou na neobnovitelný prach nebo popel, jsou způsobilé pro náhradu ohledně všech použitých množství.
3. Každé množství zboží, které není skutečně vyvezeno, není způsobilé pro náhrady ohledně skutečně použitých množství zemědělských produktů.
Pokud má toto zboží stejné složení jako zboží skutečně vyvezené, může se použít poměrné snížení množství zemědělských produktů skutečně použitých při výrobě druhého jmenovaného zboží.
Článek 13
1. Odchylně od čl. 12 odst. 3 jsou ztráty v hodnotě nejvýše 2 % hmotnostních, které jsou nedílnou součástí výroby tohoto zboží, způsobilé pro náhrady.
Prahová hodnota 2 % se vypočítá jako poměr hmotnosti sušiny všech použitých surovin, po odečtení množství uvedených v čl. 12 odst. 2, k hmotnosti sušiny skutečně vyvezeného zboží nebo pomocí použití jakékoli jiné metody výpočtu vhodné s ohledem na podmínky výroby zboží.
2. Pokud jsou ztráty, které jsou nedílnou součástí výroby zboží, vyšší než 2 %, není nadměrná ztráta způsobilá pro náhrady, pokud jde o množství skutečně použitých zemědělských produktů. Příslušné orgány členských států však mohou přijmout řádně odůvodněné vyšší ztráty. Členské státy oznámí Komisi případy, ve kterých příslušné orgány přijaly vyšší ztráty, jakož i důvody, proč tak učinily.
3. Pro náhrady jsou způsobilá skutečně použitá množství zemědělských produktů obsažená v reziduích.
4. V případech, kdy vznikají vedlejší produkty, se množství skutečně použitých zemědělských produktů připisují k vyvezenému zboží a k vedlejším produktům, a to v uvedeném pořadí.
ODDÍL 3
Sazby náhrady
Článek 14
1. Sazbu náhrady pro základní produkty uvedené v příloze I tohoto nařízení, vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, jak je stanoveno v článku 164 nařízení (ES) č. 1234/2007, stanoví Komise na 100 kg základního produktu na stejnou dobu jako v případě náhrad pro takové produkty vyvážené nezpracované.
2. Odchylně od odstavce 1 může být náhrada stanovena podle jiného časového rozvrhu určeného v souladu s postupem uvedeným v čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 1216/2009.
Článek 15
1. Sazbu náhrady stanoví Komise se zvláštním ohledem na následující skutečnosti:
a)
průměrné náklady vzniklé zpracovatelským odvětvím v souvislosti se získáváním dodávek základních produktů na trhu Unie a ceny existující na světovém trhu;
b)
úroveň náhrady pro vývoz zpracovaných zemědělských produktů uvedených v příloze I Smlouvy, které jsou vyráběny za podobných podmínek;
c)
potřeba zajištění rovných podmínek hospodářské soutěže mezi odvětvími, která používají produkty Unie, a těmi, která používají produkty ze třetích zemí v režimu aktivního zušlechťovacího styku;
d)
na jedné straně vývoj rozpočtových výdajů a na straně druhé vývoj cen základních produktů na trhu v Unii a na světovém trhu;
e)
shoda s omezeními plynoucími z dohod uzavřených v souladu s článkem 218 Smlouvy.
2. Při stanovování sazeb náhrady se, je-li to vhodné, u základních produktů nebo u obdobných produktů berou v úvahu podpory nebo jiná opatření s rovnocenným účinkem použitelná ve všech členských státech v souladu s nařízením (ES) č. 1234/2007.
3. Náhrady poskytované pro vývoz zemědělských produktů obsažených ve zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, nesmí být vyšší než náhrady, které jsou vyplatitelné na tyto produkty v případě, že se vyvážejí nezpracované.
Článek 16
1. V případě bramborového škrobu kódu KN 1108 13 00 se sazba náhrady stanoví odděleně, v ekvivalentu kukuřice, a to postupem podle čl. 195 odst. 2 nařízení (ES) č. 1234/2007 tak, že se použijí kritéria stanovená v čl. 15 odst. 1 tohoto nařízení. Použitá množství bramborového škrobu se převádějí na ekvivalentní množství kukuřice v souladu s článkem 8 tohoto nařízení.
2. V případě směsí D-glucitolu (sorbitolu, sorbitu) kódů KN 2905 44 a 3824 60, pokud dotyčná strana nevypracuje prohlášení uvedené v článku 45, v němž uvede informace požadované podle čl. 48 odst. 1 písm. d), nebo pokud dotyčná strana své prohlášení uspokojivě nedoloží, sazba náhrady pro tyto směsi je sazbou pro základní produkt, u něhož se uplatňuje nejnižší sazba náhrady.
Článek 17
1. Náhrada pro škroby kódů KN 1108 11 00 až 1108 19 90 nebo produkty uvedené v písm. d) části I přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007 vzniklé zpracováním těchto škrobů se poskytne pouze na základě předložení prohlášení dodavatele těchto produktů, v němž se potvrzuje, že tyto produkty byly vyrobeny přímo z obilovin, brambor nebo rýže, kromě veškerého použití vedlejších produktů získaných při výrobě jiných zemědělských produktů nebo zboží.
2. Prohlášení uvedené v odstavci 1 se až do odvolání vztahuje ke všem dodávkám téhož výrobce. Ověřuje se v souladu s článkem 45.
Článek 18
1. Pokud obsah sušiny bramborového škrobu obdobného kukuřičnému škrobu podle čl. 3 odst. 1 činí nejméně 80 %, je sazba vývozní náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14. Pokud je obsah sušiny nižší než 80 %, je sazba náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14, vynásobenou 1/80 procenta skutečné sušiny.
U všech ostatních škrobů o obsahu sušiny nejméně 87 % je sazba vývozní náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14. Pokud je obsah sušiny nižší než 87 %, je sazba náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14, vynásobenou 1/87 procenta skutečné sušiny.
2. Pokud obsah sušiny v glukózových nebo maltodextrinových sirupech kódů KN 1702 30 90, 1702 40 90, 1702 90 50 nebo 2106 90 55 činí nejméně 78 %, je sazba vývozní náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14. Pokud je obsah sušiny těchto sirupů nižší než 78 %, je sazba náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14, vynásobenou 1/78 procenta sušiny.
3. Pro účely odstavce 1 se obsah sušiny u škrobů určí pomocí metody uvedené v příloze IV nařízení Komise (ES) č. 687/2008 (11) a obsah sušiny glukózových nebo maltodextrinových sirupů se určí pomocí metody 2 uvedené v příloze II směrnice Komise 79/796/EHS (12) nebo kterékoli jiné vhodné metody analýzy, která poskytuje přinejmenším stejné záruky.
4. Je-li předloženo prohlášení uvedené v článku 45, nahlásí žadatel obsah sušiny u použitých škrobů nebo glukózových nebo maltodextrinových sirupů.
Článek 19
1. Náhrady pro kasein kódu KN 3501 10, kaseináty kódu KN 3501 90 90 nebo pro vaječný albumin kódu KN 3502 11 90 a 3502 19 90 vyvážené v nezměněném stavu se mohou lišit podle místa určení, pokud si to vyžaduje některá z těchto skutečností:
a)
situace ve světovém obchodě ohledně těchto druhů zboží;
b)
specifické požadavky určitých trhů;
c)
dohody o mezinárodním obchodu.
2. Sazba náhrad pro zboží kódů KN 1902 11 00, 1902 19 a 1902 40 10 se může lišit podle místa určení.
3. Náhrada se může lišit podle toho, zda je či není stanovena předem v souladu s článkem 26.
Článek 20
1. Sazba náhrady je sazbou platnou v den, kdy se zboží vyváží, s výjimkou následujících případů:
a)
v souladu s článkem 26 byla podána žádost o to, aby sazba náhrady byla stanovena předem;
b)
v souladu s čl. 37 odst. 2 byla podána žádost a sazba náhrady byla stanovena předem v den, kdy byla žádost o osvědčení o náhradě předložena.
2. Pokud se uplatňuje systém stanovení sazby náhrady předem, sazba platná v den, kdy byla předložena žádost o stanovení náhrady předem, se použije u zboží vyváženého později během doby platnosti osvědčení o náhradě v souladu s čl. 35 odst. 2.
V případě zpracovaných výrobků z obilovin a rýže se sazba náhrady upraví za použití stejných pravidel, která se použijí při stanovení náhrad předem pro základní produkty vyvážené nezpracované, avšak za použití přepočítacích koeficientů stanovených v příloze V.
3. Na výpisy z osvědčení o náhradě ve smyslu nařízení (ES) č. 376/2008 se nevztahuje stanovení náhrady předem bez ohledu na osvědčení, z nichž pocházejí.
KAPITOLA III
OSVĚDČENÍ O NÁHRADĚ
ODDÍL 1
Obecná ustanovení
Článek 21
1. Členské státy vydávají žadateli bez ohledu na jeho místo usazení v Unii osvědčení o náhradě, která jsou platná na celém území Unie.
Osvědčení o náhradě zaručují vyplacení náhrady za předpokladu, že jsou splněny podmínky stanovené v kapitole V. Podmínky mohou obsahovat i stanovení sazeb náhrad předem. Osvědčení jsou platná pouze na jedno rozpočtové období.
2. Poskytování náhrad pro vývoz základních produktů ve formě zboží uvedeného v příloze II tohoto nařízení nebo pro obiloviny umístěné pod celní dohled určené k výrobě lihovin uvedených v článku 2 nařízení (ES) č. 1670/2006 je podmíněno předložením osvědčení o náhradě vydaným v souladu s článkem 24 tohoto nařízení.
Obiloviny uvedené v prvním pododstavci se považují za vyvezené.
První pododstavec se nepoužije na dodávky uvedené v čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci třetí odrážce, čl. 33 odst. 1, čl. 37 odst. 1, čl. 41 odst. 1 a čl. 43 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009 nebo na vývoz uvedený v kapitole IV tohoto nařízení.
3. Poskytování náhrady v rámci systému stanovení náhrad předem podle čl. 20 odst. 2 je podmíněno předložením osvědčení o náhradě, ve kterém se uvádí stanovení sazeb náhrad předem.
Článek 22
1. Nařízení (ES) č. 376/2008 se vztahuje na osvědčení o náhradě uvedená v tomto nařízení.
2. Ustanovení nařízení (ES) č. 376/2008 o právech a povinnostech vyplývajících z osvědčení o náhradě vyjádřených v množstvích se použijí obdobně na práva a povinnosti vyplývající z osvědčení o náhradě uvedených v tomto nařízení pro částky vyjádřené v eurech, přičemž se zohlední příloha VI tohoto nařízení.
3. Odchylně od odstavců 1 a 2 tohoto článku se čl. 7 odst. 2 a 4, články 8, 11 a 13, čl. 17 odst. 1, články 20, 23, 31, 32 a 34, čl. 35 odst. 6 a články 41, 45, 46 a 48 nařízení (ES) č. 376/2008 nepoužijí na osvědčení o náhradě uvedená v tomto nařízení.
4. Pro účely článků 39 a 40 nařízení (ES) č. 376/2008 nelze prodloužit platnost osvědčení, která vyprší 30. září.
V těchto případech se osvědčení na všechny částky, o které nebylo požádáno z důvodu vyšší moci, zruší a příslušná jistota se uvolní.
Článek 23
1. Žádosti o osvědčení o náhradě, kromě žádostí týkajících se projektů potravinové pomoci uvedených v článku 36, jsou platné pouze tehdy, pokud byla složena jistota rovnající se 10 % částky, o kterou se žádá, v souladu s podmínkami stanovenými v článku 14 nařízení (ES) č. 376/2008.
2. Jistota se uvolňuje v souladu s podmínkami stanovenými v článku 40 tohoto nařízení.
Článek 24
1. Žádost o osvědčení o náhradě a samotné osvědčení o náhradě vychází z tiskopisu „Vývozní licence nebo osvědčení o stanovení náhrady předem“ uvedeného v příloze I nařízení (ES) č. 376/2008 a udává částku v eurech.
Uvedené dokumenty se vyplňují v souladu s pokyny uvedenými v příloze VI tohoto nařízení.
2. Pokud žadatel nemá v úmyslu vyvážet zboží z jiného členského státu, než je stát, v němž žádá o osvědčení o náhradě, může příslušný orgán vzniklé osvědčení o náhradě uchovávat, zejména v elektronické podobě. V takovém případě informuje příslušný orgán žadatele o tom, že jeho osvědčení o náhradě bylo zaevidováno, a poskytne mu informace uvedené ve vyhotovení osvědčení o náhradě určeném pro držitele (dále jen „vyhotovení č. 1“). Vyhotovení osvědčení o náhradě určené pro vydávající orgány (dále jen „vyhotovení č. 2“) se nevydává.
Příslušný orgán zaznamená všechny informace z osvědčení o náhradě uvedených v oddílech III a IV přílohy VI a částky požadované na základě osvědčení.
Článek 25
1. Závazky vyplývající z osvědčení nejsou převoditelné. Práva vyplývající z osvědčení může převádět jejich držitel během doby jejich platnosti za předpokladu, že práva vyplývající z každého osvědčení či výpisu z osvědčení jsou převedena pouze na jediného nabyvatele. Tento převod se týká pouze částek, které ještě nejsou zapsány do osvědčení nebo výpisu.
2. Nabyvatelé nesmí svá práva dále převádět, mohou je ale převádět zpět na držitele. Zpětný převod na držitele se týká pouze částek, které ještě nejsou zapsány do osvědčení nebo výpisu. V těchto případech zapíše vydávající orgán v kolonce 6 osvědčení jeden z údajů stanovených v příloze VIII.
3. V případě žádosti držitele o převod práv nebo v případě zpětného převodu práv nabyvatelem na držitele uvede vydávající orgán nebo subjekt či subjekty jmenované každým členským státem na osvědčení nebo případně na výpisu z osvědčení toto:
a)
jméno a adresu nabyvatele podle odstavce 1 nebo údaj uvedený v odstavci 2;
b)
datum převodu nebo zpětného převodu na držitele potvrzené razítkem orgánu nebo subjektu.
4. Převod nebo zpětný převod na držitele nabývá platnosti dnem uvedení daného údaje podle odst. 3 písm. b).
Článek 26
1. Žádosti o stanovení sazeb náhrady předem se dotýkají všech platných sazeb náhrady.
2. Žádost o stanovení náhrady předem se může předkládat buď v době žádosti o osvědčení o náhradě, nebo kdykoli po dni, kdy bylo osvědčení o náhradě poskytnuto.
3. Žádosti o stanovení náhrady předem se podávají v souladu s oddílem II přílohy VI za použití tiskopisu uvedeného v příloze I nařízení (ES) č. 376/2008. Stanovení náhrady předem se nevztahuje na vývoz, který se uskutečnil přede dnem, kdy byla žádost předložena.
4. Žádosti o stanovení náhrady předem předložené ve čtvrtek se považují za předložené následující pracovní den.
Článek 27
1. Držitel osvědčení o náhradě může žádat o výpis z osvědčení v podobě uvedené v příloze I nařízení (ES) č. 376/2008. Žádost musí obsahovat informace uvedené v bodě 3 oddíle II přílohy VI tohoto nařízení.
Částka, na kterou se o výpis žádá, se zaznamená na původním osvědčení.
2. Aniž je dotčen článek 9 nařízení (ES) č. 376/2008, výpisy platné v celé Unii se mohou vyhotovovat z osvědčení, která se evidují jako platná osvědčení v jednom členském státě.
Článek 28
1. Každý vývozce vyplňuje zvláštní žádost o platbu ve smyslu článku 46 nařízení (ES) č. 612/2009. Předkládá se orgánu, který je odpovědný za platbu, společně s odpovídajícími osvědčeními, s výjimkou případu zaevidování osvědčení podle čl. 24 odst. 2 tohoto nařízení nebo v případě vývozu, který není pokryt osvědčeními o náhradě.
Příslušný orgán nemusí zvláštní žádost považovat za podklady pro výplatu uvedené v čl. 46 odst. 2 nařízení (ES) č. 612/2009.
Příslušný orgán může považovat zvláštní žádost za vývozní prohlášení ve smyslu čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009. V takovém případě je den, kdy orgán odpovědný za platbu podle odstavce 2 tohoto článku obdrží zvláštní žádost, dnem, kdy uvedený orgán obdrží vývozní prohlášení. Ve všech ostatních případech musí zvláštní žádost obsahovat podrobné údaje z vývozního prohlášení, včetně referenčního čísla vývozního prohlášení.
2. Orgán odpovědný za platbu určuje částku požadovanou na základě informací obsažených ve zvláštní žádosti, přičemž se za základ považuje výhradně množství a povaha vyváženého(vyvážených) základního(základních) produktu(ů) a platná(é) sazba(y) náhrady(náhrad). Zmíněné údaje se ve vývozním prohlášení uvedou jasně nebo se v něm na ně jasně odkáže.
Orgán odpovědný za platbu zaznamená uvedenou částku na osvědčení o náhradě do šesti měsíců ode dne obdržení zvláštní žádosti.
Osvědčení se zapisuje na zadní straně vyhotovení č. 1. Kolonky 28, 29 a 30 musí obsahovat částku v eurech místo množství.
Třetí pododstavec se použije obdobně na osvědčení vedená v elektronické podobě.
3. Není-li osvědčení o náhradě po zapsání zaevidováno podle čl. 24 odst. 2, vyhotovení č. 1 osvědčení se vrací držiteli nebo je na žádost vývozce uchovává platební orgán.
4. Jistota zadržená ohledně částky, která byla zapsána do osvědčení o náhradě vzhledem k vyvezenému zboží, se může uvolnit nebo může být převedena tak, aby zaručovala vyplacení náhrady předem v souladu s hlavou II kapitolou 2 nařízení (ES) č. 612/2009.
Článek 29
1. O osvědčení o náhradě vydaná pro jediné rozpočtové období se může žádat odděleně v šesti tranších. Žádosti o osvědčení se mohou předkládat nejpozději dne:
a)
7. září, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. října;
b)
7. listopadu, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. prosince;
c)
7. ledna, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. února;
d)
7. března, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. dubna;
e)
7. května, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. června;
f)
7. července, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. srpna.
2. O osvědčení o náhradě mohou hospodářské subjekty žádat pouze v souvislosti s tranší, která odpovídá prvnímu termínu po dni podání žádosti uvedenému v odst. 1.
Článek 30
Termín pro oznámení žádostí o osvědčení členskými státy Komisi je tento:
a)
14. září, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. a);
b)
14. listopadu, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. b);
c)
14. ledna, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. c);
d)
14. března, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. d);
e)
14. května, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. e);
f)
14. července, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. f).
Článek 31
1. Celková částka, ohledně které lze osvědčení o náhradě vydat pro každé rozpočtové období, se určí v souladu s odstavcem 2.
2. Od částky, která představuje maximální výši náhrad, stanovenou v souladu s čl. 9 odst. 2 dohody, se odečítají tyto složky:
a)
částka převyšující maximální částku a neoprávněně poskytnutá během předchozího rozpočtového roku;
b)
částka vyhrazená k pokrytí vývozu podle kapitoly IV tohoto nařízení;
c)
částky, ohledně kterých byla vydána osvědčení o náhradě platná během dotčeného rozpočtového období.
3. Částka, ohledně které byla vydaná osvědčení podle článku 41 vrácena, se připočte k číselnému údaji získanému v souladu s odstavcem 2.
4. Jakákoliv částka vyhrazená k pokrytí vývozu uvedeného v kapitole IV, která zůstává nevyužita, se připočte k číselnému údaji získanému v souladu s odstavcem 2.
5. Pokud ohledně částek uvedených v odst. 2 písm. a), b) a c) panuje nejistota, zohlední se tato skutečnost při určování konečné částky.
Článek 32
Celková částka, ohledně které lze osvědčení vydat pro každou z tranší uvedených v článku 29, je:
a)
30 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. září, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. a);
b)
27 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. listopadu, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. b);
c)
32 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. ledna, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. c);
d)
44 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. března, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. d);
e)
67 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. května, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. e);
f)
100 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. července, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. f).
ODDÍL 2
Žádost o vydání osvědčení o náhradě
Článek 33
1. Pokud celková částka požadovaná v žádostech obdržených pro jedno z dotčených období převyšuje maximální částku uvedenou v čl. 31 odst. 2, stanoví Komise koeficient snížení použitelný u všech žádostí předložených před odpovídajícím datem uvedeným v článku 29 tak, aby byla dodržena maximální částka uvedená v článku 31.
Komise zveřejní koeficient v Úředním věstníku Evropské unie do pěti pracovních dnů ode dnů uvedených v článku 30.
2. Pokud Komise stanoví koeficient snížení, osvědčení se vydávají na požadovanou částku vynásobenou 1 mínus koeficient snížení stanovený podle odstavce 1 tohoto článku nebo čl. 34 odst. 3 písm. a).
Pokud však jde o tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. f), mohou žadatelé stahovat své žádosti do pěti pracovních dnů od zveřejnění koeficientu v Úředním věstníku Evropské unie.
3. Členské státy oznámí Komisi do 1. srpna částky uvedené v žádostech o osvědčení o náhradě, stažených podle odst. 2 druhého pododstavce.
Článek 34
1. Pokud po termínu pro předložení žádostí o osvědčení o náhradě vzhledem ke konkrétní tranši uvedené v čl. 29 odst. 1 nebyl zveřejněn koeficient snížení podle čl. 33 odst. 1, hospodářské subjekty mohou předložit žádost o vydání osvědčení o náhradě na jakoukoli zbývající částku, která je k dispozici v rámci uvedené tranše a o niž ještě nebylo žádáno.
Žádost se předloží během období do dalšího termínu uvedeného v čl. 29 odst. 1.
2. Členské státy oznámí Komisi žádosti předložené v průběhu každého týdne vždy následující pondělí. Odpovídající osvědčení se mohou vydávat počínaje středou následující po oznámení, nevydá-li Komise jiné pokyny.
3. Pokud celková částka, ohledně které jsou obdrženy žádosti v konkrétním týdnu podávání žádostí, překročí zbývající částku, která je k dispozici, uvedenou v odstavci 1, Komise přijme jedno z následujících opatření:
a)
stanoví koeficient snížení použitelný u žádostí o osvědčení o náhradě, předložených v konkrétním týdnu předkládání žádostí, které byly oznámeny Komisi a pro které dosud nebyla vydána osvědčení o náhradě;
b)
nařídí členským státům, aby zamítly žádosti předložené v konkrétním týdnu předkládání žádostí, které se teprve musí oznámit Komisi;
c)
pozastaví předkládání žádostí o osvědčení o náhradě.
4. Každé nařízení přijaté podle odstavce 3 se zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie do tří dnů po oznámení žádostí uvedených v odstavci 2.
Článek 35
1. Osvědčení o náhradě jsou platná ode dne vydání, jak je stanoveno v čl. 22 odst. 1 nařízení (ES) č. 376/2008.
2. S výhradou druhého pododstavce jsou osvědčení o náhradě platná do posledního dne pátého měsíce po měsíci, v němž byla podána žádost o osvědčení, nebo do posledního dne rozpočtového období podle toho, který den nastane dříve.
Osvědčení o náhradě uvedená v článku 36 jsou platná do posledního dne pátého měsíce po měsíci, v němž byla žádost o osvědčení podána.
3. Jsou-li sazby náhrady stanoveny předem v souladu s článkem 26, zůstávají v platnosti do posledního dne platnosti osvědčení.
Článek 36
Nařízení Komise (ES) č. 2298/2001 (13) se použije na žádosti o osvědčení o náhradě a osvědčení o náhradě vydaná na vývoz zboží, které je součástí fungování mezinárodní potravinové pomoci ve smyslu čl. 10 odst. 4 dohody.
Článek 37
1. Pro účely článku 47 nařízení (ES) č. 376/2008 se použijí odstavce 2 až 11 tohoto článku.
2. Od 1. října každého rozpočtového období se podle tohoto článku mohou mimo období stanovená v článcích 29 a 34 podávat žádosti o osvědčení v souvislosti s nabídkovým řízením vyhlášeným v dovážející třetí zemi, obsahující stanovení vývozní náhrady předem v den předložení žádosti, pokud souhrn částek odpovídající jednomu nabídkovému řízení, ohledně něhož jeden nebo více vývozců podalo jednu nebo více žádostí o osvědčení o náhradě a ohledně něhož dosud nebylo vydáno žádné osvědčení, nepřevyšuje částku 2 milionů EUR.
Uvedené omezení se však může zvýšit na 4 miliony EUR, pokud žádný z koeficientů snížení zveřejněných od začátku rozpočtového období a uvedených v čl. 33 odst. 1 nebo v čl. 34 odst. 3 nepřesahuje 50 %.
3. Částka, ohledně které se osvědčení žádá nebo žádají, nesmí přesahovat množství uvedené v nabídkovém řízení, vynásobené odpovídající(mi) sazbou(sazbami) náhrady, stanovenou(stanovenými) předem v den předložení žádosti. Nepřihlíží se k přípustným odchylkám nebo k opcím stanoveným v oznámení o nabídkovém řízení.
4. Kromě údajů uvedených v čl. 47 odst. 3 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 376/2008 členské státy sdělí neprodleně Komisi částky, ohledně kterých byly podány žádosti o každé osvědčení, a den a dobu předložení každé žádosti.
5. Pokud částky oznámené podle odstavce 4 po připočtení k částkám, ohledně kterých již byly v rámci téhož nabídkového řízení podány žádosti o jedno či více osvědčení, překročí příslušné omezení podle odstavce 2, informuje Komise členské státy do dvou pracovních dnů ode dne obdržení dodatečné informace podle odstavce 4 o tom, že osvědčení o náhradě nebude hospodářskému subjektu vydáno.
6. Komise může pozastavit používání odstavce 2, pokud kumulovaný součet částek v osvědčeních o náhradě, která mohou být vydána v souladu s článkem 47 nařízení (ES) č. 376/2008, převyšuje 4 miliony EUR v jednom rozpočtovém období. Rozhodnutí o pozastavení se zveřejňuje v Úředním věstníku Evropské unie.
7. Odchylně od čl. 35 odst. 1 a 2 tohoto nařízení jsou osvědčení o náhradě vydaná podle článku 47 nařízení (ES) č. 376/2008 platná ode dne, kdy jsou vydána ve smyslu čl. 22 odst. 2 nařízení (ES) č. 376/2008. Osvědčení o náhradě jsou platná do konce osmého měsíce po měsíci vydání nebo do 30. září podle toho, který den nastane dříve. Sazby stanovené předem jsou platné do posledního dne platnosti osvědčení.
8. Pokud bylo ke spokojenosti příslušného orgánu v souladu s čl. 47 odst. 9 písm. a) nařízení (ES) č. 376/2008 prokázáno, že, z důvodů vybraným účastníkem nabídkového řízení nezaviněných a nepovažovaných za případ vyšší moci, subjekt, který vyhlásil nabídkové řízení, zrušil smlouvu, uvolní příslušný orgán jistotu v případech, kdy je sazba náhrady na základní produkt, která je stanovena předem a odpovídá nejvyšší náhradě v porovnání s ostatními použitými základními produkty, vyšší nebo se rovná sazbě náhrady platné v poslední den platnosti osvědčení.
9. Pokud bylo ke spokojenosti příslušného orgánu v souladu s čl. 47 odst. 9 písm. b) nařízení (ES) č. 376/2008 prokázáno, že, z důvodů vybraným účastníkem nabídkového řízení nezaviněných a nepovažovaných za případ vyšší moci, subjekt, který vyhlásil nabídkové řízení, mu uložil změny ve smlouvě, příslušný orgán může prodloužit dobu platnosti osvědčení a období, během něhož se má použít sazba náhrady stanovené předem, až do 30. září.
10. Pokud vybraný účastník nabídkového řízení předloží důkaz v souladu s čl. 47 odst. 9 písm. c) nařízení (ES) č. 376/2008, že v oznámení o nabídkovém řízení nebo ve smlouvě uzavřené po výběru nabídky je stanovena přípustná odchylka nebo opce vyšší než 5 % a že subjekt, který vyhlásil nabídkové řízení, využil této doložky, je závazek vyvézt považován za splněný, pokud je vyvezené množství nejvíce o 10 % menší než množství odpovídající částce, na kterou bylo osvědčení vydáno.
První pododstavec se použije za podmínky, že sazba náhrady stanovená předem ohledně základního produktu, která odpovídá nejvyšší náhradě v porovnání s ostatními použitými základními produkty, je vyšší nebo se rovná sazbě náhrady platné v poslední den platnosti osvědčení. V těchto případech se sazba ve výši 95 % uvedená v čl. 40 odst. 3 a 5 tohoto nařízení nahrazuje sazbou ve výši 90 %.
11. Pro účely odstavců 1 až 10 tohoto článku činí lhůta 21 dnů uvedená v čl. 47 odst. 5 nařízení (ES) č. 376/2008 44 dnů.
ODDÍL 3
Jistoty
Článek 38
1. Vydání osvědčení o náhradě zavazuje držitele k tomu, aby žádal o náhrady na zboží vyvážené během doby platnosti osvědčení o náhradě rovnající se částce, na kterou bylo osvědčení vydáno.
Složí se jistota uvedená v článku 23, aby se zaručilo dodržení závazku uvedeného v prvním pododstavci.
2. Závazek uvedený v odst. 1 prvním pododstavci tohoto článku se považuje za zásadní požadavek ve smyslu čl. 20 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2220/85.
Článek 39
1. Zásadní požadavek se považuje za splněný, pokud vývozce odeslal zvláštní žádost vztahující se na zboží vyvezené během doby platnosti osvědčení o náhradě v souladu s podmínkami stanovenými v článku 28 a v oddílu V přílohy VI.
2. Pokud zvláštní žádost není vývozním prohlášením, musí být předložena do tří měsíců ode dne uplynutí doby platnosti osvědčení o náhradě, jehož číslo je vyplněné na zvláštní žádosti, s výjimkou případů vyšší moci.
Není-li dodržena lhůta tří měsíců stanovená v prvním pododstavci, zásadní požadavek nelze považovat za splněný.
3. Doklad o splnění zásadního požadavku se poskytuje tak, že se příslušnému orgánu předloží vyhotovení č. 1 osvědčení o náhradě řádně zaevidovaného v souladu s čl. 28 odst. 2. Uvedený doklad se předloží do konce dvanáctého měsíce po skončení období platnosti osvědčení o náhradě.
První pododstavec se obdobně použije na osvědčení zaevidovaná podle čl. 24 odst. 2.
4. Odchylně od čl. 22 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2220/85 jistota stanovená v článku 23 tohoto nařízení propadá v poměru k částce, ohledně níž nebyl předložen požadovaný doklad ve lhůtě stanovené v odstavcích 2 a 3 tohoto článku.
Článek 40
1. Pokud se používá koeficient snížení podle čl. 33 odst. 2 nebo čl. 34 odst. 3 písm. a), část jistoty rovnající se složené částce vynásobené koeficientem snížení se uvolní okamžitě.
2. Stáhne-li žadatel svou žádost o osvědčení v souladu s čl. 33 odst. 2 druhým pododstavcem, uvolní se 80 % původní jistoty.
3. Jistota se uvolní v plné výši, jakmile držitel osvědčení požádá o náhrady, které celkem činí 95 % částky, ohledně níž bylo osvědčení vydáno.
4. Členské státy mohou na žádost držitele uvolnit jistotu ve splátkách v poměru k částkám, ohledně kterých byly splněny podmínky uvedené v čl. 39 odst. 1 a 3 za předpokladu, že byl předložen doklad o tom, že bylo požádáno o částku rovnající se nejméně 5 % částky uvedené v osvědčení.
5. Pokud byly podány žádosti o náhrady na méně než 95 % částky, ohledně níž bylo osvědčení vydáno, část jistoty, která se rovná 10 % rozdílu mezi 95 % částky, na niž bylo osvědčení vydáno, a skutečně použitou částkou náhrad, propadá.
6. Je-li částka, ohledně níž byly splněny podmínky uvedené v čl. 39 odst. 1 a 3, nižší než 5 % částky uvedené v osvědčení, celá jistota propadá.
7. Pokud celková částka jistoty, která má propadnout, dosahuje 100 EUR nebo méně na dané osvědčení, dotyčný členský stát uvolní celou jistotu.
Článek 41
1. Pokud se osvědčení nebo výpis z osvědčení vrátí vydávajícímu orgánu v době odpovídající počátečním dvěma třetinám jeho doby platnosti, odpovídající částka jistoty, která má propadnout, se sníží o 40 %, přičemž se pro tyto účely započítává jakákoli část dne jako celý den.
2. Pokud se osvědčení nebo výpis z osvědčení vrátí vydávajícímu orgánu v době odpovídající poslední třetině jeho doby platnosti nebo během měsíce po datu skončení platnosti, odpovídající částka jistoty, která má propadnout, se sníží o 25 %.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí pouze na osvědčení a výpisy z osvědčení vrácené vydávajícímu orgánu během rozpočtového období, na které byla tato osvědčení vydána, za předpokladu, že se vrátí nejpozději do 31. srpna uvedeného období.
KAPITOLA IV
VÝVOZ NEKRYTÝ OSVĚDČENÍM
Článek 42
1. Osvědčení se nevyžadují pro vývoz, u kterého žádosti, jež předloží hospodářský subjekt během rozpočtového roku, nezakládají nárok na vyplacení částky vyšší než 100 000 EUR.
2. Osvědčení se nevyžadují pro dodávky uvedené v čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci třetí odrážce, čl. 33 odst. 1, čl. 37 odst. 1, čl. 41 odst. 1 a čl. 43 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009.
3. Odstavce 1 a 2 se rovněž použijí na vývoz uskutečňovaný hospodářskými subjekty, které získaly osvědčení o náhradě během dotyčného rozpočtového období nebo které byly držiteli takového osvědčení v den vývozu.
4. Odstavce 1, 2 a 3 se použijí pouze v členském státě, ve kterém je hospodářský subjekt usazen.
Článek 43
1. V každém rozpočtovém období je vývoz uvedený v čl. 42 odst. 1 způsobilý pro výplatu náhrady v rozsahu celkové rezervy 40 milionů EUR pro každý rozpočtový rok.
2. Náhrady pro vývoz, který je součástí fungování mezinárodní potravinové pomoci ve smyslu čl. 10 odst. 4 dohody, a náhrady pro dodávky uvedené v čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci třetí odrážce, čl. 33 odst. 1, čl. 37 odst. 1, čl. 41 odst. 1 a čl. 43 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009 se nezohlední při stanovení výše výdajů v rámci rezervy uvedené v odstavci 1.
Článek 44
1. Pokud součet částek, které členské státy oznámí v souladu s článkem 53, dosahuje 30 milionů EUR, může Komise při zohlednění mezinárodních závazků Unie pozastavit používání čl. 43 odst. 1 u vývozu nekrytého osvědčením o náhradě nejvýše na 20 pracovních dnů.
2. Za podmínek stanovených v odstavci 1 může Komise v souladu s čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 1216/2009 pozastavit používání čl. 43 odst. 1 tohoto nařízení u vývozu nekrytého osvědčením o náhradě na období delší než 20 pracovních dnů.
KAPITOLA V
ZÁVAZKY VÝVOZCE
Článek 45
1. Před vývozem zboží podává dotyčná strana prohlášení o množstvích základních produktů, produktů získaných jejich zpracováním nebo produktů obdobných jedné z těchto dvou kategorií v souladu s článkem 3, které byly skutečně použity, ve smyslu článku 10, při výrobě tohoto zboží, na které bude žádat o náhradu, nebo odkáže na uvedené složení, bylo-li určeno v souladu s čl. 10 odst. 4.
2. Pokud bylo při výrobě zboží k vývozu použito zboží, v prohlášení dotyčné strany se uvede skutečně použité množství zboží a povaha a množství každého ze základních produktů, produktů získaných jejich zpracováním a/nebo produktů obdobných jedné z těchto dvou kategorií v souladu s článkem 3, z níž bylo zboží získáno.
Dotyčná strana poskytne příslušným orgánům na podporu svého prohlášení všechny dokumenty a informace, které tyto orgány považují za důležité. Dotčené dokumenty a informace mohou být uchovávány a předkládány v elektronické podobě.
Příslušné orgány ověří správnost prohlášení jakýmikoli vhodným způsobem.
3. Na žádost příslušných orgánů členského státu, na jehož území se provádějí celní formality při vývozu, jim příslušné orgány jiného členského státu přímo sdělí všechny informace, které jsou schopny získat, aby bylo možné ověřit prohlášení předložené dotyčnou stranou.
Článek 46
Odchylně od článku 45 a po poradě s příslušnými orgány lze prohlášení o použitých produktech nebo zboží nahradit souhrnným prohlášením o množstvích použitých produktů nebo odkazem na prohlášení o těchto množstvích, pokud již byla určena podle čl. 10 odst. 4 a pod podmínkou, že výrobce dá orgánům k dispozici všechny informace nezbytné k ověření prohlášení.
Článek 47
1. Pokud vývozce nevypracuje prohlášení uvedené v článku 46 nebo neposkytne uspokojivé informace na podporu svého prohlášení, nemá nárok na náhradu.
2. Odchylně od odstavce 1 může dotyčná strana na svou výslovnou žádost obdržet náhradu, je-li dotyčné zboží uvedeno ve sloupcích 1 a 2 přílohy IV. Povaha a množství základních produktů vzatých v úvahu pro výpočet této náhrady se určuje z analýzy zboží k vývozu a v souladu s tabulkou v příloze IV. Příslušný orgán rozhodne o podmínkách, za kterých se provede analýza, a o informacích, které se mají poskytnout na podporu žádosti.
3. Náklady na tuto analýzu hradí vývozce.
Článek 48
1. Článek 45 se nepoužije na množství zemědělských produktů určená v souladu s přílohou III, s výjimkou následujícího:
a)
množství produktů uvedených v čl. 45 odst. 1 vyvážených ve formě zboží získaného částečně z produktů, u kterých je platba vývozní náhrady upravena v nařízení (ES) č. 1234/2007, a částečně z jiných produktů v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 11 odst. 2;
b)
množství vajec nebo vaječných výrobků vyvážených ve formě těstovin kódu KN 1902 11 00;
c)
množství sušiny v čerstvých těstovinách, jak je uvedeno v čl. 11 odst. 1;
d)
povaha základních produktů skutečně použitých při výrobě D-glucitolu (sorbitolu, sorbitu) kódů KN 2905 44 a 3824 60 a, v případě potřeby, podíl D-glucitolu (sorbitolu, sorbitu) získaného ze škrobových produktů a sacharózy;
e)
množství kaseinu vyváženého ve formě zboží kódu KN 3501 90 90;
f)
stupeň Bg piva ze sladu kódu KN 2202 90 10;
g)
množství nesladového ječmene přijatá příslušnými orgány.
Při popisu zboží uvedeného na vývozním prohlášení a v žádosti o náhradu na zboží uvedené v příloze III se zohlední nomenklatura v uvedené příloze.
2. Při analýze zboží pro účely článků 45, 46, 47 nebo odstavců 1 nebo 3 tohoto článku se použijí metody analýzy uvedené v nařízení Komise (ES) č. 904/2008 (14) nebo, v případě jejich neexistence, metody uvedené v nařízení Komise (ES) č. 900/2008 (15) nebo, v případě jejich neexistence, metody použitelné u klasifikace podobného zboží dováženého do Unie podle společného celního sazebníku.
3. Na dokumentu potvrzujícím vývoz se uvedou množství vyvezeného zboží a množství produktů uvedených v čl. 45 odst. 1 nebo odkaz na složení určené v souladu s čl. 10 odst. 4. Pokud se však používá čl. 47 odst. 2, druhá jmenovaná množství se nahradí množstvími základních produktů uvedených ve sloupci 4 přílohy IV, která odpovídají výsledkům analýzy vyvezeného zboží.
4. Aby mohla být poskytnuta náhrada na zboží kódů KN 0403 10 51 až 0403 10 99, 0403 90 71 až 0403 90 99, 0405 20 10, 0405 20 30, 2105 00 99, 3502 11 90 a 3502 19 90, musí toto zboží splňovat požadavky nařízení (ES) č. 852/2004 a nařízení (ES) č. 853/2004, včetně požadavku, aby bylo připraveno ve schváleném zařízení a vyhovovalo požadavkům označení zdravotní nezávadnosti uvedeným v oddílu I přílohy II nařízení (ES) č. 853/2004.
5. Pro účely článků 45 a 46 každý členský stát informuje Komisi o kontrolách různých druhů vyváženého zboží provedených na svém území. Komise podle toho informuje ostatní členské státy.
Článek 49
1. Podle článků 45 a 46 tohoto nařízení a za použití článku 12 nařízení (ES) č. 612/2009, pokud jde o zboží, které obsahuje obiloviny, rýži, mléko a mléčné výrobky nebo vejce uvedené v čl. 162 odst. 1 písm. a) bodě i), ii), v) a vii) a písm. b) nařízení (ES) č. 1234/2007, předloží dotyčná strana prohlášení o tom, že žádná z těchto složek nebyla dovezena ze třetích zemí, nebo přesně stanoví množství těchto produktů dovezených ze třetích zemí.
2. Pokud se žádá o to, aby byla daná množství určena v souladu s čl. 10 odst. 4, příslušný orgán může přijmout prohlášení dotyčné strany o tom, že obiloviny, rýže a mléčné a vaječné výrobky uvedené v odstavci 1, které byly dovezeny ze třetích zemí, se nepoužijí.
3. Pokud se žádá o to, aby byla daná množství určena v souladu s čl. 11 odst. 1 nebo v souladu s čl. 47 odst. 2, příslušný orgán může přijmout prohlášení dotyčné strany o tom, že obiloviny, rýže a mléčné a vaječné výrobky uvedené v odstavci 1, které byly dovezeny ze třetích zemí, se nepoužijí.
4. Prohlášení podle odstavců 1 až 3 musí být ověřena příslušnými orgány jakýmkoli vhodným způsobem.
KAPITOLA VI
PLATBA NÁHRADY
Článek 50
1. V případě zboží vyvezeného mezi 1. říjnem a 15. říjnem každého roku se náhrady nevyplatí před 16. říjnem.
Pokud se jedná o zboží vyvezené na základě předložení osvědčení o náhradě vydaného na rozpočtové období a pokud se Komise domnívá, že existuje nebezpečí, že Unie nesplní své mezinárodní závazky, platby náhrady naplánované po skončení uvedeného období se neprovedou před 16. říjnem. V tom případě se lhůty uvedené v čl. 46 odst. 8 nařízení (ES) č. 612/2009 mohou dočasně prodloužit na tři měsíce a 15 dní prostřednictvím nařízení, které se vyhlásí přede dnem 20. září v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Pro zboží uvedené v příloze II tohoto nařízení a odchylně od článku 24 nařízení (ES) č. 612/2009 platí částka stanovená v čl. 24 odst. 1 písm. a) bodě ii) nařízení (ES) č. 612/2009 bez ohledu na zemi nebo území určení vývozu zboží:
a)
v případě zboží baleného pro maloobchodní prodej spotřebiteli v bezprostředním obalu o čisté hmotnosti nepřevyšující 2,5 kg nebo v nádobách o obsahu nejvýše 2 litry s označením ve smyslu čl. 1 odst. 3 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES (16), jež buď uvádí dovozce do země určení, nebo jehož text je v úředním jazyce země určení nebo v jazyce srozumitelném v této zemi;
b)
v případech, kdy určitý vývozce nejméně dvanáctkrát v průběhu dvou let předcházejících datu žádosti o povolení, jak je uvedena v odstavci 3, vyváží zboží, které neobsahuje více než 90 % hmotnostních jakéhokoli jediného základního produktu, na nějž se vyplácí náhrada, které má stejný osmimístný kód KN a směřuje ke stejnému příjemci či stejným příjemcům.
3. V případech uvedených v odstavci 2 mohou členské státy na základě žádosti udělit úřední povolení osvobozující daného vývozce od povinnosti předložit doklady vyžadované podle článku 17 nařízení (ES) č. 612/2009 jiné, než je přepravní doklad.
Povolení uvedené v prvním pododstavci platí, není-li zrušeno, nejdéle po dobu dvou let a je obnovitelné. Členské státy mohou povolení podle vlastního uvážení zrušit a musí je okamžitě odebrat, zejména pokud mají důvodné podezření, že vývozce nedodržel podmínky v něm uvedené.
Osvobození udělená v souladu s prvním pododstavcem se pokládají za rizikové faktory, k nimž je třeba přihlédnout pro účely čl. 2 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 485/2008 (17).
Vývozci, kteří využívají osvobození, uvedou číslo povolení na jednotný správní doklad a na zvláštní žádost o platbu, jak je uvedena v článku 28 tohoto nařízení.
4. Odchylně od odstavce 3 mohou členské státy v případech uvedených v odst. 2 písm. b) osvobodit daného vývozce od povinnosti předložit přepravní doklady na veškerý vývoz, na nějž se vztahuje povolení, pokud se po daném vývozci žádá, aby předložil přepravní doklady k přinejmenším 10 % takových vývozních prohlášení nebo jeden ročně, podle toho, která z hodnot je větší, o čemž rozhodne členský stát podle kritérií stanovených v nařízení Komise (ES) č. 1276/2008 (18).
5. V případě zboží uvedeného v příloze II tohoto nařízení, jehož vývozní prohlášení bylo přijato nejpozději dne 30. září 2007 a k němuž vývozce nemůže předložit průkazní doklad uvedený v čl. 17 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009, se zboží považuje za dovezené do třetí země po předložení kopie přepravního dokladu a buď jednoho z dokladů uvedených v čl. 17 odst. 2 nařízení (ES) č. 612/2009, nebo bankovního dokladu vydaného schválenými zprostředkovateli usazenými v Unii, který potvrzuje, že platba odpovídající vývozu je připsána na účet vývozce vedený u zprostředkovatelů, nebo dokladu o zaplacení.
6. Pro účely použití článku 27 nařízení (ES) č. 612/2009 členské státy přihlédnou k odstavci 5.
KAPITOLA VII
OZNAMOVACÍ POVINNOST
Článek 51
1. Členské státy oznámí Komisi před desátým dnem každého měsíce toto:
a)
částky, vyjádřené v eurech, ohledně kterých byla vrácena osvědčení o náhradě během předchozího měsíce v souladu s čl. 41 odst. 1;
b)
částky, vyjádřené v eurech, ohledně kterých bylo během předchozího měsíce stanoveno, že zásadní požadavek uvedený v článku 38 nebyl splněn;
c)
osvědčení o náhradě, vyjádřená v eurech, vydaná během předchozího měsíce, jak je uvedeno v článku 35;
d)
osvědčení o náhradě, vyjádřená v eurech, vydaná během předchozího měsíce v souladu s článkem 47 nařízení (ES) č. 376/2008.
Částky uvedené v prvním pododstavci písm. b) se rozlišují podle odkazu na rozpočtové období osvědčení o náhradě, k němuž se vztahují.
2. Před 1. listopadem každého roku oznámí členské státy Komisi celkové částky, vyjádřené v eurech, zapsané před 1. říjnem téhož roku do osvědčení o náhradě vydaných v rozpočtovém období, jež skončilo 30. září předchozího kalendářního roku.
Článek 52
1. Členské státy nejpozději do konce měsíce po každém měsíci kalendářního roku sdělí Komisi prostřednictvím Systému výměny údajů, známého jako DEX (Data Exchange System), statistické údaje o zboží, na které se vztahuje toto nařízení a na něž byly v předchozím měsíci poskytnuty vývozní náhrady, přičemž údaje se rozepisují podle osmimístných kódů KN a zahrnují:
a)
množství tohoto zboží, vyjádřená v tunách nebo jiné stanovené měrné jednotce;
b)
výši vývozních náhrad, vyjádřenou v eurech, poskytnutých v předchozím měsíci na každý z dotyčných základních zemědělských produktů;
c)
množství každého ze základních zemědělských produktů, vyjádřená v tunách, pro která byly poskytnuty náhrady.
2. Členské státy oznámí Komisi před 31. prosincem každého roku celkové částky náhrad, vyjádřené v eurech, které skutečně poskytly během rozpočtového období, jež skončilo 30. září téhož roku, ve vztahu ke zboží vyvezenému v rozpočtovém období, jež skončilo 30. září předchozího roku, a během jakýchkoli předchozích rozpočtových období, která nebyla dosud oznámena, přičemž dotyčná období uvedou.
3. Pro účely odstavců 1 a 2 poskytnuté náhrady zahrnují platby předem.
4. Členské státy oznámí Komisi před 31. prosincem každého roku celkové částky, vyjádřené v eurech, zpětných uhrazení náhrad vyplacených neoprávněně, jež byly získány během rozpočtového období, jež skončilo 30. září téhož roku, přičemž uvedou dotyčné období (dotyčná období).
Článek 53
Členské státy oznámí Komisi nejpozději do pátého dne každého měsíce částky náhrad poskytnutých podle čl. 43 odst. 1 od šestnáctého dne do konce předchozího měsíce a nejpozději do dvacátého dne každého měsíce částky náhrad poskytnutých podle čl. 43 odst. 1 od prvního do patnáctého dne daného měsíce. Je-li to vhodné, členské státy informují Komisi o tom, že mezi příslušnými dny nebyly poskytnuty žádné částky.
KAPITOLA VIII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 54
Nařízení (ES) č. 1043/2005 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze IX.
Článek 55
Toto nařízení vstupuje v platnost druhým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se na žádosti předkládané od 8. července 2010 o osvědčení k použití od 1. října 2010.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 29. června 2010.
KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EU) nr 578/2010
av den 29 juni 2010
om tillämpningsföreskrifter till rådets förordning (EG) nr 1216/2009 med avseende på ordningen för beviljande av exportbidrag för vissa jordbruksprodukter som exporteras i form av varor som inte omfattas av bilaga I till fördraget samt kriterierna för fastställande av bidragsbeloppen
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1216/2009 av den 30 november 2009 om systemet för handeln med vissa varor som framställs genom bearbetning av jordbruksprodukter (1), särskilt artikel 8.3 första stycket, och
av följande skäl:
(1)
Kommissionens förordning (EG) nr 1043/2005 av den 30 juni 2005 om tillämpningsföreskrifter till rådets förordning (EG) nr 3448/93 med avseende på ordningen för beviljande av exportbidrag för vissa jordbruksprodukter som exporteras i form av varor som inte omfattas av bilaga I till fördraget samt kriterierna för fastställande av bidragsbeloppen (2) har ändrats flera gånger på ett väsentligt sätt. Eftersom det är nödvändigt att införa fler ändringar, bör den förordningen ersättas.
(2)
I rådets förordning (EG) nr 1234/2007 av den 22 oktober 2007 om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter (”enda förordningen om de gemensamma organisationerna av marknaden”) (3) föreskrivs det att, i den mån det är nödvändigt för att vissa jordbruksprodukter i form av vissa bearbetade varor som inte omfattas av bilaga I till fördraget ska kunna exporteras på grundval av noteringar eller priser på världsmarknaden för dessa produkter, får skillnaden mellan sådana noteringar eller priser och priserna inom unionen utjämnas med ett exportbidrag. Gemensamma regler bör därför gälla för beviljande av bidrag för alla jordbruksprodukter som exporteras i form av varor som inte omfattas av bilaga I till fördraget.
(3)
För att säkerställa en enhetlig tillämpning av förordning (EG) nr 1234/2007 i fråga om exportbidrag bör sådana bidrag inte beviljas för varor från tredjeland som används vid framställning av varor som exporteras efter att ha övergått till fri omsättning inom unionen.
(4)
Exportbidrag bör betalas ut för varor som framställs antingen direkt av basprodukter, eller av därav bearbetade produkter eller av produkter som kan jämställas med en av dessa två kategorier. Det bör fastställas en metod för hur exportbidragets belopp i vart och ett av dessa fall ska bestämmas.
(5)
Kommissionens förordning (EG) nr 612/2009 av den 7 juli 2009 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter (4) och kommissionens förordning (EEG) nr 2220/85 av den 22 juli 1985 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med säkerheter för jordbruksprodukter (5) tillämpas generellt på varor som inte omfattas av bilaga I till fördraget. Det är därför nödvändigt att ange hur vissa bestämmelser i de förordningarna ska tillämpas.
(6)
Enligt kommissionens förordning (EG) nr 1670/2006 av den 10 november 2006 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1784/2003 avseende fastställandet och beviljandet av justerade exportbidrag för spannmål som exporteras i form av vissa spritdrycker (6) ska bidragssatsen vara den som tillämpas den dag då spannmålen ställs under tullkontroll för tillverkning av spritdrycker. Ställandet av spannmål under tullkontroll för användning vid tillverkning av spritdrycker i enlighet med artikel 2 i förordning (EG) nr 1670/2006 bör därför anses likvärdigt med export när det gäller beviljande av exportbidrag.
(7)
Spritdrycker anses vara mindre känsliga för priset på de jordbruksprodukter som används för deras framställning än andra varor. Enligt protokoll nr 19 till akten om Danmarks, Irlands och Förenade kungarikets anslutning måste det beslutas om nödvändiga åtgärder för att underlätta användningen av unionens spannmål i tillverkningen av spritdrycker framställda ur spannmål.
(8)
Många varor som framställs av ett företag under noggrant angivna tekniska förhållanden och som har konstanta egenskaper och jämn kvalitet exporteras regelbundet. För att underlätta exportformaliteterna bör det därför införas ett förenklat förfarande för sådana varor som innebär att producenten meddelar de behöriga myndigheterna de uppgifter om framställningen av dessa varor som myndigheterna anser nödvändiga. I de fall de kvantiteter av jordbruksprodukter som förbrukas i samband med framställningen av exporterade varor registreras hos de behöriga myndigheterna, bör det föreskrivas att denna registrering ska bekräftas årligen för att minska riskerna för underlåtenhet att meddela ändringar av dessa kvantiteter.
(9)
Många jordbruksprodukter är utsatta för naturliga och årstidsbetingade variationer. Den ingående mängden jordbruksprodukter i exporterade varor kan därför variera. Bidragsbeloppen bör därför fastställas på grundval av de kvantiteter av jordbruksprodukter som faktiskt har förbrukats vid framställningen av de exporterade varorna. För att förenkla administrationen bör bidragsbeloppet för vissa varor med en enkel och förhållandevis konstant sammansättning dock fastställas på grundval av fasta kvantiteter av jordbruksprodukter.
(10)
För att komma i fråga för exportbidrag måste de förbrukade jordbruksprodukterna, och särskilt de varor som framställs av sådana produkter, exporteras. Undantag från denna regel bör tolkas restriktivt. Vid framställningen av varorna kan det dock uppstå ett visst svinn av råvaror som producenterna har betalat unionspriser för, medan svinn som drabbar producenter utanför unionen är begränsade till världsmarknadspriser. Dessutom erhålls under framställningsprocessen vissa biprodukter vars värde avviker starkt från huvudprodukternas. I vissa fall kan dessa biprodukter endast användas till djurfoder. Det är därför nödvändigt att fastställa gemensamma regler för bestämning av begreppet ”den kvantitet produkter som faktiskt har förbrukats vid framställning av de exporterade varorna”.
(11)
För tillämpningen av artikel 8.3 andra stycket i förordning (EG) nr 1216/2009 är det nödvändigt att föreskriva att exportbidrag för basprodukter som exporteras i form av varor som inte omfattas av bilaga I ska fastställas för samma period som den för exportbidrag för jordbruksprodukter som exporteras i obearbetat tillstånd. Det är dock också nödvändigt att föreskriva om en möjlighet att göra undantag från den bestämmelsen vid marknadsstörningar, enligt det förfarande som avses i artikel 16.2 i förordning (EG) nr 1216/2009.
(12)
Vid fastställande av bidragssatsen för basprodukter eller jämställda produkter bör hänsyn tas till stöd eller andra åtgärder med liknande verkan som är tillämpliga i enlighet med förordning (EG) nr 1234/2007.
(13)
Potatisstärkelse bör jämställas med majsstärkelse vid fastställande av exportbidrag. Det bör dock vara möjligt att kunna fastställa en särskild bidragssats för potatisstärkelse i marknadssituationer där priset på potatisstärkelse ligger klart under priset för majsstärkelse.
(14)
I enlighet med artikel 162.2 i förordning (EG) nr 1234/2007 får bidrag som beviljas vid export av jordbruksprodukter som ingår i varor som inte omfattas av bilaga I till fördraget inte överstiga de bidrag som skulle kunna beviljas för dessa produkter när de exporteras i obearbetat tillstånd. Hänsyn bör tas till detta vid fastställande av bidragssatserna och vid tillämpning av reglerna för jämställande.
(15)
Vissa varor med liknande egenskaper kan ha framställts med olika metoder av olika basmaterial. Exportörer bör kunna ange vilken typ av basmaterial det rör sig om och lämna in vissa deklarationer om framställningen, om sådana uppgifter behövs för att avgöra om rätt till bidrag föreligger eller vilken bidragssats som är lämplig att tillämpa.
(16)
Vid beräkningen av de kvantiteter jordbruksprodukter som faktiskt förbrukas är det lämpligt att beakta torrsubstanshalten när det gäller stärkelse och vissa typer av sirap av glukos eller maltodextrin.
(17)
Om så krävs på grund av världshandelssituationen, de särskilda behoven på vissa marknader eller internationella handelsavtal, bör det vara möjligt att differentiera exportbidraget för vissa jordbruksprodukter som exporteras i form av varor som inte omfattas av bilaga I till fördraget med hänsyn till destinationen.
(18)
Med tanke på förvaltningen av bidragsbelopp som kan beviljas under ett budgetår för vissa jordbruksprodukter som exporteras i form av varor som inte omfattas av bilaga I till fördraget, bör olika bidragssatser kunna fastställas för export med eller utan förutfastställelse av bidragssatsen på grundval av utvecklingen av unionsmarknaden och världsmarknaden.
(19)
De bidragsbelopp som får beviljas för varje budgetår begränsas av unionens internationella åtaganden. Varor som inte omfattas av bilaga I till fördraget bör kunna exporteras på i förväg kända villkor. Det är särskilt viktigt att aktörer får en försäkran om att bidrag kan beviljas för sådan export och att detta är förenligt med uppfyllandet av sådana unionsåtaganden. Om en sådan försäkran inte längre kan ges bör exportören informeras om detta i tillräckligt god tid. Utfärdandet av bidragslicenser gör det möjligt att följa bidragsansökningarna och garantera att licensinnehavarna kan få ett bidrag utbetalt upp till det belopp som licensen är utfärdad på, under förutsättning att de uppfyller de andra villkoren för bidrag i unionens bestämmelser.
(20)
Det bör fastställas förvaltningsåtgärder för bidragslicensordningen. Det bör särskilt fastställas bestämmelser om en nedsättningskoefficient som ska tillämpas när ansökningarna om bidragslicenser överskrider de tillgängliga beloppen. Under vissa omständigheter bör det dessutom vara möjligt att tillsvidare stoppa utfärdandet av bidragslicenser.
(21)
Bidragslicenserna syftar till att garantera uppfyllandet av unionens internationella åtaganden. De gör det också möjligt att på förhand avgöra vilket bidrag som kan beviljas för jordbruksprodukter som förbrukas vid framställning av varor som exporteras till tredjeland. Detta syfte skiljer sig i vissa avseenden från de mål som eftersträvas genom exportlicenser som utfärdas för basprodukter som exporteras i obearbetat tillstånd och som omfattas av internationella åtaganden avseende kvantitativa begränsningar. Det är därför nödvändigt att precisera vilka allmänna bestämmelser som är tillämpliga på licenser inom jordbruksområdet - för närvarande fastställda genom kommissionens förordning (EG) nr 376/2008 av den 23 april 2008 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med import- och exportlicenser samt förutfastställelselicenser för jordbruksprodukter (7) - som inte bör gälla för bidragslicenser.
(22)
I de flesta fall fastställs eller ändras bidragssatserna på torsdagar. Det är nödvändigt att minska risken för att ansökningar om förutfastställelse för produkter lämnas in i spekulationssyfte. Därför bör ansökningar om förutfastställelse som lämnas in på en torsdag anses vara inlämnade följande arbetsdag.
(23)
För att underlätta för medlemsstaterna att driva systemet med exportbidrag bör bidragssatserna för de olika basprodukter som ingår i produkter som inte räknas upp i bilaga I förutfastställas samtidigt.
(24)
Licensansökningar kan avse större belopp än vad som kan beviljas. Budgetåret bör därför delas in i perioder så att licenser kan utfärdas till såväl de aktörer som exporterar varor vid slutet av budgetåret som de som exporterar varor i början av budgetåret. I förekommande fall bör en nedsättningskoefficient fastställas för de sammanlagda begärda beloppen under en viss period.
(25)
I fall där det totala beloppet exportbidrag som det ansökts om i en viss omgång är lägre än det belopp som finns tillgängligt för den omgången, bör aktörerna ges möjlighet att lämna in ansökningar om bidragslicenser veckovis avseende eventuella återstående tillgängliga belopp i den omgången.
(26)
Det är nödvändigt att precisera hur vissa bestämmelser i förordning (EG) nr 376/2008 som gäller licenser för exportbidrag med förutfastställelse som söks med anledning av en infordran av anbud som utfärdats i ett importerande tredjeland bör tillämpas på bidragslicenser.
(27)
Det bör fastställas villkor för frisläppande av den säkerhet som ställts för bidragslicenser. Dessa villkor bör inbegripa de skyldigheter som anses vara primära krav, mot vilka säkerhet ställts, och de bevis som måste läggas fram för att visa att skyldigheterna har fullgjorts.
(28)
Merparten av exportörerna får mindre än 100 000 euro per år i bidrag. Hela denna export är av liten ekonomisk betydelse och utgör endast en liten del av det sammanlagda bidragsbelopp som beviljas för jordbruksprodukter som exporteras i form av varor som inte omfattas av bilaga I till fördraget. I sådana fall bör det därför vara möjligt att undanta mindre exportörer från licenskrav. För enkelhetens skull bör de, under vissa omständigheter, ha rätt att använda bidragslicenser utan att förlora sin ställning som mindre exportör. För att förhindra missbruk är det dock nödvändigt att begränsa tillämpningen av detta undantag till den medlemsstat där exportören är etablerad.
(29)
Ett kontrollsystem bör införas som är baserat på principen att exportören vid varje exporttillfälle bör lämna en deklaration till de behöriga myndigheterna över de kvantiteter av produkter som har förbrukats vid framställning av de exporterade varorna. De behöriga myndigheterna bör vidta de åtgärder som de finner nödvändiga för att kontrollera att uppgifterna i deklarationerna är riktiga.
(30)
De behöriga myndigheter som ansvarar för att kontrollera exportdeklarationen kan komma i en situation där de inte förfogar över tillräckliga uppgifter för att kunna godkänna deklarationen av förbrukade mängder, även om denna grundar sig på en kemisk analys. Sådana situationer kan framför allt uppstå om de varor som ska exporteras har tillverkats i en annan medlemsstat än den medlemsstat från vilken de ska exporteras. De behöriga myndigheterna i den medlemsstat från vilken exporten ska ske bör därför vid behov kunna vända sig direkt till de behöriga myndigheterna i de övriga medlemsstaterna för att få de upplysningar om den berörda varans tillverkning som dessa myndigheter kan utverka.
(31)
Efter samråd med de behöriga myndigheterna i den medlemsstat i vilken varorna framställts bör en aktör få lämna en förenklad deklaration i fråga om de förbrukade produkterna i form av en sammanfattande deklaration av kvantiteten av dessa produkter, förutsatt att de berörda företagen sammanställer detaljerade uppgifter om de förbrukade produkterna och håller dem tillgängliga för dessa myndigheter.
(32)
Det är inte alltid möjligt för exportören att veta exakt vilka kvantiteter basprodukter som har förbrukats och som denne kan begära ett bidrag för, särskilt om denne inte är tillverkare. Följaktligen kan exportören inte alltid deklarera dessa kvantiteter. Det är därför nödvändigt att införa en alternativ metod för beräkning av bidraget, som kan användas på den berörda personens begäran och som endast ska tillämpas på vissa varor, på grundval av en kemisk analys av dessa varor samt på en tabell som utarbetats för ändamålet.
(33)
I enlighet med artikel 28 i förordning (EG) nr 612/2009 ska bidrag inte beviljas för produkter som inte är av sund, god och marknadsmässig kvalitet dagen för mottagandet av exportdeklarationen. För att säkerställa att denna regel tillämpas enhetligt bör det klargöras att för att bidrag ska beviljas för vissa animaliska produkter som omfattas av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 852/2004 av den 29 april 2004 om livsmedelshygien (8) och av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 853/2004 av den 29 april 2004 om fastställande av särskilda hygienregler för livsmedel av animaliskt ursprung (9) samt som omfattas av bilaga II till den här förordningen, bör de berörda animaliska produkterna beredas i enlighet med kraven i de förordningarna och vara försedda med det föreskrivna kontrollmärket.
(34)
Det är av största vikt att kommissionen kan övervaka åtgärder som vidtas med avseende på beviljade exportbidrag. Därför bör medlemsstaternas behöriga myndigheter överlämna vissa statistiska uppgifter till kommissionen. Dessa uppgifters format och omfattning bör preciseras.
(35)
I enlighet med artikel 12.1 och 12.4 i förordning (EG) nr 612/2009 måste andra ingredienser än sockerprodukter som avses i artikel 162.1 a iii och artikel 162.1 b i förordning (EG) nr 1234/2007 för vilka exportbidrag beviljas ha sitt ursprung i unionen. De åtgärder som är nödvändiga för att se till att detta krav uppfylls bör därför föreskrivas.
(36)
Antalet ansökningar som leder till beviljande av bidrag på grundval av den här förordningen är stort. Merparten av de varor för vilka dessa ansökningar lämnas in tillverkas under noggrant angivna tekniska förhållanden, har konstanta egenskaper och jämn kvalitet, exporteras regelbundet och framställs genom metoder som de behöriga myndigheterna har registrerat och godkänt. Med hänsyn till dessa särskilda omständigheter och för att förenkla administrationen i samband med beviljandet av exportbidrag enligt den här förordningen bör medlemsstaterna få större flexibilitet vid tillämpningen av artikel 24 i förordning (EG) nr 612/2009 i fråga om de tröskelvärden under vilka medlemsstaterna får undanta aktörerna från kravet att uppvisa annat bevis än transportdokumentet.
(37)
Det är lämpligt att bestämmelserna om beviljande av bidrag för varor som inte omfattas av bilaga I till fördraget tillämpas enhetligt inom hela unionen. Därför bör varje medlemsstat underrätta kommissionen om de övervakningsåtgärder som vidtas på dess territorium med avseende på de olika typerna av exporterade varor.
(38)
Tillräckligt med tid bör lämnas för övergången från de administrativa förfarandena för bidragslicenser enligt förordning (EG) nr 1043/2005 till de administrativa förfaranden som föreskrivs i denna förordning. Denna förordning bör därför tillämpas på ansökningar om licenser som lämnas in från och med det första datumet i den första inlämningsperioden av budgetperioden 2011 och bör träda i kraft den dagen.
(39)
De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är förenliga med yttrandet från förvaltningskommittén för övergripande frågor rörande handel med bearbetade jordbruksprodukter som inte omfattas av bilaga I till fördraget.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
KAPITEL 1
SYFTE OCH DEFINITIONER
Artikel 1
1. I denna förordning fastställs tillämpningsföreskrifter för förordning (EG) nr 1216/2009 i fråga om ordningen för beviljande av exportbidrag som införts genom förordning (EG) nr 1234/2007.
Den ska gälla för export av basprodukter, för därav bearbetade produkter samt för produkter som jämställs med en av dessa två kategorier i enlighet med artikel 3 i denna förordning, när sådana produkter exporteras i form av varor som inte omfattas av bilaga I till fördraget men som förtecknas i delarna I-V i bilaga XX till förordning (EG) nr 1234/2007 och i bilaga II till denna förordning.
2. Det exportbidrag som avses i punkt 1 ska inte beviljas för varor som har övergått till fri omsättning i enlighet med artikel 29 i fördraget och som återexporteras.
Exportbidrag ska inte heller beviljas för sådana varor om de exporteras efter bearbetning eller ingår i andra varor.
3. Med undantag av spannmål ska exportbidrag inte beviljas för produkter som används vid framställning av alkohol som ingår i sådana spritdrycker som avses i bilaga II och som omfattas av KN-nummer 2208.
Artikel 2
1. I denna förordning gäller följande definitioner:
a) budgetperiod: perioden från och med den 1 oktober innevarande år till och med den 30 september efterföljande år.
b) budgetår: perioden från och med den 16 oktober innevarande år till och med den 15 oktober efterföljande år.
c) basprodukter: produkter som förtecknas i bilaga I till denna förordning.
d) ingredienser: basprodukter, därav bearbetade produkter eller produkter som jämställs med dessa två kategorier, vilka används för framställning av varor och vilka förtecknas i artikel 162.1 a i, ii, iii, v och vii samt artikel 162.1 b i förordning (EG) nr 1234/2007.
e) varor: produkter som inte omfattas av bilaga I till fördraget men som förtecknas i delarna I-V i bilaga XX till förordning (EG) nr 1234/2007 och i bilaga II till denna förordning.
f) avtalet: det avtal om jordbruk som ingicks under Uruguayrundans multilaterala handelsförhandlingar.
g) livsmedelsbistånd: livsmedelshjälp som uppfyller villkoren i artikel 10.4 i avtalet.
h) restprodukter: produkter eller varor som erhålls under framställningen av en sammansättning som tydligt skiljer sig från den faktiskt exporterade varan och som inte kan saluföras.
i) biprodukter: produkter eller varor som erhålls under framställningen av en sammansättning eller med egenskaper som skiljer sig från den faktiskt exporterade varan och som kan saluföras.
j) svinn: de kvantiteter produkter eller varor som erhålls under framställningen från det skede under vilket jordbruksprodukter förbrukas obearbetade i framställningen, utom de kvantiteter varor som faktiskt exporteras, utom restprodukter och biprodukter och som inte kan saluföras.
2. Vid tillämpningen av punkt 1 h, i och j ska produkter som erhålls under framställningen och som har en sammansättning som skiljer sig från den faktiskt exporterade varan och säljs mot en ersättning som uteslutande motsvarar kostnaderna för bortskaffande av dem, inte anses ha saluförts.
Vid tillämpningen av punkt 1 j ska det jämställas med svinn när produkter eller varor som erhålls under framställningen kan bortskaffas enbart som djurfoder, oavsett om det sker mot betalning eller inte.
Artikel 3
1. Potatisstärkelse enligt KN-nummer 1108 13 00, framställd direkt från potatis utan användning av andra produkter, ska jämställas med en produkt som uppkommit genom bearbetning av majs.
2. Vassle enligt KN-nummer 0404 10 48 till 0404 10 62, inte koncentrerad, även fryst, ska jämställas med vassle i pulver enligt bilaga I, nedan kallad produktgrupp 1.
3. Följande produkter ska jämställas med mjölk i form av pulver med en fetthalt av minst 1,5 % som räknas upp i bilaga I, nedan kallad produktgrupp 2:
a)
Mjölk och mjölkprodukter enligt KN-nummer 0403 10 11, 0403 90 51 och 0404 90 21, inte koncentrerade och utan tillsats av socker eller andra sötningsmedel, även frysta, med en mjölkfetthalt av högst 0,1 viktprocent.
b)
Mjölk och mjölkprodukter enligt KN-nummer 0403 10 11, 0403 90 11 och 0404 90 21 i form av pulver, granulat eller annan fast form, utan tillsats av socker eller andra sötningsmedel, med en mjölkfetthalt av högst 1,5 viktprocent.
4. Följande produkter ska jämställas med mjölk i form av pulver med en fetthalt av minst 26 % som räknas upp i bilaga I, nedan kallad produktgrupp 3:
a)
Mjölk, grädde och mjölkprodukter enligt KN-nummer 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 90 51, 0403 90 53, 0404 90 21 och 0404 90 23, inte koncentrerade och utan tillsats av socker eller andra sötningsmedel, även frysta, med en mjölkfetthalt av mer än 0,1 viktprocent men högst 6 viktprocent.
b)
Mjölk, grädde och mjölkprodukter enligt KN-nummer 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 10 19, 0403 90 13, 0403 90 19, 0404 90 23 och 0404 90 29, i pulverform, granulat eller annan fast form, utan tillsats av socker eller andra sötningsmedel, med en mjölkfetthalt av mer än 1,5 viktprocent men mindre än 45 viktprocent.
5. Följande produkter ska jämställas med produktgrupp 6:
a)
Mjölk, grädde och mjölkprodukter enligt KN-nummer 0403 10 19, 0403 90 59, 0404 90 23 och 0404 90 29, inte koncentrerade och utan tillsats av socker eller andra sötningsmedel, med en mjölkfetthalt av mer än 6 viktprocent.
b)
Mjölk, grädde och mjölkprodukter enligt KN-nummer 0403 10 19, 0403 90 19 och 0404 90 29, i pulverform, granulat eller annan fast form, utan tillsats av socker eller andra sötningsmedel, med en mjölkfetthalt av minst 45 viktprocent.
c)
Smör och annat mjölkfett med en mjölkfetthalt som inte motsvarar 82 viktprocent men minst 62 viktprocent enligt KN-nummer 0405 10, 0405 20 90, 0405 90 10, 0405 90 90.
6. Mjölk, grädde och mjölkprodukter enligt KN-nr 0403 10 11 till 0403 10 19, 0403 90 51 till 0403 90 59 och 0404 90 21 till 0404 90 29, koncentrerade, utom i form av pulver, granulat eller annan fast form, ej innehållande tillsats av socker eller annat sötningsmedel, ska vad gäller den fettfria delen av produktens torrsubstanshalt, jämställas med produktgrupp 2. Vad gäller mjölkfettandelen av en sådan produkt, ska den jämställas med produktgrupp 6.
Första stycket ska även tillämpas på ost och ostmassa.
7. Råris enligt KN-nummer 1006 20 och delvis slipat ris enligt KN-nummer 1006 30 21 till 1006 30 48 ska jämställas med helt slipat ris enligt KN-nummer 1006 30 61 till 1006 30 98.
8. Om följande produkter uppfyller villkoren i förordning (EG) nr 1234/2007 och i kommissionens förordning (EG) nr 951/2006 (10) för att kunna komma i fråga för bidrag vid export i obearbetat tillstånd, ska de jämställas med vitt socker enligt KN-nummer 1701 99 10:
a)
Råsocker från sockerrör eller sockerbetor enligt KN-nummer 1701 11 90 eller KN-nummer 1701 12 90 med en sackaroshalt i torrsubstansen av minst 92 viktprocent vid polarimetrisk bestämning.
b)
Socker enligt KN-nummer 1701 91 00 och 1701 99 90.
c)
De produkter som anges i del III c i bilaga I till förordning (EG) nr 1234/2007, med undantag av blandningar som delvis erhållits utgående från produkter som omfattas av del I i bilaga I till förordning (EG) nr 1234/2007.
d)
De produkter som anges i del III d och g i bilaga I till förordning (EG) nr 1234/2007, med undantag av blandningar som delvis erhållits utgående från produkter som omfattas av bilaga I till förordning (EG) nr 1234/2007.
Artikel 4
Förordning (EG) nr 612/2009 och förordning (EEG) nr 2220/85 ska tillämpas utöver den här förordningen, om inte annat föreskrivs i artikel 39.4 och artikel 50 i den här förordningen.
KAPITEL II
EXPORTBIDRAG
AVSNITT 1
Beräkningsmetod
Artikel 5
1. Det bidragsbelopp som beviljas för den i enlighet med avsnitt 2 fastställda kvantiteten av var och en av de basprodukter som exporteras i form av samma varuslag ska beräknas genom att denna kvantitet multipliceras med bidragssatsen för basprodukten beräknad per viktenhet i enlighet med avsnitt 3.
2. Om olika bidragssatser fastställs för en viss basprodukt enligt artikel 15.2, ska ett särskilt belopp beräknas för varje kvantitet av de basprodukter för vilka en särskild bidragssats gäller.
3. Om varor förbrukas vid framställning av de exporterade varorna, ska det belopp som ska gälla för varje basprodukt, därav bearbetad produkt eller produkt som jämställs med en av dessa två kategorier i enlighet med artikel 3, som förbrukats vid framställning av de exporterade varorna, beräknas på grundval av den bidragssats som gäller när de förstnämnda varorna exporteras i obearbetat tillstånd.
AVSNITT 2
Referenskvantitet
Artikel 6
Vad gäller varor ska de kvantiteter av varje basprodukt som ska ligga till grund för beräkning av bidragsbeloppet, nedan kallad referenskvantitet, fastställas enligt artiklarna 7, 8 och 9, utom i de fall där det hänvisas till bilaga III eller där bestämmelserna i artikel 47.2 ska tillämpas.
Artikel 7
Vid förbrukning av en obearbetad basprodukt eller därmed jämställd produkt ska referenskvantiteten vara lika med den kvantitet som faktiskt har förbrukats vid framställning av den exporterade varan, varvid de omräkningssatser som anges i bilaga VII ska beaktas.
Artikel 8
1. När det gäller en produkt som omfattas av artikel 1.1 a och del I i bilaga I till förordning (EG) nr 1234/2007 eller av artikel 1.1 b och del II i bilaga I till förordning (EG) nr 1234/2007 ska referenskvantiteten vara den kvantitet som faktiskt förbrukas vid framställningen av den exporterade varan, justerad så att den motsvarar en kvantitet av basprodukten med tillämpning av de koefficienter som anges i bilaga V till denna förordning, om något av följande gäller för den aktuella produkten:
a)
Produkten har framställts genom bearbetning av en basprodukt eller därmed jämställd produkt.
b)
Produkten jämställs med en produkt som framställs genom bearbetning av en basprodukt.
c)
Produkten har framställts genom bearbetning av en produkt som jämställs med en produkt som framställs genom bearbetning av en basprodukt.
2. Genom undantag från punkt 1 ska referenskvantiteten för alkohol framställd av spannmål som ingår i spritdrycker som omfattas av KN-nummer 2208 vara 3,4 kg korn per volymprocent alkohol från spannmål per hektoliter alkohol i den exporterade spritdrycken.
Artikel 9
1. Om inte annat följer av artikel 11 ska vid förbrukning av någon av följande produkter, referenskvantiteten för var och en av basprodukterna vara lika med den kvantitet som fastställts av de behöriga myndigheterna i enlighet med artikel 45:
a)
En produkt som inte omfattas av bilaga I till fördraget och som framställs genom bearbetning av en produkt som avses i artiklarna 7 eller 8 i denna förordning.
b)
En produkt som framställs genom blandning eller bearbetning av flera av de produkter som avses i artiklarna 7 eller 8, eller av de produkter som avses i led a i detta stycke.
Referenskvantiteten ska fastställas med utgångspunkt i den kvantitet av produkten som faktiskt förbrukats vid framställningen av den exporterade varan.
De omräkningssatser som anges i bilaga VII eller eventuellt de särskilda beräkningsregler, ekvivalensförhållanden eller koefficienter som anges i artikel 8 ska användas vid beräkning av denna kvantitet.
2. Genom undantag från punkt 1 ska referenskvantiteten för spannmålsbaserade spritdrycker som ingår i spritdrycker som omfattas av KN-nummer 2208 vara 3,4 kg korn per volymprocent alkohol från spannmål per hektoliter alkohol i den exporterade spritdrycken.
Artikel 10
1. Vid tillämpning av artiklarna 6-9 ska de produkter som i obearbetat tillstånd har förbrukats vid framställning av de exporterade varorna betraktas som faktiskt förbrukade.
2. Om en basprodukt under en fas i framställningen av dessa varor bearbetas till en annan, mer bearbetad basprodukt som förbrukas i en senare fas, ska endast den senare basprodukten betraktas som faktiskt förbrukad.
3. De kvantiteter av produkter som faktiskt har förbrukats i den mening som avses i punkt 1 ska fastställas för varje exporterad vara.
4. Genom undantag från punkterna 1, 2 och 3 får, vid regelbunden export av varor som framställs av ett visst företag under noggrant angivna tekniska förhållanden och som har konstanta egenskaper och jämn kvalitet, dessa kvantiteter efter medgivande av de behöriga myndigheterna fastställas antingen på grundval av tillverkningsreceptet för produkterna eller på grundval av de genomsnittliga produktkvantiteter som under en viss tid förbrukas vid framställning av en viss kvantitet av dessa varor. De på det sättet fastställda kvantiteterna ska utgöra grunden för beräkningen så länge produktionsvillkoren för varorna inte ändras.
Utom i fall då formellt tillstånd har lämnats av den behöriga myndigheten ska de på det sättet fastställda produktkvantiteterna kontrolleras minst en gång per år.
Artikel 11
1. När det gäller de varor som förtecknas i bilaga III, ska den referenskvantitet i kilogram basprodukter per 100 kg av varan vara den kvantitet som anges för var och en av varorna i den bilagan.
Vad gäller färska pastaprodukter ska dock de basproduktskvantiteter som anges i bilaga III minskas till en motsvarande kvantitet torra pastaprodukter genom att dessa kvantiteter multipliceras med procentandelen torrsubstans i pastaprodukterna och divideras med 88.
2. Om de varor som förtecknas i bilaga III har framställts dels av varor för vilka utbetalning av exportbidrag omfattas av förordning (EG) nr 1234/2007, dels av andra produkter, ska referenskvantiteten för de förstnämnda produkterna fastställas i enlighet med artiklarna 6-10.
Artikel 12
1. Vid fastställande av kvantiteten faktiskt förbrukade jordbruksprodukter ska punkterna 2 och 3 tillämpas.
2. Alla jordbruksprodukter som förbrukats i den mening som avses i artikel 10 och som är bidragsberättigande, som försvinner under den normala produktionsprocessen i former som ånga eller rök eller genom omvandling till icke återvinningsbart pulver eller aska ska berättiga till det bidraget med avseende på alla förbrukade kvantiteter.
3. Alla kvantiteter varor som inte faktiskt exporteras ska inte berättiga till bidrag med avseende på kvantitet faktiskt förbrukade jordbruksprodukter.
sådana varor har samma sammansättning som de varor som faktiskt exporteras, får en proportionell minskning av kvantiteterna av de jordbruksprodukter som faktiskt förbrukats under produktionen av de senare tillämpas.
Artikel 13
1. Genom undantag från artikel 12.3 ska svinn om 2 % eller mindre räknat efter vikt, om detta är en följd av framställningen av varorna, vara bidragsberättigande.
Tröskeln om 2 % ska beräknas som andelen torrvikt av alla förbrukade råmaterial, efter avdrag av de kvantiteter som avses i artikel 12.2, i förhållande till de faktiskt exporterade varornas torrvikt, eller enligt någon annan beräkningsmetod som är lämplig för varornas framställningsvillkor.
2. Om framställningen av varorna medför ett svinn som överstiger 2 %, ska det överskjutande svinnet inte vara bidragsberättigande för de kvantiteter jordbruksprodukter som faktiskt har förbrukats. Medlemsstaternas behöriga myndigheter får dock godta vederbörligen motiverat större svinn. Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om fall där de behöriga myndigheterna har godkänt större svinn samt orsaken till varför detta har godkänts.
3. De faktiskt förbrukade kvantiteterna jordbruksprodukter som ingår i restprodukter ska vara bidragsberättigande.
4. Om biprodukter erhålls ska kvantiteterna faktiskt förbrukade jordbruksprodukter tillskrivas de exporterade varorna respektive biprodukterna.
AVSNITT 3
Bidragssatser
Artikel 14
1. Bidragssatsen för de basprodukter som förtecknas i bilaga I till denna förordning och som exporteras i form av varor som inte omfattas av bilaga I till fördraget, enligt artikel 164 i förordning (EG) nr 1234/2007, ska fastställas av kommissionen per 100 kg av basprodukt för samma tidsperiod som bidragssatsen för de produkter som exporteras i obearbetat tillstånd.
2. Genom undantag från punkt 1 får bidrag fastställas enligt en annan tidtabell som fastställs i enlighet med det förfarande som avses i artikel 16.2 i förordning (EG) nr 1216/2009.
Artikel 15
1. Bidragssatsen ska fastställas av kommissionen med särskild hänsyn till följande:
a)
Bearbetningsindustrins genomsnittliga anskaffningskostnader för basprodukter på unionsmarknaden samt de rådande världsmarknadspriserna.
b)
Bidragsbeloppen för export av bearbetade jordbruksprodukter som omfattas av bilaga I till fördraget och som framställs på liknande sätt.
c)
Nödvändigheten av att säkerställa lika konkurrensvillkor för de industrier som använder unionsprodukter och de industrier som använder produkter från tredjeland som omfattas av förfarande för aktiv förädling.
d)
Dels utvecklingen när det gäller budgetutgifter, dels utvecklingen när det gäller marknadspriserna för basprodukter på unionsmarknaden och på världsmarknaden.
e)
De gränser som är resultat av de avtal som ingåtts i enlighet med artikel 218 i fördraget.
2. Bidragssatserna ska i förekommande fall fastställas med hänsyn till det stöd eller de andra åtgärder med liknande verkan som är tillämpliga i alla medlemsstater på basprodukter eller därmed jämställda produkter, i enlighet med förordning (EG) nr 1234/2007.
3. De bidrag som beviljas för export av jordbruksprodukter som ingår i varor som inte omfattas av bilaga I till fördraget får inte överstiga de bidrag som kan beviljas för dessa produkter när de exporteras i obearbetat tillstånd.
Artikel 16
1. Bidragssatsen för potatisstärkelse enligt KN-nummer 1108 13 00 ska fastställas separat, uttryckt i majsekvivalent, i enlighet med det förfarande som avses i artikel 195.2 i förordning (EG) nr 1234/2007 och enligt de kriterier som anges i artikel 15.1 i denna förordning. Kvantiteten potatisstärkelse som förbrukats ska omräknas till motsvarande kvantitet majs i enlighet med artikel 8 i denna förordning.
2. Om den berörda exportören av blandningar av D-glucitol (sorbitol) enligt KN-numren 2905 44 och 3824 60 inte lämnar den deklaration som avses i artikel 45 vad avser specifikationen enligt artikel 48.1 d, eller inte lägger fram tillräcklig dokumentation till stöd för sin deklaration, ska den bidragssats som gäller för dessa blandningar vara lika med den som gäller för den basprodukt på vilken den lägsta bidragssatsen tillämpas.
Artikel 17
1. Exportbidraget för stärkelse som omfattas av KN-nummer 1108 11 00 -1108 19 90 eller för de varor som anges i del I d i bilaga I till förordning (EG) nr 1234/2007 och som framställs genom bearbetning av sådan stärkelse, ska endast beviljas leverantörer av dessa produkter som lämnar en deklaration där de intygar att de aktuella varorna har framställts direkt av spannmål, potatis eller ris och att inga produkter från andra jordbruksprodukter eller jordbruksvaror har använts.
2. Den deklaration som avses i punkt 1 ska gälla till dess att den återkallas för alla leveranser från samma producent. Den ska kontrolleras i enlighet med artikel 45.
Artikel 18
1. Om torrsubstanshalten i potatisstärkelse som är jämställd med majsstärkelse enligt artikel 3.1 är minst 80 %, ska bidragssatsen vara den som fastställs i enlighet med artikel 14. Om torrsubstanshalten är mindre än 80 %, ska bidragssatsen vara den som fastställs i enlighet med artikel 14, multiplicerad med den faktiska procentandelen torrsubstans och dividerad med 80.
För all annan stärkelse med en torrsubstanshalt av minst 87 % ska bidragssatsen vara den som fastställs i enlighet med artikel 14. Om torrsubstanshalten är mindre än 87 %, ska bidragssatsen vara den som fastställs i enlighet med artikel 14, multiplicerad med den faktiska procentandelen torrsubstans och dividerad med 87.
2. Om torrsubstanshalten i sirap och andra lösningar av glukos och maltodextrin enligt KN-nummer 1702 30 90, 1702 40 90, 1702 90 50 eller 2106 90 55 är minst 78 %, ska bidragssatsen vara den som fastställs i enlighet med artikel 14. Om torrsubstanshalten i sådan sirap är mindre än 78 %, ska bidragssatsen vara den som fastställs i enlighet med artikel 14, multiplicerad med den faktiska procentandelen torrsubstans och dividerad med 78.
3. Vid tillämpningen av punkt 1 ska stärkelsens torrsubstanshalt fastställas enligt den metod som avses i bilaga IV till kommissionens förordning (EG) nr 687/2008 (11) och glukos- eller maltodextrinsirapens torrsubstanshalt ska fastställas enligt metod 2 i bilaga 2 till kommissionens direktiv 79/796/EEG (12) eller någon annan lämplig metod som erbjuder minst samma säkerhet.
4. När den deklaration som avses i artikel 45 lämnas ska sökanden deklarera torrsubstanshalten i den stärkelse eller i den sirap av glukos eller maltodextrin som förbrukats.
Artikel 19
1. Exportbidraget för kasein enligt KN-nummer 3501 10, kaseinater enligt KN-nummer 3501 90 90 eller äggalbumin enligt KN-nummer 3502 11 90 och 3502 19 90 som exporteras i obearbetat tillstånd får differentieras med hänsyn till destinationen, om det är nödvändigt på grund av något av följande:
a)
Situationen i den internationella handeln avseende dessa varor.
b)
Särskilda behov på vissa marknader.
c)
Internationella handelsavtal.
2. Bidragssatsen för varor enligt KN-nummer 1902 11 00, 1902 19 och 1902 40 10 får differentieras med hänsyn till destinationen.
3. Bidraget kan variera beroende på om det är förutfastställt i enlighet med artikel 26 eller inte.
Artikel 20
1. Bidragssatsen ska vara den sats som gäller den dag då varorna exporteras, utom i följande fall:
a)
En ansökan har gjorts i enlighet med artikel 26 om att bidragssatsen ska förutfastställas.
b)
En ansökan har gjorts i enlighet med artikel 37.2 och bidragssatsen har förutfastställts till den dag då ansökan om bidragslicens lämnades in.
2. Om förutfastställelse av bidragssatsen tillämpas ska den bidragssats som gäller den dag då ansökan om förutfastställelse lämnas in tillämpas på varor som exporteras efter detta datum under bidragslicensens giltighetstid i enlighet med artikel 35.2.
När det gäller bearbetade produkter baserade på spannmål och ris ska bidragssatsen justeras i enlighet med de regler som gäller för förutfastställelse av bidragssatsen för de basprodukter som exporteras i obearbetat tillstånd, men med användning av de omräkningskoefficienter som anges i bilaga V.
3. Dellicenser i den mening som avses i förordning (EG) nr 376/2008 ska inte vara föremål för förutfastställelse oberoende av de licenser på grundval av vilka de ställts ut.
KAPITEL III
BIDRAGSLICENSER
AVSNITT 1
Allmänna bestämmelser
Artikel 21
1. Medlemsstaterna ska utfärda bidragslicenser som är giltiga i hela unionen till varje sökande, oberoende av var i unionen den sökande är etablerad.
Bidragslicensen ska garantera betalning av bidraget, förutsatt att villkoren i kapitel V är uppfyllda. Dessa villkor kan omfatta förutfastställelse av bidragssatsen. Licenserna ska vara giltiga enbart under en och samma budgetperiod.
2. För att exportbidrag för basprodukter i form av varor som förtecknas i bilaga II till denna förordning eller för spannmål som placerats under tullkontroll för sådan spritdrycksproduktion som avses i artikel 2 i förordning (EG) nr 1670/2006 ska beviljas, ska en bidragslicens som utfärdats i enlighet med artikel 24 i den här förordningen uppvisas.
Sådan spannmål som avses i första stycket ska anses ha exporterats.
Första stycket ska inte gälla sådana leveranser som avses i artikel 4.1 andra stycket tredje strecksatsen och i artiklarna 33.1, 37.1, 41.1 och 43.1 i förordning (EG) nr 612/2009 eller sådan export som avses i kapitel IV i den här förordningen.
3. Exportbidrag enligt det förutfastställelsesystem som avses i artikel 20.2 ska lämnas enbart mot uppvisande av en bidragslicens innehållande förutfastställelse av bidragssatserna.
Artikel 22
1. Förordning (EG) nr 376/2008 ska tillämpas på de bidragslicenser som avses den här förordningen.
2. Bestämmelserna i förordning (EG) nr 376/2008 avseende de rättigheter och skyldigheter som följer av bidragslicenser utställda i kvantiteter ska med beaktande av bilaga VI till denna förordning också tillämpas med erforderliga ändringar på de rättigheter och skyldigheter som följer av de bidragslicenser som avses i den här förordningen och som är utställda på belopp i euro.
3. Genom undantag från punkterna 1 och 2 i denna artikel ska artikel 7.2 och 7.4, artiklarna 8, 11 och 13, artikel 17.1, artiklarna 20, 23, 31, 32 och 34, artikel 35.6 samt artiklarna 41, 45, 46 och 48 i förordning (EG) nr 376/2008 inte gälla för bidragslicenser som avses i den här förordningen.
4. När det gäller tillämpningen av artiklarna 39 och 40 i förordning (EG) nr 376/2008 får licenser som är giltiga till och med den 30 september inte förlängas.
I dessa fall ska licenserna med hänvisning till force majeure upphävas i fråga om belopp som man ännu inte ansökt om och den berörda säkerheten ska frisläppas.
Artikel 23
1. Ansökningar om bidragslicenser, utom sådana som gäller livsmedelsbistånd enligt artikel 36, ska gälla endast om en säkerhet som uppgår till 10 % av det begärda beloppet har ställts i enlighet med de villkor som anges i artikel 14 i förordning (EG) nr 376/2008.
2. Säkerheten ska frisläppas i enlighet med de villkor som anges i artikel 40 i denna förordning.
Artikel 24
1. Ansökan om bidragslicens samt bidragslicensen ska upprättas enligt formuläret ”Exportlicens med eller utan förutfastställelse” i bilaga I till förordning (EG) nr 376/2008 och beloppet ska anges i euro.
Dokumenten ska fyllas i enligt anvisningarna i bilaga VI till denna förordning.
2. Om sökanden inte avser att exportera via någon annan medlemsstat än den stat där bidragslicensen söks, får den behöriga myndigheten spara bidragslicensen, till exempel elektroniskt. I så fall ska den behöriga myndigheten underrätta sökanden om att hans bidragslicens har registrerats och skicka uppgifterna på licensinnehavarens exemplar till honom, nedan kallat kopia nr 1. Den utfärdande myndighetens kopia av bidragslicensen, nedan kallad kopia nr 2, ska inte utfärdas.
Den behöriga myndigheten ska registrera alla uppgifter från de bidragslicenser som behandlas i avsnitten III och VI i bilaga VI samt de belopp som avskrivits från licenserna.
Artikel 25
1. Skyldigheter som följer av licenser ska inte kunna överlåtas. Rättigheter som följer av licenser får överlåtas av licensinnehavaren under licensernas giltighetstid, förutsatt att rättigheterna som följer av varje licens eller dellicens överlåts till en enda licensmottagare. Denna överlåtelse ska gälla belopp som ännu inte använts på licensen eller dellicenserna.
2. Mottagaren får inte överlåta sina rättigheter, men får låta dem gå tillbaka till licensinnehavaren. Återbördandet ska gälla belopp som ännu inte avskrivits från licensen eller dellicensen. I så fall ska den utfärdande myndigheten anteckna någon av de uppgifter som anges i bilaga VIII i licensens fält 6.
3. Om den ursprunglige licensinnehavaren begär överlåtelse eller licensmottagaren återbördar licensen till den ursprunglige licensinnehavaren, ska den utfärdande myndigheten eller den eller de myndigheter som varje medlemsstat utser anteckna följande på licensen eller i förekommande fall dellicensen:
a)
Licensmottagarens namn och adress enligt vad som anges i punkt 1 eller den uppgift som anges i punkt 2.
b)
Datum för överlåtelse eller återbördande till den ursprunglige licensinnehavaren styrkt genom myndighetens stämpel.
4. Överlåtelsen eller återbördandet ska gälla från den dag då den anteckning som avses i punkt 3 b görs.
Artikel 26
1. Ansökningar om förutfastställelse av bidragssatsen ska avse alla tillämpliga bidragssatser.
2. Ansökan om förutfastställelse får lämnas in antingen i samband med ansökan om bidragslicensen eller från och med den dag bidragslicensen ställs ut.
3. Ansökningar om förutfastställelse ska utformas i enlighet med avsnitt II i bilaga VI på den blankett som avses i bilaga I till förordning (EG) nr 376/2008. Förutfastställelsen ska inte vara tillämplig på exportleveranser som genomförs före den dag då ansökan lämnades in.
4. Ansökningar om förutfastställelse som lämnats in på en torsdag ska anses vara inlämnade följande arbetsdag.
Artikel 27
1. Innehavaren av en bidragslicens kan ansöka om en dellicens som utformats på den blankett som avses i bilaga I till förordning (EG) nr 376/2008. Ansökan ska innehålla de uppgifter som avses i punkt 3 i avsnitt II i bilaga VI till denna förordning.
Det belopp för vilket en dellicens ansöks ska antecknas på originallicensen.
2. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 9 i förordning (EG) nr 376/2008 kan dellicenser med giltighet i hela unionen utfärdas på grundval av registrerade licenser som är giltiga i en enda medlemsstat.
Artikel 28
1. Varje exportör ska sammanställa en särskild bidragsansökan i enlighet med artikel 46 i förordning (EG) nr 612/2009. Den ska lämnas in till den utbetalande myndigheten tillsammans med motsvarande licenser utom då licenserna registrerats enligt artikel 24.2 i denna förordning eller om det gäller export som inte omfattas av bidragslicenser.
Den behöriga myndigheten får betrakta denna ansökan som ett dokument som inte rör betalningen enligt artikel 46.2 i förordning (EG) nr 612/2009.
Den behöriga myndigheten får betrakta den särskilda ansökan som en exportdeklaration i den mening som avses i artikel 5.1 i förordning (EG) nr 612/2009. I detta fall ska datumet för den utbetalande myndighetens mottagande av ansökan, som avses i punkt 2 i den här artikeln, vara det datum då den myndigheten tar emot exportdeklarationen. I alla andra fall ska ansökan innehålla närmare uppgifter om exportdeklarationen, inklusive exportdeklarationens referensnummer.
2. Den utbetalande myndigheten ska fastställa det begärda beloppet på grundval av den information som anges i ansökan och beslutet ska endast grundas på de(n) exporterade basproduktens/basprodukternas kvantitet och beskaffenhet samt de(n) gällande bidragssatsen/bidragssatserna. Exportdeklarationen ska innehålla en tydlig uppgift om eller hänvisning till dessa uppgifter.
Den utbetalande myndigheten ska anteckna detta belopp på bidragslicensen inom sex månader efter det att ansökan mottagits.
Licenserna ska avskrivas på baksidan av kopia nr 1. Fälten 28, 29 och 30 ska innehålla beloppen i euro i stället för kvantiteten.
Tredje stycket ska i tillämpliga delar gälla licenser i elektronisk form.
3. Efter utfärdande och om bidragslicensen inte är registrerad enligt vad som anges i artikel 24.2, ska kopia nr 1 av licensen lämnas tillbaka till licensinnehavaren eller behållas av den utbetalande myndigheten på begäran av exportören.
4. Säkerheten för det belopp för vilket bidragslicensen har utfärdats för export av varor får frisläppas eller överföras för att garantera förskottsbetalningen av bidraget i enlighet med kapitel 2 i avdelning II i förordning (EG) nr 612/2009.
Artikel 29
1. Bidragslicenser som utfärdats för en enda budgetperiod får bli föremål för separata ansökningar i sex omgångar. Ansökningar om licenser kan lämnas in senast
a)
den 7 september för licenser för användning från och med den 1 oktober,
b)
den 7 november för licenser för användning från och med den 1 december,
c)
den 7 januari för licenser för användning från och med den 1 februari,
d)
den 7 mars för licenser för användning från och med den 1 april,
e)
den 7 maj för licenser för användning från och med den 1 juni,
f)
den 7 juli för licenser för användning från och med den 1 augusti.
2. Ansökan om bidragslicenser kan endast lämnas in för den omgång som motsvarar nästkommande tidsgräns, enligt vad som anges i punkt 1, och som följer efter ansökningsdagen.
Artikel 30
Sista datum för medlemsstaternas anmälan till kommissionen av ansökningar om licenser ska vara följande:
a)
Den 14 september för sådana licenser som avses i artikel 29.1 a.
b)
Den 14 november för sådana licenser som avses i artikel 29.1 b.
c)
Den 14 januari för sådana licenser som avses i artikel 29.1 c.
d)
Den 14 mars för sådana licenser som avses i artikel 29.1 d.
e)
Den 14 maj för sådana licenser som avses i artikel 29.1 e.
f)
Den 14 juli för sådana licenser som avses i artikel 29.1 f.
Artikel 31
1. Det totala beloppet för vilket bidragslicenser får utfärdas för varje budgetperiod ska fastställas enligt punkt 2.
2. Från det belopp som motsvarar maximibeloppet för bidragen, fastställt i enlighet med artikel 9.2 i avtalet, ska följande delar dras av:
a)
Det belopp med vilket maximibeloppet överskrids och som felaktigt beviljades under föregående budgetår.
b)
Det belopp som är reserverat för att täcka sådan export som avses i kapitel IV i denna förordning.
c)
De belopp för vilka bidragslicenser som är giltiga under den aktuella budgetperioden har utfärdats.
3. Det belopp för vilket utfärdade licenser, enligt artikel 41, har återlämnats, ska läggas till det belopp som erhållits i enlighet med punkt 2.
4. Ett belopp som är reserverat för att täcka sådan export som avses i kapitel IV men som förblir oanvänt ska läggas till det belopp som erhålls i enlighet med punkt 2.
5. Om det råder osäkerhet beträffande något av de belopp som avses i punkt 2 ska hänsyn tas till detta då det slutliga beloppet fastställs.
Artikel 32
Totalbeloppet för de licenser som får utfärdas under de omgångar som avses i artikel 29 ska vara
a)
30 % av det belopp som beräknats i enlighet med artikel 31, fastställt den 14 september när det gäller den omgång som avses i artikel 29.1 a,
b)
27 % av det belopp som beräknats i enlighet med artikel 31, fastställt den 14 november när det gäller den omgång som avses i artikel 29.1 b,
c)
32 % av det belopp som beräknats i enlighet med artikel 31, fastställt den 14 januari när det gäller den omgång som avses i artikel 29.1 c,
d)
44 % av det belopp som beräknats i enlighet med artikel 31, fastställt den 14 mars när det gäller den omgång som avses i artikel 29.1 d,
e)
67 % av det belopp som beräknats i enlighet med artikel 31, fastställt den 14 maj när det gäller den omgång som avses i artikel 29.1 e,
f)
100 % av det belopp som beräknats i enlighet med artikel 31, fastställt den 14 juli när det gäller den omgång som avses i artikel 29.1 f.
AVSNITT 2
Ansökan om och utfärdande av bidragslicenser
Artikel 33
1. Om det totalbelopp som begärs i de ansökningar som inkommit för var och en av de berörda omgångarna skulle överstiga det maximibelopp som anges i artikel 31.2, ska kommissionen fastställa en nedsättningskoefficient som ska gälla för alla ansökningar som inlämnats före motsvarande datum som anges i artikel 29, så att det maximibelopp som anges i artikel 31 inte överskrids.
Kommissionen kommer att offentliggöra koefficienten i Europeiska unionens officiella tidning inom fem arbetsdagar efter de datum som anges i artikel 30.
2. Om kommissionen fastställer en nedsättningskoefficient, ska licenserna utfärdas för det belopp som begärts, multiplicerat med 1 minus den nedsättningskoefficient som fastställts i enlighet med punkt 1 i denna artikel eller artikel 34.3 a.
När det gäller den omgång som avses i artikel 29.1 f får sökanden dock dra tillbaka sin ansökan inom fem arbetsdagar efter det att koefficienten har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
3. Medlemsstaterna ska anmäla till kommissionen före den 1 augusti de belopp för vilka licensansökningar har dragits tillbaka i enlighet med punkt 2 andra stycket.
Artikel 34
1. Om ingen reduktionskoefficient har offentliggjorts i enlighet med artikel 33.1 efter det att datum för inlämnande av ansökningar om bidragslicenser för en särskild omgång enligt artikel 29.1 har löpt ut, får aktörerna lämna in en ansökan om utfärdande av en bidragslicens på eventuellt återstående belopp i den omgång som det ännu inte ansökts om.
Ansökan ska lämnas in före nästa slutdatum enligt artikel 29.1.
2. De ansökningar som lämnas in under en vecka ska anmälas av medlemsstaterna till kommissionen nästföljande måndag. Motsvarande licenser får utfärdas från och med den onsdag som följer efter anmälan, såvida inte kommissionen ger andra anvisningar.
3. Om det totalbelopp för vilket det inkommer ansökningar under en viss ansökningsvecka överskrider det tillgängliga återstående belopp som avses i punkt 1, ska kommissionen vidta en eller fler av följande åtgärder:
a)
Fastställa en nedsättningskoefficient som ska gälla ansökningar om bidragslicenser som lämnats in under ansökningsveckan och som anmälts till kommissionen, men för vilka inga bidragslicenser ännu har utfärdats.
b)
Uppmana medlemsstaterna att avslå ansökningar som lämnats in under just den ansökningsveckan och som ännu inte har anmälts till kommissionen.
c)
Tills vidare stoppa inlämnandet av ansökningar om bidragslicenser.
4. Förordningar som antas i enlighet med punkt 3 ska offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning inom tre dagar från anmälan av ansökningarna enligt punkt 2.
Artikel 35
1. Bidragslicenser ska vara giltiga från och med utfärdandedatum enligt definitionen i artikel 22.1 i förordning (EG) nr 376/2008.
2. Om inget annat följer av andra stycket ska bidragslicenserna gälla till den sista dagen i den femte månaden efter ansökningsmånaden, eller till den sista dagen i budgetperioden, om denna dag infaller först.
De bidragslicenser som avses i artikel 36 ska gälla till den sista dagen i den femte månaden efter ansökningsmånaden.
3. Om bidragssatserna är förutfastställda enligt artikel 26, ska de satserna gälla till den sista giltighetsdagen för licensen.
Artikel 36
Kommissionens förordning (EG) nr 2298/2001 (13) ska tillämpas på ansökningar om bidragslicenser och bidragslicenser som utfärdats för export av varor som utgör en del i sådant internationellt livsmedelsbistånd som avses i artikel 10.4 i avtalet.
Artikel 37
1. Vid tillämpningen av artikel 47 i förordning (EG) nr 376/2008 ska bestämmelserna i punkterna 2-11 i denna artikel tillämpas.
2. Från och med den 1 oktober varje budgetperiod får licensansökningar, som har samband med en infordran av anbud, som utfärdats i ett importerande tredjeland, om exportbidrag med förutfastställelse den dag då ansökan lämnas in, göras enligt denna artikel utanför de perioder som fastställs i artiklarna 29 och 34, om det sammanlagda licensbelopp som olika exportörer ansökt om men ännu inte fått beviljat med anledning av en enskild anbudsinfordran är högst 2 miljoner euro.
Denna övre gräns kan dock höjas till 4 miljoner euro, om ingen av de nedsättningskoefficienter som offentliggjorts sedan början av budgetperioden och som avses i artikel 33.1 eller artikel 34.3 är större än 50 %.
3. Det belopp för vilket licens eller licenser har sökts får inte överstiga den kvantitet som anges i anbudsinfordran multiplicerat med motsvarande bidragssats, förutfastställt på dagen för inlämningen av ansökan. Ingen hänsyn ska tas till eventuella tillåtna avvikelser eller valmöjligheter enligt anbudsinfordran.
4. Förutom de upplysningar som avses i artikel 47.3 första stycket i förordning (EG) nr 376/2008 ska medlemsstaterna genast meddela kommissionen de belopp som varje licensansökan avser samt dag och klockslag för inlämningen av varje ansökan.
5. Om de belopp som har anmälts under punkt 4 tillsammans med beloppen för vilka en eller flera licenser redan har sökts med anledning av samma anbudsinfordran överstiger det tillämpliga gränsvärdet som fastställs i punkt 2, ska kommissionen inom två arbetsdagar efter mottagandet av den ytterligare information som avses i punkt 4 underrätta medlemsstaterna om att bidragslicensen inte ska utfärdas till aktören.
6. Kommissionen får tillfälligt upphäva tillämpningen av punkt 2 på ännu ej inlämnade ansökningar om det sammanlagda bidragsbeloppet av licenser som får utfärdas enligt artikel 47 i förordning (EG) nr 376/2008 är mer än 4 miljoner euro under en och samma budgetperiod. Beslut om upphävande ska offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning.
7. Genom undantag från artikel 35.1 och 35.2 i den här förordningen ska bidragslicenser som utfärdas i enlighet med artikel 47 i förordning (EG) nr 376/2008 vara giltiga från utfärdandedagen i den mening som avses i artikel 22.2 i förordning (EG) nr 376/2008. Bidragslicenser ska gälla i högst åtta månader räknat från utfärdandemånaden eller till den 30 september om detta datum infaller först. Förutfastställda bidragsbelopp ska gälla till licensens sista giltighetsdag.
8. Om den behöriga myndigheten i enlighet med artikel 47.9 a i förordning (EG) nr 376/2008 anser det styrkt att det organ som infordrade anbud har upphävt kontraktet på grunder som den anbudsgivare som tilldelades kontraktet inte kan lastas för och som inte kan anses utgöra force majeure, ska den behöriga myndigheten frisläppa säkerheten, om den förutfastställda bidragssatsen som hänför sig till den basprodukt som motsvarar det högsta bidraget jämfört med övriga förbrukade basprodukter, är högre än eller lika stor som den bidragssats som gäller sista dagen då licensen är giltig.
9. Om den behöriga myndigheten i enlighet med artikel 47.9 b i förordning (EG) nr 376/2008 anser det styrkt att det organ som infordrade anbud tvingade den anbudsgivare som tilldelades kontraktet att godkänna ändringar i kontraktet på grunder som han inte kan lastas för och som inte kan anses utgöra force majeure, får den behöriga myndigheten förlänga licensens giltighet och den period för vilken förutfastställelsen gäller till den 30 september.
10. Om den utvalde anbudsgivaren i enlighet med artikel 47.9 c i förordning (EG) nr 376/2008 kan visa att anbudsinfordran eller det efter tilldelningen ingångna kontraktet föreskriver en negativ tillåten avvikelse eller valmöjlighet på mer än 5 % samt att det organ som begärde in anbud åberopar denna klausul, ska skyldigheten att exportera bedömas som fullgjord när den exporterade kvantiteten är högst 10 % mindre än den kvantitet som motsvarar det belopp för vilket licensen har utfärdats.
Första stycket ska gälla, om den förutfastställda bidragssatsen som hänför sig till den basprodukt som motsvarar det största bidraget jämfört med övriga förbrukade basprodukter är högre eller lika stor som den bidragssats som gäller sista dagen licensen är giltig. I sådana fall ska den procentsats på 95 % som avses i artikel 40.3 och 40.5 i denna förordning ersättas med procentsatsen 90 %.
11. Vid tillämpning av punkterna 1-10 i denna artikel ska den tidsfrist på 21 dagar som anges i artikel 47.5 i förordning (EG) nr 376/2008 vara 44 dagar.
AVSNITT 3
Säkerheter
Artikel 38
1. Utfärdandet av en bidragslicens medför att innehavaren är skyldig att begära bidrag för exportleveranser som genomförs under licensens giltighetstid, för ett belopp som är lika med det belopp för vilket bidragslicensen utfärdats.
Uppfyllandet av den skyldighet som avses i första stycket ska garanteras genom den säkerhet som avses i artikel 23.
2. Den skyldighet som avses i punkt 1 första stycket i denna artikel ska betraktas som ett primärt krav enligt artikel 20.2 i förordning (EEG) nr 2220/85.
Artikel 39
1. Det primära kravet ska anses vara uppfyllt om exportören har överlämnat ansökan avseende varor som exporterats under licensens giltighetstid och i enlighet med de villkor som anges i artikel 28 och i avsnitt V i bilaga VI.
2. När den särskilda ansökan inte är exportdeklarationen, ska den lämnas in senast tre månader efter det att bidragslicensen med det nummer som antecknats på den särskilda ansökan upphör att gälla, utom i fall av force majeure.
Om den tidsfrist på tre månader som anges i första stycket inte iakttas ska det primära kravet inte anses vara uppfyllt.
3. Bevis på att det primära kravet uppfyllts ska tillhandahållas genom att kopia nr 1 av den i enlighet med artikel 28.2 avskrivna bidragslicensen visas upp för den behöriga myndigheten. Detta bevis ska lämnas inom tolv månader efter det att licensen upphört att gälla.
Första stycket ska i tillämpliga delar gälla licenser som registrerats enligt artikel 24.2.
4. Genom undantag från artikel 22.3 i förordning (EEG) nr 2220/85 ska en säkerhet enligt artikel 23 i denna förordning anses förverkad i proportion till det belopp för vilket erforderliga bevis inte tillhandahållits inom de tidsfrister som anges i punkterna 2 och 3 i denna artikel.
Artikel 40
1. Om en nedsättningskoefficient tillämpas i enlighet med artikel 33.2 eller artikel 34.3 a, ska den del av säkerheten som motsvarar det ställda beloppet multiplicerat med nedsättningskoefficienten genast frisläppas.
2. Om sökanden drar tillbaka sin licensansökan i enlighet med artikel 33.2 andra stycket ska 80 % av den ursprungliga säkerheten frisläppas.
3. Hela säkerheten ska frisläppas när licensinnehavaren har begärt bidrag som uppgår till 95 % av det belopp för vilket licensen har utfärdats.
4. På begäran av licensinnehavaren får medlemsstaterna frisläppa säkerheten i delbelopp i proportion till de belopp för vilka de villkor som avses i artikel 39.1 och 39.3 har uppfyllts, under förutsättning att det har styrkts att en ansökan gjorts om ett belopp på minst 5 % av det belopp som anges i licensen.
5. Om ansökningar har lämnats för bidrag som uppgår till mindre än 95 % av det belopp för vilket licensen utfärdats, ska en del av säkerheten, motsvarande 10 % av skillnaden mellan 95 % av det belopp för vilket licensen har utfärdats och det belopp som faktiskt har utnyttjats, förverkas.
6. Om det belopp för vilket de villkor som avses i artikel 39.1 och 39.3 har uppfyllts sammanlagt utgör mindre än 5 % av det belopp som anges i licensen, ska hela säkerheten förverkas.
7. Om den säkerhet som ska förverkas är på 100 euro eller mindre för en viss licens, ska den berörda medlemsstaten frisläppa hela säkerheten.
Artikel 41
1. Om licensen eller dellicensen återlämnas till den utfärdande myndigheten under de första två tredjedelarna av dess giltighetsperiod, ska den motsvarande säkerhet som ska förverkas minskas med 40 %, varvid varje del av en dag ska räknas som en hel dag.
2. Om licensen eller dellicensen återlämnas till den utfärdande myndigheten under den sista tredjedelen av dess giltighetsperiod eller under den månad som följer efter dagen för giltighetsperiodens slut, ska den motsvarande säkerhet som ska förverkas minskas med 25 %.
3. Punkterna 1 och 2 ska endast tillämpas på licenser och dellicenser som återlämnas till den utfärdande myndigheten under den budgetperiod för vilken licenserna har utfärdats och under förutsättning att de har återlämnats senast den 31 augusti under den perioden.
KAPITEL IV
EXPORT SOM INTE OMFATTAS AV LICENSER
Artikel 42
1. Licenser ska inte krävas för export för vilken ansökningar som inlämnats av aktören under budgetåret inte leder till utbetalning av mer än 100 000 euro.
2. Licenser ska inte krävas för sådana leveranser som avses i artikel 4.1 andra stycket tredje strecksatsen samt i artiklarna 33.1, 37.1, 41.1 och 43.1 i förordning (EG) nr 612/2009.
3. Punkterna 1 och 2 ska tillämpas även på export som utförs av aktörer som har haft en bidragslicens under den berörda budgetperioden eller som har en sådan licens vid exporttillfället.
4. Punkterna 1, 2 och 3 ska endast tillämpas i den medlemsstat där den sökande är etablerad.
Artikel 43
1. För varje budgetperiod får bidrag inom gränsen för en reserv på totalt 40 miljoner euro för varje budgetår betalas ut för export som avses i artikel 42.1.
2. Exportbidrag i samband med sådant internationellt livsmedelsbistånd som avses i artikel 10.4 i avtalet och sådana leveranser som avses i artikel 4.1 andra stycket tredje strecksatsen samt i artiklarna 33.1, 37.1, 41.1 och 43.1 i förordning (EG) nr 612/2009 ska inte beaktas vid fastställandet av utgiftsnivån under den reserv som avses i punkt 1.
Artikel 44
1. Om summan av de belopp som anmälts av medlemsstaterna i enlighet med artikel 53 uppgår till 30 miljoner euro får kommissionen med hänsyn till unionens internationella åtaganden upphäva tillämpningen av artikel 43.1 i högst 20 arbetsdagar när det gäller export som inte täcks av en bidragslicens.
2. Under de omständigheter som anges i punkt 1 får kommissionen i enlighet med artikel 16.2 i förordning (EG) nr 1216/2009 upphäva tillämpningen av artikel 43.1 i den här förordningen i mer än 20 arbetsdagar när det gäller export som inte täcks av en bidragslicens.
KAPITEL V
EXPORTÖRERNAS SKYLDIGHETER
Artikel 45
1. Vid export av varorna ska den berörda parten deklarera de kvantiteter av basprodukter, därav bearbetade produkter eller produkter som jämställs med en av dessa två kategorier enligt artikel 3, som faktiskt har förbrukats, i den mening som avses i artikel 10, vid framställning av dessa varor och för vilka exportbidrag kommer att begäras, eller på annat sätt hänvisa till sammansättningen, om den har fastställts i enlighet med artikel 10.4.
2. När varor har förbrukats vid framställning av varor som ska exporteras, ska den berörda partens deklaration innehålla uppgifter om de faktiskt förbrukade varukvantiteterna samt om arten och kvantiteten av varje basprodukt, därav bearbetad produkt och/eller de produkter som jämställs med en av dessa två kategorier enligt artikel 3 som har förbrukats vid framställning av varorna.
Den berörda parten ska till stöd för sin deklaration förse de behöriga myndigheterna med alla de handlingar och uppgifter som dessa anser vara av intresse. Berörda handlingar och uppgifter får ha och lämnas in i elektronisk form.
De behöriga myndigheterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att kontrollera riktigheten av deklarationen.
3. På begäran av de behöriga myndigheterna i den medlemsstat inom vars territorium tullformaliteterna i samband med exporten äger rum ska de behöriga myndigheterna i de övriga medlemsstaterna direkt meddela dem alla tillgängliga uppgifter för att möjliggöra kontroll av den deklaration som lämnats av den berörda parten.
Artikel 46
Genom undantag från artikel 45 och i samråd med de behöriga myndigheterna får deklarationen avseende de förbrukade produkterna eller varorna ersättas med en sammanfattande deklaration av kvantiteten förbrukade produkter eller med en hänvisning till en deklaration av dessa kvantiteter, om de redan beräknats i enlighet med artikel 10.4 och under förutsättning att tillverkaren ställer all den information till myndigheternas förfogande som krävs för att kontrollera deklarationen.
Artikel 47
1. Exportörer som inte upprättar den deklaration som avses i artikel 46 eller inte tillhandahåller tillfredsställande uppgifter till stöd för sin deklaration, ska inte ha rätt till exportbidrag.
2. Genom undantag från punkt 1 kan den berörda parten dock på sin uttryckliga begäran beviljas ett exportbidrag om de berörda varorna anges i kolumnerna 1 och 2 i bilaga IV. Arten och kvantiteten av basprodukterna som beaktas för beräkningen av ett sådant exportbidrag ska fastställas på grundval av en analys av de varor som ska exporteras och i enlighet med tabellen i bilaga IV. Den behöriga myndigheten ska fastställa villkoren för hur denna analys ska genomföras och vilka underlag som behövs till stöd för begäran.
3. Kostnaden för en sådan analys ska bäras av exportören.
Artikel 48
1. Artikel 45 ska inte tillämpas på de kvantiteter av jordbruksprodukter som fastställts i enlighet med bilaga III, med undantag av följande:
a)
De kvantiteter sådana produkter som avses i artikel 45.1 och som exporteras i form av varor som delvis framställts av produkter för vilka utbetalningen av exportbidrag omfattas av förordning (EG) nr 1234/2007 och delvis av andra produkter enligt de villkor som fastställs i artikel 11.2.
b)
De kvantiteter ägg eller äggprodukter som exporteras i form av pastaprodukter enligt KN-nummer 1902 11 00.
c)
Torrsubstanshalten i färska pastaprodukter enligt artikel 11.1 andra stycket.
d)
Arten av de faktiskt förbrukade basprodukterna vid framställning av D-glucitol (sorbitol) enligt KN-nummer 2905 44 och 3824 60 samt eventuellt de procentandelar D-glucitol (sorbitol) som framställs av stärkelseprodukter och sackaros.
e)
De kvantiteter kasein som exporteras i form av varor enligt KN-nummer 3501 90 90.
f)
Maltdryckens platograd enligt KN-nummer 2202 90 10.
g)
Den kvantitet omältat korn som godkänns av behöriga myndigheter.
Den varubeskrivning som anges i exportdeklarationen och i ansökan om bidrag för de varor som förtecknas i bilaga III ska göras enligt nomenklaturen i den bilagan.
2. När varorna analyseras i enlighet med artiklarna 45, 46 och 47 eller punkterna 1 eller 3 i denna artikel ska analysmetoderna vara de som avses i kommissionens förordning (EG) nr 904/2008 (14) eller, om sådana metoder saknas, de som avses i kommissionens förordning (EG) nr 900/2008 (15) eller, om sådana metoder saknas, de som används i samband med klassificering enligt Gemensamma tulltaxan av motsvarande varor som importeras till unionen.
3. I det dokument som attesterar den nämnda exporten ska anges kvantiteterna av de exporterade varorna och kvantiteterna av de varor som avses i artikel 45.1 eller ges en hänvisning till den sammansättning som har fastställts i enlighet med artikel 10.4. Om artikel 47.2 är tillämplig, ska i stället för de sistnämnda kvantiteterna anges de basproduktkvantiteter som förtecknas i kolumn 4 i bilaga IV och som motsvarar resultatet av analysen av de exporterade varorna.
4. För att ett bidrag ska beviljas för varor med KN-nummer 0403 10 51 till 0403 10 99, 0403 90 71 till 0403 90 99, 0405 20 10, 0405 20 30, 2105 00 99, 3502 11 90 och 3502 19 90 måste de uppfylla kraven i förordning (EG) nr 852/2004 och förordning (EG) nr 853/2004, inklusive kraven på att ha behandlats i godkända anläggningar och att uppfylla de märkningskrav som anges i avsnitt I i bilaga II till förordning (EG) nr 853/2004.
5. Vid tillämpning av artiklarna 45 och 46 ska varje medlemsstat meddela kommissionen vilka kontroller som den genomför inom sitt territorium för de olika slagen av exporterade varor. Kommissionen ska informera de övriga medlemsstaterna om detta.
Artikel 49
1. I enlighet med artiklarna 45 och 46 i denna förordning och med tillämpning av artikel 12 i förordning (EG) nr 612/2009 ska den berörda parten, för varor som innehåller spannmål, ris, mjölk och mjölkprodukter eller ägg enligt artikel 162.1 a i, ii, v och vii och artikel 162.1 b i förordning (EG) nr 1234/2007 uppvisa en deklaration om att ingen av dessa ingredienser har importerats från tredjeland eller en specifikation om vilka kvantiteter av dessa produkter som importerats från tredjeland.
2. När en begäran görs om att kvantiteterna ska bestämmas i enlighet med artikel 10.4, får den behöriga myndigheten godta en deklaration från den berörda parten om att de spannmåls-, ris-, mjölk- och äggprodukter som avses i punkt 1 och som har importerats från tredjeland inte kommer att användas.
3. När en begäran görs om att kvantiteterna ska fastställas i enlighet med artikel 11.1 eller i enlighet med artikel 47.2, får den behöriga myndigheten godta en deklaration från den berörda parten om att de spannmål-, ris-, mjölk- och äggprodukter som avses i punkt 1 och som har importerats från tredjeland inte kommer att användas.
4. De deklarationer som avses i punkterna 1, 2 och 3 ska kontrolleras av de behöriga myndigheterna på lämpligt sätt.
KAPITEL VI
UTBETALNING AV BIDRAG
Artikel 50
1. När det gäller varor som exporteras under perioden 1-15 oktober varje år ska exportbidrag inte betalas ut före den 16 oktober.
Om kommissionen bedömer att det finns risk för att unionen inte kan fullgöra sina internationella åtaganden, ska bidrag för varor som exporteras mot uppvisande av en bidragslicens utfärdad för en viss budgetperiod och som ska utbetalas efter denna period, inte utbetalas före den 16 oktober. I så fall får den frist som anges i artikel 46.8 i förordning (EG) nr 612/2009 tillfälligt förlängas till tre månader och 15 dagar genom en förordning som ska offentliggöras före den 20 september i Europeiska unionens officiella tidning.
2. När det gäller varor förtecknade i bilaga II till denna förordning ska, genom undantag från artikel 24 i förordning (EG) nr 612/2009 och oberoende av vilket land eller territorium som varorna är destinerade till vid exporten, det belopp som anges i artikel 24.1 a ii i förordning 612/2009 gälla i följande fall:
a)
Varorna föreligger i detaljhandelsförpackningar med nettoinnehåll på högst 2,5 kg eller 2 l och är märkta enligt artikel 1.3 a i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG (16), där antingen importören i destinationslandet anges eller där texten är på ett av destinationslandets officiella språk eller på ett språk som är lätt att förstå för landets invånare.
b)
En enskild aktör exporterar varor, minst tolv gånger under de två år som föregick ansökan om undantag enligt punkt 3, som inte innehåller mer än 90 viktprocent av någon enskild bidragsberättigande basprodukt, klassas i en identisk 8-ställig KN-kod och går till samma mottagare.
3. I de fall som anges i punkt 2 får medlemsstaterna på begäran bevilja ett formellt tillstånd som undantar exportören från kravet i artikel 17 i förordning (EG) nr 612/2009 på att lägga fram handlingar, med undantag för transportdokumentet.
Det tillstånd som avses i första stycket ska, om det inte återkallas, gälla i högst två år och gå att förlänga. Medlemsstaterna får efter eget gottfinnande bestämma om återkallelse och särskilt ska de omedelbart återkalla tillståndet om de har skälig anledning att misstänka att exportören inte iakttar villkoren för det.
Tillstånd som beviljats enligt första stycket ska betraktas som riskfaktorer som ska beaktas vid tillämpningen av artikel 2.1 i rådets förordning (EG) nr 485/2008 (17).
Exportörer som åberopar ett tillstånd ska ange tillståndets nummer på det administrativa enhetsdokumentet och på den särskilda ansökan om betalning som avses i artikel 28 i den här förordningen.
4. Genom undantag från punkt 3 får medlemsstaterna i fall som anges i punkt 2 b undanta den berörda exportören från kravet att lägga fram transportdokumenten för all export som omfattas av ett tillstånd, förutsatt att den berörda exportören åläggs att lägga fram transportdokumenten för minst 10 % av exportdeklarationerna eller minst en per år, beroende på vilket som är störst, varvid medlemsstaterna ska välja ett alternativ med tillämpning av de kriterier som fastställs i kommissionens förordning (EG) nr 1276/2008 (18).
5. Varor som förtecknas i bilaga II till denna förordning och omfattas av en senast 30 september 2007 godkänd exportdeklaration samt för vilka exportören inte kan lämna bevis enligt artikel 17.1 i förordning (EG) nr 612/2009 ska anses ha importerats till tredjeland, på villkor att exportören uppvisar kopior av transportdokumentet och av antingen något av de dokument som förtecknas i artikel 17.2 i förordning (EG) nr 612/2009 eller ett bankdokument utfärdat av ett godkänt kreditinstitut som är etablerat inom unionen, vilket ska styrka att exportörens konto hos kreditinstitutet har krediterats betalningen för exporten, eller betalningsbeviset.
6. Vid tillämpning av artikel 27 i förordning (EG) nr 612/2009 ska medlemsstaterna beakta punkt 5.
KAPITEL VII
ANMÄLNINGSSKYLDIGHET
Artikel 51
1. Medlemsstaterna ska före den 10:e varje månad anmäla följande till kommissionen:
a)
De belopp, uttryckt i euro, för vilka bidragslicenser har återlämnats under föregående månad i enlighet med artikel 41.1.
b)
De belopp, uttryckt i euro, för vilka det under den föregående månaden fastställdes att det primära krav som avses i artikel 38 inte har uppfyllts.
c)
De bidragslicenser, uttryckt i euro, som utfärdats under föregående månad enligt artikel 35.
d)
De bidragslicenser, uttryckt i euro, som utfärdats under föregående månad enligt artikel 47 i förordning (EG) nr 376/2008.
De belopp som avses i första stycket led b ska differentieras på den budgetperiod för bidragslicensen som de hänför sig till.
2. Medlemsstaterna ska före den 1 november varje år underrätta kommissionen om det totala belopp, uttryckt i euro, som före den 1 oktober det året avskrivits av bidragslicenser som utfärdats under den budgetperiod som avslutas den 30 september för det föregående kalenderåret.
Artikel 52
1. Medlemsstaterna ska senast i slutet av månaden efter den aktuella kalendermånaden till kommissionen via systemet för datautbyte kallat DEX vidarebefordra statistiska uppgifter om varor som omfattas av denna förordning för vilka exportbidrag beviljats föregående månad, uppdelad efter åttaställigt KN-nummer och omfattande
a)
kvantiteter sådana varor, uttryckt i ton eller någon annan angiven måttenhet,
b)
belopp, uttryckt i euro, av exportbidrag som beviljats föregående månad med avseende på var och en av de aktuella basjordbruksprodukterna,
c)
kvantiteter, uttryckt i ton, för var och en av de basjordbruksprodukter för vilka bidrag beviljats.
2. Medlemsstaterna ska före den 31 december varje år underrätta kommissionen om summan av alla bidragsbelopp, uttryckt i euro, som de beviljat under den budgetperiod som avslutas den 30 september det året när det gäller exportleveranser som genomförts under den budgetperiod som avslutas den 30 september föregående kalenderår och under tidigare budgetperioder som tidigare inte har anmälts för exportleveranser, med angivande av de aktuella perioderna.
3. Vid tillämpningen av punkterna 1 och 2 ska beviljade bidrag omfatta förskottsbetalningar.
4. Medlemsstaterna ska före den 31 december varje år underrätta kommissionen om summan av alla bidrag som har utbetalats felaktigt och som har återkrävts, uttryckt i euro, under den budgetperiod som avslutas den 30 september det året, med angivande av de aktuella budgetperioderna.
Artikel 53
Medlemsstaterna ska senast den 5:e i varje månad till kommissionen anmäla de bidragsbelopp som de har beviljat i enlighet med artikel 43.1 för perioden från den 16:e till slutet av föregående månad, och senast den 20:e i varje månad anmäla de bidragsbelopp som beviljats i enlighet med artikel 43.1 för perioden från den 1:a till den 15:e i den månaden. I förekommande fall ska medlemsstaterna underrätta kommissionen om att inte några belopp har beviljats under de berörda dagarna.
KAPITEL VIII
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 54
Förordning (EG) nr 1043/2005 ska upphöra att gälla.
Hänvisningar till den upphävda förordningen ska anses som hänvisningar till den här förordningen och ska läsas i enlighet med jämförelsetabellen i bilaga IX.
Artikel 55
Denna förordning träder i kraft den andra dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Den ska gälla ansökningar som lämnas in från och med den 8 juli 2010 för licenser för användning från och med den 1 oktober 2010.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 29 juni 2010.