ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 11. ledna 2012
o státní podpoře C 21/10 (ex E 1/10) - Finsko na základě nepřijetí příslušných opatření pro systém pojištění v odvětví rybolovu poté, co Komise přijala revidované pokyny pro posuzování státní podpory v odvětví rybolovu a akvakultury
(oznámeno pod číslem K(2011) 10065)
(Pouze finské a švédské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/287/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“), a zejména na čl. 108 odst. 1 a 2 této smlouvy,
po výzvě zúčastněných stran k předložení připomínek (1) v souladu s výše uvedenými ustanoveními,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
V roce 2004 Komise přijala revidované Pokyny pro posuzování státní podpory v odvětví rybolovu a akvakultury (dále jen „pokyny“) (2). Dopisem ze dne 21. října 2004 a na základě bodu 5.2 těchto pokynů Komise požádala členské státy, mimo jiné Finsko, aby změnily své stávající režimy podpory tak, aby byly slučitelné s těmito novými pokyny nejpozději do 1. ledna 2005, a aby písemně potvrdily, že přijímají návrhy příslušných opatření, a to nejpozději do 15. listopadu 2004 (3).
(2)
V dopisech ze dne 15. listopadu 2004, 20. ledna 2005 a 14. června 2005 Finsko uvedlo, že nesouhlasí se změnou režimu podpor „systém pojištění v odvětví rybolovu“ s cílem uvést jej v soulad s těmito novými pokyny. Tento režim byl Komisi oznámen dopisem ze dne 27. dubna 1995 na základě čl. 144 písm. a) Smlouvy o přistoupení Finské republiky k Evropské unii a byl následně považován za existující podporu ve smyslu čl. 88 odst. 1 Smlouvy o ES (nyní článek 108 SFEU).
(3)
Dne 11. října 2005 proběhlo setkání, jehož se zúčastnili zástupci Komise a Finska. Dopisem ze dne 24. listopadu 2005 Finsko zaslalo dodatečné informace.
(4)
Pokyny byly znovu zrevidovány v roce 2008 (4) a Komise dopisy ze dne 15. dubna 2008 rovněž požádala členské státy, aby změnily své stávající režimy nejpozději do 1. září 2008 (5).
(5)
Finsko odpovědělo dopisem ze dne 30. května 2008, že je stále připraveno změnit svůj systém pojištění v odvětví rybolovu, jak bylo navrženo v roce 2005, ale ne v rozsahu, který vyžadují příslušná opatření. Dne 6. března 2009 proběhlo nové setkání, jehož se zúčastnili zástupci Komise a Finska.
(6)
Poslední žádost o informace Komise zaslala dne 1. října 2009 a uvedla v ní, že pokud Finsko nepřijme navrhovaná příslušná opatření, bude se Komise muset řídit postupem podle čl. 19 odst. 2 a čl. 4 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (6) a zahájit formální vyšetřovací řízení stanovené v čl. 108 odst. 2 SFEU. Finsko odpovědělo dopisem ze dne 18. listopadu 2009.
(7)
Jelikož Finsko nepřijalo v celém rozsahu tento návrh na změnu tohoto režimu, rozhodla Komise o zahájení uvedeného řízení. Uvedené rozhodnutí, které bylo zveřejněno v Úředním věstníku (7), bylo oznámeno dopisem ze dne 15. září 2010.
(8)
Finsko odpovědělo dopisem ze dne 15. listopadu 2010. Kromě toho po zveřejnění rozhodnutí v Úředním věstníku Komise obdržela připomínky od tří zúčastněných stran: dva dopisy od dvou sdružení zastupujících finské profesionální rybáře, Suomen Ammatikalastajalitto SAKL ry (dopis ze dne 8. listopadu 2011) a Kalatalouden Keskusliitto (dopis ze dne 16. listopadu 2010) a dopis od šesti sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu nacházejících se ve Finsku (dopis ze dne 16. listopadu 2010). Kopie těchto dopisů byly zaslány finským orgánům dne 6. prosince 2010. Později se dne 13. ledna 2011 zástupci těchto sdružení setkali se zástupci útvarů Komise a poskytli doplňující dokumenty.
(9)
Jelikož Komise potřebovala určité vyjasnění informace obsažené v dopise ze dne 15. listopadu 2010, uskutečnilo se dne 4. dubna 2011 setkání se zástupci finských orgánů v prostorách Komise. Finské orgány zaslaly rovněž doplňující informace ve zprávách ze dne 13. dubna a 13. května 2011.
(10)
Jelikož z informací, které Finsko zaslalo, vyplývá, že je připraveno změnit režim tak, aby byl slučitelný s vnitřním trhem, Komise dopisem ze dne 6. července 2011 Finsko požádala, aby potvrdilo svůj oficiální závazek změnit právní předpisy, které jsou právním základem uvedeného režimu. Finsko kladně odpovědělo dopisem ze dne 19. září 2011.
2. POPIS PODPORY
(11)
Tento režim podpory se opírá o zákon č. 331 ze dne 23. července 1958, naposledy pozměněný zákonem č. 1236 ze dne 29. ledna 1999 (8). Finsko oznámilo tento režim Komisi hned po vstupu do Evropského společenství, a to na základě čl. 144 písm. a) Smlouvy o přistoupení Finska k Evropské unii. Od té doby se tento režim podpory považuje za existující podporu ve smyslu článku 88 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 1 SFEU).
(12)
Příjemci tohoto režimu pojištění jsou rybářské podniky, které se ve Finsku trvale věnují rybolovné činnosti. Pojištění poskytuje šest sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu pokrývajících celé Finsko. Každé sdružení pokrývá vymezenou zeměpisnou oblast.
(13)
Podle článku 7 uvedených předpisů se rybářským sdružením vyplácí roční státní podpory představující část nároků, které sdružení zaplatilo v rámci pojistných smluv, na které se tyto právní předpisy vztahují. Podle článku 2 se mohou nároky týkat následujících škod:
-
škody na sítích, lovných šňůrách na lososy a dlouhých lovných šňůrách a na kotvách k nim připojených, lanech a ostatních pomocných zařízeních,
-
škody na rybářských plavidlech registrovaných ve Finsku,
-
škody na dopravních a nákladních vozidlech, které se v zimě používají k rybolovu na ledě, rybářských chatách a plovoucích nebo vlečných zátahových sítích.
(14)
V právních předpisech jsou rovněž popsány podmínky, které musí nároky splňovat, mají-li být vzaty v potaz. Pro posouzení Komise jsou zvláště důležité následující podmínky: pojištěné položky musí být dostatečně kvalitně vyrobené a plně provozuschopné; na žádost musí být zařízení pojištěno na plnou hodnotu; škoda musí být spolehlivě prokázána.
(15)
Dopisem ze dne 15. listopadu 2004 Finsko vysvětlilo, jak tento režim podpory funguje v souvislosti se škodami, které rybářské podniky utrpěly. Zaprvé se jedná o franšízu spojenou s výší způsobilého nároku, která odpovídá 25 % v případě škod nepřesahujících 504,56 EUR nebo maximálně 5 % v případě škod přesahujících tuto hodnotu; po odečtení této franšízy se získá částka vyrovnávací platby, kterou podniku vyplatí příslušné sdružení pro pojištění v odvětví rybolovu. Náhrada vyplacená sdružení pro pojištění v odvětví rybolovu ze strany státu se tedy rovná 40 % vyplacených náhrad, pokud výše škody nedosahuje 504,56 EUR, a 90 %, pokud tato částka přesahuje 504,56 EUR.
(16)
Finsko v dalším dopisu ze dne 24. listopadu 2005 navrhlo, aby tento režim byl změněn tak, aby státní podpora byla vyplacena pouze na vyrovnání škod způsobených zvláštními podmínkami ve Finsku, včetně podmínky, že ke škodě došlo severně od 59. rovnoběžky.
(17)
Finsko v dopise ze dne 15. listopadu 2004 popsalo, co považuje za zvláštní podmínky ve Finsku, pokud jde o rybolovné činnosti. Tyto podmínky jsou způsobené klimatickými podmínkami spolu s mimo jiné tvořením ledu, který může poškodit jak plavidla, tak i zařízení, a teplotami pod bodem mrazu, které mohou poškodit motor plavidla. Tyto zvláštní podmínky jsou ještě zesíleny faktory, jako je topografie moří Finska s mělkými vodami a nerovnoměrným mořským dnem v kompaktním souostroví; v těchto podmínkách jsou rizika ztroskotání související s bouřemi a proudy v mrazivých podmínkách spíše vysoká. Kromě toho zde žije početná populace tuleňů, kteří způsobují významné ztráty v odvětví rybolovu tím, že poškozují zařízení; škody na zařízení (tenatových sítí) mohou být také někdy způsobeny kormorány.
(18)
Od roku 2004 do roku 2009 je roční počet událostí, jež si vyžádaly vyrovnávací platbu, celková roční vyrovnávací platba vyplacená sdruženími pojišťoven pro odvětví rybolovu a zčásti uhrazená státem následující:
Rok
Dotčené podniky
Počet případů
Vyplacená vyrovnávací platba (EUR)
Úhrada od státu(EUR)
2009
472
470
1 296 961
1 026 132
2008
486
459
1 256 200
980 065
2007
503
530
1 564 340
1 197 217
2006
519
496
1 234 761
920 167
2005
543
539
1 333 027
992 826
2004
576
568
1 607 919
1 111 195
(19)
Platby uskutečněné sdruženími se týkají přibližně z 50 % zařízení, 45 % plavidel a 5 % ostatního zařízení.
3. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(20)
Jak je uvedeno výše (9), byl tento režim Komisi oznámen v roce 1995 na základě čl. 144 písm. a) Smlouvy o přistoupení Finské republiky k Evropské unii a byl následně považován za existující podporu ve smyslu čl. 88 odst. 1 Smlouvy o ES. Pokyny, které se používaly do revize z roku 2004, obsahovaly specifické ustanovení o podpoře pro pojistné a na základě toho byl tento režim podpory považován za slučitelný s vnitřním trhem. Toto ustanovení bylo s revizí za rok 2004 vyškrtnuto.
(21)
Komise měla při zahájení tohoto řízení za to, že škody, na něž se vztahuje systém pojištění v odvětví rybolovu nelze považovat za způsobené mimořádnou událostí nebo přírodní katastrofou, ale spíše stálou a strukturální situací, tj. stálým a strukturálním kontextem, v jehož rámci je vykonávána rybolovná činnost ve finských vodách.
(22)
Z tohoto důvodu a v souladu s pokyny (10) měla Komise za to, že tato podpora je provozní podporou, která je v zásadě neslučitelná vzhledem k tomu, že má vliv na zvýšení obchodní likvidity podniků, které ji využívají, a že je poskytnuta, aniž by příjemcům ukládala jakékoli povinnosti.
(23)
Komise nepřijala argumenty finských orgánů, které tento režim podpor zdůvodňovaly tím, že jej kvalifikovaly jako službu obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU. Finsko neposkytlo žádné konkrétní argumenty zdůvodňující, že poskytnutí pojištění rybářským podnikům by mohlo být kvalifikováno jako služba uvedeného druhu, a Komise s ohledem na vlastnosti tohoto režimu neshledala důvod je takto kvalifikovat. Komise zejména zjistila, že sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu poskytují pojišťovací služby pouze určitým skupinám podniků, jejichž ekonomická činnost spočívá ve výrobě zboží prodávaného na trhu, tj. podniků, které jsou činné v odvětví rybolovu. Komise proto měla silné pochybnosti, že poskytování obchodního pojištění vybraným skupinám hospodářských subjektů může být považováno za služby obecného hospodářského zájmu.
4. PŘIPOMÍNKY FINSKÝCH ORGÁNŮ A TŘETÍCH ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1 Připomínky finských orgánů
(24)
Finské orgány připomněly hlavní vlastnosti fungování tohoto systému pojištění. Poskytly rovněž podrobný popis zvláštní podmínek, s nimiž se odvětví rybolovu ve Finsku vypořádává: specifické klimatické podmínky s ledem a tmou v zimě, topografie pobřežních vod s mělkými vodami a nerovnoměrným mořským dnem, existence početné populace tuleňů.
(25)
Poskytly rovněž informace o nedostatku nabídky na pokrytí pojištění odvětví rybolovu ze soukromého pojišťovnictví se stejnou úrovní krytí pro tento druh škod. Na podporu svého postoje k odpovědi připojily dopis finské konfederace finančního odvětví - Finanssialan Keskusliitto.
(26)
Kromě toho uvedly, že hodnota dovozu odpovídá 6,8 násobku hodnoty vývozu. V roce 2009 Finsko dovezlo 95 046 tun ryb v hodnotě 244,5 milionu EUR a vyvezlo 59 905 tun v hodnotě 36 milionů EUR. Pouze 30 % spotřebovávaných ryb pochází z Finska. Roční spotřeba finských ryb se od roku 2000 do roku 2009 snížila ze 6,1 na 4,5 kg, zatímco spotřeba dovezených ryb se zvýšila ze 6,6 na 11,2 kg. Podle finských orgánů z toho vyplývá, že tato státní podpora nemůže mít žádný negativní dopad na hospodářskou soutěž.
(27)
Finské orgány připomínají, že Komise ve svém rozhodnutí zahájit řízení poznamenala, že vypuštění ustanovení o poskytování podpory na pojistné v pokynech z roku 2004 znamená, že tento druh státní podpory již není dovolen. Finské orgány s uvedeným postojem nesouhlasí. Za prvé, tento režim pojištění má nadále plné opodstatnění z důvodu klimatických a zeměpisných podmínek ve finských vodách. Kromě toho byl tento režim v roce 2000 považován za slučitelný s vnitřním trhem, přestože taková podpora nebyla uvedena mezi podporami, které mohly být považovány za slučitelné s vnitřním trhem podle tehdy používaných pokynů z roku 1997 (11), v kontextu podobném tomu, který existoval od roku 2004 s pokyny z roku 2004 a 2008.
(28)
Finsko však v těchto vyjádřeních uvádí, že je připraveno změnit svůj režim takto:
-
vyloučení plavidel lovících na otevřeném moři, což v praxi znamená vyloučení plavidel delších než 12 metrů,
-
způsobilost jen v případě škod utrpěných v pobřežních vodách Finska nebo jeho výhradním hospodářském prostoru,
-
krytí škod způsobených jen specifickými podmínkami ve Finsku, a tedy způsobených nepříznivými klimatickými nebo zeměpisnými podmínkami (led, sníh, silné bouře, útesy v mělkých vodách) nebo tuleni a kormorány, které utrpí plavidla a rybářská zařízení i dopravní a nákladní vozidla a jiné specifické vybavení používané k rybolovu v zimě.
(29)
Finsko se domnívá, že tato změna by se dala uskutečnit do 31. prosince 2012. Toto prodlení je nutné ze dvou důvodů: Za prvé nutností změnit stávající právní předpisy, které jsou v platnosti a tvoří právní základ tohoto režimu (zákon č. 331 ze dne 23. července 1958), a za druhé nutností ukončit stávající smlouvy v rámci stávajícího režimu. Nový systém pojištění v odvětví rybolovu by tedy vstoupil v platnost dne 1. ledna 2013.
(30)
Jak je uvedeno výše (12), finské orgány dopisem ze dne 19. září 2011 potvrdily svůj závazek změnit právní předpisy, které tvoří právní základ uvedeného režimu. Uvedly, že pokud Komise přijme své konečné rozhodnutí v rozumné lhůtě, budou moci předložit svému parlamentu návrh dostatečně brzy v roce 2012, aby zákon mohl nabýt účinnosti dne 1. ledna 2013. Zdůraznily však, že na zavedení nových pravidel bude nutné přechodné období, protože bude třeba změnit podmínky platných pojistných smluv. Pro tento účel mají za to, že by se tyto změny ve smlouvách mohly uskutečnit k 1. lednu 2014 a změněné podmínky na podporu poskytovanou pojistiteli by se mohly uplatňovat od uvedeného data.
4.2 Připomínky třetích stran
(31)
Své připomínky Komisi zaslala dvě rybářská sdružení: Suoman Ammattikalastajaliitto a Katatalouden Keskuliitto. Podobně jako finské orgány, obě sdružení zdůraznila specifické podmínky rybolovu ve Finsku a nedostupnost nabídek pojištění na krytí škod. Jedno z nich (Suoman Ammattikalastajaliitto) poznamenalo, že Komise neposkytla žádný důkaz o tom, že by tento režim podpory mohl narušit hospodářskou soutěž mezi členskými státy, přičemž zejména uvedlo, že profesionální rybolov je v současnosti zdrojem jen 7 % spotřebovávaných ryb v zemi a že finský rybářský průmysl a trh s rybami proto závisí na dovozu ryb. Z tohoto důvodu toto sdružení považuje předběžné závěry uvedené v rozhodnutí o zahájení řízení za neopodstatněné.
(32)
Stanovisko finských orgánů podporují rovněž sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu. Poukazují na to, že rybářský průmysl ve Finsku čelí velmi specifickým klimatickým a zeměpisným podmínkám. Uvádějí, že tento systém pojištění se zavedl z nedostatku nabídky od soukromého pojistného sektoru, který nebyl ochoten krýt uvedená rizika rybolovu, jenž je činností okrajového významu. Kromě toho jsou sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu povinna pojistit všechny rybáře usazené v regionu jejich příslušnosti.
5. POSOUZENÍ PODPORY
5.1 Existence státní podpory
(33)
V čl. 107 odst. 1 SFEU je uvedeno, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(34)
Náhrada, kterou sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu vyplácí rybářským podnikům, zčásti pochází z peněz, které těmto sdružením poskytuje stát. Tyto peníze pocházejí ze státního rozpočtu. Jelikož tato náhrada podnikům odvětví rybolovu přináší finanční zvýhodnění, jde o odvětvové zvýhodnění prostřednictvím státních zdrojů.
(35)
V souladu s judikaturou Evropského soudního dvora už pouhý fakt, že se ve srovnání s jinými konkurenčními podniky posílí konkurenční postavení jednoho podniku v důsledku ekonomického zvýhodnění, kterého by jinak tento podnik v běžném podnikání nedosáhl, poukazuje na možné narušení hospodářské soutěže (13). Kromě toho podpora podniku, který svou činnost provozuje na otevřeném trhu v rámci Unie, by mohla narušit obchod mezi členskými státy (14).
(36)
Vzhledem k tomu, že se v Evropské unii obchoduje s produkty rybolovu ve velké míře, posiluje toto opatření postavení těchto podniků na trhu Unie a mohlo by proto narušit hospodářskou soutěž nebo hrozit jejím narušením a ovlivnit obchod v rámci Unie (15). Skutečnost, že dovoz je vyšší než vývoz nebo že většina spotřebovávaných ryb pochází z jiných zemí, není relevantní. Naopak prokazuje, že trh s produkty rybolovu ve Finsku je skutečně velmi otevřený, a naznačuje tak, že podpora finským podnikům posiluje jejich postavení vůči podnikům usazeným v jiných členských státech a narušuje nebo by mohla narušit hospodářskou soutěž. I skutečnost, že množství spotřebovávaných dovezených ryb vzrostlo ve srovnání s množstvím místních spotřebovávaných ryb v tomto ohledu nic nemění; mohlo by to jen naznačovat, že finské podniky neprovedly potřebné úpravy, aby se mohly přizpůsobit vývoji ekonomických podmínek na trhu s produkty rybolovu ve Finsku. V každém případě tyto podniky mají prospěch z podpory, která posiluje jejich postavení na vnitřním trhu vůči zahraničním podnikům.
(37)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem lze dospět k závěru, že podmínky čl. 107 odst. 1 jsou splněny a že náhrada vyplácená rybářským podnikům pocházející ze státního rozpočtu představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
5.2 Slučitelnost s vnitřním trhem
5.2.1 Povaha tohoto režimu podpory
(38)
Cílem systému pojištění v odvětví rybolovu je pokrýt výdaje, které jsou částečně kryty pojistným. Sám o sobě nepředstavuje podporu na pojistné; jeho cílem není krýt část pojistného, ale krýt část nároků v případě náhrad, které podniky předkládají sdružením pojišťoven pro odvětví rybolovu.
(39)
Jelikož se však tyto nároky předkládají těmto sdružením, která musí uhradit způsobilou částku utrpěných škod, má Komise za to, že tato podpora se projeví snížením pojistného, které by rybářské podniky musely zaplatit, pokud by sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu neočekávala, že finanční prostředky dostanou od státu. Má tedy stejný dopad jako režim podpory na pojistné. Tento režim může být proto posuzován jako režim podpory na pojistné.
5.2.2 Slučitelnost s vnitřním trhem
(40)
Komise nemůže souhlasit s názorem finských orgánů, podle nichž je situace v souvislosti s pokyny z roku 2004 a 2008 srovnatelná se situací v souvislosti s pokyny 1997, protože se ani v jedněch z nich nenacházelo ustanovení o podpoře na pojistné. Z vypuštění zvláštního ustanovení o uvedené podpoře v roce 2004, které bylo předtím zakotveno v pokynech z roku 2001 (16), vyplývá, že Komise při revizi v roce 2004 jasně usoudila, že se na takovou podporu už nemůže vztahovat výjimka ze zásady neslučitelnosti státní podpory s vnitřním trhem a že ji nelze považovat za slučitelnou s vnitřním trhem od vstupu pokynů z roku 2004 v platnost. Uvedené politické rozhodnutí se další revizí, tj. v pokynech z roku 2008, nezměnilo.
(41)
Celkový rámec, podle kterého Komise posuzuje státní podporu na pojistné, se navíc změnil. Komise tento režim státní podpory v roce 2000 (17) považovala za slučitelný s vnitřním trhem v případě náhrady, která vyplývá z „výjimečných podmínek specifických pro finské počasí a pobřežní oblasti“. Při odůvodnění svého rozhodnutí Komise odkázala na situaci v zemědělském sektoru, pro který rovněž v pokynech neexistovalo žádné ustanovení vztahující se na zemědělský sektor, v souvislosti s pojištěním proti přírodním katastrofám a výjimečnými pojištěními ale Komise obvykle rozhodovala kladně případ od případu. V roce 2000 Komise objasnila svou politiku v zemědělství i rybářství a v příslušných pokynech stanovila kritéria, která se mají při posuzování (18) takového druhu podpory dodržovat. Uvedená kritéria od té doby stále existují v pokynech pro odvětví zemědělství (19), zatímco v pokynech pro odvětví rybářství již neexistují. Zatímco Komise v odvětví zemědělství tedy stanovila přesná kritéria pro považování pojistného za slučitelné s vnitřním trhem, z pokynů pro odvětví rybářství byla uvedená kritéria vypuštěna. V případě odvětví rybolovu je tedy Komise nucena se vrátit k obecné zásadě neslučitelnosti státních podpor a posuzovat slučitelnost nebo neslučitelnost uvedeného druhu režimu na základě ustanovení, která se mohou uplatňovat.
(42)
Ze současných ustanovení lze použít odstavec 4.9, ve kterém se uvádí, že v zásadě nelze považovat za slučitelné opatření podpory, pro které neexistuje použitelné ustanovení v jiných odstavcích, ve kterých jsou uvedeny jednotlivé kategorie podpor, které lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem.
(43)
Výjimečně lze režim podpory považovat za slučitelný s vnitřním trhem, pokud členský stát prokáže, že režim splňuje různé zásady uvedené v pokynech a slouží cílům společné rybářské politiky.
(44)
Finsko ve své odpovědi na zahájení řízení předložilo konkrétní návrhy na změnu režimu restriktivním způsobem (20). Kromě toho odůvodnilo pokračování režimu tím, že na pojistném trhu není k dispozici možnost krýt značnou část těchto škod.
(45)
Finská konfederace finančního odvětví Finanssialan Keskusliitto ve svém dopise přiloženém k této odpovědi uznává, že by nemohla krýt všechny škody, jako je tomu momentálně v případě sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu. Šlo by jen o velmi částečné krytí a v některých případech, například při poškození zařízení, by nebylo možné vůbec. Pojišťovny nemohou tyto škody považovat za pojistitelné, nebo, pokud by je za pojistitelné považovaly, pojistné by převyšovalo rozumnou míru.
(46)
Z toho vyplývá, že sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu nemohou narušit hospodářskou soutěž, pokud jde o soukromé pojišťovny. Znamená to, že pokud jde o krytí těchto škod soukromými firmami ve Finsku, trh selhal.
(47)
Komise se domnívá, že opatření státní podpory, kterým se napravuje selhání trhu, lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem, pokud splňuje cíle společného zájmu. Jsou tak splněny požadavky, které jsou zmíněny v bodě 4.9 pokynů týkajících se dodržování zásad uvedených v pokynech a cílech společné rybářské politiky.
(48)
Cílem společné rybářské politiky je zajistit takové využívání živých vodních zdrojů, které zajistí udržitelné hospodářské, environmentální a sociální podmínky (21). Komise se domnívá, že režim pozměněný v souladu se změnami, které Finsko popsalo, by k zajištění takových podmínek přispěl. Při využívání těchto zdrojů by to spolu s uplatňováním pravidel ochrany a řízení umožnilo dále lovit za podmínek, které jsou specifické pro pobřežní vody Finska, včetně škod způsobených na vybavení (rybolovné sítě) tuleni a někdy kormorány. Přispělo by to k zajištění zdravých ekonomických, environmentálních a sociálních podmínek rybářským podnikům vypořádávajícím se při lovu v těchto vodách se zvláštními omezeními. Rovněž by to přispělo k zachování sociálně-ekonomické struktury dotyčných pobřežních společenství.
(49)
Komise kromě toho poznamenává, že pokud bude tento režim podpory změněn, v žádném případě nenabídne plnou náhradu dotčených škod. Současný systém, ve kterém se nejprve uplatní franšíza a pak jen částečná úhrada náhrady (22), zůstane zachován. Zůstává požadavek protihodnoty od příjemců tohoto režimu podpory podle bodu 3.3 pokynů.
(50)
Komise se konečně domnívá, že období, které Finsko považuje za nezbytné pro změnu režimu (23), je přijatelné. S ohledem na nezbytný legislativní postup je 1. leden 2013 rozumnou lhůtou po nabytí účinnosti právního předpisu, kterým se mění současný právní základ režimu. Kromě toho budou v té době platné pojistné smlouvy mezi rybářskými podniky a sdruženími pojišťoven pro odvětví rybolovu během roku 2012 obnoveny za podmínek, které platí k uvedenému datu, s uplynutím platnosti během roku 2013. Je namístě umožnit, aby tyto smlouvy platily až do uplynutí jejich platnosti na základě dohodnutých podmínek. V roce 2013 budou obnoveny v souladu s novými podmínkami, které se v té době budou uplatňovat. Konečná lhůta 31. prosince 2013 a nabytí účinnosti těchto upravených smluv následující den, tj. 1. ledna 2014, je proto oprávněná.
6. ZÁVĚR
(51)
Vzhledem k výše uvedené analýze dospěla Komise k závěru, že „systém pojištění v odvětví rybolovu“ lze považovat za slučitelný s vnitřním trhem, pokud bude změněn v souladu s těmito zásadami:
-
vyloučení plavidel lovících na otevřeném moři, což v praxi znamená vyloučení plavidel delších než 12 metrů,
-
způsobilost jen v případě škod utrpěných v pobřežních vodách Finska nebo jeho výhradním hospodářském prostoru,
-
pouze krytí škod způsobených specifickými podmínkami ve Finsku, a tedy způsobených nepříznivými klimatickými nebo zeměpisnými podmínkami (led, sníh, silné bouře, útesy v mělkých vodách) nebo tuleni a kormorány, které utrpí plavidla a rybářská zařízení i dopravní a nákladní vozidla a jiné specifické vybavení používané k rybolovu v zimě.
(52)
Komise bere na vědomí závazek finských orgánů změnit právní základ uvedeného režimu podpory nejpozději do 1. ledna 2013, aby se podmínky pojistných smluv změnily nejpozději do 1. ledna 2014,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Stávající režim podpory „systém pojištění v odvětví rybolovu“, který byl předmětem návrhu vhodných opatření po revizi pokynů pro posuzování státní podpory v odvětví rybolovu a akvakultury, je slučitelný s vnitřním trhem, pokud se změní v souladu s těmito závazky Finska:
-
vyloučení plavidel lovících na otevřeném moři, což v praxi znamená vyloučení plavidel delších než 12 metrů,
-
způsobilost jen v případě škod utrpěných v pobřežních vodách Finska nebo jeho výhradním hospodářském prostoru
-
pouze krytí škod způsobených specifickými podmínkami ve Finsku, a tedy způsobených nepříznivými klimatickými nebo zeměpisnými podmínkami (led, sníh, silné bouře, útesy v mělkých vodách) nebo tuleni a kormorány, které utrpí plavidla a rybářská zařízení i dopravní a nákladní vozidla a jiné specifické vybavení používané k rybolovu v zimě.
2. Právní předpisy, kterými se tento režim mění, vstoupí v platnost nejpozději do dne 1. ledna 2013 a příslušné pojistné smlouvy uzavřené na jejich základě vstoupí v platnost nejpozději do dne 1. ledna 2014.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Finské republice.
V Bruselu dne 11. ledna 2012.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 11 januari 2012
om statligt stöd C 21/10 (f.d. E 1/10) - Finland med anledning av vägran att godta lämpliga åtgärder för fiskeriförsäkringssystemet efter kommissionens antagande av reviderade riktlinjer för granskning av statligt stöd inom sektorn för fiske och vattenbruk
[delgivet med nr K(2011) 10065]
(Endast de finska och svenska texterna är giltiga)
(Text av betydelse för EES)
(2012/287/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget), särskilt artikel 108.1 och 108.2,
efter att i enlighet med nämnda artikel ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (1), och
av följande skäl:
1. FÖRFARANDE
(1)
Kommissionen antog 2004 en reviderad version av Riktlinjer för granskning av statligt stöd inom sektorn för fiske och vattenbruk (nedan kallade riktlinjerna) (2). I enlighet med punkt 5.2 i dessa riktlinjer uppmanade kommissionen, genom en skrivelse av den 21 oktober 2004, medlemsstaterna - däribland Finland - att ändra sina befintliga stödordningar för att anpassa dem till de nya riktlinjerna senast den 1 januari 2005 och att skriftligen bekräfta att de godtar förslagen till lämpliga åtgärder senast den 15 november 2004 (3).
(2)
Genom skrivelser av den 15 november 2004, den 20 januari 2005 och den 14 juni 2005 meddelade Finland att man inte går med på att ändra stödordningen ”Fiskeriförsäkringssystemet” för att anpassa den till de nya riktlinjerna. Detta system anmäldes till kommissionen den 27 april 1995 på grundval av artikel 144 a i fördraget om Finlands anslutning till Europeiska unionen och bedömdes därefter vara ett befintligt stöd i den mening som avses i artikel 88.1 i EG-fördraget (nu artikel 108.1 i EUF-fördraget).
(3)
Den 11 oktober 2005 hölls ett möte mellan kommissionen och Finland. Finland lämnade ytterligare uppgifter genom en skrivelse av den 24 november 2005.
(4)
Riktlinjerna reviderades återigen 2008 (4) och kommissionen uppmanade då även medlemsstaterna, genom skrivelser av den 15 april 2008, att anpassa sina befintliga stödordningar senast den 1 september 2008 (5).
(5)
Finland svarade genom en skrivelse av den 30 maj 2008 att man fortfarande var beredd att ändra fiskeriförsäkringssystemet enligt vad som föreslagits 2005 men inte i den omfattning som krävdes enligt de lämpliga åtgärderna. Ett nytt möte mellan kommissionen och Finland hölls den 6 mars 2009.
(6)
Kommissionen skickade en sista begäran om upplysningar den 1 oktober 2009, och meddelade att om Finland inte godtog de föreslagna lämpliga åtgärderna skulle kommissionen tvingas följa det förfarande som anges i artiklarna 19.2 och 4.4 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 (6) och inleda det formella granskningsförfarandet enligt artikel 108.2 i EUF-fördraget. Finland svarade genom en skrivelse av den 18 november 2009.
(7)
Eftersom Finland inte har godtagit förslaget om ändringar av detta system i dess helhet beslutade kommissionen att inleda detta förfarande. Beslutet meddelades genom en skrivelse av den 15 september 2010 som offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (7).
(8)
Finland svarade genom en skrivelse av den 15 november 2010. Efter det att beslutet offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning mottog kommissionen dessutom synpunkter från tre berörda parter: två skrivelser från två organisationer som företräder finska yrkesfiskare, Finlands Yrkesfiskarförbund rf (skrivelse av den 8 november 2011) och Centralförbundet för Fiskerihushållning (skrivelse av den 16 november 2010), samt en skrivelse från de sex fiskeriförsäkringsföreningar som finns i Finland (skrivelse av den 16 november 2010). Kopior av dessa skrivelser skickades till de finska myndigheterna den 6 december 2010. Företrädare för dessa organisationer kom senare till ett möte hos kommissionen den 13 januari 2011 och lämnade då kompletterande dokumentation.
(9)
Eftersom kommissionen behövde vissa förtydliganden rörande uppgifterna i skrivelsen av den 15 november 2010 hölls ett möte med de finska myndigheterna hos kommissionen den 4 april 2011. De finska myndigheterna skickade även ytterligare uppgifter genom meddelanden av den 13 april 2011 och den 13 maj 2011.
(10)
Eftersom det av de uppgifter som lämnats av Finland framgick att man var beredd att ändra systemet så att det skulle bli förenligt med den inre marknaden uppmanade kommissionen genom en skrivelse av den 6 juli 2011 slutligen Finland att bekräfta sitt officiella åtagande att ändra den lagstiftning som utgör systemets rättsliga grund. Finland skickade ett positivt svar genom en skrivelse av den 19 september 2011.
2. BESKRIVNING AV STÖDET
(11)
Stödordningen grundas på lag nr 331 av den 23 juli 1958, senast ändrad genom lag nr 1236 av den 29 januari 1999 (8). Finland anmälde stödordningen till kommissionen strax efter anslutningen till Europeiska gemenskapen på grundval av artikel 144 a i fördraget om Finlands anslutning till Europeiska unionen. Sedan dess har stödordningen bedömts utgöra befintligt stöd i den mening som avses artikel 88.1 i EG-fördraget (nu artikel 108.1 i EUF-fördraget).
(12)
Försäkringssystemets förmånstagare är fiskeriföretag som varaktigt bedriver fiskeriverksamhet i Finland. Försäkringen erbjuds av sex fiskeriförsäkringsföreningar som täcker hela Finland. Varje förening täcker ett visst geografiskt område.
(13)
Enligt artikel 7 i lagen får varje fiskeriförsäkringsförening ett årligt statligt stöd som motsvarar en del av de skadeersättningar som föreningen har betalat ut enligt försäkringsavtal som omfattas av lagen. Enligt artikel 2 kan skadeersättningar omfatta följande skador:
-
Skador på nät, lax- och långrevar samt till dessa redskap hörande ankaren, linor och övrig tilläggsutrustning.
-
Skador på i Finland registrerade fiskefartyg.
-
Skador på för vinterfiske på is avsedda fortskaffnings- och transportmedel, fiskehyddor samt flyt- och draganordningar för not.
(14)
I lagen beskrivs också de villkor som ska uppfyllas för att begäran om skadeersättning ska beaktas. Följande villkor är särskilt relevanta för kommissionens bedömning: den försäkrade egendomen ska vara tillräckligt välgjord och fullt funktionsduglig, utrustningen ska vara försäkrad till sitt fulla värde och skadan ska kunna styrkas.
(15)
I sin skrivelse av den 15 november 2004 har Finland förklarat hur stödordningen fungerar i förhållande till de skador fiskeriföretagen drabbas av. För det första finns en självrisk kopplad till det belopp som kan begäras, motsvarande 25 procent om skadan inte överstiger 504,56 euro eller högst 5 procent om skadorna överstiger det beloppet. Efter avdrag för denna självrisk återstår det belopp som den berörda fiskeriförsäkringsföreningen betalar ut till företaget. Den ersättning som staten betalar ut till fiskeriförsäkringsföreningen motsvarar därefter 40 procent av den utbetalda skadeersättningen om skadebeloppet är högst 504,56 euro och 90 procent om skadebeloppet är högre än 504,56 euro.
(16)
I sin senare skrivelse av den 24 november 2005 föreslog Finland att detta system skulle ändras så att statligt stöd endast skulle betalas ut för att kompensera skador som berodde på särskilda betingelser i Finland, bland annat med villkoret att skadan ska ha uppstått norr om 59:e breddgraden.
(17)
Finland beskrev i sin skrivelse av den 15 november 2004 vad man anser vara särskilda betingelser i Finland beträffande fiskerinäringen. Betingelserna beror på klimatförhållandena med bland annat isbildning som kan orsaka skador på både fartyg och utrustning samt minusgrader som kan påverka fartygens motorer. Dessa särskilda betingelser förvärras av faktorer som Finlands marina topografi med grunda vatten och många grund i en vidsträckt skärgård. Under dessa förhållanden är riskerna för förlisning i samband med stormar och strömmar vid nedisning ganska stora. Dessutom finns det en stor sälstam som orsakar stora förluster i fiskerinäringen genom att förstöra fiskeredskapen. Ibland kan även skarvar ge upphov till skador på utrustningen (näten).
(18)
Under perioden 2004-2009 uppgick det årliga antalet händelser som ledde till skadeersättning, de sammanlagda årliga skadeersättningar som betalades ut av fiskeriförsäkringsföreningarna och den del som ersattes av staten till följande:
År
Försäkrade företag
Antal händelser
Utbetald skadeersättning (euro)
Statens ersättning (euro)
2009
472
470
1 296 961
1 026 132
2008
486
459
1 256 200
980 065
2007
503
530
1 564 340
1 197 217
2006
519
496
1 234 761
920 167
2005
543
539
1 333 027
992 826
2004
576
568
1 607 919
1 111 195
(19)
Av föreningarnas utbetalningar avser ungefär 50 procent fiskeredskap, 45 procent fartyg och 5 procent övrig utrustning.
3. GRUNDER FÖR ATT INLEDA DET FORMELLA GRANSKNINGSFÖRFARANDET
(20)
Som redan påpekats (9) anmäldes stödordningen till kommissionen 1995 på grundval av artikel 144 a i fördraget om Finlands anslutning till Europeiska unionen och bedömdes därefter utgöra befintligt stöd i den mening som avses i artikel 88.1 i EG-fördraget. I de riktlinjer som gällde fram till revideringen 2004 fanns en särskild bestämmelse om stöd till försäkringspremier och det var på denna grund som stödordningen betraktades som förenlig med den inre marknaden. Denna bestämmelse ströks vid revideringen 2004.
(21)
Kommissionen inledde detta förfarande eftersom man ansåg att de skador som omfattas av fiskeriförsäkringssystemet inte kan anses ha orsakats av exceptionella händelser eller naturkatastrofer, utan snarare av bestående och strukturella förhållanden, dvs. de bestående och strukturella förhållanden som råder i de finska vatten där fiskeriverksamheten bedrivs.
(22)
I enlighet med riktlinjerna (10) ansåg kommissionen därför att stödet var ett driftsstöd som i princip är oförenligt med den inre marknaden eftersom det har till verkan att öka likviditeten hos de företag som mottar det och eftersom det beviljades utan motkrav på mottagarna.
(23)
Kommissionen godkände inte de finska myndigheternas resonemang, enligt vilket stödordningen var motiverad i egenskap av tjänst av allmänt ekonomiskt intresse i den mening som avses i artikel 106.2 i EUF-fördraget. Finland lade inte fram några särskilda argument som rättfärdigar att försäkringar för fiskeriföretag klassificeras som en sådan tjänst och kommissionen ansåg, med hänsyn till systemets karaktär, att det inte kunde klassificeras som en sådan. Kommissionen påpekade särskilt att fiskeriförsäkringsföreningarna bara erbjuder försäkringstjänster för en särskild grupp av företag vars ekonomiska verksamhet består i att producera varor som säljs på marknaden, nämligen företag som är verksamma inom fiskerinäringen. Därför betvivlade kommissionen starkt att företagsförsäkringar som erbjuds en utvald grupp företag kunde klassificeras som en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse.
4. KOMMENTARER FRÅN DE FINSKA MYNDIGHETERNA OCH SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER
4.1 Kommentarer från de finska myndigheterna
(24)
De finska myndigheterna har erinrat om det som främst kännetecknar detta försäkringssystems funktion. De har också lämnat en grundlig beskrivning av de specifika betingelserna för fiskerinäringen i Finland: specifika klimatförhållanden med is och mörker på vintern, skärgårdens topografi med grunda vatten och många grund, samt en stor sälpopulation.
(25)
De har även lämnat information om bristen på försäkringsutbud från den privata försäkringssektorn för fiskerinäringen som kan erbjuda samma försäkringsskydd för den här typen av skador. Till stöd för sin ståndpunkt har de till sitt svar bifogat en skrivelse från Finansbranschens Centralförbund.
(26)
De uppger dessutom att importvärdet motsvarar 6,8 gånger exportvärdet. Under 2009 importerade Finland 95 046 ton fiskeriprodukter till ett värde av 244,5 miljoner euro, medan man exporterade 59 905 ton till ett värde av 36 miljoner euro. Endast 30 procent av den fisk som konsumeras har sitt ursprung i Finland. Den årliga konsumtionen av finska fiskeriprodukter har under perioden 2000-2009 sjunkit från 6,1 kg till 4,5 kg, medan konsumtionen av importerade fiskeriprodukter har ökat från 6,6 kg till 11,2 kg. Enligt de finska myndigheterna visar detta att den berörda stödordningen inte kan ha någon negativ inverkan på konkurrensen.
(27)
De finska myndigheterna erinrar om att kommissionen i sitt beslut om att inleda förfarandet konstaterade att strykningen av bestämmelsen om försäkringspremier i 2004 års riktlinjer innebar att denna typ av statligt stöd inte längre var tillåten. De finska myndigheterna håller inte med om detta. För det första anser de att försäkringssystemet fortfarande är helt motiverat på grund av de specifika klimatförhållandena och geografiska förhållandena i de finska vattnen. Systemet bedömdes dessutom vara förenligt år 2000, trots att denna typ av stöd inte var upptaget i förteckningen över stöd som kunde anses vara förenligt enligt de då gällande riktlinjerna från 1997 (11), i en situation som liknar den som sedan 2004 råder med riktlinjerna från 2004 och 2008.
(28)
I sina kommentarer anger Finland dock att man är beredd att ändra sitt system enligt följande:
-
Fartyg som bedriver fiske på öppet hav, vilket i praktiken innebär fartyg som är över 12 meter långa, ska inte omfattas av systemet.
-
Endast skador som uppstår i Finlands territorialvatten eller dess exklusiva ekonomiska zon ska berättiga till ersättning.
-
Försäkringsskyddet ska endast gälla skador som orsakas av de specifika betingelserna i Finland, dvs. av svåra klimatförhållanden eller geografiska förhållanden (is, snö, kraftiga stormar och rev i grunda vatten) eller av sälar och skarvar, och som drabbar fartyg och fiskeredskap, fortskaffnings- och transportmedel samt annan särskild utrustning för vinterfiske.
(29)
Finland anser att ändringen kan genomföras till den 31 december 2012. Detta uppskov är nödvändigt av två skäl: dels måste den lagstiftning som nu gäller och som utgör den rättsliga grunden för systemet ändras (lag nr 331 av den 23 juli 1958), dels måste de avtal som gäller inom ramen för det befintliga systemet hävas. Det innebär att det nya fiskeriförsäkringssystemet skulle träda i kraft den 1 januari 2013.
(30)
Som redan påpekats (12) bekräftade de finska myndigheterna genom en skrivelse av den 19 september 2011 sitt åtagande att ändra den lagstiftning som utgör den rättsliga grunden för systemet. De uppgav att om kommissionen antar sitt slutliga beslut inom en rimlig tidsperiod kommer de att kunna lägga fram ett förslag till sitt parlament tillräckligt tidigt 2012 för att lagen ska kunna träda i kraft den 1 januari 2013. De betonade dock att det är nödvändigt med en övergångsperiod för att införa de nya bestämmelserna, eftersom villkoren i gällande försäkringsavtal kommer att behöva ändras. De anser att dessa avtalsändringar kan genomföras till den 1 januari 2014 och att de ändrade villkoren kan tillämpas på stöd som beviljas försäkringsgivarna från och med detta datum.
4.2 Synpunkter från berörda parter
(31)
Två fiskarorganisationer inkom med synpunkter till kommissionen: Finlands Yrkesfiskarförbund rf och Centralförbundet för Fiskerihushållning. Båda organisationerna framhåller i likhet med de finska myndigheterna de specifika betingelserna för fiskeriverksamhet i Finland och bristen på försäkringsutbud för de skador som omfattades. Den ena organisationen (Finlands Yrkesfiskarförbund rf) anmärkte att kommissionen inte hade lagt fram några bevis för att stödordningen kunde påverka konkurrensen mellan medlemsstaterna och påpekade särskilt att yrkesfisket för närvarande står för endast 7 procent av den fisk som konsumeras i landet och att Finlands fiskerinäring och fiskmarknad därför är beroende av importerad fisk. Organisationen anser därför att kommissionens preliminära slutsats i beslutet om att inleda förfarandet saknar grund.
(32)
Fiskeriförsäkringsföreningarna stöder också de finska myndigheternas ståndpunkt. De påpekar att fiskerinäringen i de finska vattnen verkar under mycket specifika klimatmässiga och geografiska förhållanden. De uppger att försäkringssystemet inrättades på grund av bristen på utbud från den privata försäkringssektorn, som inte var beredd att försäkra för sådana risker för en verksamhet av så marginell betydelse som fiske. Fiskeriförsäkringsföreningarna är dessutom skyldiga att försäkra alla fiskare som bedriver verksamhet i de områden som ingår i deras behörighetsområde.
5. BEDÖMNING AV STÖDET
5.1 Förekomst av statligt stöd
(33)
Enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget är ”[o]m inte annat föreskrivs i fördragen, […] stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna”.
(34)
Den skadeersättning som betalas ut till fiskeriföretagen av fiskeriförsäkringsföreningarna kommer delvis från medel som staten beviljar dessa föreningar. Medlen tas ur statens budget. Eftersom skadeersättningen ger företagen inom fiskerisektorn en ekonomisk fördel är det en sektoriell förmån som beviljas med hjälp av statliga medel.
(35)
Enligt EU-domstolens rättspraxis kan redan det faktum att ett företags ställning i förhållande till andra konkurrerande företag stärks genom ett finansiellt stöd det annars inte skulle ha fått under normala affärsförhållanden vara nog för att snedvrida konkurrensen (13). Dessutom kan stöd till ett företag som är verksamt på en marknad som är öppen för handel inom unionen påverka handeln mellan medlemsstaterna (14).
(36)
Eftersom det finns en betydande handel med fiskeriprodukter inom Europeiska unionen stärker denna åtgärd de berörda företagens ställning på den inre marknaden och kan därför snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen och påverka handeln inom unionen (15). Att importen är högre än exporten eller att huvuddelen av de fiskeriprodukter som konsumeras kommer från andra länder är inte relevant. Det visar tvärtom att marknaden för fiskeriprodukter i Finland verkligen är mycket öppen och tyder på att stödet till de finska företagen ger dem en starkare ställning i förhållande till företag i andra medlemsstater samt att det snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen. Inte ens det faktum att mängden importerad fisk som konsumeras har ökat jämfört med mängden inhemsk fisk som konsumeras förändrar denna ståndpunkt. Det tyder bara på att de finska företagen inte har vidtagit de anpassningsåtgärder som var nödvändiga för att anpassa sig till utvecklingen av de ekonomiska villkoren på marknaden för fiskeriprodukter i Finland. Under alla förhållanden får dessa företag ett stöd som stärker deras ställning på den inre marknaden i förhållande till utländska företag.
(37)
Mot bakgrund av detta anses villkoren i artikel 107.1 i EUF-fördraget vara uppfyllda. Slutsatsen blir därför att den ersättning som betalas ut till fiskeriföretagen och som kommer från statsbudgeten är ett statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
5.2 Förenlighet med den inre marknaden
5.2.1 Stödordningens karaktär
(38)
Fiskeriförsäkringssystemet är avsett att täcka kostnader som delvis täcks av försäkringspremier. Det rör sig inte om stöd till kostnader för försäkringspremierna i sig. Avsikten är inte att täcka en del av försäkringspremierna utan att täcka en del av kostnaderna för de ersättningsanspråk företagen ställer på fiskeriförsäkringsföreningarna.
(39)
Eftersom dessa anspråk ställs på föreningarna som måste betala ut skadeersättningen, anser kommissionen dock att effekten av stödet är att de försäkringspremier som företagen betalar blir lägre än de skulle ha varit om de berörda fiskeriförsäkringsföreningarna inte kunnat räkna med att få ersättning från staten. Systemet har alltså samma effekt som en stödordning för försäkringspremier. Detta system kan följaktligen anses vara en stödordning för försäkringspremier.
5.2.2 Förenlighet med den inre marknaden
(40)
Kommissionen kan inte hålla med de finska myndigheterna om att situationen när det gäller 2004 och 2008 års riktlinjer är jämförbar med situationen när det gäller 1997 års riktlinjer därför att det inte i några av dessa riktlinjer fanns någon bestämmelse om stöd till försäkringspremier. Att den specifika bestämmelse om sådant stöd som tidigare ingick i 2001 års riktlinjer (16) ströks 2004 visar tydligt att kommissionen i och med 2004 års revidering ansåg att sådant stöd inte längre kunde omfattas av ett undantag från principen om att statligt stöd inte är förenligt med den inre marknaden och anses vara förenligt med denna från och med ikraftträdandet av 2004 års riktlinjer. Detta politiska beslut förändrades inte i samband med nästa revidering av riktlinjerna 2008.
(41)
Dessutom har den övergripande ramen för kommissionens bedömning av statligt stöd till försäkringspremier förändrats. Kommissionen ansåg 2000 (17) att denna statliga stödordning var förenlig för skadeersättningar som var en följd av ”Finlands specifika klimatförhållanden och utsatthet på grund av den långa kuststräckan”. I sin motivering till detta beslut hänvisade kommissionen till situationen inom jordbrukssektorn, där det inte heller fanns någon bestämmelse i riktlinjerna för jordbrukssektorn, men där kommissionen hade som praxis att från fall till fall godkänna stödåtgärder som rör försäkring mot naturkatastrofer och exceptionella händelser. År 2000 förtydligade kommissionen sin politik för både jordbruks- och fiskerisektorn genom att fastställa vilka kriterier som ska gälla vid bedömningen (18) av denna typ av stöd i respektive riktlinjer. Sedan dess finns sådana kriterier fortfarande kvar i riktlinjerna för jordbrukssektorn (19), men inte i riktlinjerna för fiskerisektorn. Medan kommissionen när det gäller jordbrukssektorn har fastställt tydliga kriterier för när stöd till försäkringspremier ska anses vara förenligt med den inre marknaden har alltså dessa kriterier strukits från riktlinjerna för fiskerisektorn. För fiskerisektorn är kommissionen följaktligen skyldig att återgå till den allmänna principen om att statligt stöd inte är förenligt och bedöma en sådan stödordnings eventuella förenlighet på grundval av de bestämmelser som kan vara tillämpliga.
(42)
Den bestämmelse i de nu gällande riktlinjerna som kan vara tillämplig är punkt 4.9, enligt vilken stödåtgärder för vilka det inte finns någon tillämplig bestämmelse i de andra punkterna, där de olika kategorierna av stöd som kan anses vara förenliga med den inre marknaden anges, i princip inte kan anses vara förenliga.
(43)
I undantagsfall kan en stödordning dock anses vara förenlig om medlemsstaten visar att den följer de principer som anges i riktlinjerna och främjar målen för den gemensamma fiskeripolitiken.
(44)
I sitt svar på beslutet att inleda förfarandet lägger de finska myndigheterna fram konkreta förslag på hur systemet ska ändras för att bli mer restriktivt (20). De motiverar dessutom systemets fortsatta existens genom att hänvisa till ett marknadsmisslyckande på försäkringsmarknaden när det gäller försäkringar för en stor del av de berörda skadorna.
(45)
I den skrivelse som bifogas de finska myndigheternas svar bekräftar Finansbranschens Centralförbund att man inte skulle kunna försäkra för alla skador som för närvarande hanteras av fiskeriförsäkringsföreningarna. Försäkringsskyddet skulle vara mycket begränsat eller i en del fall till och med omöjligt, t.ex. beträffande skador på fiskeredskap. Försäkringsbolag kan inte betrakta sådana skador som försäkringsbara eftersom försäkringspremierna i så fall skulle bli orimligt höga.
(46)
Detta visar att fiskeriförsäkringsföreningarna inte har en ställning som gör att de kan snedvrida konkurrensen i förhållande till de privata försäkringsbolagen. Det är detta som kännetecknar marknadsmisslyckandet i Finland när det gäller möjligheterna att försäkra sig mot dessa skador hos privata försäkringsbolag.
(47)
Kommissionen anser att en statlig stödåtgärd som rättar till ett marknadsmisslyckande kan anses vara förenlig med den inre marknaden om den uppfyller syften av allmänt intresse. Detta uppfyller kraven i punkt 4.9 i riktlinjerna rörande överensstämmelse med de principer som fastställs i riktlinjerna och med den gemensamma fiskeripolitikens syften.
(48)
Den gemensamma fiskeripolitikens mål är att säkerställa att levande akvatiska resurser utnyttjas på ett hållbart sätt i ekonomiskt, miljömässigt och socialt hänseende (21). Kommissionen anser att detta system, efter de ändringar som har beskrivits av de finska myndigheterna, skulle bidra till detta. Det skulle vid sidan om bestämmelserna om bevarande och förvaltning för utnyttjandet av dessa resurser möjliggöra fortsatt fiske under de förhållanden som är specifika för Finlands kustvatten, inklusive skador på utrustning (fiskenät) som orsakas av sälar och ibland skarvar. Detta skulle bidra till sunda ekonomiska, miljömässiga och sociala förhållanden för de fiskeriföretag som ställs inför de specifika begränsningar som fiskeriverksamheten i dessa vatten är förknippad med. Det skulle dessutom bidra till att upprätthålla den sociala och ekonomiska strukturen i de berörda kustsamhällena.
(49)
Kommissionen konstaterar även att denna stödordning, efter ändringarna, under alla förhållanden inte kommer att erbjuda någon fullständig ersättning för de berörda skadorna. Det nuvarande systemet med dels en självrisk, dels bara en delvis ersättning för den skadeersättning som betalats ut (22) kommer att kvarstå. Kravet på att det ska finnas en motprestation från stödordningens mottagare i enlighet med punkt 3.3 i riktlinjerna kvarstår därmed.
(50)
Kommissionen anser slutligen att den period som de finska myndigheterna anser vara nödvändig för att ändra stödordningen (23) är godtagbar. Med hänsyn till det lagstiftningsförfarande som krävs är tidsfristen den 1 januari 2013 för att lagen om ändring av den nuvarande rättsliga grunden för stödordningen ska träda i kraft rimlig. Då kommer gällande försäkringsavtal mellan fiskeriföretagen och fiskeriförsäkringsföreningarna dessutom att ha förnyats under år 2012 enligt då gällande villkor och löpa ut under 2013. Det är rimligt att dessa avtal får gälla enligt avtalade villkor tills de löper ut. De kommer därefter återigen förnyas under 2013 i enlighet med de nya villkoren. Den slutliga tidsfristen, den 31 december 2013, och ikraftträdandet av dessa justerade avtal påföljande dag, dvs. den 1 januari 2014, är därför motiverad.
6. SLUTSATSER
(51)
Mot bakgrund av ovanstående analys konstaterar kommissionen att ”Fiskeriförsäkringssystemet” kan anses vara förenligt med den inre marknaden när det har ändrats i enlighet med följande principer:
-
Fartyg som bedriver fiske på öppet hav, vilket i praktiken innebär fartyg som är över 12 meter långa, ska inte omfattas av systemet.
-
Endast skador som uppstår i Finlands territorialvatten eller dess exklusiva ekonomiska zon ska berättiga till ersättning.
-
Försäkringsskyddet ska endast gälla skador som orsakas av de specifika betingelserna i Finland, dvs. av svåra klimatförhållanden eller geografiska förhållanden (is, snö, kraftiga stormar och rev i grunda vatten) eller av sälar och skarvar, och som drabbar fartyg och fiskeredskap, fortskaffnings- och transportmedel samt annan särskild utrustning för vinterfiske.
(52)
Kommissionen noterar de finska myndigheternas åtagande att ändra den rättsliga grunden för stödordningen i fråga senast den 1 januari 2013, så att villkoren i försäkringsavtalen kan ändras senast den 1 januari 2014.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
1. Den befintliga stödordningen ”Fiskeriförsäkringssystemet” som omfattades av ett förslag till lämpliga åtgärder efter revideringen av riktlinjerna för granskning av statligt stöd inom sektorn för fiske och vattenbruk är förenlig med den inre marknaden när den har ändrats i enlighet med följande åtagande som gjorts av Finland:
-
Fartyg som bedriver fiske på öppet hav, vilket i praktiken innebär fartyg som är över 12 meter långa, omfattas inte av systemet.
-
Endast skador som uppstår i Finlands territorialvatten eller dess exklusiva ekonomiska zon ska berättiga till ersättning.
-
Försäkringsskyddet ska endast gälla skador som orsakas av de specifika betingelserna i Finland, dvs. av svåra klimatförhållanden eller geografiska förhållanden (is, snö, kraftiga stormar och rev i grunda vatten) eller av sälar och skarvar, och som drabbar fartyg och fiskeredskap, fortskaffnings- och transportmedel samt annan särskild utrustning för vinterfiske.
2. De rättsliga bestämmelserna om ändring av detta system ska träda i kraft senast den 1 januari 2013 och försäkringsavtal som ingås på grundval av dessa bestämmelser ska träda i kraft senast den 1 januari 2014.
Artikel 2
Detta beslut riktar sig till Republiken Finland.
Utfärdat i Bryssel den 11 januari 2012.