ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. prosince 2011
o státní podpoře C 25/08 (ex NN 23/08) reforma způsobu financování důchodů státních úředníků pracujících u společnosti France Télécom, kterou poskytla Francouzská republika ve prospěch společnosti France Télécom
(oznámeno pod číslem C(2012) 9403)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/540/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody (2),
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek (3) v souladu s těmito články, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Stížností ze dne 4. října 2002, která byla doplněna dne 16. ledna 2003, byla Komisi předložena tvrzení, podle nichž Francouzská republika poskytla podporu ve prospěch společnosti France Télécom, která měla částečně snížit její finanční náklady, a to zejména náklady spojené s financováním důchodů. Dopisem ze dne 17. března 2004 sdělila Francouzská republika Komisi informace, které si Komise od ní vyžádala v souvislosti se stížností.
(2)
Dopisy ze dne 2. dubna 2004 a 24. února 2006 stěžovatelé poskytli dodatečné informace týkající se stížnosti.
(3)
Dopisem ze dne 20. května 2008 oznámila Komise Francii své rozhodnutí zahájit řízení o této podpoře podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie („SFEU“).
(4)
Francie předložila své připomínky dne 18. července 2008.
(5)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany k předložení jejich připomínek k předmětné podpoře.
(6)
Dne 22. září 2008 obdržela Komise připomínky společnosti France Télécom a po prodloužení lhůty obdržela dne 1. a dne 16. října 2008 také připomínky stěžovatelů a jednoho telekomunikačního operátora. Komise je poté předala Francouzské republice, umožnila jí se k nim vyjádřit a obdržela připomínky Francouzské republiky dopisem ze dne 13. února 2009.
(7)
Dne 16. února 2009 předložila své připomínky společnost France Télécom a upozornila v nich Komisi na rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 28. listopadu 2008 (5), který podle ní potvrzuje její tvrzení. Dne 14. května 2009 předložil telekomunikační operátor uvedený v bodě odůvodnění č. 6 dodatečné informace ke svým projednávaným připomínkám a odvolával se v nich na rozhodnutí Komise ze dne 11. února 2009 (6), které podle něj potvrzuje jeho připomínky.
(8)
Jednání mezi zástupci Komise a zástupci společnosti France Télécom proběhla na žádost této společnosti dne 17. prosince 2009, dne 23. září 2010 a dne 12. října 2010. France Télécom předala dodatečné připomínky dne 18. října 2010.
(9)
Na žádost Komise poskytla Francouzská republika dne 18. března 2010 upřesnění a aktualizaci některých údajů obsažených v jejích původních připomínkách a vše doprovodila připomenutím jejich obsahu.
(10)
Dne 22. září 2010 sdělily francouzské orgány Komisi nové připomínky a požádaly o jednání, jež proběhlo dne 22. října 2010. Dopisem ze dne 28. října 2010 jim Komise zaslala skutková upřesnění zmíněná během tohoto jednání a dodatečné připomínky společnosti France Télécom a zároveň Francouzskou republiku vyzvala, aby se k nim případně vyjádřila. Dne 17. listopadu 2010 Komise zaslala dodatečná upřesnění, o která požádaly francouzské orgány dne 10. listopadu 2010 za účelem vypracování svých připomínek.
(11)
Dopisem ze dne 9. prosince 2010 a doplněném dne 24. června 2011 předložila Francouzská republika své dodatečné připomínky provázené aktualizací některých údajů obsažených v jejích původních připomínkách. Dne 28. června a 4. července 2011 proběhla s francouzskými orgány jednání. Nové připomínky byly poté předloženy dne 7. října 2011.
2. PODROBNÝ POPIS PODPORY
(12)
Opatření, jež jsou předmětem tohoto řízení, spočívají ve změnách zavedených v roce 1996 do režimu odvodů podniku France Télécom ve spojení s vyplácením důchodů jeho zaměstnanců se statusem státních zaměstnanců. Předchozí režim vznikl v roce 1990 při vytvoření společnosti France Télécom jako podniku odlišného od státní správy. Pokud jde o odvody společnosti France Télécom na sociální zabezpečení, zákon z roku 1990 ve skutečnosti pouze převzal předchozí praxi. U příležitosti přetvoření společnosti France Télécom na akciovou společnost, kótování na burze a otevření stále větší části jejího kapitálu na straně jedné a úplného otevření hospodářské soutěži trhů, na nichž ve Francii a v ostatních členských státech Evropské unie působila, na straně druhé došlo v roce 1996 k zavedení nového režimu. V současné době režim zavedený v roce 1996 ve své podstatě stále platí.
2.1 Právní rámec statusu společnosti France Télécom a jejích zaměstnanců v období 1990 až 1996
2.1.1 Status společnosti France Télécom a postavení jejích zaměstnanců mezi rokem 1990 a rokem 1996
(13)
Podle zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 (dále jen „zákon z roku 1990“) (7) vznikla společnost France Télécom jako veřejnoprávní provozovatel s právní subjektivitou. Předtím tvořila jedno z generálních ředitelství ministerstva pošt a telekomunikací. Stejným zákonem bylo převedeno na společnost France Télécom plnoprávně a bezplatně plné vlastnictví movitého a nemovitého státního majetku vyhrazeného pro služby spadající pod toto generální ředitelství.
(14)
Článek 3 zákona z roku 1990 pověřuje společnost France Télécom zejména těmito úkoly: i) zajišťovat všechny veřejné telekomunikační služby při vnitřním a mezinárodním styku; ii) vytvářet, rozvíjet a provozovat veřejné sítě nutné pro poskytování těchto služeb a zajistit jejich propojení se sítěmi v zahraničí; iii) poskytovat všechny ostatní telekomunikační služby, zařízení a sítě a rovněž vytvářet sítě pro kabelové síření rozhlasových a televizních služeb.
(15)
Podle článku 29 zákona z roku 1990 se na zaměstnance společnosti France Télécom vztahují zvláštní statusy přijaté podle zákona o právech a povinnostech státních zaměstnanců a podle zákona, kterým se stanoví služební řád pro státní službu. Zákon z roku 1990 umožňoval zaměstnávat smluvní zaměstnance spadající do režimu obecného práva v rámci stanoveném ve smlouvě uzavřené mezi státem a podnikem. Tato smlouva stanovila pro tento typ náboru horní hranici 3 % celkového počtu zaměstnanců.
(16)
Zákon z roku 1990 převzal předchozí rozpočtové postupy a ve svém článku 30 stanovil rozdělení odpovědností v oblasti financování sociálních služeb pro zaměstnance mezi francouzský stát a společnost France Télécom následovně:
„Stávající zaměstnanci a důchodci ministerstva pověřeného poštovními a telekomunikačním službami, zaměstnanci a důchodci veřejnoprávních provozovatelů, na něž se vztahuje obecný status státních zaměstnanců, a také osoby s právy odvozenými od těchto zaměstnanců a důchodců mají nárok na věcné dávky v oblasti nemocenského pojištění, mateřských dávek a invalidního důchodu prostřednictvím vzájemné zdravotní pojišťovny pošt a telekomunikací (Mutuelle générale des P.T.T.) za podmínek stanovených v knize III a v kapitole II první hlavy knihy VII zákoníku sociálního zabezpečení. Část odvodů na sociální zabezpečení připadající státu podle článku L. 712-9 přitom přebírají u svých státních zaměstnanců veřejnoprávní provozovatelé.
Vyměření a vyplácení penzí přiznaných podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích státním zaměstnancům společností La Poste a France Télécom provádí stát. Jako vyrovnání jsou veřejnoprávní provozovatelé povinni uhradit státní pokladně:
a)
výši srážky ze mzdy zaměstnance, jež je stanovena článkem L. 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích;
b)
dodatečný odvod, který umožní úplné uhrazení nákladů spojených s penzí přiznanou nebo k přiznání jejich zaměstnancům v důchodu.
Náklady vyplývající z uplatnění ustanovení článku L. 134-1 zákoníku sociálního zabezpečení na zaměstnance společnosti La Poste a France Télécom nesou v celém jejich rozsahu veřejnoprávní provozovatelé.
Výnos přijatý Státní radou určuje podle potřeby podmínky provádění těchto ustanovení.“
(17)
V období od roku 1991 do roku 1996 byl odvod „zaměstnavatele“ podle článku 30 zákona z roku 1990 (tj. „dodatečný odvod“ stanovený v čl. 30 písm. b) zákona z roku 1990 v jeho původním znění) připadající na společnost France Télécom u jejích státních zaměstnanců stanoven jako rozdíl mezi celkovou částkou státních penzí vyplacených francouzským státem a částí hrazenou pracujícími státními zaměstnanci z jejich mzdy. Společnost France Télécom se rovněž podílela na režimech tzv. „vyrovnání“ a „nadvyrovnání“, které počítaly s převody za účelem zajištění vyváženosti mezi důchodovými režimy státních zaměstnanců jiných veřejnoprávních subjektů. Část financování závazků v oblasti penzí státních zaměstnanců připadající na zaměstnance byla určena podle článku L 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích jako srážka ze mzdy zaměstnance a stanovena na výši 7,85 % hrubého tabulkového platu.
(18)
Platby provedené společností France Télécom vzrostly z 920 milionů EUR v roce 1991 na 1 miliardu 151 milionů EUR v roce 1996 a byly rozloženy následovně:
Tabulka 1
Důchodové odvody zaměstnanců a zaměstnavatele u společnosti France Télécom v období 1991-1996 (8)
(v milionech EUR)
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A/Celková částka penzijních odvodů
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1/odvody zaměstnanců
195
201
217
213
229
238
a 2/odvod zaměstnavatele
743
782
853
866
944
976
B/Vyrovnání - nadvyrovnání
176
188
277
136
201
175
Náklady celkem (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
Z toho France Télécom celkem (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
Společnost France Télécom zaúčtovávala výdaje spojené s důchody na základě uhrazených příspěvků. Vzhledem k tomu, že tyto výdaje jistě porostou z důvodu předpokládaného vývoje důchodových penzí, jež bude muset svým bývalým státním zaměstnancům vyplácet, zanášela společnost France Télécom do svých účtů rovněž jistou roční rezervu určenou k tomu, aby se odhadovaný dopad budoucího navýšení plateb rozložil na období 30 roků. Celková výše rezerv vytvářených až do roku 1996 dosáhla částky 23,4 miliardy FRF (3,6 miliardy EUR). Jelikož je francouzský stát sám sobě pojišťovatelem, nevytvářel na své straně podle francouzských orgánů pro tyto penze žádné rezervy (9).
2.1.2 Změny provedené ve statusu společnosti France Télécom a postavení jejích pracovníků se statusem státních zaměstnanců počínaje rokem 1996
(20)
Zákon č. 96-660 ze dne 26. července 1996 (10) (dále jen „zákon z roku 1996“) pozměnil některá ustanovení zákona z roku 1990. S účinností od 31. prosince 1996 na jedné straně přiznal France Télécom status státního podniku podléhajícího právním ustanovením, jež se vztahují na akciové společnosti, pokud nejsou v rozporu s právními předpisy, a na druhé straně převedl bezplatně rozhodující část majetku, práv a závazků veřejnoprávního subjektu France Télécom na státní podnik France Télécom.
(21)
Kapitál podniku France Télécom SA (dále jen „France Télécom“) byl vyhláškou stanoven na 25 miliard FRF (3,8 miliardy EUR) na základě vlastních prostředků uvedených v účetní rozvaze k 31. prosinci 1995. Akcie společnosti France Télécom byly připuštěny v říjnu 1997 na první trh pařížské burzy a rovněž na New York Stock Exchange (NYSE). Podle výroční zprávy za rok 1998 bylo složení kapitálu společnosti France Télécom následující: stát držel podíl ve výši 63,6 %, soukromí investoři ve výši 31,2 %, zaměstnanci společnosti ve výši 3,2 % a společnost Deutsche Telekom ve výši 2 %. Po prodeji 10,85 % podílů dne 7. září 2004 neměl již francouzský stát v podniku majoritní podíl. Jeho podíl potom nadále klesal, až se k 31. prosinci 2008 ustálil na 26,65 % kapitálu. Ovšem s 26,65 % hlasovacích práv a vzhledem ke skutečnosti, že neexistují žádné další stmelené skupiny význačných akcionářů, francouzský stát jmenuje předsedu správní rady a generálního ředitele, zůstává hlavním akcionářem společnosti France Télécom a ve skutečnosti může rozhodnout o výsledku hlasování akcionářů u otázek, jež vyžadují prostou většinu (11).
(22)
Změna statusu společnosti France Télécom stanovená zákonem z roku 1996 obsahovala rovněž různá ustanovení, jež se týkala jejích zaměstnanců. Podle tohoto zákona pracuje sbor státních zaměstnanců společnosti France Télécom u státního podniku France Télécom a podléhá jeho správě. Zaměstnanci s postavením státních zaměstnanců si zachovávají tento status a záruky, které jsou s ním spojené. Zaměstnanecké podmínky státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom jsou stejné jako podmínky státních úředníků: mají zaručené pracovní místo a mohou být propuštěni pouze ze závažného důvodu v případech stanovených právními předpisy. Pokud jde o nábor nových zaměstnanců, zákon z roku 1996 umožňoval až do 1. ledna 2002 společnosti France Télécom najímat státní zaměstnance a zároveň zaměstnávat smluvní zaměstnance podléhající obecnému právu.
(23)
K 31. prosinci 1996 zaměstnávala společnost France Télécom 165 200 osob, z nichž bylo 94,1 % státních zaměstnanců. Aniž by čekala na uplynutí lhůty 1. ledna 2002 stanovené zákonem z roku 1996, přestala společnost France Télécom ve skutečnosti přijímat státní zaměstnance již od roku 1997. Počet státních zaměstnanců se proto během deseti roků snížil o 47 % z 133 434 osob v roce 1997 na 69 892 osob v roce 2007. Toto snížení je výraznější než u celkového počtu zaměstnanců společnosti France Télécom (- 25 %), který dosáhl k 31. prosinci 2007 počtu 124 166 zaměstnanců.
(24)
Článek 6 zákona z roku 1996 změnil rovněž článek 30 zákona z roku 1990 tím, že k původnímu znění přidal dvě odrážky c) a d). Jako vyrovnání za vyměření a vyplácení státem penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom ukládá zákon této společnosti uhradit státní pokladně:
„c)
(…) přímý odvod zaměstnavatele počínaje 1. lednem 1997 úměrný částkách odváděným ze mzdy na důchodové zabezpečení. Výše přímého odvodu se vypočítává tak, aby došlo k vyrovnání úrovně povinných sociálních a daňových odvodů ze mzdy mezi společností France Télécom a ostatními podniky působícími v odvětví telekomunikací, které spadají pod obecné právo sociálních dávek, pokud jde o rizika, jež jsou společná pro zaměstnance podle obecného práva a státní zaměstnance. Tuto výši lze změnit v případě změny uvedených odvodů. Způsoby určení odvodu zaměstnavatele a jeho uhrazování státu stanoví výnos Státní rady;
d)
(…) mimořádný paušální odvod, jehož výši a způsob úhrady stanoví zákon o státním rozpočtu do 31. prosince 1996“.
(25)
Zákon z roku 1996 vyloučil rovněž společnost France Télécom z oblasti působení obecného a zvláštního mechanizmu vyrovnávání důchodů stanoveného zákonem z roku 1990, což pro France Télécom znamenalo placení dodatečných vyrovnání a nadvyrovnání, jež jsou uvedena v tabulce č. 1. V období 1991-1996 částky uhrazené z tohoto důvodu představovaly 18 % penzí vyplacených osobám se statusem státních zaměstnanců.
(26)
Přímý odvod zaměstnavatele zavedený zákonem z roku 1996 nahradil dodatečný odvod stanovený čl. 30 písm. b) zákona z roku 1990. Tento odvod vychází z míry konkurenční spravedlnosti založené na vyrovnání úrovně povinných sociálních a daňových odvodů ze mzdy u stejně vysoké čisté mzdy. Způsob vyrovnání je založen na rekonstruované výši nákladů, které by měl konkurent zaměstnávající osoby podléhající obecnému právu v oblasti sociálních odvodů, a to včetně důchodového zabezpečení, pokud by jim vyplácel čistou mzdu ve stejné výši, jako je mzda státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom, a měl přitom totožnou strukturu zaměstnanosti.
(27)
Tato metoda vylučuje odvody hrazené konkurenty na ochranu před riziky, která nejsou společná soukromoprávním pracovníkům a státním zaměstnancům, což je zejména riziko nezaměstnanosti a nároky zaměstnanců v případě konkurzu nebo likvidace podniku (dále jen „pojištění na zaručení mezd“ či „PZM“). Při hlasování o zákonu z roku 1996 si zákonodárci uvědomovali tento rozdíl mezi společností France Télécom a jejími konkurenty a zdůraznili: „soubor ustanovení článku 6 umožňuje společnosti France Télécom snížit své náklady na pojištění proti nezaměstnanosti (odvody UNEDIC), které její možní konkurenti musí platit“ (12).
(28)
Odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom je vypočítáván každý rok a vyjadřován jako podíl z hrubých tabulkových mezd státních zaměstnanců v činné službě. Míra tohoto odvodu dosahovala v období 1997-2010 průměrné výše […] (13) % a podle připomínek Francouzské republiky měla hodnoty uvedené v tabulce č. 2:
Tabulka 2
Přímý odvod zaměstnavatele hrazený společností France Télécom v období 1997-2010
Rok
Míra odvodu
EUR (miliony)
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
Ukončení najímání státních zaměstnanců počínaje rokem 1997 omezilo počet státních zaměstnanců v činné službě u společnosti France Télécom. Bez ohledu na odchody do důchodu rostoucího počtu státních zaměstnanců v období 1991-2010 tabulka ukazuje, že odvod zaměstnavatele ve výši 744 milionů EUR, který společnost France Télécom uhradila v roce 2010, byl o 407 milionů EUR nižší než náklady na důchodové zabezpečení, které podnik platil francouzskému státu před vstupem v platnost reformy z roku 1996, a odpovídal pouhému odvodu zaměstnavatele, který France Télécom platila před dvaceti roky, tj. v roce 1991 (1 151 milionů EUR a 743 milionů EUR - viz tabulka č. 1).
(30)
Reforma zavedená zákonem z roku 1996 vede tak k tomu, že výše odvodu společnosti France Télécom se snižuje v absolutní hodnotě a není nadále vázána na počet státních zaměstnanců, kteří odešli do důchodu. K převedení nákladů na stát zavedenému zákonem z roku 1996 tak došlo v době, kdy výhledy převzaté Senátem počítaly s výrazným nárůstem nákladů na důchodové zabezpečení počínaje rokem 2005, přičemž měly dosáhnout 13 miliard FRF (1,98 miliardy EUR) v roce 2007, 21,5 miliardy FRF (3,3 miliardy EUR) v roce 2017 a 34 miliard FRF (6,1 miliardy EUR) v roce 2027 (14).
(31)
Z projednávání návrhu zákona v Národním shromáždění a Senátu tak vyplývá převedení nákladů na důchodové zabezpečení do státního rozpočtu ve výši 250 miliard FRF, již by roční odvody ve výši 100 miliard FRF a mimořádný odvod ve výši 40 miliard FRF nedokázaly pokrýt, a to i při započtení výnosu z prodeje části akcií podniku. V témže projednávání zákona se uvádí mimořádný odvod na snížení nového a výrazného nákladu pro stát v odhadované výši nejvýše 40 miliard FRF. Tato částka byla stanovena za spolupráce rady bankéřů tak, aby byla slučitelná s mírou zadlužení vzhledem k vlastnímu kapitálu ve výši 150 % a odpovídala rezervám vytvořeným podnikem na důchodové zabezpečení a nadnákladu pro stát za období deseti roků a ne déle, který vyplývá z rozdílu mezi vyplácenými penzemi a napříště vybíranými přímými odvody (15).
(32)
Záměr vyrovnání ve prospěch státu je připomenut nejenom ve znění článku 30 zákona přijatého zákonodárci a během projednávání návrhu zákona z roku 1996, ale také ve výroční zprávě společnosti France Télécom za rok 1997, kde se hovoří o „uhrazení francouzskému státu mimořádného odvodu ve výši 37,5 miliardy FRF ve spojení s budoucími důchody bývalých státních zaměstnanců“ (16). Rezervy vytvořené společností France Télécom jí umožnily snížit čisté finanční úsilí, jež musela vynaložit, protože během jediného roku zaplatila pouze nadnáklady, které státu reformou vzniknou za deset roků.
(33)
Ukazuje se tak, že pro stanovení výše mimořádného odvodu (nebo-li „doplatku“) byla zohledněna rezerva, kterou si každoročně společnost France vytvářela, která dosáhla celkové částky 23,4 miliardy FRF (3,6 miliardy EUR) a která byla v roce 1996 určena k rozložení důsledku budoucího zvyšování odvodů vyplývajících ze zákona z roku 1990. Část tohoto odvodu, jež neodpovídala vytvořeným rezervám, pokrývala tento nadnáklad během období deseti roků. Jak jednoznačně vyplývá z tehdejších projednávání, výše odvodu byla stanovena při zohlednění částky, pro kterou si podnik již vytvořil rezervy.
(34)
Vzhledem k přímé povaze ročního odvodu zaměstnavatele zavedeného zákonem z roku 1996 se povinnost společnosti France Télécom od té doby omezuje na uhrazení tohoto odvodu, a to bez dalších závazků v oblasti pokrytí případných budoucích schodků jak režimu důchodového zabezpečení svých státních zaměstnanců, tak dalších režimů veřejné správy. Z důvodu existence zákona z roku 1996 se tak účetní rezerva stala bezpředmětnou. Rezerva byla na účtu zisků a ztrát společnosti France Télécom k 31. prosinci 1996 zanesena jako zisk do čistého hospodářského výsledku, a to v hodnotě 17,5 miliardy FRF (2,7 miliardy EUR) (17).
(35)
Kromě toho zákon o státním rozpočtu na rok 1997 určil výši mimořádného paušálního odvodu stanoveného zákonem z roku 1996 jako vyrovnání státu za vyměření a vyplácení penzí přiznaných zaměstnancům France Télécom se statusem státních zaměstnanců na 37,5 miliardy FRF (5,71 miliardy EUR). Odvod byl financován navýšením krátkodobého a dlouhodobého zadlužení podniku (18) a uhrazen v několika splátkách mezi lednem a říjnem roku 1997. Příjem vzniklý tímto mimořádným odvodem umožnil snížit schodek orgánů a subjektů francouzské veřejné správy na 41,8 miliardy EUR v roce 1997. Bez tohoto odvodu by schodek v tomto roce představoval 3,7 % HDP.
(36)
Příjem z tohoto odvodu byl přidělen Veřejnoprávnímu zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom (Etablissement Public de Gestion de la Contribution Exceptionnelle de France Télécom), který byl zřízen zákonem o státním rozpočtu na rok 1997. Mimořádný odvod spolu s případnými finančními výnosy, které vytváří, tvoří jediný příjem zařízení. Jeho výdaje mají formu každoročního převodu do státního rozpočtu, jenž je zaúčtováván od roku 2006 jako příjem na penzijní účet zvláštního určení pro vojenské a civilní penze vyplácené státem. Tato platba byla na rok 1997 stanovena na výši 1 miliardy FRF (152,4 milionu EUR) s následným navýšením o 10 % každý rok, nestanoví-li zvláštní ustanovení zákona o státním rozpočtu jinak. Zařízení ukončí svou činnost po úplném převedení svých příjmů státu (19).
(37)
Uplatnění ustanovení zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterým se stanovily každoroční převody, vedlo k tomu, že se existence veřejnoprávního zařízení v roce 1999 odhadovala na 17 let, a to bez zohlednění odměňování jeho finančních prostředků (20). Vzhledem ke každoročním platbám, jež byly vyšší, než stanovil zákon o státním rozpočtu na rok 1997, byla tato doba trvání zkrácena. Jak uvádí tabulka č. 3, kumulovaná částka každoročních plateb prováděných zařízením dosahovala v roce 2010 již výše 5,47 miliardy EUR. S ukončením činnosti zařízení z důvodu úplného převedení disponibilních prostředků se počítalo k 31. prosinci 2011 (21). Zákon o státním rozpočtu na rok 2011 tak počítá pro tento rok s platbou ve výši 243 milionů EUR na penzijní účet zvláštního určení, čímž by mělo dojít ke splacení příjmů zařízení (22).
(38)
Mimořádný odvod ve výši 37,5 miliardy FRF přidělený Veřejnoprávnímu zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom tak každopádně odpovídá odvodu zmiňovanému během projednávání návrhu zákona z roku 1996, který měl být nižší než 40 miliard FRF. Ačkoliv byl v roce 1997 převeden do státního rozpočtu a každoročně k němu přispíval za účelem vyplacení vojenských a civilních penzí, jeho výše byla stanovena tak, aby se vyrovnávaly nadnáklady, které pro stát vznikly prováděním zákona z roku 1996.
(39)
Zákon z roku 1996 nezměnil část připadající na zaměstnance při financování závazků v oblasti penzí státních zaměstnanců, jež byla od vzniku veřejnoprávního provozovatele France Télécom v roce 1991 stanovena podle článku L 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích. Zákony z roku 1990 a roku 1996 k tomu nezměnily důchodový režim soukromoprávních zaměstnanců France Télécom, který podléhá obecnému právu sociálního zabezpečení v případě důchodů a je doplňován režimem připojištění AGIRC v případě manažerských pozic a režimem připojištění ARRCO v případě nemanažerských pozic. Na základě tohoto režimu společnost France Télécom a její soukromoprávní zaměstnanci plní povinnosti odpovídající povinnostem konkurenčních podniků, a to pokud jde zejména o placení přímých odvodů zaměstnancem.
(40)
U příležitosti reformy zavedené zákonem z roku 1996 ohodnotila kancelář pojistných matematiků, kterou si francouzský stát vybral za poradce, že vyměření a vyplácení penzí státem státním zaměstnancům v činné službě u společnosti France Télécom nebo v důchodu představuje k 1. lednu 1997 v pravděpodobné aktualizované hodnotě částku 242 miliard FRF (36,9 miliardy EUR (23)) (24). Tato částka se blíží zaokrouhlené částce ve výši 250 miliard FRF zmiňované v Senátu. Přímý odvod zaměstnavatele, který by France Télécom platila jako vyrovnání, byl na základě stejných předpokladů pojistných matematiků odhadnut na částku 15,2 miliardy EUR, k níž je nutno připočítat doplatek či mimořádný odvod ve výši 5,7 miliardy EUR, který byl plně uhrazen v říjnu roku 1997. Hodnotu budoucích příspěvků zaměstnanců v okamžiku vstupu v platnost reformy odhadují francouzské orgány na částku […] miliard EUR. Čistá hodnota nákladů převedených společností France Télécom na francouzský stát tak v podobě odhadované v roce 1996 představovala částku […] miliard EUR.
(41)
Kancelář pojistných matematiků, již si francouzský stát zvolil za poradce, odhadla pro desetileté období (1997-2006) kumulovanou částku dávek k vyplacení na […] miliard EUR. Během tohoto období dosáhla celková částka skutečně vyplacených dávek téměř stejné výše, a to […] miliard EUR, což představuje prognostickou odchylku 0,83 % směrem dolů (25). Uvedené se zpětnou platností potvrzuje přesnost výhledů, které byly použity během projednávání zákona.
(42)
Na základě těchto číselných údajů lze konstatovat, že částky a jejich oprávnění, o nichž jednalo Národní shromáždění a Senát při stanovení výše doplatku či mimořádného odvodu společnosti France Télécom, odpovídají řádově částkám ověřeným následovně během desetiletého období zmiňovaného během projednávání návrhu zákona. Oznámená nejvyšší částka mimořádného odvodu ve výši 6 miliard EUR (40 miliard FRF) odpovídá rezervám, které si podnik až do roku 1996 vytvářel, aby byl schopen čelit budoucím nákladům na důchody v tehdy předpokládané výši, tj. 3,6 miliardy EUR (23,4 miliardy FRF), při započtení rozdílu ve výši 2,4 miliardy EUR na úkor státu mezi zaměstnavatelskými a zaměstnaneckými odvody vybranými mezi rokem 1997 a rokem 2006 na jedné straně a dávkami k vyplacení během stejného desetiletého období podle odhadu z roku 1996 na straně druhé.
(43)
Informace předané Francouzskou republikou a převzaté v tabulce č. 3 dále ukazují, že kumulované náklady na penze státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom, které musí francouzský stát financovat na základě reformy z roku 1996, dosáhly za období od roku 1997 do roku 2010 výše […] miliard EUR. Nákladem, který musí stát financovat, se rozumí zůstatek mezi ročními odvody společnosti France Télécom a jejích zaměstnanců se statusem státních zaměstnanců v činné službě a dávkami vyplácenými státním zaměstnancům v důchodu rok po roce po odečtení každoročních plateb Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom. Mezi rokem 1997 a rokem 2010 se tento náklad vyvíjel takto:
Tabulka 3
Náklady vyplývající pro francouzský stát z reformy z roku 1996 (1997-2010)
(v milionech EUR)
Odvody
(zaměstnavatelské a zaměstnanecké)
Každoroční platby Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu France Télécom
Vyplacené dávky
Náklady státu
1997
(…)
152,4
(…)
(…)
1998
(…)
167,7
(…)
(…)
1999
(…)
184,5
(…)
(…)
2000
(…)
202,9
(…)
(…)
2001
(…)
223,2
(…)
(…)
2002
(…)
245,5
(…)
(…)
2003
(…)
270,0
(…)
(…)
2004
(…)
297,1
(…)
(…)
2005
(…)
326,9
(…)
(…)
2006
(…)
1 359,5
(…)
(…)
2007
(…)
395,4
(…)
(…)
2008
(…)
435,0
(…)
(…)
2009
(…)
578,0
(…)
(…)
2010
(…)
635,8
(…)
(…)
Celkem
(…)
5 473,9
(…)
(…)
(44)
Kvůli ustanovením zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterými se řídí, neodpovídaly výše každoročních plateb Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu France Télécom převedené v roce 1997 částkám odhadovaných nebo skutečně vyplacených dávek důchodcům této společnosti a ani výším nákladů, které musel stát financovat, a zároveň nebyly stanoveny v závislosti na uvedených částkách. Přezkum částek skutečně převedených potvrzuje přerušení této vazby. Bez ohledu na mimořádný odvod uhrazený společností France Télécom v roce 1997 z tabulky č. 3 vyplývá, že výše dávek vyplacené státním zaměstnancům v důchodu, kteří pracovali u France Télécom, přesahovaly počínaje rokem 2004 a s výjimkou roku 2006 každoroční zdroje.
(45)
Uhrazení každoročních odvodů společností France Télécom a každoroční platby zařízení, jež spravuje mimořádný odvod, nejsou v rámci penzijního účtu zvláštního určení přidělovány odlišně a ex ante na dávky poskytované důchodcům společnosti France Télécom. Pokud by se totiž přiděloval od roku 1997 mimořádný odvod pouze na financování předmětných dávek místo uplatňování systému převádění částky navyšované každý rok o 10 %, jak to stanoví zákon o státním rozpočtu na rok 1997, vedlo by to k ukončení činnosti veřejnoprávního zařízení spíše koncem roku 2008 než koncem roku 2011, jak se počítalo, a to vzhledem k částce nepokryté každoročními odvody, jež je uvedena v tabulce č. 3. Za jakéhokoliv předpokladu by byla v obou případech částka mimořádného odvodu vyčerpána k 31. prosinci 2011.
2.2 Postupné a následně úplné otevření telekomunikačních trhů
(46)
Reformu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom provázelo v pozadí úplné otevření hospodářské soutěži trhů služeb, na nichž tato společnost působila. Počínaje rokem 1988 směrnice Komise 88/301/EHS ze dne 16. května 1988 o hospodářské soutěži na trhu s telekomunikačními koncovými zařízeními (26) a směrnice Komise 90/388/EHS ze dne 28. června 1990 o hospodářské soutěži na trhu telekomunikačních služeb (27) postupně liberalizovaly odvětví telekomunikací. Směrnice 90/388/EHS stanovila liberalizační opatření, jež měla být provedena do 31. prosince 1990 v oblasti přenášení údajů, datových služeb a hlasových telefonních služeb u podnikových sítí a uzavřených skupin uživatelů. Směrnice Komise 96/19/ES ze dne 13. března 1996, kterou se mění směrnice 90/388/EHS, pokud jde o provedení úplné hospodářské soutěže na trhu telekomunikací (28), měla za cíl úplnou liberalizaci odvětví telekomunikací počínaje 1. lednem 1998.
(47)
Zákon č. 96-659 ze dne 26. července 1996 o regulaci telekomunikací stanovil podmínky, které umožnily plně provést liberalizaci odvětví tím, že ukončily monopolní postavení společnosti France Télécom v oblasti telefonování přes pevné linky a v oblasti přenosů dat a vypracovaly sazby a vzájemné propojení s konkurenty. Také v jiných odvětvích, která přesto nepodléhala výlučným právům, a byla tak otevřena hospodářské soutěži již od roku 1987, jako tomu bylo v případě mobilních telefonů, zaujímala společnost France Télécom určité výsadní postavení s podílem na trhu, který se od roku 1997 do roku 2002 snížil z 53,3 % na 49,8 % (29). Zákon č. 96-659 rovněž pověřil společnost France Télécom úkoly obecného hospodářského zájmu a stanovil vznik fondu na financování s nimi spojených povinností, do kterého přispívali konkurenti.
(48)
Provádění opatření uvedených v bodech odůvodnění č. 46 a 47 vedlo počínaje rokem 1988 k tomu, že společnost France Télécom začala čelit příchodu konkurentů, z nichž někteří byli částečně vlastněny nadnárodními skupinami, na trhy dodávek zboží a služeb, na nichž ve Francii působila, přičemž některé tyto trhy, jako mobilní telefonování nebo mezinárodní komunikace, mají přeshraniční rozměr. Tento vývoj zesílil na trzích liberalizovaných počínaje rokem 1998. Společnost France Télécom k tomu navázala spolupráci se zahraničními provozovateli, jako jsou společnosti Deutsche Telekom a Sprint v roce 1996 (společnost Global One), a zároveň počínaje rokem 1997 začala rozvíjet partnerství a přebírat podíly např. v Itálii (Wind) nebo v Nizozemsku (Casema), či získávat licence na provozování mobilní sítě v Dánsku a v Portugalsku (30).
(49)
K reformě financování důchodů společnosti France Télécom tak došlo ve stejné době, kdy došlo k liberalizaci trhu na úrovni Evropské unie. Reforma se tudíž projevila na trhu plně otevřenému hospodářské soutěži, na němž ostatně France Télécom navázala důležitá spojení a přebírala podíly v jiných členských státech. Na pozadí zákona z roku 1996 a otevření podniku soukromému kapitálu zůstává skutečně přání podpořit rozvoj společnosti France Télécom na jiných trzích v Evropě než ve Francii, jak vyplývá z prohlášení učiněných během projednávání návrhu zákona, v nichž se hovoří o „ambicích francouzské vlády ohledně své národní vlajkové lodi, společnosti France Télécom“ (31).
(50)
V současnosti společnost France Télécom prohlašuje, že je v Evropě prvním poskytovatelem připojení k vysokorychlostnímu internetu, třetím mobilním operátorem a patří ke světovým špičkám v oblasti telekomunikačních služeb pro nadnárodní společnosti. Mimo Francii vyvíjí společnost France Télécom mimořádnou činnost prostřednictvím dceřiných společností ve Španělsku, Spojeném království, Polsku, Belgii, Rakousku a na Slovensku, kde zaujímá prvořadé postavení (32).
3. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(51)
Ve svém rozhodnutí o zahájení vyšetřovacího řízení Komise vyložila své předběžné posouzení opatření zavedených zákonem z roku 1996 tím, že je porovnala s referenčním rámcem pro povinné sociální a daňové odvody společnosti France Télécom stanoveným zákonem z roku 1990. Usoudila, že tato opatření zřejmě poskytují společnosti France Télécom selektivní zvýhodnění prostřednictvím státních prostředků, jež může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy a jež může představovat státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
(52)
Komise kromě toho poznamenala, že pokud tato opatření představují státní podporu, nebyla tato podpora Komise oznámena před jejím provedením, přestože měla být podle judikatury považována za novou podporu. Francouzská republika tak zřejmě nesplnila svou povinnost oznámení na základě Smlouvy, a opatření by tak mělo být považováno za protiprávní.
(53)
Komise dospěla k závěru, že může slučitelnost podpory s vnitřním trhem posuzovat na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Komise také uvedla, že stejné ustanovení jí umožnilo dospět k závěru, že podpora poskytnutá společnosti La Poste při reformě způsobu financování důchodů jejích státních zaměstnanců je slučitelná s vnitřním trhem (33) a že vzhledem k podobnosti obou případů se jí zdá vhodné provést v tomto konkrétním případě podobnou analýzu.
(54)
Ve svém předběžném přezkumu slučitelnosti podpory s vnitřním trhem a bez ohledu na podobnost s reformou způsobu financování důchodů u společnosti La Poste sdělila Komise Francouzské republice tyto pochyby:
a)
zaprvé, Komise sice zdůraznila, že nemá podrobné informace, které by prokazovaly, že míry odvodů placené společností France Télécom jsou stejné jako míry placené soukromými podniky obecného práva, které vyvíjejí činnost ve Francii v odvětví telekomunikací, ale poznamenala, že míra přímého odvodu uplatňovaná na společnost France Télécom od roku 1997 neumožňuje zaručit konkurenční rovnost („level playing field“) s jejími konkurenty. Uvedené vyplývá ze skutečnosti, že sazba uplatňovaná na France Télécom zahrnuje pouze odvody, které odpovídají rizikům společným soukromoprávním a státním zaměstnancům, a tudíž vylučuje odvody odpovídající rizikům, která nejsou společná, jako je riziko nezaměstnanosti nebo neuhrazení mezd v případě konkurzu nebo likvidace podniku;
b)
zadruhé, Komise neměla dostatečné informace o dopadu snížení nákladů na důchody na hospodářskou soutěž, aby mohla posoudit, zda případné kladné dopady převažují nad dopady zápornými. K tomu musela Komise mimo jiné zohlednit skutečnost, že společnost France Télécom dosud zcela nevrátila protiprávní a neslučitelné podpory na základě rozhodnutí Komise ze dne 2. srpna 2004 o státní podpoře poskytnuté Francií ve prospěch France Télécom (dále jen „rozhodnutí o živnostenské dani uplatňované na společnost France Télécom“) (34), tedy rozhodnutí, jež Francie v určené lhůtě neprovedla, jak konstatoval Soudní dvůr (35).
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(55)
Připomínky předložené zúčastněnými stranami jsou shrnuty v oddílech 4.1 až 4.3.
4.1 France Télécom
(56)
Ve svých připomínkách, jež považuje za doplnění připomínek předaných Francouzskou republikou, se společnost France Télécom domnívá, že čelí problému chronického nadpočetného stavu zaměstnanců, který je spojen s jejím bývalým statusem subjektu státní správy, a že v případě dotčených osob nemá stejné možnosti plynulosti při zaměstnávání jako její konkurenti. Společnost France Télécom tak musí vyvíjet značné úsilí v oblasti odborného vzdělávání a přeškolování ve výši 180 milionů EUR, což odpovídá 4,5 % mzdových nákladů oproti 2,9 % v průměru u francouzských podniků. Společnost France Télécom uvádí také mzdy vyšší o přibližně […] % bez přídavků a prémií. Protože navíc nemůže přistoupit k sociálním plánům, financovala v období od roku 1996 do roku 2006 doprovodná opatření při odchodu státních zaměstnanců do důchodu, jako je dovolená na konci kariéry, v částce přesahující 8 miliard EUR.
(57)
Společnost France Télécom se zadruhé domnívá, že penzijní náklady, které nesla mezi rokem 1990 a rokem 1996, byly neobvyklé a dostaly jí do postavení strukturálního znevýhodnění v poměru k jejím soukromým konkurentům ve smyslu rozsudku ve věciCombus (36), přičemž referenční rámec pro posouzení obvyklosti nebo neobvyklosti uvedených nákladů představuje režim obecného práva uplatitelný na konkurenty. Zásady stanovené v rozsudku ve věci Combus byly od té doby údajně potvrzeny Soudem prvního stupně v jeho rozsudku ve věci Hotel Cipriani (37). Společnost France Télécom popírá, že postavení jediného operátora, tedy v tomto konkrétním případě jí samotné, před a po reformě zavedené zákonem z roku 1996 představuje vhodný srovnávací rámec pro posouzení existence hospodářského zvýhodnění ve smyslu judikatury. Pokud by se referenční rámec měl omezit na společnost France Télécom před a po reformě z roku 1996, nelze údajně v žádném případě považovat opatření za selektivní, protože bylo v uvedeném rámci uplatňováno stejným způsobem.
(58)
Z uvedeného údajně vyplývá, že předmětná opatření buď nepředstavují státní podporu ve smyslu Smlouvy, protože zbavují společnost France Télécom neobvyklého strukturálního znevýhodnění, nebo je nelze považovat za selektivní zvýhodnění představující státní podporu.
(59)
Společnost France Télécom se podpůrně domnívá, že státní podpora, pokud by byla stanovena, by byla slučitelná s vnitřním trhem podle kritérií stanovených Komisí v jejím rozhodnutí o režimu důchodů společnosti La Poste (dále jen „rozhodnutí o společnosti La Poste“) (38). V tomto ohledu neznamená zvláštní povaha jejího režimu spočívající v tom, že společnost platí odvod vypočítávaný pouze na základě společných rizik, že by se od roku 1996 dostala do výhodného postavení vůči svým konkurentům: vedle strukturálního znevýhodnění spojeného se statusem státních zaměstnanců, které zaměstnává, musela společnost France Télécom v souvislosti s reformou z roku 1996 uhradit značné náklady, jejichž slučitelnost s vnitřním trhem je nutno analyzovat a jejichž částka ve výši 5,7 miliardy EUR zdaleka přesahuje částku, již by společnost musela uhradit, pokud by její odvod podléhal nespolečným rizikům.
(60)
France Télécom se domnívá, že v rozhodnutí o společnosti La Poste (39) Komise uznala, že výše mimořádného jednorázového odvodu (2 miliardy EUR) v rámci reformy, která vstoupila v platnost po oznámení ale ještě před rozhodnutím Komise, vyrovnává odvody odpovídající nespolečným rizikům, a to až do vyčerpání částky jednorázového odvodu. Podle společnosti France Télécom neexistuje důvod, proč by Komise měla ustoupit od této zásady, protože z politických prohlášení z doby projednávání návrhu zákona z roku 1996 nelze dojít k závěru, že by zákonodárci stanovili výši paušálního odvodu společnosti France Télécom tak, aby se zachoval desetiletý nezměněný stav.
(61)
Kromě toho číselné údaje dostupné v roce 1996 údajně vyvracejí tvrzení, podle nějž byla částka ve výši 5,7 miliardy EUR tehdy údajně odhadnuta tak, aby přesně odpovídala nadnákladům, které vzniknou státu během deseti let kvůli provádění zákona z roku 1996 tím, že se budou vyrovnávat rok co rok nižší odvody hrazené podnikem, a to i při zohlednění nákladů na vyrovnání mezi jednotlivými režimy důchodů, od jejichž hrazení byla společnost France Télécom osvobozena v roce 1996 (40). Výše mimořádného odvodu měla za cíl odškodnit celkově francouzský stát z důvodů reformy. Tuto částku je proto údajně nutno zohlednit při analýze konkurenční spravedlnosti od vstupu reformy v platnost v roce 1997.
(62)
Společnost France Télécom se konečně domnívá, že bez reformy z roku 1996 by utrpěla výrazné konkurenční znevýhodnění na trzích, jejichž otevření hospodářské soutěži bylo cílem Unie, že francouzské orgány nyní plně provedly rozhodnutí o uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (41) a že opatření z těchto důvodů nevede k narušení hospodářské soutěže.
4.2 Stěžovatelé
(63)
Stěžovatelé sdílejí hodnocení Komise v rozhodnutí o zahájení řízení, pokud jde o existenci státní podpory ve smyslu Smlouvy v podobě snížení nákladů na důchody zavedené zákonem z roku 1996, které má platit společnost France Télécom. Podle postupu použitého v uvedeném rozhodnutí, u nějž stěžovatelé litují nedostatečnou kvantifikaci, by výše podpory měla dosáhnout 12,3 miliardy EUR a neměla by být v žádném případě nižší než 9,9 miliardy EUR (42). Stěžovatelé se domnívají, že pro rozhodnutí o tom, že se jedná o státní podporu, jsou rozhodující důsledky opatření, to znamená snížení sociálních nákladů, které obvykle zatěžují rozpočet podniku, a ne její cíl, to znamená vyrovnání údajného znevýhodnění. Znevýhodnění v důsledku zaměstnávání státních zaměstnanců společností France Télécom ostatně údajně neexistuje, protože podnik platí poplatky na pojištění proti nezaměstnanosti a odvody ze mzdy o 13 % nižší než konkurenti a protože má stálé a flexibilní zaměstnance, jelikož může snižovat mzdové náklady prostřednictvím předčasných odchodů do důchodu a přechodem do veřejné správy.
(64)
Takto se vyznačující státní podpora údajně není podle stěžovatelů slučitelná s vnitřním trhem. Značné konkurenční zvýhodnění poskytnuté společnosti France Télécom bylo o to více škodlivé, že snížení nákladů nebylo nutné, aby se zabránilo ohrožení její finanční struktury: společnost France Télécom mohla v roce 1996 odepsat čistý aktualizovaný dluh v oblasti důchodových odvodů ve výši nejméně 9,9 miliardy EUR, nemusela nadále zanášet tento náklad do své rozvahy nebo do její přílohy, a následně se tak zadlužila ve značně vyšších částkách, když její průměrné čisté zadlužení dosahovalo v období 1997-2007 výše 44 miliard EUR. Podpora, jež osvobodila společnost France Télécom od nákladů na důchodové zabezpečení, které zdědila z doby, kdy měla monopolní postavení, jí dále umožnila financovat mezinárodní rozvoj podniku při současném posílení jejího postavení ve Francii, kde se těšila značným výhodám ze svého výlučného postavení, jehož náklady byly pouze oprávněnou protiváhou.
(65)
V minulosti nevrácené protiprávní a neslučitelné podpory by ostatně již samy o sobě znemožňovaly prohlásit předmětnou provozní podporu za slučitelnou, a to kvůli jejich kumulovanému důsledku. Neexistence konkurenční spravedlnosti reformy z roku 1996 kvůli neplacení odvodů v oblasti rizik nezaměstnanosti a nevyplacení mezd v případě konkurzu podniku potom také vylučuje slučitelnost reformy s pravidly Smlouvy. Je proto nutno, aby dluh společnosti France Télécom v oblasti důchodového zabezpečení vypočítal nezávislý odborník a aby se Francie zavázala, že zajistí finanční neutralitu režimu, a to zejména tím, že zavede mechanizmy úpravy odvodu zaměstnavatele a doplatku ve výši 5,7 miliardy EUR v případě kolísání odvodů.
4.3 Telekomunikační operátor
(66)
Telekomunikační operátor sdílí a vyjadřuje svou podporu předběžné analýze uvedené v rozhodnutí Komise o zahájení řízení, jež označuje změny zavedené zákonem z roku 1996 za novou a protiprávní státní podporu, protože se pokouší nahradit vyplácení penzí ve skutečnosti prováděné státem za každoroční přímé odvody společnosti France Télécom, a to při odečtení odvodů hrazených pracovníky v činné službě se statusem státních zaměstnanců. Stejné označení by bylo podle tohoto operátora možno použít na sociální odvody spojené s riziky, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům. Tyto odvody, které platí konkurenti France Télécom, tato společnost nejméně od roku 1996 pro své soukromoprávní a státní zaměstnance neplatí. Narozdíl od případu, který byl předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste (43), výpočet odvodu zaměstnavatele společnosti France Télécom nezahrnoval a stále ještě nezahrnuje uvedené odvody, což údajně znemožňuje prohlásit podporu za slučitelnou.
(67)
Pokud jde o podporu v podobě zrušení uhrazení státu penzí, které tento stát vyplácí, operátor se domnívá, že analýza hodnocení z hlediska hospodářské soutěže provedená Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste by jí zde naopak měla vést k závěru o její neslučitelnosti. Tato analýza by měla být založena na skutečnostech, k nimž došlo od roku 1996, a ne jako v případě rozhodnutí o společnosti La Poste na výhledech do budoucnosti.
(68)
Podle tohoto operátora společnost France Télécom zaujímá na řadě trhů, na nichž působí, tržní mocenské postavení, jež je možno přirovnat k dominantnímu. Kvůli této skutečnosti je na velkoobchodních trzích s vysokorychlostním a velmi vysokorychlostním připojením a na trzích s výchozím a koncovým telefonováním pomocí pevných linek předmětem regulačních opatření ex ante. Ve svém rozhodnutí ze dne 16. července 2003 o postupu provádění článku 82 Smlouvy o ES ve věci COMP-38.233 Komise ostatně zjistila a potrestala porušení článku 102 SFEU, jehož se dopustila společnost France Télécom prostřednictvím své dceřiné společnosti Wanadoo (44). Protože se podnik nachází v dobrém finančním stavu, obdržené podpory mu umožnily financovat jeho mezinárodní rozvoj, a to zejména koupi společností Orange, Retevisión a AMENA.
(69)
Operátor nakonec žádá Komisi, aby přesně kvantifikovala výši předmětné podpory a při uplatnění judikatury ve věci Deggendorf (45) odmítla uznat slučitelnost dotyčných opatření s vnitřním trhem do té doby, než budou vráceny minulé protiprávní podpory.
5. PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÉ REPUBLIKY
(70)
Francouzská republika se domnívá, že změny zavedené v roce 1996 do způsobu financování důchodů zaměstnanců francouzského státu pracujících u společnosti France Télécom neobsahují žádný prvek státní podpory. Reforma z roku 1996 je údajně v každém případě slučitelná s vnitřním trhem, a to zejména při uplatnění na tento konkrétní případ postupu, který Komise použila ve svém rozhodnutí o společnosti La Poste (46).
5.1 Existence státní podpory
(71)
Podle Francouzské republiky se společnost France Télécom ocitla kvůli zákonu z roku 1990 v neobvyklé situaci, která neodpovídala obecnému právu, které stanoví, že podniky platí přímý odvod zaměstnavatele, jenž je úměrný mzdovým nákladům a není vázán na výši vyplácených penzí. Náklady, jimž byla společnost France Télécom vystavena, byly tak údajně neobvyklé, protože finanční schodek dílčího režimu pro dotčené osoby byl jistý, stejně jako bylo jisté, že se stane neúnosný vzhledem k nevyhnutelnému snižování počtu státních zaměstnanců v činné službě a souběžného růstu počtu důchodců.
(72)
Reforma z roku 1996 údajně sladila financování důchodů s obecným právem, aniž se tím podnik dostal do výhodnějšího konkurenčního postavení, protože odvod společnosti France Télécom je každoročně vypočítáván tak, aby srovnal míru povinných daňových a sociálních odvodů s odvody konkurentů v odvětví telekomunikací. Nezohlednění odvodů, které odpovídají rizikům, jež nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, při výpočtu odvodů za uplatnění „míry konkurenční spravedlnosti“ je údajně oprávněné kvůli statusu státních zaměstnanců, který vylučuje např. riziko nezaměstnanosti kromě výjimečných případů propuštění z práce nebo odvolání.
(73)
Francouzská republika se domnívá, že referenční rámec pro určení obvyklé nebo neobvyklé povahy nákladů společnosti France Télécom musí představovat situace konkurentů podniku ve Francii. Vzhledem k přehnaným, od obecného práva odchylným, nespravedlivým a dlouhodobě neúnosným nákladům, které v tomto konkrétním případě zákon z roku 1990 společnosti France Télécom ukládal, jejich zrušení a sladění se situací konkurentů stanovené v reformě z roku 1996 tak pouze obnovilo obvyklé podmínky hospodářské soutěže. Společnost France Télécom ostatně za znevýhodnění, jež utrpěla v rámci tohoto režimu, nedostala žádné vyrovnání, ačkoliv, jak zdůrazňuje ve svých připomínkách, dosud čelí strukturálním znevýhodněním, nadnákladům a nepružnostem kvůli statusu státních zaměstnanců, které zaměstnává, pokud jde o finanční opatření, která provázejí odchody do důchodu nebo návraty do státní správy, úsilí, jež musí vyvíjet v oblasti vzdělávání a školení, či vyšší mzdové náklady. Současný režim, který vyplývá z reformy, proto společnosti France Télécom neposkytuje žádné zvýhodnění, a neobsahuje tak žádný prvek podpory ve smyslu Smlouvy.
(74)
Tento výklad vyplývá z obecných zásad vypracovaných soudy Unie, podle nichž zákon, který umožňuje zabránit, aby rozpočet určitého podniku nebyl zatížen nákladem, který by v obvyklé situaci neexistoval, nepředstavuje státní podporu, protože státní podpory představují pouze zásahy, které snižují náklady, které běžně zatěžují rozpočet podniku (47). To je údajně také případ opatření, která zbavují veřejnoprávního konkurenta strukturálního znevýhodnění vůči jeho soukromoprávním konkurentům (48). Tento výklad je údajně také v souladu s praxí Komise (49).
(75)
Francouzská republika se obecněji domnívá, že pro určení existence podpory nebo okamžiku, kdy se zvýhodnění vyplývající z reformy zavedené zákonem z roku 1996, který v tomto směru neobsahuje žádné ustanovení, skutečně projevilo, není opodstatněné zahrnovat do tohoto řízení mechanizmy vyrovnání a nadvyrovnání, na jejichž základě společnost France Télécom hradila odvody v období 1991-1996 (viz tabulka č. 1). Hrazení takových odvodů vyplývalo také z režimu odchylujícího se od obecného práva, v němž penzijní režim uplatňovaný na společnost France Télécom byl považován za autonomní, což počínaje rokem 1997 přestalo platit.
(76)
S touto výhradou Francouzská republika upřesnila odhad odvodů hrazených společností France Télécom a uvedených v bodě odůvodnění č. 61, které podnik od roku 1997 přestal platit. Na základě skutečné rekonstituce pro období 2008-2010, zpětně extrapolované použitím průběhového koeficientu, se Francouzská republika domnívá, že odvody, které by hradila společnost France Télécom, jsou o 165 milionů EUR nižší než odvody vypočítané podnikem.
5.2 Slučitelnost případné státní podpory s vnitřním trhem
(77)
Francouzská republika se v každém případě domnívá, že pokud by reforma z roku 1996 týkající se společnosti France Télécom měla představovat státní podporu, měla by být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem, a to v souladu s analýzou uplatněnou Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste (50). Reforma z roku 1996 zbavila společnost France Télécom strukturální zátěže, jež narušovala její konkurenceschopnost na trhu, jehož liberalizace právě probíhala, a její odvody jsou napříště, pokud jde o společná rizika, vypočítávány na základě míry konkurenční spravedlnosti.
(78)
Skutečnost, že odvod placený společností France Télécom počínaje rokem 1997 nezahrnuje rizika, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům, není údajně na překážku slučitelnosti s vnitřním trhem. V tomto ohledu tabulka č. 4, jež je výtahem z informací předložených Francouzskou republikou, zobrazuje rozdíl mezi odvodem hrazeným společností France Télécom a částkou, kterou by platila, pokud by nespolečná rizika byla zahrnuta do výpočtu, a to po odečtení dávek zajišťovaných na svůj účet společností France Télécom a jiných odvodů, které ji ve srovnání s konkurenty zatěžují.
Tabulka 4
Odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom v období 1997-2010 vypočítaný na základě uplatňované míry konkurenční spravedlnosti (MKS) a upravené míry konkurenční spravedlnosti (MKS*) za účelem zahrnutí nespolečných rizik
Rok
MKS
EUR (v mil.)
MKS*
EUR (v mil.)
MKS-MKS*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
(…)
(…)
2005
[…] %
984,6
[…] %
(…)
(…)
2006
[…] %
957,6
[…] %
(…)
(…)
2007
[…] %
917,6
[…] %
(…)
(…)
2008
[…] %
859,2
[…] %
(…)
(…)
2009
[…] %
805,4
[…] %
(…)
(…)
2010
[…] %
744,5
[…] %
(…)
(…)
(79)
Francouzská republika odhaduje, že aktualizovaná hodnota skutečně zaplacených odvodů a odvodů ke splacení společnosti France Télécom představuje za období od roku 1997 do roku 2043 částku 13,5 miliardy EUR. Při míře konkurenční spravedlnosti upravené zohledněním nespolečných rizik ve výpočtu a při odečtení příspěvků, které zatěžují France Télécom a ne její konkurenty, by se dospělo za stejné období k vyššímu každoročnímu odvodu, a to k částce 16,7 miliardy EUR. I když francouzské orgány nepovažují zahrnutí uvedených rizik za relevantní, vypočítaly, že rozdíl (3,2 miliardy EUR) byl údajně více než dostatečně vyrovnán mimořádným paušálním odvodem ve výši 5,7 miliardy EUR, který France Télécom zaplatila v roce 1997.
(80)
Francouzská republika se domnívá, že lze, stejně jako v rozhodnutí o společnosti La Poste (51), považovat tento paušální odvod za doplatek umožňující vyrovnat hrazení odvodů vázaných na proměnlivou míru a zahrnujících odvody za nespolečná rizika. V tomto případě se ukazuje, že v současnosti tento doplatek přesahuje částku vyplývající z rozdílu mezi mírou stanovenou reformou z roku 1996 a změněnou mírou uvedenou v tabulce č. 4 a že tento doplatek nebude rozdílem mezi mírami nikdy zcela vyčerpán. Za těchto okolností jsou údajně odstraněny pochyby vyjádřené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení ohledně neexistence skutečné konkurenční spravedlnosti mezi společností France Télécom a jejími konkurenty.
(81)
Pro Francouzskou republiku je reforma způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti La Poste, která byla zavedena v roce 2006 a která vycházela z reformy společnosti France Télécom z roku 1996, v zásadních aspektech s posledně uvedenou reformou zcela srovnatelná. Vzhledem k této souběžnosti neexistuje údajně žádný důvod, proč by se Komise měla odchýlit od precedentu společnosti La Poste. Komise by měla zejména souhlasit se zohledněním mimořádného paušálního odvodu uloženého společnosti France Télécom v analýze konkurenční spravedlnosti reformy tím, že ho bude považovat de facto za zálohu za odvody spojené s nespolečnými riziky.
(82)
Naopak u projednávání v Národním shromáždění a v Senátu, během nichž se zmiňovalo desetileté období finančního krytí reformy, se údajně jedná o jednorázová prohlášení. Podobné úvahy se neobjevují ani ve zdůvodnění návrhů zákona a ani v předmětných zákonech nebo přijatých prováděcích dokumentech. Záměrem zákonodárců v roce 1996 údajně bylo stanovit odvody na důchodové zabezpečení společnosti France Télécom na úroveň rovnající se odvodům konkurentů a nikoliv připravit reformu o její účinek po dobu deseti roků, k čemuž by vedlo uvažování, jež by Komise mohla přijmout, pokud by vycházela z prohlášení vytržených ze souvislostí.
(83)
Z parlamentních jednání údajně jednoznačně vyplývá, že výše odvodu byla stanovena paušálně bez vazby na náklady, které stát bude muset skutečně nést. Stejně tak Ústavní rada ve svém rozhodnutí č. 96-385 DC ze dne 30. prosince 1996 uvedla, že paušální odvod ve výši 37,5 miliardy FRF je odůvodněn převzetím vyplácení důchodů státních zaměstnanců státem, aniž by přitom představoval vyrovnání za toto převzetí, zatímco na druhé straně platby do státního rozpočtu nebudou přidělovány na zvláštní výdajovou položku ale budou přispívat k obecným podmínkám vyváženosti tohoto rozpočtu v souladu s článkem 18 základního nařízení vlády ze dne 2. ledna 1959 k provádění zákonů o státním rozpočtu.
(84)
Podle Francouzské republiky byla přesná částka mimořádného odvodu stanovena zákonem o státním rozpočtu na rok 1997 při zohlednění nikoliv desetiletého období, během nějž by měl být stát tímto odvodem „vyplacen“, ale naopak dopadu na strukturu rozvahy společnosti France Télécom, který měl zůstat snesitelný. Stanovení výše tohoto odvodu se neřídilo logikou vyrovnání nákladů státu, ale zohledněním možností podniku hradit odvody.
(85)
Způsob, jakým byl tento odvod spravován, to znamená odděleně od důchodů skutečně vyplácených počínaje rokem 1997, údajně potvrzuje, že se jednalo o paušál. Z údajů poskytnutých Francouzskou republikou tak vyplývá, že penze vyhrazené státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom prostřednictvím penzijního účtu zvláštního určení dosáhly částky […] miliard EUR, zatímco Veřejnoprávní zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom údajně převedlo na uvedený účet částku 3,4 miliardy EUR. Zůstatek nepokrytý zaplacenými odvody dosáhl za stejné období výše 1,2 miliardy EUR. V roce 1997 se ostatně odhadovalo, že tento fond bude fungovat 17 až 25 roků, což nemá nic společného s desetiletým obdobím, na kterém zakládá Komise postup, který se zřejmě chystá přijmout.
(86)
Francouzská republika se domnívá, že společnost France Télécom by byla bez reformy postavena mimo trh, protože úroveň odvodů by v roce 2010 dosáhla 77 % hrubého tabulkového platu a v účtech by musela vytvořit rezervy na důchodové závazky pro státní zaměstnance, kteří u ní pracují. Reforma proto představovala rozhodující etapu přizpůsobení liberalizaci trhu, byla v souladu s cílem Unie, odpovídala mu a byla omezena na nutné minimum. Bez této reformy by společnost France Télécom vystoupila z trhu a nemohla by přistoupit k nezbytným investicím, zejména pro zpřístupnění účastnického vedení, aniž by bylo možno vyloučit úpadek, čímž reforma údajně neměla negativní důsledky pro hospodářskou soutěž.
(87)
Podle Francouzské republiky kromě toho reforma způsobu financování důchodů ve společnosti France Télécom, a zejména uložení platby mimořádného odvodu, nevedla údajně v období 1997-2006 k žádným nákladům pro stát, ale ve skutečnosti vytvořila podle odhadu francouzských orgánů pro francouzský stát čistý příjem přesahující částku 9,1 miliardy EUR (52). Pokud by měl být proveden výpočet výnosu mimořádného odvodu, Francouzská republika se domnívá, že by se měla použít diskontní sazba ve výši 7 %. Myšlenka mimořádného odvodu tak byla přijata již v roce 1996. Mělo se jednat o dlouhodobou investici, protože očekávané rozdíly mezi dávkami, které se musí platit, a očekávanými příjmy z odvodů přesáhly 500 milionů EUR až v roce 2005, tj. po devíti rocích, a přesahují 1 miliardu EUR až dvanáct let poté. V roce 1996 dosahovala v průměru míra výnosnosti francouzského státního dluhopisu OAT (obligations assimilables du Trésor - dále jen „OAT“) na 15 let výše 6,9 %. Společnost France Télécom přistoupila ze své strany od listopadu 1991 do listopadu 1997 k vydávání dluhopisů se srovnatelnou průměrnou mírou výnosnosti ve výši 7 %.
(88)
Obstavení částek požadovaných Komisí v rámci provádění jejího rozhodnutí ohledně uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (53) a následné splacení těchto částek by mělo vést Komisi k závěru, že její rozhodnutí bylo provedeno, a to v souladu s jejím sdělením v této věci z roku 2007 (54). Kumulovaný důsledek těchto podpor by proto neměl být zkoumán.
6. POSOUZENÍ PODPORY
6.1 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(89)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví, že: „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(90)
Uplatnění kumulativních podmínek tohoto článku na tento konkrétní případ je zkoumáno v oddílech 6.1.1 až 6.1.5.
6.1.1 Podpora poskytnutá státem nebo ze státních prostředků
(91)
Zákon z roku 1990 a zákon z roku 1996 pocházejí od francouzského státu. Stanoví opatření, na jehož základě společnost France Télécom platí státní pokladně vyrovnání za to, že stát vyřizuje a vyplácí penze přiznané státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom. Protože podle zákona z roku 1996 je vyrovnání hrazené společností France Télécom nižší než v případě původního znění zákona z roku 1990, je podpora společnosti France Télécom poskytnuta ze státních prostředků.
6.1.2 Zvýhodnění určitých podniků
(92)
Ustanovení zákona z roku 1990 stanovily režim použitelný na veřejnoprávního provozovatele s právní subjektivitou France Télécom. Zákon z roku 1996 o státním podniku France Télécom uvedený režim mění prostřednictvím ustanovení, jež platí pro společnost France Télécom způsobem, který je vymezen pouze pro tento podnik.
(93)
Režim stanovený zákonem z roku 1990 má za cíl stanovit zvláštní vyrovnání, pokud jde o zásady a výši penzijních odvodů zaměstnavatele, které společnost France Télécom hradí francouzskému státu. Na rozdíl od toho, co tvrdí France Télécom, jak vyrovnání hrazené společností France Télécom, které stanovil zákon z roku 1990 ve svém původním znění a jež bylo uplatňováno v období 1991-1996, tak odlišné vyrovnání stanovené zákonem z roku 1996, jež je uplatňováno od roku 1997, jsou zvláštní opatření, která se týkají výlučně společnosti France Télécom, čímž je splněna podmínka selektivity.
6.1.3 Hospodářské zvýhodnění, které narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž
(94)
Je nutno zjistit, zda opatření, jimiž se stanoví výše předmětného vyrovnání, zvýhodňují společnost France Télécom. Otázku, zda změny zavedené do článku 30 zákona z roku 1990 zákonem z roku 1996 představují podporu v tom, že společnosti France Télécom poskytují hospodářské zvýhodnění, je nutno zkoumat z hlediska povahy a struktury předmětného penzijního systému a důsledků, které z toho pro společnost France Télécom vyplynuly, a nikoliv z hlediska důvodů změn nebo jejich cílů. Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky není proto cíl sledovaný změnou zákona z roku 1990 pro posouzení důsledků relevantní.
(95)
Převzetí vyměření a vyplácení penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom státem vyplývá z provádění zákona o civilních a vojenských důchodových penzích, který jako jediný platí pro dotyčné bývalé státní zaměstnance. Ani zákon z roku 1990 a ani zákon z roku 1996 nezměnily status těchto státních zaměstnanců nebo zásadu převzetí vyplácení jejich penzí státem. Toto převzetí zřejmě vyplývá ze zásady, podle níž osoby se statusem státních zaměstnanců slouží v obecném zájmu zcela nezávisle veřejnému blahu. Tak tomu ale není v případě, kdy tito státní zaměstnanci pracují pro podnik, který poskytuje služby za úplatu, s cílem sloužit zájmu a zisku tohoto podniku, který hospodářsky soutěží s jinými podniky, které poskytují stejné služby.
(96)
Z tohoto pohledu představuje placení vyrovnání státu, které stanoví zákon z roku 1990 jak ve svém původním znění, tak po změnách zavedených zákonem z roku 1996, výjimku ze zásady převzetí francouzským státem. Tato výjimka je odůvodněna povahou a strukturou systému uplatňovaného na penze státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom. Podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích je totiž francouzský stát povinen vyměřovat a vyplácet penze přiznané státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom, pro které platí obecný status zaměstnanců francouzského státu a nikoliv obecné právo dávek sociálního zabezpečení.
(97)
I bez vyrovnání hrazeného společností France Télécom by francouzský stát musel plnit své závazky, které má v oblasti důchodů vůči státním zaměstnancům s dotyčným statusem, pokud by tyto závazky jednostranně nezměnil. Naopak, uvolnění státních zaměstnanců vyškolených státem pro práci u společnosti France Télécom bez vyrovnání v oblasti vyplácených penzí nebo penzí, které bude nutno vyplácet, by této společnosti poskytlo jasné zvýhodnění.
(98)
Protože podniky konkurující společnosti France Télécom nezaměstnávají osoby se statusem státních zaměstnanců, vůči nimž by měl francouzský stát podobné finanční závazky, nelze na ně přenést logiku systému financování penzí a hrazení vyrovnání, jež pro společnost France Télécom stanovil zákon. Dokládá to skutečnost, že se francouzské orgány zřejmě domnívají, že hrazení sociálních odvodů konkurenty na pojištění proti rizikům nevyplacení mezd, jež spadají do obecného práva dávek sociálního zabezpečení, je odůvodněné, protože tito konkurenti zaměstnávají osoby, které mají v této oblasti jiný status. Ovšem Francouzská republika se dovolává právě tohoto statusu, když tvrdí, že zahrnutí rizik, která nejsou společná státním a soukromoprávním zaměstnancům, do výpočtu vyrovnání hrazeného společností France Télécom státu podle zákona z roku 1996 není odůvodněné.
(99)
Z uvedeného tak vyplývá, že v případě odvodů hrazených z důvodů zaměstnávání soukromoprávních pracovníků se tyto podniky nenacházejí z právní a skutkové stránky v situaci srovnatelné se situací společnosti France Télécom, pokud jde o její státní zaměstnance, a to na rozdíl od toho, co ve svých připomínkách tvrdí Francouzská republika a společnost France Télécom.
(100)
Stejně tak nelze srovnávat režim vyrovnání uplatněný na France Télécom s režimem stanoveným pro jiné veřejnoprávní subjekty zaměstnávající pracovníky se statusem státních zaměstnanců, jako jsou Monnaie de Paris (Pařížská mincovna) nebo Office National des Forêts (Státní lesní správa), z nichž lze některé u určitých jejich činností označit za podniky ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU nebo za jiné veřejnoprávní instituce průmyslové a obchodní povahy, jako byly v minulosti EDF nebo GDF. Společnosti EDF nebo GDF měly zvláštní důchodové systémy bez vazby na systémy veřejné správy. Režimy EDF a GDF byly ostatně od té doby napojeny na obecný režim, ačkoliv je nutno zdůraznit, že Komise dospěla k závěru o neexistenci podpory pouze za podmínky, že napojení zůstane pro stát finančně neutrální (55), což v tomto konkrétním případě pro reformu z roku 1996 neplatí.
(101)
Naopak režim vyrovnání ve prospěch státu za placení penzí státních úředníků pracujících u společnosti La Poste, a to před změnami popsanými a podmínečně schválenými Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste, byl rovněž režimem státního podniku přirovnatelného k veřejnoprávní instituci průmyslové a obchodní povahy a podle zákona z roku 1990 v jeho původním znění zůstával podobný režimu společnosti France Télécom v tom, že stanovil každoroční uhrazení státu penzí vyplácených státním zaměstnancům v důchodu a zaplacení odvodů stanovených v článku L-134 zákoníku sociálního zabezpečení.
(102)
I když by se ukázalo, že společnost La Poste hospodářsky nesoutěží se společností France Télécom, přičemž by zvýhodnění poskytnuté posledně jmenované společnosti mohlo narušit nebo by hrozilo narušit hospodářskou soutěž, je skutečností, že logika a ustanovení důchodového režimu státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom před reformou z roku 1996 byly stejné jako u srovnatelného režimu uplatňovaného ve stejné době na společnost La Poste. Na rozdíl o toho, co Francouzská republika tvrdí v souvislosti se společností France Télécom, Komise ve svém rozhodnutí o společnosti La Poste usoudila, že reforma režimu platného pro společnost La Poste státní podporu představuje. Pro posouzení situace společnosti France Télécom je obecněji referencí situace veřejnoprávního nebo soukromého podniku, který by zaměstnával státní zaměstnance, kteří si ponechali svůj status. Takové podniky by se nacházely ve stejné referenční situaci, jako se nachází France Télécom. Existenci státní podpory ve prospěch společnosti France Télécom lze proto posuzovat na základě tohoto referenčního systému.
(103)
Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky a společnosti France Télécom nelze stejně tak zastávat názor, že určité opatření nezvýhodňuje určitý podnik jenom proto, že vyrovnává údajné znevýhodnění tohoto podniku v minulosti. Komise nedávno opětovně odmítla argument tradičního telekomunikačního operátora, který je konkurentem společnosti France Télécom, podle nějž zvláštní sociální důchodové nároky části zaměstnanců srovnatelné s nároky veřejné správy, které zdědil z minulosti a které se liší od nároků podle obecného práva, opravňují opatření ke snížení sociálních odvodů v oblasti penzí této kategorie zaměstnanců, které tento operátor má odvádět (56). Jak zdůraznily francouzské orgány při projednávání návrhu, uložil zákon z roku 1996 v tomto ohledu francouzskému státu nové a výrazné náklady spojené s vyměřením a vyplácením penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom. Zákon z roku 1996 tak souběžně vedl k tomu, že došlo ke snížení vyrovnání, jež společnost France Télécom vždy platila.
(104)
Kvůli způsobům výpočtu míry odvodu zaměstnavatele stanoveného zákonem hradí společnost France Télécom od 31. prosince 1996 státu nižší vyrovnání, než by platila, pokud by nedošlo k zásahu zákona. Z důvodů přímé povahy odvodu zaměstnavatele zavedeného tímto zákonem uvolnila k tomu společnost France Télécom okamžitě dne 31. prosince 1996 rezervu určenou v jejím účetnictví na hrazení svých budoucích závazků. Náklady, jichž společnost France Télécom byla zbavena, nebyly tak ani nové, protože zákon z roku 1990 převzal předchozí rozpočtové postupy, ani nepředvídatelné, protože si podnik k tomuto účelu vytvářel rezervy, a ani odchylné od obecného práva sociálního zabezpečení, protože toto právo se nevztahuje na vyrovnání, jež společnost France Télécom platí.
(105)
Zákon z roku 1996 hned od svého vstupu v platnost převedl na francouzský stát povinnost každoročního odvodu, který ve svém konečném důsledku plně pokrýval náklady na financování penzí dotčených zaměstnanců. Výši podpory takto poskytnuté zákonem z roku 1996 lze vypočítat od vstupu zákona v platnost jako každoroční rozdíl mezi vyrovnáním, jež představuje přímý odvod zaměstnavatele hrazený společností France Télécom francouzskému státu, a odvody, které by společnost zaplatila podle zákona z roku 1990 a které jsou uvedeny v tabulce č. 1, pokud by zůstaly beze změny, při odečtení výše paušálního odvodu uhrazeného v roce 1997.
(106)
Z odhadů poskytnutých Francouzskou republikou a popsaných v bodě odůvodnění č. 40 vyplývá, že v okamžiku reformy v roce 1996 a až do plánovaného uplynutí finančních závazků vyplývajících z nákladů zajišťovaných francouzským státem byly francouzské orgány schopny odhadnout celkovou výši čistých nových nákladů až do roku 2043, tedy do okamžiku, kdy uplynou finanční závazky státu vůči státním zaměstnancům v důchodu a osobám s právy odvozenými od těchto zaměstnanců, na částku […] miliard EUR. Skutečná hodnota čistých nákladů dosáhla v roce 1996 výše […] miliard EUR, a to po odečtení každoročních odvodů společnosti France Télécom (15,2 miliardy EUR), odvodů zaměstnanců ([…] miliard EUR) a mimořádného paušálního odvodu ve výši 5,7 miliardy EUR.
(107)
Dále je nutno poznamenat, že částky odhadované v okamžiku reformy v roce 1996 představují přibližnou hodnotu skutečné částky (57). Výše stanovených vyrovnání ze strany společnosti France Télécom v podobě každoročních příspěvků a ani doplatek ve výši 5,7 miliardy EUR zaplacený v roce 1997 neměly za cíl a ani za důsledek snahu o rozpočtovou neutralitu pro francouzský stát. Pokud by tomu tak bylo a s výhradou vhodnosti předpokladů pojistného výpočtu, existovala by vyrovnanost mezi náklady a příjmy za celé období, a tím by ani neexistovalo hospodářské zvýhodnění společnosti France Télécom.
(108)
Francouzské orgány si byly vědomy, že „převedení důchodových nákladů u státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom do obecného státního rozpočtu“ představuje „pro stát nový a značný náklad“, který mimořádný paušální odvod nebo příjem z prodeje části akcií podniku kryly pouze částečně. Projednávání uvedená v bodě odůvodnění č. 31 tak ukazují, že v roce 1996 se francouzský stát nesnažil plně vyrovnat nový náklad, který do budoucna zajišťoval, ale snažil se naopak nést nový náklad a měl snahu, aby „v této věci byly upřednostněny zájmy podniku“.
(109)
Je zřejmé, že i s pojistnými předpoklady odlišnými od předpokladů použitých francouzským státem pro odhadnutí nového nákladu, který nesl, a bez ohledu na mimořádný paušální odvod uhrazený v roce 1997 poskytla reforma značné hospodářské zvýhodnění v podobě nižších odvodů zaměstnavatele na důchodové zabezpečení. Protože paušální odvod či doplatek neumožnil plně pokrýt náklady převedené na francouzský stát, ale v nejlepším případě je pouze snížit, a vzhledem k předmětným částkám, nelze potvrdit vhodnost pojistného výpočtu tehdy použitého a přesnost odhadů, které z něj vyplývaly pro celé období až do roku 2043.
(110)
Dále nelze srovnávat finanční zvýhodnění vyplývající z nižších odvodů společnosti France Télécom s údajnými znevýhodněními, jež vyplývaly ze zaměstnávání státních zaměstnanců, jak požaduje společnost France Télécom za podpory Francouzské republiky. Zákon z roku 1996 každopádně tyto údajná znevýhodnění nezvýšil, protože nevedl k přijetí dalších státních zaměstnanců. Cílem zákona z roku 1996 ostatně nebylo, aby vyrovnal údajné znevýhodnění spojené s platy, neboli slovy společnosti France Télécom menší pružnost u pracovních míst státních zaměstnanců, tím, že společnost zbaví části jejích finančních povinností.
(111)
Pouze pro úplnost je proto nutno odpovědět na tvrzení ohledně údajných nevýhod spojených se zaměstnáváním státních zaměstnanců, která uvádí Francouzská republika a společnost France Télécom.
-
Za prvé, společnost France Télécom měla v okamžiku úplného otevření francouzského trhu hospodářské soutěži vyškolené a zkušené zaměstnance, bez nichž by, pokud by měli být zcela nahrazeni, nemohla udržet své postavení na trhu, o čemž se společnost France Télécom ve svých podkladech opomíjí zmínit.
-
Dále, výše platů a investice do vzdělávání zaměstnanců, které společnost France Télécom analyzuje jako znevýhodnění, představují v rozpočtu podniku obvyklé náklady a není prokázáno, že nezlepšují zapojení a produktivitu zaměstnanců ve srovnání s konkurenty.
-
Je sice pravda, že společnost France Télécom nemůže přizpůsobovat své mzdové náklady pomocí sociálního plánu snižování počtu zaměstnanců v případě dotyčných pracovníků, lze ale pochybovat, že podobný plán zaměřený pouze na státní zaměstnance kvůli jejich statusu by mohl být právoplatně proveden, zatímco ukončení najímání státních zaměstnanců v roce 1997 a využívání soukromoprávních pracovníků otevřelo společnosti jisté možnosti pružného přizpůsobování jejích mzdových nákladů.
-
Konečně je pravda, že podnik věnuje značné rozpočtové prostředky na to, aby podnítil dotyčné zaměstnance k předčasnému odchodu do důchodu, je ovšem také pravda, že podněcování a zájem podniku o zavedení podobného opatření by byly menší bez převedení finančních povinností, které měla společnost France Télécom, na stát, jak stanovil zákon z roku 1996. Opatření umožňuje podněcovat k předčasnému odchodu, a v případě dotyčných zaměstnanců se tak stát o ně stará dříve. Bez zákona z roku 1996 by tyto náklady musela nadále nést společnost France Télécom.
(112)
Bez spojení s otázkou existence či neexistence hospodářského zvýhodnění vyplývajícího z předmětných opatření by se rovněž jevilo zohlednění konkurenčního zvýhodnění, jež společnosti France Télécom poskytovalo její bývalé monopolní postavení, jak uvádějí stěžovatelé. Údajné výhody a nevýhody nemají ve skutečnosti nic společného s otázkou vyrovnání podmínek hospodářské soutěže na telekomunikačních trzích, pokud jde o sociální odvody.
(113)
Z hlediska již vymezené referenční situace zvýšil okamžitě náklady společnosti France Télécom pouze mimořádný paušální odvod stanovený zákonem z roku 1996. Uhrazení paušálního odvodu snížilo výši podpory, již využívala společnost France Télécom a které bude využívat až do konce finančních nákladů zajišťovaných na základě zákona z roku 1996 francouzským státem místo ní. Aniž je dotčena správnost metod pojistného výpočtu použitých v dotyčné době francouzskou vládou, bez tohoto paušálního odvodu by částka, kterou by společnost France Télécom musela odvést, dosáhla v čisté hodnotě roku 1996 výše 18,9 miliardy EUR a ne výše […] miliard EUR.
(114)
Zákon z roku 1996 tak umožnil a stále umožňuje, aby společnost France Télécom disponovala zvýšenými finančními prostředky pro působení na trzích, na nichž vyvíjí činnost. Tyto prostředky tak byly kvůli zákonu z roku 1996 vyšší než prostředky, jimiž společnost France Télécom disponovala v rámci zákona z roku 1990 v jeho původním znění. Ovšem trhy telekomunikačních služeb, na nichž působila a působí společnost France Télécom, byly počínaje rokem 1988 otevírány po etapách postupným rušením výlučných a zvláštních práv hospodářské soutěži na celém území Francie a v ostatních členských státech a poté, počínaje rokem 1998, s výjimkou zvláštních odchylek zcela otevřeny. Ve Francii došlo k úplnému otevření hospodářské soutěži v roce 2002. Mizení právních zábran provázel vstup dalších operátorů, s nimiž společnost France Télécom hospodářsky soutěžila a soutěží, a to ještě před přijetím legislativních opatření z roku 1990 a 1996, jež jsou předmětem tohoto rozhodnutí.
(115)
Tím, že byla zbavena povinnosti vytvářet rezervy pro své budoucí důchodové náklady v oblasti důchodového zabezpečení svých státních zaměstnanců a že pro ni platila nižší sazba ročních odvodů, společnost France Télécom mohla vykazovat účetní rozvahu oproštěnou o závazky a náklady, čímž se zvýšila její přitažlivost při získávání finančních prostředků, a společnost se tak ocitla ve výhodnější situaci, než byla situace před reformou z roku 1996. Díky osvobození od zatížení, které měla na svém tradičním francouzském trhu, se společnost France Télécom mohla snadněji rozvíjet na trzích ostatních členských států, které se právě otevřely hospodářské soutěži, což také skutečně učinila, jak se prokázáno v bodech odůvodnění č. 48 až 50.
(116)
Z uvedeného vyplývá, že snížení nákladů společnosti France Télécom plynoucí ze způsobu výpočtu vyrovnání, které musí platit francouzskému státu za převzetí penzí státních zaměstnanců, kteří u ní pracují, narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž mezi France Télécom a novými operátory ve Francii a v dalších členských státech, v nichž společnost France Télécom působí.
6.1.4 Ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(117)
Trhy, na nichž společnost France Télécom ve Francii působí, byly počínaje rokem 1988 postupně otevírány hospodářské soutěži, a jsou tak široce otevřeny obchodu mezi členskými státy. Směrnice 96/19/ES měla za cíl úplnou liberalizaci odvětví komunikací od 1. ledna 1998. Operátoři, jejichž kapitál je částečně v držení podniků z jiných členských států než Francie, zde tak začali působit. Některé z těchto trhů se týkají mezinárodních komunikací mezi členskými státy. Stejně tak France Télécom prostřednictvím svých dceřiných společností poskytuje elektronické komunikační služby v jiných členských státech, a to zejména ve Španělsku, Belgii či Spojeném království.
(118)
Za těchto okolností může opatření, které snižuje všeobecné provozní náklady společnosti France Télécom a uvolňuje tím prostředky, jimiž tento podnik disponuje pro investice nebo pro zlepšení svých obchodních nabídek ve Francii nebo aby začal působit v jiných členských státech, ovlivnit obchod mezi členskými státy.
6.1.5 Závěr k existenci podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(119)
Z předchozího vyplývá, že snížením vyrovnání, jež představuje odvod zaměstnavatele hrazený státu za důchodové náklady stanovené zákonem z roku 1990 v jeho původním znění, jeho nahrazením vyrovnáním stanoveným zákonem z roku 1996 a z důvodu, že posledně uvedené vyrovnání je nižší než předchozí uplatňované vyrovnání, poskytla Francouzská republika ze svých prostředků společnosti France Télécom podporu, která narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, a to převodem nákladů stanoveném zákonem z roku 1996.
(120)
Je proto nutno přezkoumat, zda lze tuto podporu prohlásit za slučitelnou s vnitřním trhem.
6.2 Alternativní právní základy slučitelnosti podpory
(121)
Komise bere na vědomí, že Francie nezmínila čl. 106 odst. 2 SFEU jako základ slučitelnosti předmětných opatření.
(122)
Odchylky uvedené v čl. 107 odst. 2 SFEU a týkající se podpor sociální povahy poskytovaných individuálním spotřebitelům, podpor určených k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a podpor poskytovaných hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo nejsou v tomto konkrétním případě zcela zjevně relevantní.
(123)
Pokud jde o odchylky uvedené v čl. 107 odst. 3 SFEU, Komise konstatuje, že předmětné podpory nejsou určeny na pomoc hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádné nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností, že nepředstavují projekt evropského zájmu a že nemají za cíl napravit vážnou poruchu ve francouzském hospodářství. Nemají ani za cíl pomáhat kultuře a zachovat kulturní dědictví.
(124)
Zdá se proto, že pro posouzení slučitelnosti tohoto opatření by se mohl použít pouze čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
6.3 Slučitelnost podpory z hlediska čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
(125)
Podle znění čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU: „Za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány: (…) podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem (…)“.
(126)
Aby určitá podpora byla považována za slučitelnou s vnitřním trhem z důvodu, že usnadňuje rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, musí zlepšit způsob, jímž je hospodářská činnost vykonávána. Podpora je slučitelná ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) pouze tehdy, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Ve svém posouzení přikládá Komise mimořádný význam kritériím nutnosti a přiměřenosti (58).
(127)
Předběžně a s ohledem na pochyby vyjádřené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení je nutno poznamenat, že Francouzská republika vybrala od společnosti France Télécom uspokojivou částku, jež odpovídá vrácení podpor požadovanému Komisí v jejím rozhodnutí o uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (59). Po potvrzení Soudním dvorem rozhodnutí Soudu prvního stupně, kterým se zamítá žaloba na neplatnost tohoto rozhodnutí (60), Komise soudí, že Francouzská republika přijala nutná opatření pro provedení povinností, které z tohoto rozhodnutí plynou. Protože řádné vrácení podpor poskytnutých při uplatňování živnostenské daně ruší hospodářské zvýhodnění poskytnuté společnosti France Télécom v této oblasti, není nutno zkoumat důsledky případné kumulace s podporou, jež je předmětem tohoto řízení.
(128)
Pokud jde o další, je nutno hned zpočátku poznamenat, že na rozdíl od investičních nákladů se u odvodů na sociální zabezpečení jedná o opakující se provozní náklady a že podpora, která je snižuje, představuje podporu na provoz podniku, jejíž slučitelnost musí Komise podle judikatury Soudního dvora posuzovat velmi restriktivně.
6.3.1 Soulad opatření podpory s cílem společného zájmu
(129)
Podpora poskytovaná počínaje rokem 1997 může být v tomto konkrétním případě považována za podporu určenou na usnadnění rozvoje hospodářské činnosti v oblasti poskytování elektronických komunikačních služeb v souvislostech úplné liberalizace těchto trhů. Zákon z roku 1996 byl totiž přijat souběžně se zákonem č. 96-659 ze dne 26. července 1996 o právní úpravě telekomunikací, kterým se provedly závazky vyplývající pro Francii z unijního práva a zejména ze směrnice 96/19/ES.
(130)
V tomto ohledu a pokud jde o hrazení finančního vyrovnání francouzskému státu, obecným cílem zákona z roku 1996 je sblížit úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení. Použitý prostředek, tj. opatření podpory zaměřené přímo a výlučně na způsob, jakým se stanoví příspěvky zaměstnavatele společnosti France Télécom, se jeví pro dosažení stanoveného cíle jako odpovídající.
(131)
Opatření podpory, jež má za cíl snížit běžné sociální odvody France Télécom, které tato společnost měla v době, kdy poskytování služby za monopolního postavení u převažující části jejích činností nevyžadovalo účinné ekonomické chování, může přispět v jiných konkurenčních souvislostech ke zlepšení způsobu, jímž jsou poskytovány dříve monopolní služby, za podmínky, že přidělování finančních prostředků konkurenčními podniky na jejich sociální odvody nepokřiví plnohodnotnou hospodářskou soutěž. K přiměřenosti některých ustanovení zákona pro dosažení cíle, který stanoví, jsou v další části vyjádřeny výhrady. Nicméně nelze zpochybňovat ani jeho legitimitu a ani jeho soulad s cílem společného zájmu rozvíjet trhy elektronických komunikačních služeb, na nichž existuje skutečná hospodářská soutěž, a přispět tak technologickému pokroku a hospodářskému rozvoji této činnosti.
6.3.2 Nutnost opatření podpory
(132)
Omezení počtu státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom v důsledku zákazu jejich najímání po 1. lednu 2002 stanovenému zákonem z roku 1996 by mělo údajně za nevyhnutelný důsledek značné zvýšení nákladů na důchody, které by musela France Télécom nést úměrně k počtu státních zaměstnanců v činné službě. Společnost France Télécom takto zbavená možnosti najímat státní zaměstnance ze státních orgánů, což je ostatně pochopitelné vzhledem ke konkurenční povaze, kterou napříště nabylo poskytování předmětných služeb, by musela čelit platebním nákladům u dotčených zaměstnanců, které by se staly nadměrnými v poměru k nákladům, jimž museli a musí čelit její konkurenti. Je nutno také poznamenat, že závazky vyrovnání hrazeného francouzskému státu a stanovené původními ustanoveními zákona z roku 1990 se netýkaly pouze státních zaměstnanců pracujících na konkurenčních trzích v roce 1990 a později, ale také státních zaměstnanců generálního ředitelství ministerstva pošt a telekomunikací, kteří byli v roce 1990 v důchodu.
(133)
Podle Francouzské republiky lze jako příklad uvést, že míra odvodů, které by pro společnost France Télécom vyplynula ze zachování ustanovení zákona z roku 1990 v původním stavu, by roce 2010 údajně dosáhla výše 77 % hrubých tabulkových platů státních zaměstnanců v činné službě. Tuto míru je nutno porovnat s mírou ve výši […] %, která by umožnila zajistit úplnou konkurenční spravedlnost u společných a nespolečných rizik mezi France Télécom a jejími konkurenty. V porovnání s mírou odvodů, která by zajistila konkurenční spravedlnost, by rozdíl v absolutních hodnotách představoval přibližně […] milionů EUR nadnákladů. Pokud by se navíc nezanesla do zákona napříště přímá povaha odvodu zaměstnavatele, společnost France Télécom by musela nadále čelit potřebě vytvářet rezervy, které by byly značně větší než rezervy ve výši 3,6 miliardy EUR, které si již vytvořila v roce 1996.
(134)
V tomto ohledu nejsou připomínky stěžovatelů ohledně skutečnosti, že společnost France Télécom dokázala od roku 1996 snášet finanční zadlužení podstatně přesahující náklady, od kterých ji francouzský stát osvobodil, relevantní, protože nemají žádnou spojitost se zkoumanou otázkou. I když nárůst finančního zadlužení společnosti France Télécom od roku 1996 a aktuální dotčené částky zřejmě vylučují riziko úpadku společnosti, které zmiňovala Francouzská republika, pokud by režim stanovený zákonem z roku 1990 zůstal nadále v platnosti, opatření podpory se jeví pro budoucnost jako nutné, aby umožnilo společnosti France Télécom vyvíjet na dotčených trzích plnohodnotnou hospodářskou soutěž, aniž by byla znevýhodňována váhou sociálních odvodů zděděných z minulosti, které její konkurenti nemají.
(135)
Připomínky stěžovatelů a telekomunikačního operátora ohledně důležitosti celkové bilance pro posouzení nutnosti podpory vzhledem k jiným zvýhodněním, kterých se společnosti France Télécom dostalo na základě jejího minulého monopolního postavení, nejsou v tomto konkrétním případě opodstatněné. Je pravda, že od roku 1996 postavení společnosti France Télécom na řadě trhů služeb, na nichž ve Francii působí, zůstává dominantní, a to zejména z důvodu síťového efektu, který je vlastní komunikačním trhům. Stejně tak společnost France Télécom rozšířila své působení na trhy jiných členských států, na nichž dosáhla významného postavení, a to zejména v Polsku a ve Španělsku. Jak ale nepřímo zdůrazňuje telekomunikační operátor ve svých připomínkách, zůstává skutečností, že společnost France Télécom kvůli svému dominantnímu postavení ve smyslu článku 102 SFEU a své podstatné tržní síle ve smyslu předpisů platných pro elektronické komunikace v Unii (61) podléhá zvláštním asymetrickým povinnostem, kterými nejsou omezeny konkurenční podniky s menší tržní silou.
(136)
Tyto povinnosti, jako např. v oblasti přístupu k její síti, zaměření sazeb na náklady či nepoužívání obchodních postupů, které by byly povoleny nedominantnímu podniku, mají právě za cíl znemožnit, aby postavení, které společnost France Télécom zdědila ze svého minulého monopolního postavení, nebylo nadále na újmu hospodářské soutěži. Tyto předpisové nástroje ad hoc, vypracované a uplatňované pravidelně vnitrostátními regulačními orgány, orgány na ochranu hospodářské soutěže a Komisí (62), jsou více zaměřené a účinnější při odstraňování přetrvávajících důsledků zvýhodnění, která společnosti France Télécom poskytovalo její bývalé monopolní postavení a o kterých se zmiňují stěžovatelé.
(137)
Státní podpora, která je předmětem tohoto řízení, se tak ve své podstatě jeví jako nutná pro dosažení cíle společného zájmu v tom, že zlepšuje podmínky hospodářské soutěže spojené s odvody na důchodové zabezpečení, a tím i poskytování služeb elektronických komunikací.
6.3.3 Přiměřenost opatření podpory
(138)
Je nutno konstatovat, že finanční vyrovnání ve prospěch státu stanovené zákonem z roku 1990 za vyměření a vyplácení penzí je specifické pro společnost France Télécom a sui generis. Zásada celkového proplacení stanovená původním zákonem z roku 1990 byla nahrazena odlišným režimem určení výše vyrovnání hrazeného státu počínaje rokem 1996. Teoreticky existovalo několik možností, jak stanovit výši odvodu zaměstnavatele, který měla společnost France Télécom platit, a to až po úplné převzetí státem bez vyrovnání. Od roku 1997 se toto vyrovnání vypočítává s odkazem na určité náklady, které mají konkurenční podniky v odvětví. Za účelem určení, zda je podpora přiměřená pro dosažení stanoveného cíle, je proto nutno přezkoumat objektivní a odůvodněnou povahu reference, která slouží pro stanovení výše vyrovnání použité zákonem z roku 1996.
(139)
Hned zpočátku je nutno poznamenat, že v řízeních věnovaných snížení nákladů spojených s důchody státních zaměstnanců pracujících u bývalých monopolních operátorů v odvětví komunikací, tj. OTE v Řecké republice a BT Plc ve Spojeném království, při rozhodování o slučitelnosti či neslučitelnosti s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU státních podpor poskytnutých dotčeným operátorům Komise zejména ověřovala, zda tyto podniky podléhaly odvodům na sociální zabezpečení odpovídajícím odvodům konkurentů (63). V tomto konkrétním případě ovšem Komise zjišťuje, že přímé příspěvky hrazené každoročně společností France Télécom a stanovené zákonem z roku 1996 neumožňují zajistit platbu odvodů na sociální zabezpečení, které by odpovídaly odvodům jejích konkurentů. Míra konkurenční spravedlnosti (dále jen „MKS“) není dosažena.
(140)
Francouzská republika a společnost France Télécom nicméně zdůrazňují mimořádný paušální odvod ve výši 5,7 miliardy EUR, který společnost France Télécom podle zákona z roku 1996 zaplatila v roce 1997. Výše tohoto paušálního odvodu byla stanovena v roce 1996 tak, aby za desetileté období provádění zákona z roku 1996 vyrovnala nadnáklady, se kterými se tehdy pro stát počítalo, a to při zohlednění účetních rezerv vytvořených předtím společností France Télécom a které podnik mohl použít v hospodářském roce 1996-1997. Mimořádný paušální odvod se dělí na dvě části:
-
na jedné straně na částku ve výši 3,6 miliardy EUR, jež odpovídá rezervám vytvářeným společností France Télécom až do roku 1996 se záměrem čelit nákladům na budoucí důchody státních zaměstnanců, se kterými se tehdy počítalo,
-
na druhé straně na částku ve výši 2,1 miliardy EUR (dále jen „doplňková částka“), jež odpovídá jak v prognózách veřejných orgánů, tak ve skutečnosti čistým nákladům na sociální zabezpečení při vyměření penzí, které by stát musel nést během deseti roků v období 1997-2006 kvůli převedení nákladů na penze státních zaměstnanců v odvětví telekomunikací.
(141)
Protože paušální částka ve výši 5,7 miliardy EUR neměla nikdy za cíl vyrovnat neexistující míru konkurenční spravedlnosti mezi společností France Télécom a jejími konkurenty, nebylo by odůvodněné poměřovat tuto částku s přímými každoročními příspěvky, které společnost France Télécom neplatila, ačkoliv by pro dosažení míry konkurenční spravedlnosti byly nutné.
(142)
Z parlamentních jednání naopak vyplývá, že doplňková částka ve výši 2,1 miliard EUR byla určena na pokrytí tohoto převádění nákladů v období 1997-2006 a ve skutečnosti na odstranění důsledků podpory během desetiletého období. Čisté finanční úsilí společnosti France Télécom, které odpovídá této doplňkové částce, tak spočívalo ve financování po dobu deseti let nadnákladů, které reformou pro francouzský stát vzniknou.
(143)
Mimořádný odvod kromě toho zahrnuje převzetí účetních rezerv vytvářených až do roku 1996, které se staly bezpředmětnými. Rezervy, které stát převzal, společnost France Télécom vytvářela, aby čelila budoucím nákladům na důchody, a toto převzetí tak ruší důsledky podpory po dobu vyplácení důchodů, kterou mají pokrývat.
(144)
Zákon z roku 1996 ovšem hovoří o jednorázovém mimořádném odvodu, aniž by prováděcí ustanovení, a to ani v případě zákona o státním rozpočtu nebo pozdějších nařízení, odlišovaly částku vyplývající z rezerv, již by bylo nutno odečíst od nákladů převedených na stát během doby trvání tohoto období. Článek 6 zákona z roku 1996 výslovně upřesňuje, že mimořádný paušální odvod je hrazen jako vyrovnání státu za převzetí penzí přiznaných státním zaměstnancům. V analýze reformy je proto nutno brát částku tohoto mimořádného odvodu v celém jejím rozsahu.
(145)
Jelikož společnost France Télécom uhrazením tohoto mimořádného paušálního odvodu pokryla náklady na důchodové penze státních zaměstnanců v odvětví telekomunikací a náklady na vyrovnání mezi jednotlivými režimy za období přibližně patnácti let, byly důsledky podpory neutralizovány. Společnost France Télécom tak uhrazením tohoto mimořádného odvodu neutralizovala důsledky reformy během tohoto období. Je proto oprávněné, aby společnost France Télécom nemusela plnit podmínky slučitelnosti této podpory, a tím platit každoroční odvod nutný k dosažení míry konkurenční spravedlnosti zahrnující rizika, která nejsou společná se soukromoprávními zaměstnanci.
(146)
Je nutno se podrobněji vrátit k jednotlivým krokům tohoto uvažování.
(147)
Je nutno konstatovat, že přímé každoroční odvody placené společností France Télécom od reformy z roku 1996 nedovolují dosáhnout míry konkurenční spravedlnosti, jak bylo zdůrazněno již v rozhodnutí o zahájení řízení. Vyplývá to ze skutečnosti, že sazba uplatňovaná na France Télécom zahrnuje pouze odvody, které odpovídají rizikům, která jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, a vylučuje tak odvody odpovídající rizikům, která nejsou společná, jako je riziko nezaměstnanosti nebo neuhrazení mezd v případě konkurzu nebo likvidace podniku.
(148)
Z tabulky č. 4 tak vyplývá, že nezohlednění nespolečných rizik ve výpočtu odvodu, který má France Télécom platit, se projevuje výrazným rozdílem mezi vyrovnáním, které France Télécom státu platí, a vyrovnáním, které by platila, pokud by míra odvodu byla počítána tak, aby se zajistila úplná konkurenční spravedlnost se základy výpočtu odvodů konkurentů. Opatření podpory vyplývající ze zákona tak neodpovídá zásadě přiměřenosti. Aby této zásadě vyhovovala a aby se dosáhlo oznámeného oprávněného cíle zlepšit podmínky hospodářské soutěže vyrovnáním způsobů výpočtu odvodů podniků činných na dotčených telekomunikačních trzích ve Francii, měla a musí podpora poskytnutá společnosti France Télécom na základě zákona z roku 1996 skutečně v budoucnu srovnat uvedené odvody tím, že do nich zahrne odvody za rizika, která nejsou společná oběma kategoriím zaměstnanců.
(149)
V tomto ohledu nelze přijmout tvrzení Francie, podle nějž nejsou státní zaměstnanci vystaveni určitým rizikům, a proto není důvod, aby proti těmto rizikům platili pojištění. Zaprvé uvedená rizika neexistují kvůli státním opatřením, a není proto odůvodněné, aby z toho měla společnost France Télécom peněžní výhodu. Například k nevyplacení mezd v případě řízení o nuceném vyrovnání podniku nemůže dojít kvůli závazku francouzského státu vůči státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom a kvůli skutečnosti, že francouzský stát je sám sobě pojišťovatelem. Ovšem možnost, že společnost France Télécom se prohlásí v úpadku stejně jako jakýkoliv konkurent, nelze vyloučit. V obou případech se nejedná o výhodu poskytnutou podniku ale přímo jeho zaměstnancům. K plnění záruky vyplacení mezd dojde poté, co podnik přestal existovat. Jenomže na rozdíl od společnosti France Télécom bude muset konkurenční podnik platit odvody, aby se pojistil proti riziku nevyplacení mezd po ukončení své činnosti. Není proto odůvodněné, aby společnost France Télécom byla zvýhodněna formou nižších odvodů nebo ve skutečnosti vyloučením tohoto rizika z výpočtu jejích příspěvků.
(150)
Dále a zásadněji, cílem reformy zavedené v roce 1996, který zřejmě nebyl doveden do konce, je vyrovnat podmínky hospodářské soutěže v oblasti sociálních a daňových odvodů mezi všemi konkurenty odvětví a bez ohledu na status jejich zaměstnanců a existenci skutečného závazku společnosti France Télécom být členem příslušných správních subjektů a platit jim odvody. Právě tato logika vyrovnání podmínek hospodářské soutěže by mohla učinit zkoumané opatření slučitelné s vnitřním trhem. V rámci této logiky není proto relevantní, zda zaměstnanci společnosti France Télécom jsou či nejsou vystaveni uvedeným rizikům.
(151)
Na závěr lze říci, že snížením nákladů na penze v podobě převedení čistého nákladu na stát by se dodržela zásada přiměřenosti pouze tehdy, pokud by umožnilo vyrovnání podmínek hospodářské soutěže. Protože některé sociální a daňové odvody nebyly zahrnuty od základu výpočtu ročního odvodu, společnost France Télécom nebyla postavena do stejného postavení s podniky odvětví, pokud jde o sociální odvody, které mají za základ platy.
(152)
Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky a společnosti France Télécom není rovněž odůvodněné zohledňovat výši mimořádného paušálního odvodu v částce 5,7 miliardy EUR, který společnost France Télécom již uhradila v roce 1997, a srovnávat ji s nedostatečnou mírou přímého odvodu uplatňovanou na společnost France Télécom.
(153)
Úvodem by Komise chtěla připomenout, že musí pro každou situaci zjistit, zda byly splněny podmínky pro uplatnění odchylky stanovené v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, aniž by ji předchozí rozhodovací praxe nutila k tomu, aby tuto odchylku považovala za prokázanou (64).
(154)
Zde zkoumaná reforma se v každém případě v mnoha ohledech liší od reformy, jež byla předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste (65) a na niž se odvolávají francouzské orgány.
(155)
Na rozdíl od reformy, jež byla předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste a které se dovolává Francouzská republika a společnost France Télécom, k reformě způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom došlo v předvečer otevření trhů na úrovni Unie, na nichž France Télécom mohla působit.
(156)
Ukazuje se ostatně, že společnost France Télécom využila této liberalizace k tomu, aby začala působit na trzích ostatních členských států, a to nejenom díky změně svého statusu na akciovou společnost, ale také částečně díky tomu, že ze své rozvahy mohla odstranit závazky v podobě důchodových nákladů, a díky nižším případným budoucím odvodům vyplývajícím z reformy. Toto snížení závazků v její účetní rozvaze umožnilo společnosti France Télécom posílit solventnost a možnosti získat půjčky. Z údajů o zadlužení, které poskytly stěžovatelé ve svých připomínkách a jehož výši Francouzská republika nepopírá, vyplývá, že čisté finanční zadlužení společnosti France Télécom se zvýšilo z 19,2 miliardy EUR v roce 1997 na 83 miliard EUR v roce 2002.
(157)
Je pravda, že výchozím bodem tohoto značného nárůstu finančního zadlužení může být aktivní investiční politika při rozvoji na trzích ostatních členských států umožněná liberalizací. Zůstává přesto skutečností, že získání nutných prostředků bylo zčásti umožněno snížením důchodových nákladů v čisté výši […] miliard EUR, které byly v roce 1996 převedeny na francouzský stát. Vzhledem k této skutečnosti nejsou ani nepřímo neopodstatněné připomínky telekomunikačního operátora, kterými se snaží prokázat, že podpora údajně umožnila společnosti France Télécom financovat její mezinárodní rozvoj (připomínky převzaté v bodě odůvodnění č. 68).
(158)
Naopak všechny trhy poštovních služeb, na nichž francouzská společnost La Poste může v Unii působit, nejsou ještě zcela otevřeny hospodářské soutěži a budou otevřeny až v roce 2012, tudíž šest let po reformě financování důchodů společnosti La Poste (66). Omezující vliv na hospodářskou soutěž podpory poskytnuté společnosti France Télécom na plně otevřených trzích je proto výraznější než v případě podpory poskytnuté společnosti La Poste. Úplná podobnost podmínek, které jsou nutné pro slučitelnost podpory, proto neexistuje, neboť se jedná o odlišné konkurenční situace na trzích, jejichž otevření na úrovni Unie má odlišné upřednostnění a jejichž přínos ke konkurenceschopnosti hospodářství Unie je také různý. Z uvedeného vyplývá, že kritérium společného zájmu uvedené v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU nelze posuzovat v obou konkrétních případech stejným způsobem.
(159)
Kromě toho finanční situace společnosti La Poste, a tím i její možnosti rozvoje na vnějších trzích nebo posílení na francouzském trhu, nejsou srovnatelné se společností France Télécom. Jak zdůraznilo rozhodnutí o společnosti La Poste, bez reformy z roku 2006 by společnost La Poste kvůli přechodu na nové účetní standardy musela zanést do svých účtů rezervu ve výši 76 miliard EUR na závazky ve prospěch státu, kterou dosud vedla mimo rozvahu (67). Narozdíl od společnosti La Poste si ale společnost France Télécom vytvářela ve svých účtech účetní rezervy, aby čelila svým budoucím závazkům bez reformy, což objektivně odlišuje finanční situace obou podniků.
(160)
Neexistence reformy týkající se společnosti France Télécom a pokračování režimu stanoveného zákonem z roku 1990 by se projevilo nárůstem důchodových nákladů, který by se podle tehdejších výhledů uvedených v bodě odůvodnění č. 30 stal počínaje roky 2005-2007 výrazný, což potvrzují následné výsledky uvedené v tabulce č. 3. Pokračování zavedeného režimu uplatňovaného na společnost La Poste se v okamžiku reformy projevilo okamžitě ročními nadnáklady pro tuto společnost ve výši přibližně […] milionů EUR (68).
(161)
Není tak prokázáno, že by situace obou podniků byla pod vlivem zákona platného před jednotlivými reformami, jež se jich týkaly, a tedy i dopad těchto reforem na hospodářskou soutěž, stejná. Skutečnosti ukazují opak. Z uvedeného vyplývá, že přezkum, který by dospěl k podobným závěrům v obou případech, není opodstatněný.
(162)
V případě rozhodnutí o společností La Poste byly navíc dostatečné důvody k usouzení, že mimořádný paušální odvod může být v budoucnu přidělen jako záloha na uhrazení odvodů vázaných na změněnou míru konkurenční spravedlnosti. Tyto důvody v tomto konkrétním případě neexistují. Podmínka vynucující přidělení mimořádného odvodu společnosti La Poste byla totiž stanovena poté, co Komise přistoupila k zahájení formálního vyšetřovacího řízení, protože napadla podcenění přímého odvodu nutného k dosažení míry konkurenční spravedlnosti.
(163)
Ve velké míře a přesto, že to francouzské orgány výslovně neuznaly, přidělení předmětného mimořádného paušálního odvodu v rozhodnutí o společnosti La Poste tak bylo výsledkem jednání mezi Komisí a členským státem vedeného za účelem uhrazení přímého odvodu, který by zajistil míru konkurenční spravedlnosti. V tomto jednání spočívalo výchozí stanovisko francouzských orgánů, které sdělily ve svém oznámení ze dne 23. června 2006 po prvních výměnách o této věci v prosinci 2005, v tom, že mimořádný odvod, s nímž se pro společnost La Poste počítalo, není z hlediska konkurenční spravedlnosti nutný, a to na rozdíl od plánovaného návrhu reformy každoročního odvodu.
(164)
Rozhodnutí Komise tak nepotvrdilo již probíhající reformu, jak se zřejmě snaží tvrdit společnost France Télécom. Oznámení a rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 12. října 2006 předcházely stanovení výše mimořádného odvodu zákonem č. 2006-1771 ze dne 30. prosince 2006 (opravný zákon o státním rozpočtu na rok 2006). Uvedená jednání se týkala několika aspektů reformy, a to zejména zohlednění zvýhodnění, jež by mohla představovat reforma oznámená v minulosti, rozsah výpočtu plánované míry odvodu a způsoby zohlednění zvláštností poštovní banky ve srovnání s poštovními službami a přidělenými zaměstnanci. Jednání pokračovala a francouzské orgány souhlasily až ve svých připomínkách ze dne 8. června 2007 se způsoby přidělení mimořádného odvodu v rámci celkové dohody o reformě, a změnily tak své oznámené stanovisko ohledně mimořádného odvodu a způsobu výpočtu budoucích každoročních příspěvků.
(165)
Dále pak na rozdíl od ustanovení zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterým vzniklo veřejnoprávní zařízení pro správu odvodu společnosti France Télécom a který stanovil nepružná pravidla pro každoroční úhrady státu, nepodléhalo veřejnoprávní zařízení pro správu odvodu společnosti La Poste zvláštním pravidlům (69). Protože se jednalo o mimořádný odvod, který bylo možno volně přidělit, Komise mohla soudit, že Francouzská republika by bývala mohla snížit jeho výši a souběžně zvýšit míru každoročního odvodu společnosti La Poste.
(166)
Je nutno dále konstatovat, že znění zákona z roku 1996 stanoví parametry výpočtu každoročního výpočtu hrazeného pravidelně státu jako vyrovnání za penze státních zaměstnanců, aniž se zmiňuje o zohlednění rizik, která nejsou společná státním a soukromoprávním zaměstnancům. V tomto ohledu Tribunál a Soudní dvůr ohledně živnostenské daně, kterou společnost France Télécom měla uhradit, upřesnily, že zmírnění zatížení nelze kompenzovat uložením odlišného zvláštního zatížení, a to zejména pokud členský stát, v tomto konkrétním případě Francouzská republika, není schopen prokázat, že předchozí zatížení byla zavedena s výhledem na nižší budoucí zatížení v rámci odlišného daňového režimu (70).
(167)
Komise nemůže přehlédnout, že cílem zvláštního paušálního odvodu uhrazeného již v roce 1997 bylo podle výslovného ustanovení článku 6 zákona z roku 1996 částečné vyrovnání francouzského státu za finanční zatížení, které pro něj vyplývalo ze zákona z roku 1996.
(168)
Ze zprávy Senátu převzaté v bodě odůvodnění č. 27 vyplývá, že odhlasováním zásady mimořádného odvodu se zákonodárci nepokoušeli zohlednit a ještě méně vyrovnat rozdíl mezi ročními odvody společnosti France Télécom a poměrně vyššími odvody konkurentů. Zákonodárci naopak úmyslně uložili společnosti France Télécom hrazení každoročních odvodů, které nepokrývaly rizika, jež nejsou společná oběma kategoriím zaměstnanců (státním a nestátním zaměstnancům), a to aniž by stanovili spojitost mezi tímto rozhodnutím a zaplacením mimořádného odvodu uhrazeného v roce 1997.
(169)
Náklady, které pro společnost France Télécom představoval paušální odvod, byly vloženy jako obecný příjem do státního rozpočtu, investovány do veřejnoprávního zařízení pověřeného jejich správou a vyčerpány. Za těchto okolností Komise nemůže částečně nebo úplně přiřknout teoreticky a následně již vyčerpaný mimořádný paušální odvod cíli, který je zcela odlišný od cíle, který mu určily francouzské orgány a se kterým zákon nepočítá, to znamená vyrovnání za nezohlednění rizik, jež nejsou společná soukromoprávním a státní zaměstnancům. Tento paušální odvod tak nebyl stanoven se záměrem úplného vyrovnání v rámci odlišného předpisového a právního režimu každoročních odvodů společnosti France Télécom s odvody konkurentů.
(170)
Ze stejných důvodů a kvůli pravidlům správy a převádění do státního rozpočtu, které od roku 1997 stanoví zákon o státním rozpočtu a které se dodnes provádějí, nelze přijmout tvrzení a výpočty Francouzské republiky, kterými se snaží prokázat, že reforma z roku 1996 vedla k dnešnímu dni ke značnému přebytku příjmů státu.
(171)
Vzhledem ke způsobům, jakými příslušné veřejnoprávní zařízení spravuje a využívá mimořádný paušální odvod společnosti France Télécom a které stanoví zákon o státním rozpočtu, a vzhledem k číselným údajům o převodech skutečně provedených od roku 1997, které předala Francouzská republika a které jsou popsány v bodech odůvodnění č. 36 a 37 a uvedeny v tabulce č. 3, je nutno konstatovat, že příjmy, které se Francouzská republika snaží zdůrazňovat a které byly investovány s úrokovým výnosem ve výši 7 %, nikdy neexistovaly.
[…]. Tvrzení kromě toho neodpovídá skutečnému jednání francouzských orgánů. Vzhledem k pravidlům správy, které stanovily zákony o státním rozpočtu od jeho vzniku, uvedené veřejnoprávní zařízení nevytvářelo takové příjmy, s nimiž se ostatně nepočítalo a které nevynášely úroky. Prostředky zařízení naopak měly být údajně zcela vyčerpány k 31. prosinci 2011. Tyto prostředky by byly vyčerpány dříve, pokud by byly přiděleny na financování reformy z roku 1996, což Francouzská republika ostatně popírá, a to i tehdy, pokud by se do nich zahrnuly vyšší příjmy z daně z příjmů právnických osob, které francouzské orgány zdůrazňují. Zohlednění vyšších příjmů z daně z příjmů právnických osob je mimochodem protiprávní, protože vede ke smíšení různých úloh státu. Směšování mezi těmito různými úlohami, jež nabízejí francouzské orgány, nelze přijmout a je nutno nadále rozlišovat na jedné straně mezi státem, který poskytuje podporu společnosti France Télécom tím, že na sebe přebírá vyplácení důchodů státním zaměstnancům, aby rozvíjel plnohodnotnou hospodářskou soutěž, na druhé straně státem, který je akcionářem společnosti France Télécom, a konečně státem, který je veřejnou mocí vykonávající svou daňovou pravomoc.
(172)
Dále je nutno poznamenat, že žádost předložená Francouzskou republikou a společností France Télécom ohledně zohlednění mimořádného odvodu při přezkumu slučitelnosti reformy je v rozporu s připomínkami, které Francouzská republika vyjádřila dopisem ze dne 17. března 2004 a podle nichž „mimořádný paušální odvod stanovený článkem 6 zákona ze dne 26. července 1996 nelze analyzovat jako vyrovnání za údajné ’zvýhodnění‘. Analýza jeho výše je z hlediska předpisů o státní podpoře tím spíše nerelevantní“, že jeho výše představovala „mimořádný odvod ve prospěch jeho jediného akcionáře [francouzský stát], který lze přirovnat mimořádné dividendě rozdělené před otevřením kapitálu soukromým investorům“.
(173)
Uvažování, které je základem tvrzení zastávaného kdysi Francouzskou republikou, má určitou finanční a hospodářskou logiku. Je pochopitelné, že jediný akcionář se těsně před otevřením kapitálu jiným investorům pokusí pro sebe získat co možná nejvíce dostupných prostředků z podniku, který svůj kapitál otevírá, za předpokladu, že to neohrozí přitažlivost investování. Tento poslední aspekt byl zohledněn ve finančních parametrech uložených počáteční rozvaze společnosti France Télécom, z níž nepřímo vyplývá výše mimořádného paušálního odvodu, jak to bylo uvedeno v parlamentu v roce 1996. Ze strany státu jako rozumně uvažujícího jediného akcionáře bylo proto zcela logické, že podle tvrzení Francouzské republiky samé odebral co možná nejvyšší částku mimořádné dividendy místo toho, aby ponechal prostředky v podniku, po jehož otevření kapitálu v roce 1997 by získával pouze to, co odpovídá jeho podílu na kapitálu, který si ponechal.
(174)
Platnost tohoto uvažování, které ve své době Francouzská republika předložila při žádosti, aby analýza doplatku ve výši 5,7 miliardy EUR nebyla v žádném případě zohledněna při posuzování reformy z hlediska pravidel o státní podpoře, potvrzují ostatně její připomínky předložené během řízení. Svým prohlášením, že nastavení výše doplatku bylo údajně provedeno ne v závislosti na odhadovaných nákladech reformy pro stát nebo výhod, které by společnost France Télécom získala, ale na možnostech podniku hradit odvody, Francouzská republika naznačuje, že uvalení doplatku vyplývá spíše z chování rozumně uvažujícího jediného akcionáře než z chování státu jako regulátora, který se stará o vyváženost důchodových nákladů, které podle reformy má.
(175)
Pokud by se mělo postupovat podle takového uvažování, Komise by neměla, jak to kdysi požadovala Francouzská republika, mimořádný paušální odvod v analýze slučitelnosti reformy s pravidly o státní podpoře zohledňovat. Z uvedeného vyplývá, že by se mělo zohlednit pouze snížení ročních odvodů společnosti France Télécom pod úroveň odvodů konkurentů, kterého se chtělo od roku 1997 reformou dosáhnout.
(176)
Ze stejných důvodů nemůže Komise postupovat podle připomínek stěžovatelů, ve kterých požadují zavedení vyrovnávacích mechanizmů pro mimořádný paušální odvod uhrazený v roce 1997 a každoroční odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom s cílem zajistit finanční neutralitu reformy. Znamenalo by to provést také nový výpočet a teoretické následné přerozdělení celého nebo části mimořádného paušálního odvodu uhrazeného státnímu rozpočtu v roce 1997. Zmiňovaný mechanizmus by také znamenal zavést následnou kontrolu rok po roce, jejímž cílem by nebylo zajistit přiměřenost poskytnuté podpory, byť sníženou o mimořádný paušální odvod z roku 1997, ale odstranit z reformy jakoukoliv podporu.
(177)
Na druhé straně je ale nutno přezkoumat, zda lze zaplacení mimořádného odvodu zohlednit při posouzení slučitelnosti opatření podpory s vnitřním trhem a držet se přitom zdůvodnění tohoto zaplacení v podobě stanovené zákonem z roku 1996.
(178)
Podle zákona z roku 1996 byl mimořádný paušální odvod v roce 1997 zaplacen jako vyrovnání za převzetí penzí státem. Za těchto okolností je nutno zohlednit důsledky uvalení tohoto odvodu na celkovou finanční bilanci reformy zavedené zákonem z roku 1996 v podobě, v jaké je dodnes prováděna. Je nutno zohlednit dobu, po kterou byly náklady na důchodové penze pokryty mimořádným paušálním odvodem.
(179)
Pokud jde o srovnání finančních toků u společnosti France Télécom rozložené v čase, to znamená zaplacení mimořádného odvodu v roce 1997 a nižší každoroční odvody vyplývající od té doby ze zákona z roku 1996, je nutno částky aktualizovat. Během roku 1997 bylo až do října 1997 hrazení mimořádného odvodu rozloženo do několika splátek, i když jeho financování pomocí půjčky znamenalo pro společnost France Télécom odložení finančního zatížení. Na druhé straně k placením přímého odvodu docházelo od počátku roku 1997. Diskontní sazba má v zásadě být sazba vyplývající ze sdělení Komise platné v této oblasti (71), tedy sazba, která pro znázornění dosahovala v říjnu 1997 výše 5,53 %. Je nutno přezkoumat, zde je v tomto konkrétním případě vhodné použít sazbu odlišnou od platné sazby Komise, a odchýlit se tak od pravidel sdělených členským státům, které Komise přijala a které je nutno provádět s výjimkou řádně odůvodněných případů.
(180)
V tomto ohledu se zvolení sazby ve výši 7 %, kterou použil pojistný matematik francouzské vlády pro aktualizaci finančních toků reformy od roku 1996 až do roku 2043, nejeví jako oprávněné, […], protože tato analýza se týká kratšího období z důvodu zjištěného časového rozložení. Sazba ve výši 7 % také značně přesahuje průměr ročních diskontních sazeb za období 1997-2010 ve výši 4,4 %, který Francouzská republika použila ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení řízení, nebo diskontní sazbu ve výši […] % použitou pro rok 1998 v reformě způsobu financování důchodů společnosti La Poste (72).
(181)
Nelze rovněž přijmout sazby okolo 7 % u OAT na 15 let v roce 1996, které zdůrazňuje Francouzská republika. Sazba musí být stanovena v roce 1997 a ne na základě průměru roku 1996. Období 15 let je navíc příliš dlouhé vzhledem k výši každoročních platebních toků, jimž mimořádný paušální odvod měl teoreticky čelit během období a u kterých by pouhé úroky nestačily. Alternativně by z hlediska francouzského státu bylo možno uvažovat o použití složené sazby vytvořené na základě různých sazeb investiční optimalizace mimořádného paušálního odvodu, aby se čelilo časovému rozložení toků vyvolaných reformou z roku 1996. Kromě skutečnosti, že by se taková sazba ve výši okolo 5,50 % podstatně nelišila od referenční sazby Komise pro říjen 1997, použití takové sazby by nezohledňovalo skutečnost, že se analýza provádí z hlediska společnosti France Télécom (73).
(182)
V tomto ohledu referenční sazba 7 % u dluhopisů společnosti France Télécom mezi rokem 1991 a rokem 1997, již Francouzská republika zdůrazňuje, pokrývá šestileté období, které zkoumaným skutečnostem jasně předcházelo. V tomto konkrétním případě zůstává skutečností, že společnost France Télécom financovala mimořádný paušální odvod z roku 1996 pomocí krátkodobých emisí a ve značně menším měřítku vydáním dluhopisů. Diskontní sazba vyplývající z úrokových sazeb placených společností France Télécom u nových dluhů nasmlouvaných v roce 1996 ovšem údajně dosahovala podle její účetní rozvahy k 31. prosinci 1996 výše 4,8 % (74). Taková sazba je přizpůsobena skutkové podstatě skutečných finančních nákladů, které společnost France Télécom v té době měla při financování mimořádného odvodu. Nicméně se nejeví jako vhodné činit diskontní sazbu závislou na rozhodnutích přijatých podnikem ve své době, ale použít objektivní referenci zvolenou Komisí v jejím sdělení, jež platí pro oblast diskontních sazeb (75).
(183)
Shrnuto, v tomto konkrétním případě není vhodné použít jako referenci sazbu odlišnou od sazby, která vyplývá ze sdělení Komise platného v této oblasti, a odchýlit se tak od pravidel sdělených členským státům, které Komise přijala.
Tabulka 5
Finanční toky vyplývající pro společnosti France Télécom z reformy z roku 1996 (1997-2011)
(v milionech EUR)
Rok
Vyplacené penze
(A)
Vyrovnání a nadvyrovnání
(B)
Roční odvody
(C)
Zvýhodnění spol. FT
(D)
(A + B - C) (76)
Doplatek 1. ledna
(E)
Úrok
(F)
Doplatek 31. pros.
(E + F - D)
1997 (77)
(…)
(…)
(…)
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
(…)
(…)
(…)
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
(…)
(…)
(…)
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
(…)
(…)
(…)
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
(…)
(…)
(…)
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
(…)
(…)
(…)
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
(…)
(…)
(…)
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
(…)
(…)
(…)
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
(…)
(…)
(…)
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
(…)
(…)
(…)
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
(…)
(…)
(…)
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
(…)
(…)
(…)
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
(…)
(…)
(…)
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
(…)
(…)
(…)
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
( odh .)
(…)
(…)
(…)
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Při kapitalizaci s diskontní sazbou ve výši 5,53 % by zohlednění doplatku mělo až do prvního čtvrtletí roku 2012 (78) vyrovnávat snížení každoročních odvodů, které poskytlo společnosti France Télécom provádění reformy z roku 1996.
(185)
Konečná lhůta tohoto vyrovnání, kterým se neutralizují důsledky reformy, by se navíc s odchylkou několika málo měsíců časově shodovala se skutečným vyčerpáním prostředků veřejného zařízení pověřeného správou mimořádného odvodu společnosti France Télécom, ke kterému mělo dojít dne 31. prosince 2011. K analýze aktualizace se tak připojuje skutečnost, že mimořádný odvod je skutečně vyčerpán. Neexistovaly by tak částky nepřevedené do státního rozpočtu, které by bylo možno přidělit jinak, než stanoví platný zákon o státním rozpočtu.
(186)
Je proto odůvodněné, že kvůli uhrazení tohoto mimořádného odvodu v roce 1997 není společnost France Télécom nucena zaplatit dodatečný roční odvod za období mezi 1. lednem 1997 a dnem po 31. prosinci 2010, který je nutno přesně stanovit. Protože číselné údaje za rok 2011 a údaje ohledně vyrovnání a dodatečného vyrovnání uvedené v tabulce č. 5 vyplývají zejména z odhadů, je nutno, aby Francouzská republika stanovila přesný den na základě skutečných okamžiků provedení plateb, konečných částek vyplacených dávek a nižších odvodů a jiných zvýhodnění společnosti France Télécom, jak vyplývají ze zákona z roku 1996, a to podle zásad výpočtu uvedených v tabulce č. 5.
(187)
Po neutralizování důsledků mimořádného odvodu a vyčerpání prostředků převedených na stát se ale podpora poskytnutá společnosti France Télécom naplno projeví a poskytne mimo jiné této společnosti zvýhodnění vůči jejím konkurentům. Oprávněnost této podpory bude nadále zachována pouze za podmínky podřízení společnosti France Télécom uhrazení přímého odvodu, který bude vypočítán na základě míry zajišťující skutečnou konkurenční spravedlnost. Pokud tak zůstanou zachována v nezměněné podobě ustanovení zákona z roku 1990 ve znění změněném zákonem z roku 1996 a také platná odvozená prováděcí ustanovení v tom smyslu, že stanoví, že se míra přímého odvodu počítá tak, aby se mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací podléhajícím obecnému právu sociálního zabezpečení vyrovnaly povinné daňové a sociální odvody založené na mzdách při omezení výpočtu na odvody pojištění vůči rizikům, jež jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, nesplnila by podpora poskytnutá společnosti France Télécom až do uplynutí finančních závazků, které za ni převzal francouzský stát na základě zákona z roku 1996, zásadu přiměřenosti.
(188)
Ke splnění kritéria slučitelnosti se společným zájmem stanoveným v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU tak slučitelnost podpory vyžaduje, aby byly dodrženy podmínky uvedené v tomto rozhodnutí.
7. PODMÍNKY BUDOUCÍ SLUČITELNOSTI
(189)
Je proto nutno, aby Francouzská republika změnila platná předpisová a právní ustanovení pro stanovení, výpočet a vybírání přímého odvodu, který má hradit společnost France Télécom, tak, aby se vyrovnaly míry povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení. Dále je nutno, aby způsoby a parametry výpočtu byly stanoveny transparentně a objektivně tak, aby mohly být kontrolovány a byla možnost se proti nim odvolat.
(190)
Francouzská republika by měla rovněž při výpočtu míry přímého odvodu skutečně vyrovnat výši povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, tím, že zohlední také rizika, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům a státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom.
(191)
V připomínkách Francouzské republiky, které jsou podrobněji rozvedeny v jejich aktualizovaných přílohách III a V, francouzské orgány předložily odhady míry přímého odvodu, který by společnost France Télécom musela od roku 1997 platit (viz tabulka č. 4), pokud by nespolečná rizika byla zahrnuta do výpočtu (dále jen „upravená míra“). Upravená míra zahrnuje jak odvody na pojištění proti nezaměstnanosti a pojištění na záruku vyplacení mezd, které tuto míru zvyšují, tak zvláštní odvody, které konkurenti společnosti France Télécom neplatí, jako je 1 % na solidaritu a dávky v hotovosti při přerušení práce, které si společnost France Télécom pojišťuje sama a které tuto míru snižují. Z uvedeného vyplývá míra přesahující přibližně o 7 procentních bodů míru, která je v současnosti skutečně uplatňovaná.
(192)
Ve srovnání s částečnou konkurenční spravedlností zavedenou zákonem z roku 1996 zajišťuje tato míra skutečnou konkurenční spravedlnost, a to při zohlednění sociálních odvodů, které jsou pro společnost France Télécom specifické. Komise proto nezpochybňuje zásady, základ zdanění a způsoby výpočtu používané Francouzskou republikou pro stanovení upravené míry přímého odvodu za účelem vyrovnání úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, v podobě uvedené v aktualizovaných připomínkách Francouzské republiky a podrobně popsané v přílohách III a V zmíněných připomínek.
(193)
Každoroční stanovení míry Francouzskou republikou, jež umožňuje vyrovnat podmínky hospodářské soutěže, se proto bude řídit zásadami, daňovým základem a způsoby výpočtu přímého odvodu, které jsou uvedeny v připomínkách zmíněných v bodě odůvodnění č. 191. Upravená míra bude zejména zahrnovat jak odvody na pojištění proti nezaměstnanosti a pojištění na záruku vyplacení mezd, tak zvláštní odvody, které konkurenti společnosti France Télécom neplatí, jako je 1 % na solidaritu a dávky v hotovosti při přerušení práce, které si společnost France Télécom pojišťuje sama.
(194)
Toto opravdové vyrovnání zajistí skutečnou konkurenční spravedlnost mezi společností France Télécom a jejími konkurenty a zaručí přiměřenost a slučitelnost podpory zavedené v roce 1996 s vnitřním trhem.
8. ZÁVĚR
(195)
Komise konstatuje, že Francouzská republika začala protiprávně provádět státní podporu zavedenou reformou způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom z roku 1996, a to porušováním čl. 108 odst. 3 SFEU od vstupu reformy v platnost.
(196)
Provádění této podpory od roku 1997 umožnilo snížit každoroční sociální odvody, které platila společnost France Télécom. Tento důsledek byl nicméně neutralizován přinejmenším až do roku 2010 uhrazením mimořádného paušálního odvodu stanoveného touto reformou. Tato neutralizace je důvodem, aby podmínky, které by postavily společnost France Télécom a její konkurenty do stavu skutečné rovnosti, pokud jde o tyto odvody, a které by z této podpory učinily podporu slučitelnou s vnitřním trhem, byly uplatňovány po 31. prosinci 2010 od okamžiku, který je nutno teprve stanovit.
(197)
Proto v míře, v jaké Francouzská republika zohlední ve výpočtu přímého odvodu, který má společnost France Télécom hradit, úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, a to při zohlednění rizik, která jsou a nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, a pokud tak učiní, může být reforma zavedená zákonem z roku 1996 prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Francouzská republika proto musí přijmout opatření, a to zejména právní a předpisová, která jsou nutná pro splnění podmínek uvedených v tomto bodě odůvodnění.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora vyplývající ze snížení vyrovnání, jež je nutno uhradit státu za vyměření a vyplácení penzí přiznaných podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom na základě zákona č. 96-660 ze dne 26. července 1996 o státním podniku France Télécom, kterým se mění zákon č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací, je slučitelná s vnitřním trhem při splnění podmínek stanovených v článku 2.
Článek 2
Odvod zaměstnavatele přímé povahy, který hradí společnost France Télécom na základě čl. 30 písm. c) zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací, se vypočte a vybere tak, aby se vyrovnaly úrovně všech povinných daňových a sociálních dávek založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení.
Aby splnila tuto podmínku nejpozději do sedmi měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí, Francouzská republika:
a)
změní článek 30 zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací a znění předpisů a jiných dokumentů přijatých pro jeho provádění tak, aby se základ výpočtu a výběr přímého odvodu zaměstnavatele, který hradí společnost France Télécom, neomezoval na pouhá rizika, jež jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, ale zahrnoval rovněž rizika, která jim nejsou společná;
b)
vybere od společnosti France Télécom ode dne, kdy se částka mimořádného odvodu zavedeného zákonem č. 96-660 ze dne 26. července 1996 a kapitalizovaná za diskontní sazbu vyplývající z uplatnění sdělení Komise o metodě stanovení referenčních a diskontních sazeb platných v tomto konkrétním případě rovnala příspěvkům a odvodům, které by společnost France Télécom bývala nadále platila na základě článku 30 zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 v jeho původním znění, přímý odvod zaměstnavatele vypočítaný podle pravidel upřesněných v písm. a), a to při zohlednění rizik, která jsou a nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům.
Článek 3
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Francouzská republika Komisi podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí. Komisi informuje zejména o:
a)
postupu změn předpisových a právních ustanovení uvedených v článku 2;
b)
konečných částkách vyrovnání a odvodů za rok 2011 a o částkách případně plánovaných na rok 2012, a to zejména ohledně případného zůstatku kapitalizovaných částek mimořádného odvodu;
c)
výších přímého odvodu zaměstnavatele vypočítaných podle pravidel upřesněných v článku 2 u budoucích splátek do doby, než dojde ke změně právních předpisů;
d)
platbách odvodu zaměstnavatele poté, kdy došlo nebo dojde k tomu, že částky mimořádného odvodu zavedeného zákonem č. 96-660 ze dne 26. července 1996 a kapitalizované za diskontní sazbu vyplývající z uplatnění sdělení Komise o metodě stanovení referenčních a diskontních sazeb platných v tomto konkrétním případě přestanou neutralizovat důsledky reformy z roku 1996.
2. Francouzská republika bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí. Na pouhou žádost Komise předloží neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 20. prosince 2011.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 20 december 2011
om det statliga stöd C 25/08 (f.d. NN 23/08) i form av en reform av finansieringen av pensionerna för statsanställda vid France Télécom som Republiken Frankrike genomfört till förmån för France Télécom
[delgivet med nr C(2012) 9403]
(Endast den franska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
(2012/540/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket (1),
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a (2),
efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (3) och med beaktande av dessa synpunkter, och
av följande skäl:
1. FÖRFARANDE
(1)
Genom en skrivelse av den 4 oktober 2002, kompletterad den 16 januari 2003, informerades kommissionen om att Republiken Frankrike hade genomfört ett statligt stöd till förmån för France Télécom som delvis skulle ha befriat företaget från kostnader, särskilt för finansiering av pensioner. I en skrivelse av den 17 mars 2004 lämnade Republiken Frankrike den information som kommissionen hade begärt angående detta klagomål.
(2)
Genom skrivelser av den 2 april 2004 och den 24 februari 2006 lämnade de klagande parterna kompletterande uppgifter angående klagomålet.
(3)
I en skrivelse av den 20 maj 2008 underrättade kommissionen Republiken Frankrike om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 108.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) avseende ovannämnda åtgärd.
(4)
Republiken Frankrike lämnade sina synpunkter den 18 juli 2008.
(5)
Kommissionens beslut om att inleda förfarandet har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning (4). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med sina synpunkter på stödet i fråga.
(6)
Den 22 september 2008 mottog kommissionen synpunkter från France Télécom och efter att ha förlängt tidsfristen mottog den även synpunkter från de klagande och från en teleoperatör, den 1 respektive den 16 oktober 2008. Kommissionen har översänt dessa synpunkter till Republiken Frankrike som givits tillfälle att bemöta dem, och Republiken Frankrikes kommentarer lämnades i en skrivelse av den 13 februari 2009.
(7)
Den 16 februari 2009 lade France Télécom fram sina synpunkter och uppmärksammande kommissionen på förstainstansrättens dom av den 28 november 2008 (5) som enligt företaget bekräftar dess argumentering. Den 14 maj 2009 lämnade den teleoperatör som avses i skäl 6 information för att komplettera de synpunkter man lämnat under förfarandet, och hänvisade till kommissionens beslut av den 11 februari 2009 (6) som enligt teleoperatören styrkte dennes synpunkter.
(8)
Möten mellan företrädare för kommissionen och France Télécom har på företagets begäran hållits den 17 december 2009, den 23 september 2010 och den 12 oktober 2010. France Télécom lämnade kompletterande synpunkter den 18 oktober 2010.
(9)
Den 18 mars 2010 lämnade Republiken Frankrike på kommissionens begäran förtydliganden och en uppdatering av vissa uppgifter som lämnats i de ursprungliga synpunkterna, tillsammans med en sammanfattning av innehållet i dessa.
(10)
Den 22 september 2010 delgav de franska myndigheterna kommissionen nya synpunkter och begärde ett möte, som hölls den 22 oktober 2010. I en skrivelse av den 28 oktober 2010 meddelade kommissionen de klargöranden som tagits upp under detta möte samt de kompletterande uppgifterna från France Télécom, och uppmanade Republiken Frankrike att lämna eventuella synpunkter. Kommissionen översände den 17 november 2010 ytterligare preciseringar som de franska myndigheterna begärt den 10 november 2010 för att kunna utarbeta sina synpunkter.
(11)
I en skrivelse av den 9 december 2010, kompletterad den 24 juni 2011, lämnade Republiken Frankrike sina kompletterande synpunkter, tillsammans med en uppdatering av vissa uppgifter som fanns i de ursprungliga synpunkterna. Möten har hållits med de franska myndigheterna den 28 juni och den 4 juli 2011. Nya synpunkter lämnades den 7 oktober 2011.
2. DETALJERAD BESKRIVNING AV STÖDET
(12)
De åtgärder som detta förfarande gäller består i ändringar som gjordes 1996 av systemet för finansiering av pensioner till företaget France Télécoms tjänstemän med statstjänstemannastatus (nedan kallade tjänstemän). Det tidigare systemet infördes 1990 då France Télécom övergick från att vara statligt till att bli en egen juridisk person. I praktiken innebar 1990 års lag att det system som dittills gällt för France Télécoms sociala avgifter skulle fortsätta gälla. Ett nytt system infördes 1996 i samband med dels att France Télécom blev ett aktiebolag som börsnoterades och en allt större del av det privatiserades, dels att de marknader som företaget var verksamt på öppnades helt för konkurrens både i Frankrike och i Europeiska unionens övriga medlemsstater. Det system som infördes 1996 gäller i huvudsak även i dag.
2.1 Den rättsliga ramen för France Télécoms status och dess personalsituation mellan 1990 och 1996
2.1.1 France Télécoms status och personalsituation mellan 1990 och 1996
(13)
Enligt den franska lagen nr 90-568 av den 2 juli 1990 (nedan kallad 1990 års lag) (7) bildades France Télécom som en statlig enhet med egen juridisk person. Dessförinnan var det ett generaldirektorat inom post- och telekommunikationsministeriet. Genom lagen överfördes alla materiella och immateriella tillgångar som varit statligt ägda genom detta generaldirektorat automatiskt och utan kostnad till France Télécom.
(14)
Artikel 3 i 1990 års lag ger France Télécom i uppdrag att i) garantera alla allmänna kommunikationstjänster inom landet och internationellt; ii) inrätta, utveckla och driva de offentliga nät som krävs för att tillhandahålla dessa tjänster och garantera förbindelserna med utländska nät; iii) tillhandahålla alla andra tjänster, anläggningar och nät för telekommunikation samt inrätta nät för distribution via kabel av radio- och tv-tjänster.
(15)
Enligt artikel 29 i 1990 års lag ska France Télécoms personal omfattas av särskilda tjänsteföreskrifter som ska antas i enlighet med lagen om tjänstemäns rättigheter och skyldigheter och lagen om tjänsteföreskrifter för statsanställda. 1990 års lag medgav att tjänstemän kontraktsanställdes med kollektivavtal inom den ram som fastställdes genom ett planavtal mellan staten och företaget. Enligt planavtalet fick högst 3 % av personalen ha denna typ av anställning.
(16)
I enlighet med tidigare budgetpraxis föreskrevs i artikel 30 i 1990 års lag att ansvaret för finansieringen av de sociala avgifterna för personalen skulle fördelas mellan franska staten och France Télécom enligt följande:
”Aktiv och pensionerad personal vid post- och telekommunikationsministeriet och aktiv och pensionerad personal vid de statliga företagen som omfattas av tjänsteföreskrifterna för statstjänstemän, samt deras familjemedlemmar, har rätt till sociala förmåner i form av sjukförsäkring, föräldraförsäkring och invaliditetsförsäkring genom post- och telekommunikationsministeriets allmänna försäkringskassa (mutuelle générale des P.T.T.) enligt de villkor som anges i bok III och i kapitel II i del I av bok VII i socialförsäkringslagen (code de la sécurité sociale). Den del av avgifterna som staten enligt artikel L. 712-9 ska betala ska dock betalas av de statliga företagen för deras tjänstemän.
Beräkning och utbetalning av de beviljade pensionerna till tjänstemän vid La Poste och France Télécom ska, med tillämpning av civil- och militärpensionslagen (code des pensions civiles et militaires de retraite), göras av staten. De statliga företagen är i gengäld förpliktigade att till staten betala in
a)
det avdrag som görs på tjänstemannens lön och vars storlek fastställs i artikel L. 61 i civil- och militärpensionslagen, samt
b)
ett kompletterande bidrag som möjliggör betalning av samtliga utgifter för pensioner som beviljats eller ska beviljas tjänstemän som gått i pension från företaget.
De kostnader som följer av att bestämmelserna i artikel L. 134-1 i socialförsäkringslagen tillämpas på tjänstemän vid La Poste och France Télécom ska i sin helhet bäras av de statliga företagen.
Tillämpningsvillkoren för dessa bestämmelser ska vid behov fastställas i ett dekret av Conseil d’Etat.”
(17)
Mellan 1991 och 1996 fastställdes i enlighet med artikel 30 i 1990 års lag det arbetsgivarbidrag (dvs. det ”kompletterande bidrag” som avses i led b i artikel 30 i 1990 års lag i dess ursprungliga lydelse) som France Télécom skulle betala för sina tjänstemän som skillnaden mellan det sammanlagda belopp som den franska staten betalat ut i pensioner och den del som de fortfarande verksamma tjänstemännen betalat in genom sin lön. France Télécom bidrog också till systemen för kompensation och överkompensation enligt vilka överföringar skulle göras för att garantera en balans mellan pensionssystemen för andra statstjänstemän. Lönedelen av finansieringen av tjänstemännens pension betalades i enlighet med artikel L. 61 i civil- och militärpensionslagen genom ett avdrag på tjänstemannens lön, som fastställdes till 7,85 % av den indexreglerade bruttolönen.
(18)
Inbetalningarna från France Télécom ökade mellan 1991 och 1996 från 920 miljoner euro till 1 151 miljoner euro enligt följande:
Tabell 1
Inbetalade pensionsavgifter från anställda och arbetsgivare, France Télécom 1991-1996 (8)
(miljoner euro)
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A. Totalt inbetalda pensionsavgifter
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1 Tjänstemännens avgifter
195
201
217
213
229
238
a 2 Arbetsgivarbidrag
743
782
853
866
944
976
B. Kompensation - överkompensation
176
188
277
136
201
175
Totalt avgifter (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
Total andel France Télécom (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
France Télécom bokförde sina utgifter för pensioner på grundval av de inbetalda bidragen. Eftersom pensionsutgifterna med säkerhet skulle öka, med tanke på den förutsebara utvecklingen av pensionsutbetalningarna till tidigare tjänstemän, bokförde France Télécom också i sina räkenskaper en årlig avsättning som var avsedd att utjämna den beräknade framtida ökningen av inbetalningar över en 30-årsperiod. Avsättningarnas sammanlagda belopp fram till 1996 uppgick till 23,4 miljarder franska franc (3,6 miljarder euro). Enligt de franska myndigheterna hade den franska staten å sin sida inte byggt upp reserver för dessa pensioner, eftersom den var sin egen försäkringsgivare (9).
2.1.2 Ändringar av France Télécoms status och personalsituation beträffande tjänstemän från och med 1996
(20)
Genom lag nr 96-660 av den 26 juli 1996 (10) (nedan kallad 1996 års lag) ändrades vissa bestämmelser i 1990 års lag. Med verkan från och med den 31 december 1996 omvandlades France Télécom till ett statligt bolag (entreprise nationale) som lydde under samma lagbestämmelser som aktiebolag, i den mån dessa inte stred mot lagen, och dessutom överfördes alla den juridiska personen France Télécoms tillgångar, rättigheter och skyldigheter utan avgift till det statliga bolaget France Télécom.
(21)
Kapitalet i företaget France Télécom SA (nedan kallat France Télécom) fastställdes genom beslut till 25 miljarder franc (3,8 miljarder euro) på grundval av de egna medel som redovisades i bokslutet den 31 december 1995. Aktierna i France Télécom släpptes i oktober 1997 på Bourse de Paris (premier marché) och på New York Stock Exchange (NYSE). Enligt årsrapporten för 1998 var France Télécoms kapital fördelat mellan staten (63,6 %), privata investerare (31,2 %), France Télécoms personal (3,2 %) och Deutsche Telekom (2 %). Från och med den 7 september 2004, då franska staten avyttrade 10,85 % av aktierna, är staten inte längre majoritetsägare. Statens ägandedel har därefter fortsatt att minska ned till ett aktieinnehav på 26,65 % per den 31 december 2008. Med ett innehav på 26,65 % av rösterna och i avsaknad av andra betydande ägandegrupper är det dock fortfarande den franska staten som utser bolagets verkställande direktör och är den största aktieägaren i France Télécom, och kan därmed i praktiken avgöra utgången av omröstningar bland aktieägarna i frågor som kräver enkel majoritet (11).
(22)
Den ändring av France Télécoms stadgar som föreskrivs i 1996 års lag omfattade också olika bestämmelser angående företagets personal. Enligt lagen skulle France Télécoms tjänstemän höra till det statliga bolaget France Télécom och omfattas av dess förvaltning. Den personal som hade statusen tjänstemän fick behålla denna status och de garantier som följde med den. Anställningsvillkoren för tjänstemän vid France Télécom är identiska med villkoren för statstjänstemän: de har anställningsgaranti och kan endast sägas upp av mycket allvarliga skäl, som definieras i lagen. När det gäller rekrytering av ny personal medgav 1996 års lag att France Télécom fram till den 1 januari 2002 fick fortsätta anställa tjänstemän, samtidigt som bolaget även fick anställa kontraktsanställda i enlighet med kollektivavtal.
(23)
Den 31 december 1996 hade France Télécom 165 200 anställda, varav 94,1 % var tjänstemän. I praktiken inväntade France Télécom inte den tidsfrist (den 1 januari 2002) som fastställdes i 1996 års lag, utan slutade anställa tjänstemän redan 1997. Antalet tjänstemän minskade därför med 47 % på tio år, från 133 434 tjänstemän 1997 till 69 892 tjänstemän 2007. Denna minskning är betydligt större än den totala minskningen av France Télécoms personalstyrka (- 25 %), som bestod av 124 166 anställda den 31 december 2007.
(24)
Genom artikel 6 i 1996 års lag ändrades också artikel 30 i 1990 års lag genom att led c och d lades till i ursprungstexten. Enligt lagen ska nu France Télécom betala följande till staten, som motprestation för statens beräkning och utbetalning av de pensioner som beviljats tjänstemän vid France Télécom:
”c)
Ett arbetsgivarbidrag med befriande verkan, som ska betalas från och med den 1 januari 1997, och stå i proportion till det avdrag som görs på den pensionsgrundande lönen. Bidraget med befriande verkan beräknas på så sätt att nivåerna för obligatoriska lönebaserade sociala avgifter och skatter utjämnas mellan France Télécom och övriga företag inom telekommunikationssektorn som omfattas av civilrättsliga bestämmelser om sociala förmåner, för de risker som är gemensamma för privatanställda och statstjänstemän. Beräkningen kan ses över i händelse av ändring av dessa avgifter och skatter. Förfarandena för beräkning och betalning till staten av arbetsgivarbidraget ska fastställas genom dekret av Conseil d’Etat.
d)
Ett särskilt schablonbidrag, vars belopp och förfarande för betalning ska fastställas genom finanslag före den 31 december 1996.”
(25)
Genom 1996 års lag utesluts också France Télécom från tillämpningsområdet för mekanismen för den allmänna och särskilda ålderskompensationen som föreskrevs i 1990 års lag och som för France Télécoms del innebar att man utöver arbetsgivarbidraget även betalade in kompensation och överkompensation, som framgår av tabell 1. De belopp som betalades in mellan 1991 och 1996 för denna post motsvarade 18 % av de pensioner som betalades ut till tjänstemännen.
(26)
Arbetsgivarbidraget med befriande verkan som infördes genom 1996 års lag ersatte det kompletterande bidrag som föreskrevs i led b i artikel 30 i 1990 års lag. Detta bidrag grundades på en nivå som garanterar lika konkurrensvillkor genom att utjämna de obligatoriska sociala avgifterna och skatterna vid samma nettolön. Utjämningsmetoden grundas på en rekonstruktion av kostnaderna för en konkurrent med identisk anställningsstruktur, vars anställda omfattas av civilrättsliga bestämmelser om sociala avgifter, inklusive pensioner, och ska garanteras samma nettolön som tjänstemännen vid France Télécom.
(27)
I denna beräkningsmetod utesluts de avgifter som konkurrenterna betalar för risker som inte är gemensamma för privatanställda och tjänstemän, exempelvis risken för arbetslöshet och försäkring mot utebliven löneutbetalning i samband med rekonstruktion eller förenklat konkursförfarande (Assurance Garantie des Salaires, AGS). Vid röstningen om 1996 års lag passerade denna skillnad mellan France Télécom och konkurrenterna inte obemärkt, då lagstiftaren konstaterade att bestämmelserna i artikel 6 gör det möjligt för France Télécom att slippa de UNEDIC-bidrag som dess potentiella konkurrenter betalar (12).
(28)
France Télécoms arbetsgivarbidrag räknas om varje år och uttrycks i procent av de indexreglerade bruttolönerna för de aktiva tjänstemännen. Bidraget har i genomsnitt varit […] % (13) mellan 1997 och 2010 och fördelats som anges i tabell 2, enligt information från Republiken Frankrike.
Tabell 2
Arbetsgivarbidrag med befriande verkan som betalats av France Télécom åren 1997-2010
År
Bidragsnivå
Miljoner euro
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
När France Télécom slutade anställa tjänstemän 1997 skapade detta en övre gräns för antalet aktiva tjänstemän i företaget. Trots de allt större pensionsavgångarna bland tjänstemännen mellan 1991 och 2010, visar tabellen att det arbetsgivarbidrag på 744 miljoner euro som France Télécom betalade 2010 var 407 miljoner mindre än de pensionsavgifter som företaget betalade till franska staten innan 1996 års reform trädde i kraft, och att bidraget motsvarade det arbetsgivarbidrag som France Télécom betalade 1991, dvs. 20 år tidigare (1 151 respektive 743 miljoner euro, jämför tabell 1).
(30)
Den reform som infördes genom 1996 års lag har därför resulterat i att France Télécoms bidrag till pensionerna minskar i absolut värde och inte längre är kopplat till antalet pensionerade tjänstemän. Överföringen av kostnaderna till staten i och med 1996 års lag skedde i samband med att senatens prognoser förutspådde en betydande ökning av kostnaderna för pensioner från och med 2005, från 13 miljarder franc (1,98 miljarder euro) 2007 till 21,5 miljarder franc (3,3 miljarder euro) 2017 och upp till 34 miljarder franc (6,1 miljarder euro) 2027 (14).
(31)
I debatterna om lagförslaget i nationalförsamlingen och senaten nämns en överföring av pensionskostnader på beloppet 250 miljarder franc till statsbudgeten, som inte kan täckas av det årliga bidraget på 100 miljarder franc och det särskilda schablonbidraget på 40 miljarder franc, ens om man lägger till vinsten från försäljningen av en del av aktierna i företaget. I samma debatter anges ett ungefärligt maxbelopp på 40 miljarder franc för det särskilda schablonbidraget för att minska den nya och tunga kostnaden för staten. Detta belopp fastställdes tillsammans med bankrådet (Conseil de Banquiers) för att överensstämma med en skuldsättningsgrad på 150 % och för att det skulle motsvara företagets avsättningar till pensioner och de extrakostnader som staten under högst tio år skulle få på grund av skillnaden mellan utbetalda pensioner och det arbetsgivarbidrag med befriande verkan (15) som företaget skulle betala i fortsättningen.
(32)
Syftet med kompensationen till staten bekräftas inte bara i lagtexten i artikel 30 i den lag som röstades igenom och under debatterna om förslaget till 1996 års lag, utan också i France Télécoms årsrapport för 1997, där man nämner betalning till franska staten av ett särskilt schablonbidrag på 37,5 miljarder franc för de tidigare tjänstemännens framtida pensioner (16). France Télécoms avsättningar gjorde det möjligt för företaget att minska den finansiella nettoansträngningen, eftersom företaget på bara ett år skulle betala de extrakostnader reformen skulle innebära för staten under tio år.
(33)
Det framgår alltså att France Télécoms årliga avsättningar för att utjämna effekterna av framtida ökningar av bidragen som följer av 1990 års lag, vilka 1996 uppgick till det kumulativa beloppet 23,4 miljarder franc (3,6 miljarder euro), beaktades vid fastställandet av det särskilda schablonbidraget (eller engångsavgiften). Den del av bidraget som inte motsvarade de gjorda avsättningarna täckte statens extrakostnader under tio år. Bidragsbeloppet fastställdes med beaktande av det belopp som redan hade avsatts av företaget, vilket otvetydigt framgår av debatterna från den tidpunkten.
(34)
Eftersom det årliga arbetsgivarbidraget som införs genom 1996 års lag har befriande verkan, är France Télécoms skyldigheter sedan dess begränsade till att betala in bidraget, utan krav på att det ska täcka eventuella framtida förluster i vare sig pensionssystemet för dess tjänstemän eller andra system som gäller för statstjänstemän. Den bokföringsmässiga avsättningen blev därför irrelevant i och med 1996 års lag. Avsättningen återfördes som vinst i France Télécoms resultaträkning den 31 december 1996, till ett värde av 17,5 miljarder franc (2,7 miljarder euro) i nettoresultatet (17).
(35)
Det särskilda schablonbidrag som föreskrivs i 1996 års lag som ersättning för statens beräkning och utbetalning av pensioner till France Télécoms tjänstemannapersonal fastställdes i 1997 års finanslag till 37,5 miljarder franc (5,71 miljarder euro). Det finansierades med en ökning av företagets kortfristiga och långfristiga skulder (18) och betalades i flera omgångar mellan januari och oktober 1997. Det särskilda schablonbidraget bidrog till att den franska offentliga förvaltningens underskott uppgick till 41,8 miljarder euro 1997. Utan bidraget hade underskottet uppgått till 3,7 % av BNP det året.
(36)
Inkomsten från detta bidrag avsattes till förvaltningsorganet Etablissement Public de Gestion de la Contribution Exceptionnelle de France Télécom (nedan kallat förvaltningsorganet), som inrättades genom 1997 års finanslag. Det särskilda schablonbidraget och de eventuella finansiella produkter det genererar utgör förvaltningsorganets enda inkomst. Förvaltningsorganets utgifter är en årlig utbetalning till statsbudgeten, som sedan 2006 bokförs som inkomst på det öronmärkta pensionskontot för statliga civil- och militärpensioner. Den årliga utbetalningen fastställdes till 1 miljard franc (152,4 miljoner euro) för 1997, för att sedan öka med 10 % per år, om inte annat särskilt fastställs i en finanslag. Förvaltningsorganet upphör när alla dess tillgångar har betalats ut till staten (19).
(37)
Tillämpningen av bestämmelserna i 1997 års finanslag med fastställande av de årliga utbetalningarna innebar att förvaltningsorganets livslängd 1999 kunde beräknas till 17 år, om det inte fick nya medel (20). På grund av att de årliga utbetalningarna blev större än vad som föreskrivits i 1997 års finanslag, har livslängden dock förkortats. Som framgår av tabell 3 uppgick summan av de årliga utbetalningarna från förvaltningsorganet redan 2010 till 5,47 miljarder euro. Förvaltningsorganet beräknades upphöra den 31 december 2011 på grund av att alla dess tillgångar då skulle ha varit utbetalda (21). I 2011 års finanslag föreskrivs följaktligen en utbetalning på 243 miljoner euro till det öronmärkta pensionskontot för det året, vilket skulle tömma förvaltningsorganets tillgångar (22).
(38)
I varje fall motsvarar det särskilda schablonbidraget på 37,5 miljarder franc till förvaltningsorganet 1997 det belopp på mindre än 40 miljarder som diskuterades i samband med förslaget till 1996 år lag. Även om bidraget skulle betalas ut till statsbudgeten 1997 och årligen bidra till denna för utbetalning av civila och militära pensioner, fastställdes bidragets belopp för att kompensera statens extra kostnader till följd av tillämpningen av 1996 års lag.
(39)
Lönedelen av finansieringen av statstjänstemännens pension som fastställdes med tillämpning av artikel L. 61 i civil- och militärpensionslagen efter bildandet av det statliga företaget France Télécom 1991 ändrades inte i 1996 års lag. Dessutom ändrade varken 1990 års eller 1996 års lag pensionsordningen för de privatanställda vid France Télécom, dvs. de civilrättsliga bestämmelserna om socialförsäkring angående pensionsförsäkringar, kompletterade av systemet AGIRC för personal i ledningsställning och systemet ARRCO för övrig personal. Enligt detta system ska France Télécom och dess privatanställda löntagare ha skyldigheter som motsvarar de konkurrerande företagens när det gäller bland annat betalning av bidrag med befriande verkan från arbetsgivaren.
(40)
I samband med den reform som infördes genom 1996 års lag beräknade den försäkringsmatematiska konsult som franska staten anlitade för rådgivning att statens beräkning och utbetalning av pensioner till France Télécoms aktiva och pensionerade tjänstemän skulle uppgå till 242 miljarder franc (36,9 miljarder euro (23)) i sannolikt diskonterat värde den 1 januari 1997 (24). Siffran ligger nära det avrundade beloppet 250 miljarder franc som nämndes i senaten. Arbetsgivarbidraget med befriande verkan som France Télécom skulle betala som motprestation beräknades på grundval av samma försäkringsmatematiska antaganden till 15,2 miljarder, till vilka tillkommer det särskilda schablonbidraget (eller engångsavgiften) på 5,7 miljarder som betalades i sin helhet i oktober 1997. De franska myndigheterna uppskattade de framtida lönerelaterade avgifterna till […] miljarder euro vid den tidpunkt då reformen trädde i kraft. Nettovärdet av den pålaga France Télécom överförde till franska staten, beräknat 1996, uppgick alltså till […] miljarder euro.
(41)
För den tioårsperiod (1997-2006) som nämndes under debatterna om förslaget till 1996 års lag, beräknade den försäkringsmatematiska konsult som franska staten anlitade för rådgivning att det kumulerade beloppet av de förmåner som skulle betalas ut uppgick till […] miljarder euro. Under den perioden var det sammanlagda belopp som utbetalades praktiskt taget detsamma, […] miljarder euro, dvs. en skillnad från prognosen på mindre än 0,83 % (25). Detta bekräftar i efterhand att de prognoser som låg till grund för debatterna om lagen var riktiga.
(42)
Med utgångspunkt från dessa siffror kan man konstatera att beloppen och motiveringen för dem, som diskuterats i nationalförsamlingen och senaten för fastställande av engångsavgiften eller det särskilda schablonbidraget från France Télécom, motsvarar de storleksordningar som kontrollerats i efterhand under den tioårsperiod som nämnts i debatterna om lagförslaget. Det angivna maxbeloppet för det särskilda schablonbidraget, 6 miljarder euro (40 miljarder franc), motsvarar de avsättningar företaget gjort fram till 1996 för att kunna möta de framtida pensionskostnader som man då kunde förutse, dvs. 3,6 miljarder euro (23,4 miljarder franc) plus de 2,4 miljarder euro som staten skulle betala i mellanskillnad mellan å ena sidan arbetsgivaravgifterna och löntagaravgifterna under perioden 1997-2006 och, å andra sidan, de utbetalningar som enligt 1996 års beräkning skulle göras under samma tioårsperiod.
(43)
Däremot visar de uppgifter som Republiken Frankrike lämnat, och som anges i tabell 3, att för perioden 1997-2010 uppgick den kumulerade kostnaden för pensioner till France Télécoms tjänstemän som skulle finansieras av staten till följd av 1996 års reform till […] miljarder euro. De kostnader som skulle finansieras av staten definieras som skillnaden mellan å ena sidan de årliga avgifter som France Télécom och dess aktiva tjänstemän betalade och å andra sidan de pensioner som utbetalats till pensionerade tjänstemän år för år, med avdrag för de årliga utbetalningarna från förvaltningsorganet till staten. Mellan 1997 och 2010 utvecklades kostnaden enligt följande:
Tabell 3
Kostnader för franska staten till följd av 1996 års reform (1997-2010)
(milj. euro)
Avgifter
(arbetsgivare, arbetstagare)
Årliga utbetalningar från förvaltningsorganet till staten
Utbetalda förmåner
Kostnader för staten
1997
[…]
152,4
[…]
[…]
1998
[…]
167,7
[…]
[…]
1999
[…]
184,5
[…]
[…]
2000
[…]
202,9
[…]
[…]
2001
[…]
223,2
[…]
[…]
2002
[…]
245,5
[…]
[…]
2003
[…]
270,0
[…]
[…]
2004
[…]
297,1
[…]
[…]
2005
[…]
326,9
[…]
[…]
2006
[…]
1 359,5
[…]
[…]
2007
[…]
395,4
[…]
[…]
2008
[…]
435,0
[…]
[…]
2009
[…]
578,0
[…]
[…]
2010
[…]
635,8
[…]
[…]
Totalt
[…]
5 473,9
[…]
[…]
(44)
På grund av bestämmelserna i 1997 års finanslag som styr de årliga utbetalningarna från förvaltningsorganet motsvarade dessa utbetalningar 1997 inte de uppskattade eller faktiskt utbetalade förmånerna till France Télécoms pensionärer och inte heller de avgifter som återstod att finansiera för staten och har heller inte fastställts med beaktande av dessa belopp. Granskningen av de faktiskt utbetalade beloppen bekräftar att kopplingen inte finns. Trots det särskilda schablonbidrag som betalades av France Télécom 1997, visar tabell 3 att summan av de pensioner som betalades ut till France Télécoms pensionerade tjänstemän överskred de årliga resurserna från och med 2004, med undantag för år 2006.
(45)
France Télécoms årliga inbetalningar av avgifter och de årliga utbetalningarna från förvaltningsorganet till staten har därför inte avsatts särskilt och på förhand till pensionsutbetalningarna till France Télécoms pensionärer inom ramen för det särskilda pensionskontot. I själva verket skulle en öronmärkning av det särskilda schablonbidraget till enbart finansiering av pensioner från och med 1997, om denna hade tillämpats i stället för systemet med en 10-procentig årlig ökning av det utbetalda beloppet som föreskrevs i 1997 års finanslag, lett till att förvaltningsorganet upphört 2008 i stället för i slutet av 2011 som förutsetts, med beaktande av de belopp som inte täcktes av de årliga avgifterna, som framgår av tabell 3. I varje fall skulle hela det särskilda schablonbidraget ha varit förbrukat den 31 december 2011.
2.2 Det gradvisa och sedan fullständiga öppnandet av marknaden för telekommunikationer
(46)
Reformen av finansieringen av France Télécoms tjänstemannapensioner skedde mot bakgrund av det fullständiga konkurrensutsättandet av den tjänstemarknad som France Télécom var verksam på. Från och med 1988 har sektorn för teletjänster gradvis liberaliserats genom kommissionens direktiv 88/301/EEG av den 16 maj 1988 om konkurrens på marknaderna för teleterminalutrustning (26) och kommissionens direktiv 90/388/EEG av den 28 juni 1990 om konkurrens på marknaderna för teletjänster (27). I direktiv 90/388/EEG föreskrevs liberaliseringsåtgärder som skulle genomföras före den 31 december 1990 beträffande datakommunikation och taltelefoni och datatjänster för företagsinterna nät och slutna användargrupper. Kommissionens direktiv 96/19/EG av den 13 mars 1996 om ändring av direktiv 90/388/EEG med avseende på genomförandet av full konkurrens på marknaderna för teletjänster (28) syftade till en fullständig liberalisering av marknaden för teletjänster från och med den 1 januari 1998.
(47)
I den franska lagen nr 96-659 av den 26 juli 1996 om reglering av telekommunikationer fastställdes därför villkor som skulle ge full effekt åt sektorns liberalisering genom att avsluta France Télécoms monopol på fast telefoni och dataöverföring och genom att organisera taxor och sammankopplingar med konkurrenterna. Även inom andra sektorer, som dock varit konkurrensutsatta sedan 1987, exempelvis mobiltelefonmarknaden, hade France Télécom en klart marknadsledande ställning med en marknadsandel som legat på mellan 53,3 % och 49,8 % under perioden 1997-2002 (29). Lag nr 96-659 gav också France Télécom i uppdrag att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och föreskrev inrättandet av en finansieringsfond för de skyldigheter som följde av detta, vilken konkurrenterna skulle bidra till.
(48)
Till följd av de bestämmelser som nämns i skälen 46 och 47 har France Télécom sedan 1988 fått se konkurrenter - vissa delvis ägda av internationella koncerner - komma in på de marknader för varor och tjänster där företaget var verksamt i Frankrike, varav en del, som mobiltelefoni och internationella kommunikationer, har gränsöverskridande komponenter. Från och med 1998 ökade konkurrensen ytterligare på de liberaliserade marknaderna. France Télécom har också bildat allianser med utländska operatörer som Deutsche Telekom och Sprint 1996 (Global One), och samtidigt från och med 1997 utökat sina partnerskap och aktieförvärv i Italien (Wind) och Nederländerna (Casema) samt skaffat sig mobillicenser i Danmark och Portugal (30).
(49)
Reformen av finansieringen av pensionerna till France Télécoms pensionärer skedde samtidigt som telemarknaderna liberaliserades i hela Europeiska unionen. Den fick därmed effekt på en marknad som var helt öppen för konkurrens, där France Télécom för övrigt hade ingått allianser och gjort betydande aktieförvärv i andra medlemsstater. Önskan att gynna France Télécoms expansion på andra europeiska marknader än Frankrike ska också ses mot bakgrund av 1996 års lag och öppnandet av företaget för privat kapital, vilket framgår av yttranden i diskussionerna om lagförslaget, där man nämner de ambitioner som franska staten hade för sin ”champion national”, France Télécom (31).
(50)
För närvarande uppger France Télécom att man är den största bredbandsleverantören och den tredje största mobiltelefonoperatören i Europa och att man är ett av de världsledande företagen när det gäller leverans av teletjänster till multinationella företag. Utanför Frankrike är France Télécom i betydande omfattning aktivt via dotterbolag som har marknadsledande ställning i Spanien, Förenade kungariket, Polen, Slovakien, Belgien och Österrike (32).
3. SKÄL TILL ATT FÖRFARANDET INLEDDES
(51)
I beslutet om att inleda granskningsförfarandet redovisade kommissionen sin preliminära bedömning av de åtgärder som infördes genom 1996 års lag och jämförde dem med de obligatoriska sociala avgifterna och skatterna för France Télécom enligt 1990 års lag. Kommissionen konstaterade att åtgärden föreföll ha gett France Télécom en selektiv fördel, som finansierats med statliga medel och som kunde påverka konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna, och därför kunde utgöra statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
(52)
Kommissionen konstaterade vidare att i den mån åtgärden utgjorde statligt stöd så hade den inte anmälts till kommissionen innan den genomförts, trots att den enligt rättspraxis var att betrakta som ett nytt stöd. Frankrike hade följaktligen inte iakttagit sin anmälningsskyldighet enligt fördraget och åtgärden var därför att betrakta som olaglig.
(53)
Kommissionen kunde därför på grundval av artikel 107.3 c i EUF-fördraget granska stödets förenlighet med den inre marknaden. Kommissionen konstaterade också att den enligt samma bestämmelse kunnat fastställa att det stöd som beviljats La Poste vid reformen av finansieringen av statstjänstemännens pensioner var förenligt med den inre marknaden (33) och att det med tanke på likheten mellan de två fallen föreföll lämpligt att göra en liknande analys av det här fallet.
(54)
I sin preliminära granskning av stödets förenlighet med den inre marknaden, och oavsett likheten med reformen av finansieringen av pensioner för La Postes tjänstemän, delgav kommissionen Republiken Frankrike följande invändningar:
a)
Kommissionen understryker att den inte har detaljerade uppgifter som visar att de avgifter som betalats av France Télécom motsvarar de avgifter som betalats av privata företag inom telesektorn i Frankrike, och konstaterar för det första att nivån på det bidrag med befriande verkan som betalats av France Télécom sedan 1997 inte garanterade lika villkor (level playing field) mellan företaget och dess konkurrenter. Detta beror på att den taxa som tillämpas på France Télécom bara omfattar avgifter som motsvarar de risker som är gemensamma för vanliga löntagare och statstjänstemän och därför inte omfattar avgifter som avser risker som inte är gemensamma, som risken för arbetslöshet och risk för att lönerna inte kan betalas ut vid likvidation eller konkurs.
b)
För det andra hade kommissionen inte tillräckligt med uppgifter om effekterna av kostnadslättnaderna avseende pensioner på konkurrensen för att kunna bedöma om de positiva effekterna överstiger de negativa. För detta ändamål måste kommissionen även beakta att France Télécom ännu inte helt hade återbetalat det olagliga och oförenliga stödet med tillämpning av kommissionens beslut av den 2 augusti 2004 om det statliga stöd som Republiken Frankrike genomfört till förmån för France Télécom (nedan kallat beslutet om tillämpning av bolagsskatt på France Télécom) (34), ett beslut som Republiken Frankrike hade underlåtit att rätta sig efter inom den angivna tidsfristen, vilket domstolen konstaterat (35).
4. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER
(55)
Synpunkterna från de berörda parterna sammanfattas i punkterna 4.1 till 4.3.
4.1 France Télécom
(56)
I sina synpunkter, som företaget avser ska komplettera de synpunkter som lämnats av Republiken Frankrike, framhåller France Télécom att företaget står inför ett kroniskt övertalighetsproblem som hänger samman med dess tidigare status som statligt verk och att man för den grupp det gäller inte har samma möjligheter till personalomsättning som konkurrenterna. France Télécom har därför mycket höga utbildningskostnader, på 180 miljoner euro, vilket motsvarar 4,5 % av lönekostnaderna och kan jämföras med 2,9 %, som är genomsnittet för franska företag. France Télécom hävdar också att man har en cirka […] % högre lönenivå, oräknat tillägg och bonusar. Då man inte kunnat verkställa några socialförsäkringsplaner har France Télécom dessutom finansierat kostnader för tjänstemännens avgångar, som avgångsvederlag och tjänstledighet i slutet av yrkeslivet, med ett belopp på över 8 miljarder euro mellan 1996 och 2006.
(57)
Vidare menar France Télécom att de pensionskostnader företaget burit mellan 1990 och 1996 var onormala och försatte företaget i en strukturellt ofördelaktig situation i förhållande till konkurrenterna på privatsidan, i den mening som avses i domen i Combusmålet (36), då referensramen för att avgöra om avgifterna är normala eller onormala är det civilrättsliga system som tillämpas på konkurrenterna. De principer som fastställs i domen i Combusmålet ska ha bekräftats av förstainstansrätten i dess beslut i Hotel Cipriani-målet (37). France Télécom bestrider att situationen med en enda operatör, i detta fall France Télécom före och efter reformen som infördes genom 1996 års lag, utgör en lämplig jämförelseram för att bedöma om det föreligger en ekonomisk fördel enligt vad som avses i rättspraxis. Om referensramen skulle omfatta France Télécom före och efter 1996 års reform, skulle åtgärden i varje fall inte kunna anses vara selektiv, eftersom den tillämpats homogent inom sagda ram.
(58)
Därav följer att de aktuella åtgärderna antingen inte utgör statligt stöd enligt fördraget eftersom de befriar France Télécom från en onormal strukturell nackdel, eller inte kan klassificeras som en selektiv fördel som utgör statligt stöd.
(59)
I andra hand anser France Télécom att det statliga stödet, om det skulle konstateras, skulle vara förenligt med den inre marknaden enligt de kriterier som fastställts av kommissionen i dess beslut om La Postes pensionsordning (nedan kallat La Poste-beslutet) (38). I det avseendet skulle France Télécoms systems specifika art, som innebär att företaget betalar ett bidrag som beräknas uteslutande på grundval av de gemensamma riskerna, inte betyda att France Télécom skulle ha fått fördelar framför konkurrenterna sedan 1996 - utöver de strukturella nackdelarna i samband med tjänsteföreskrifterna för företagets tjänstemän fick France Télécom betala en betydande avgift i samband med 1996 års reform, vars förenlighet med den inre marknaden bör analyseras och vars belopp på 5,7 miljarder euro vida överstiger vad France Télécom hade behövt betala om bidraget endast omfattat icke gemensamma risker.
(60)
France Télécom anser att kommissionen i La Poste-beslutet (39), medgivit att ett särskilt schablonbidrag (2 miljarder euro), inom ramen för en reform som trädde i kraft efter anmälan men före kommissionens beslut, kunde kompensera de inbetalningar som motsvarar icke gemensamma risker fram till dess att resurserna från schablonbidraget är uttömda. Enligt France Télécom finns ingenting som motiverar att kommissionen frångår den principen, eftersom de politiska förklaringar som på den tiden gjordes under debatterna om förslaget till 1996 års lag inte ger anledning att anta att lagstiftaren skulle ha fastställt beloppet av schablonbidraget från France Télécom för att bibehålla status quo under tio år.
(61)
De siffror som fanns tillgängliga 1996 motsäger att beloppet 5,7 miljarder euro vid den tiden skulle ha beräknats för att exakt motsvara de kostnader som tillämpningen av 1996 års lag skulle medföra för staten under tio års tid och år från år kompensera de allt mindre årliga avgifter som betalades av företaget, även om man tar hänsyn till de avgifter för kompensation mellan pensionssystemen som France Télécom befriades från 1996 (40). Syftet med det särskilda schablonbidraget var att helt ersätta franska statens kostnader på grund av reformen. Bidragsbeloppet måste därför beaktas vid analysen av huruvida schablonavdraget bidrog till lika konkurrensvillkor från det att det trädde i kraft 1997.
(62)
Slutligen anser France Télécom att företaget utan 1996 års reform hade haft en väsentlig konkurrensnackdel på de marknader som unionen ville liberalisera, samt att de franska myndigheterna nu helt följt beslutet om tillämpning av bolagsskatt på France Télécom (41) och att åtgärden därför inte påverkar konkurrensen negativt.
4.2 De klagande parterna
(63)
De klagande parterna instämmer i kommissionens bedömning i beslutet om inledande att det föreligger ett statligt stöd i fördragets mening i de lättnader av France Télécoms pensionskostnader som infördes genom 1996 års lag. Enligt resonemanget i det beslutet, som de klagande beklagar saknar kvantifierade uppgifter, skulle stödbeloppet uppgå till 12,3 miljarder euro och i varje fall inte till mindre än 9,9 miljarder euro (42). De klagande anser att det är effekterna av denna åtgärd, nämligen en lättnad av de sociala avgifter som normalt borde belasta företagets budget, och inte syftet med den, det vill säga att kompensera för en påstådd nackdel, som ska avgöra om det är ett statligt stöd. Det fanns för övrigt ingen nackdel för France Télécom i samband med anställningen av tjänstemän, eftersom företaget betalade avgifter till arbetslöshetsförsäkringen och lönebaserade avgifter som låg 13 % under konkurrenternas och förfogade över en stabil personal som var flexibel när det gällde minskningen av lönekostnaderna genom tidiga avgångar och övergångar till statlig anställning.
(64)
Enligt de klagande skulle detta statliga stöd vara oförenligt med den inre marknaden. Den betydande konkurrensfördel som det skulle ha gett France Télécom var särskilt skadlig eftersom kostnadslättnaderna inte var nödvändiga för att undvika att äventyra dess finansiella struktur: genom att slippa en diskonterad pensionsskuld på minst 9,9 miljarder euro 1996 och utan att behöva skriva in den skulden i bokslutet eller någon bilaga till det, kunde France Télécom därefter skuldsätta sig till mycket högre belopp och hade en nettoskuld på i genomsnitt 44 miljarder euro mellan 1997 och 2007. Vidare innebar stödet att France Télécom slapp betala de pensionsavgifter man ärvt från monopolet, vilket möjliggjorde en finansiering av företagets internationella expansion, och att det kunde stärka sin ställning i Frankrike där det åtnjöt avsevärda fördelar som monopol, för vilka avgifterna bara var en rättvis ersättning.
(65)
De olagliga och oförenliga stöd som inte återbetalats tidigare förhindrar enligt de klagande att det driftstöd som det nu är fråga om kan förklaras förenligt, med beaktande av den kumulerade effekten av dem. Slutligen utesluter avsaknaden av lika konkurrensvillkor i 1996 års reform - i och med att företaget inte betalat avgifter för att täcka risken för arbetslöshet och risken för att lönerna inte kan betalas ut vid likvidation av företaget - att reformen skulle vara förenlig med fördragets regler. France Télécoms pensionsskulder bör därför beräknas av en oberoende expert och Frankrike bör åta sig att garantera systemets finansiella neutralitet, bland annat genom att föreskriva mekanismer för justering av arbetsgivarbidraget och engångsavgiften på 5,7 miljarder euro om avgifterna skulle ändras.
4.3 Teleoperatören
(66)
Teleoperatören instämmer i och stödjer den preliminära analys som läggs fram i kommissionens beslut om inledande, som kvalificerar de ändringar som infördes genom 1996 års lag som ett nytt och olagligt statligt stöd som syftar till att ersätta de årliga bidragen med befriande verkan från France Télécom med de pensionsutbetalningar som faktiskt gjorts av staten, med avdrag för de avgifter som betalats in av de aktiva anställda tjänstemännen. Samma kvalificering skulle enligt teleoperatören gälla de sociala avgifter som täckte de risker som de privatanställda inte omfattades av, som France Télécoms konkurrenter betalar men som företaget sedan åtminstone 1996 inte betalar för sin tjänstemannapersonal och för sin personal som omfattas av civilrättsliga bestämmelser. Till skillnad från vad som var fallet i det ärende som La Poste-beslutet (43) gällde, inbegrep beräkningen av France Télécoms arbetsgivaravgift inte, och inbegriper fortfarande inte, dessa avgifter, vilket förhindrar att stödet kan förklaras vara förenligt.
(67)
När det gäller det stöd som följer av att ersättningen till staten för utbetalda pensioner avskaffats, anser teleoperatören att kommissionens konkurrensbedömning i La Poste-beslutet borde leda till slutsatsen att det är oförenligt. Analysen borde grundas på de omständigheter som uppstått sedan 1996 och inte som i La Poste-beslutet på hypoteser om framtiden.
(68)
Enligt operatören har France Télécom på många av sina marknader en maktposition som kan jämföras med en dominerande ställning. Därmed omfattas företaget av krav på förhandsreglering på grossistmarknaden för bredband och mycket snabba nät, samt originering och terminering av samtal på fasta nät. I sitt beslut av den 16 juli 2003 om ett förfarande enligt artikel 82 i EG-fördraget i ärende COMP-38.233 konstaterade och sanktionerade kommissionen dessutom en överträdelse av artikel 102 i EUF-fördraget inom France Télécom via dess dotterbolag Wanadoo (44). Eftersom France Télécom har mycket goda finanser har de stöd som mottagits gjort det möjligt för företaget att finansiera sin internationella expansion, bland annat genom förvärv av Orange, Retevisión och AMENA.
(69)
Operatören uppmanar kommissionen att exakt kvantifiera stödbeloppen och, med tillämpning av rättspraxis i målet Deggendorf (45), att vägra godta de ifrågavarande åtgärderna som förenliga med den inre marknaden så länge de tidigare olagliga stöden inte har återbetalats.
5. KOMMENTARER FRÅN REPUBLIKEN FRANKRIKE
(70)
Republiken Frankrike anser att de förändringar som 1996 infördes beträffande metoden för finansiering av pensionerna till de statstjänstemän som var knutna till France Télécom inte har något inslag av statligt stöd. I varje fall är 1996 års reform förenlig med den inre marknaden, särskilt om man på detta ärende tillämpar kommissionens resonemang i la Poste-beslutet (46).
5.1 Bedömning av det statliga stödet
(71)
Enligt Republiken Frankrike hade 1990 års lag försatt France Télécom i en onormal situation som var ett undantag från civilrätten, enligt vilken företagen ska betala ett arbetsgivarbidrag med befriande verkan som står i proportion till företagets lönekostnader och som inte är kopplat till nivån på de utbetalda pensionerna. Den avgift som France Télécom skulle betala var därför onormal, eftersom det finansiella underskottet i delsystemet för den berörda gruppen var givet och dömt att bli ohållbart med tanke på den oundvikliga minskningen av antalet aktiva tjänstemän och den motsvarande ökningen av antalet pensionärer.
(72)
Reformen 1996 skulle anpassa pensionsfinansieringen till de civilrättsliga bestämmelserna, utan att försätta företaget i en gynnsammare konkurrensställning, eftersom France Télécoms bidrag beräknas varje år för att utjämna nivåerna för obligatoriska lönebaserade sociala avgifter och skatter mellan France Télécom och konkurrenterna inom telesektorn. Det vore enligt Republiken Frankrike dock berättigat att vid beräkningen av den avgiftsnivå som ska garantera lika konkurrensvillkor inte ta med de avgifter som motsvarar risker som inte är gemensamma för privatanställda och tjänstemän, eftersom tjänstemannastatusen utesluter exempelvis risken för arbetslöshet utom i undantagsfall vid uppsägning eller avsked.
(73)
Republiken Frankrike anser att situationen för företagets konkurrenter i Frankrike bör utgöra referensramen för att bedöma om de kostnader som påförts France Télécom är normala eller onormala. Eftersom de kostnader som 1990 års lag påförde France Télécom var orimliga, inte förenliga med civilrättsliga bestämmelser, orättvisa och ohållbara på längre sikt, har dock i det aktuella fallet avskaffandet av dem och anpassningen till konkurrenterna, genom 1996 års reform, bara återställt normala konkurrensförhållanden. France Télécom har för övrigt inte fått kompensation för de nackdelar man haft under det systemet, trots att företaget, som påpekas i dess synpunkter, fortfarande påverkas av strukturella nackdelar, extrakostnader och bristande flexibilitet på grund av de anställda tjänstemännens status, i samband med avgångsvederlag eller omplacering till förvaltningarna, insatser för yrkesutbildning och högre lönekostnader. Därmed skapar det nuvarande systemet som följer av reformen ingen fördel för France Télécom och innehåller följaktligen inget inslag av statligt stöd i fördragets mening.
(74)
Denna tolkning följer av de allmänna principer som kan utläsas i unionens rättspraxis, enligt vilken endast åtgärder som minskar de kostnader som normalt belastar ett företags budget utgör statligt stöd; en lag som får till följd att ett företag slipper belasta sin budget med en kostnad som det inte hade haft i en normal situation utgör därmed inte något statligt stöd (47). Detsamma gäller åtgärder som befriar ett offentligt företag från en strukturell nackdel i förhållande till dess privata konkurrenter (48). Denna tolkning överensstämmer också med kommissionens praxis (49).
(75)
Vidare anser Republiken Frankrike mer allmänt att det inte är relevant att i detta förfarande inkludera de mekanismer för kompensation och överkompensation enligt vilka France Télécom ersatte kostnader mellan 1991 och 1996 (se tabell 1), för att avgöra om ett stöd föreligger eller vid vilken tidpunkt en fördel uppstod på grund av den reform som genomfördes i och med 1996 års lag, vilken inte innehåller några bestämmelser om detta. Betalningen av dessa avgifter var också följden av ett system med undantag från civilrättsliga bestämmelser, där den pensionsordning som gällde för France Télécom betraktades som ett självständigt system, vilket inte längre var fallet från och med 1997.
(76)
Med den reservationen förtydligade Republiken Frankrike beräkningen av de avgifter som betalats av France Télécom och som nämnts i skäl 61, vilka från och med 1997 inte har betalats av företaget. På grundval av en realrekonstruktion för perioden 2008-2010 extrapolerad bakåt med hjälp av en övergångsfaktor, beräknar Republiken Frankrike att de avgifter som France Télécom skulle ha betalt för detta är 165 miljoner euro mindre än vad företaget beräknat.
5.2 Bedömning av om stödet är förenligt med den inre marknaden
(77)
I varje fall anser Republiken Frankrike att om 1996 års reform angående France Télécom utgör ett statligt stöd bör detta förklaras förenligt med den inre marknaden, i enlighet med den analys som kommissionen följde i sitt beslut om La Poste (50). Genom 1996 års reform befriades France Télécom från en strukturell kostnad som påverkade företagets konkurrenskraft på en marknad som höll på att liberaliseras och dess bidrag beräknades från den tidpunkten på grundval av en nivå som skulle garantera lika konkurrensvillkor beträffande gemensamma risker.
(78)
Det faktum att det bidrag som France Télécom betalar sedan 1997 bara omfattar risker som är gemensamma för tjänstemän och privatanställda hindrar inte förenligheten med den inre marknaden. I tabell 4 illustreras, med hjälp av de uppgifter som lämnats av Frankrike, skillnaden mellan det bidrag som betalats av France Télécom och vad företaget skulle ha betalat om de icke gemensamma riskerna hade ingått i beräkningen, med avdrag för förmåner som omfattas av France Télécoms egenförsäkring och andra avgifter som belastar företaget i förhållande till konkurrenterna.
Tabell 4
Arbetsgivarbidrag betalade av France Télécom mellan 1997 och 2010 beräknade enligt den tillämpade nivån som garanterar lika konkurrensvillkor (TEC) och en justerad nivå som garanterar lika konkurrensvillkor (TEC *) som inbegriper icke gemensamma risker
År
TEC
Miljoner euro
TEC *
Miljoner euro
TEC-TEC *
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
[…]
[…]
2005
[…] %
984,6
[…] %
[…]
[…]
2006
[…] %
957,6
[…] %
[…]
[…]
2007
[…] %
917,6
[…] %
[…]
[…]
2008
[…] %
859,2
[…] %
[…]
[…]
2009
[…] %
805,4
[…] %
[…]
[…]
2010
[…] %
744,5
[…] %
[…]
[…]
(79)
Republiken Frankrike bedömer att från 1997 och fram till 2043 skulle det diskonterade värdet av de bidrag som faktiskt betalats och som ska betalas av France Télécom uppgå till 13,5 miljarder euro. En justerad nivå som garanterar lika konkurrensvillkor där beräkningen inbegriper icke gemensamma risker skulle, efter avdrag för avgifter som påverkar France Télécom men inte dess konkurrenter, ge ett högre årligt bidrag för samma period, nämligen 16,7 miljarder euro. De franska myndigheterna har inte ansett det vara relevant att inbegripa dessa risker, och beräknat att skillnaden (3,2 miljarder euro) skulle kompenseras med råge genom det särskilda schablonbidraget på 5,7 miljarder euro som France Télécom betalade 1997.
(80)
Republiken Frankrike anser att man, liksom i La Poste-beslutet (51), kan anse att det särskilda schablonbidraget kan jämställas med en engångsavgift som kan kompensera betalning av bidrag kopplade till en justerad nivå som inkluderar avgifter för icke gemensamma risker. I detta fall framgår det att engångsavgiften nu överstiger det belopp som motsvarar skillnaden mellan den nivå som fastställdes vid 1996 års reform och den justerade nivån som anges i tabell 4 och att engångsavgiften aldrig kommer att förbrukas helt av nivåskillnaden. Under dessa förhållanden kan de tvivel som kommissionen uttryckt i beslutet att inleda förfarandet, gällande avsaknad av verkligt lika konkurrensvillkor mellan France Télécom och dess konkurrenter, avfärdas.
(81)
Republiken Frankrike anser att reformen av finansieringen av pensioner till statstjänstemän vid La Poste, som infördes 2006 och var inspirerad av den som gällde France Télécom 1996, i allt väsentligt är jämförbar med den. Med beaktande av likheterna finns det inget som motiverar att kommissionen skulle fatta ett annat beslut än det angående La Poste. I synnerhet borde kommissionen medge att det särskilda schablonbidrag som påfördes France Télécom ska beaktas vid analysen av reformens lika konkurrensvillkor, och i praktiken betrakta det som ett förskott på arbetsgivaravgifterna för icke gemensamma risker.
(82)
I annat fall skulle debatterna i nationalförsamlingen och senaten, som vid den tiden gällde en finansiell täckning under en tioårsperiod, i stället ha handlat om exakta deklarationer. Något sådant resonemang finns varken i motiveringen till lagförslagen eller i de ifrågavarande lagarna eller i de texter som antagits för tillämpning av dem. Lagstiftarens intentioner 1996 var, enligt Republiken Frankrike, att fastställa France Télécoms pensionsavgifter till en nivå som motsvarade konkurrenternas och inte att motverka reformens effekter i tio år, vilket skulle vara innebörden i det resonemang som kommissionen skulle kunna anta om den stödde sig på deklarationer utanför sammanhanget.
(83)
Det franska parlamentets arbete visar entydigt att bidragsbeloppet fastställts som en schablonsumma, utan koppling till de kostnader som staten i praktiken skulle få. I sitt beslut nr 96-385 DC av den 30 december 1996 förklarade dessutom det konstitutionella rådet (Conseil constitutionnel) att schablonbidraget på 37,5 miljarder franc motiverades av att staten skulle stå för tjänstemannapensionerna, utan att utgöra en motprestation, eftersom utbetalningarna till statsbudgeten inte skulle öronmärkas till en viss utgift utan bidra till budgetens allmänna balans enligt artikel 18 i beslutet (ordonnance organique) av den 2 januari 1959 om finanslagarna.
(84)
Enligt Republiken Frankrike fastställdes det särskilda schablonbidragets exakta belopp genom 1997 års finanslag inte med beaktande av den tioårsperiod under vilken bidraget skulle ersätta statens utgifter, utan tvärtom med beaktande av den effekt det skulle få på France Télécom och dess balansräknings struktur, som måste förbli hållbar. Beloppet kalibrerades inte med tanke på att kompensera statens utgifter utan i stället med beaktande av företagets betalningsförmåga.
(85)
Det sätt på vilket bidraget har förvaltats, utan koppling till de pensionsförmåner som faktiskt betalats ut sedan 1997, bekräftar att det är ett schablonbidrag. Det framgår av de sifferuppgifter Republiken Frankrike har lämnat att de pensioner som utbetalades till France Télécoms tjänstemän mellan 1997 och 2006 via det särskilda pensionskontot uppgick till […] miljarder euro, samtidigt som förvaltningsorganet skulle ha betalat ut 3,4 miljarder euro till det kontot. Under samma period skulle det belopp som inte finansierats av inbetalda avgifter uppgå till 1,2 miljarder euro. Dessutom beräknade man 1997 att fonden skulle ha en livslängd på mellan 17 och 25 år, utan koppling till den tioårsperiod på vilken kommissionen grundar det resonemang som den verkar vilja anta.
(86)
Republiken Frankrike anser att France Télécom utan denna reform hade hamnat utanför marknaden, med arbetsgivarbidrag på upp till 77 % av bruttolönen 2010 och avsättningar av egna medel för pensionsåtaganden för de tjänstemän som var knutna till företaget. Reformen var alltså ett avgörande steg i anpassningen till marknadsliberaliseringen, i enlighet med ett av Europeiska unionens mål, anpassat till detta och begränsat till ett nödvändigt minimum. Utan reformen skulle France Télécom ha slagits ut från marknaden och inte kunnat göra de nödvändiga investeringarna, bland annat för att möjliggöra tillträde till accessnät, och risken för konkurs hade inte kunnat uteslutas, vilket innebär att reformen inte har haft negativa effekter på konkurrensen.
(87)
Enligt Republiken Frankrike ska dessutom reformen av finansieringen av pensioner till France Télécoms pensionärer, och särskilt skyldigheten att betala ett särskilt bidrag, inte ha medfört några kostnader för staten mellan 1997 och 2006 utan i stället faktiskt genererat ett nettotillskott på över 9,1 miljarder euro till den franska staten, enligt de franska myndigheternas beräkningar (52). Om man skulle göra en beräkning av det särskilda bidragets avkastning anser Republiken Frankrike att diskonteringsräntan 7 % borde användas. Principen om ett särskilt bidrag antogs redan 1996. Placeringshorisonten skulle vara långsiktig eftersom de förväntade skillnaderna mellan de förmåner som skulle betalas ut och de bidrag som kunde förväntas skulle överstiga 500 miljoner euro först 2005, dvs. 9 år senare och överstiga 1 miljard euro först 12 år senare. Under 1996 låg räntan på 15-åriga statsobligationer (obligations assimilables du trésor, nedan kallade OAT) i genomsnitt på 6,9 %. France Télécom gjorde å sin sida obligationsemissioner mellan november 1991 och november 1997 till en jämförbar genomsnittlig ränta på 7 %.
(88)
Slutligen bör kvarstadsbeläggandet av de belopp som kommissionen begärt enligt beslutet om tillämpning av bolagsskatt på France Télécom (53) och den därpå följande betalningen av dessa belopp föranleda kommissionen att anse att beslutet är verkställt, i enlighet med kommissionens tillkännagivande från 2007 i ämnet (54). Följaktligen bör den kumulerade effekten av dessa stöd inte granskas.
6. BEDÖMNING AV STÖDET
6.1 Förekomst av stöd enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget
(89)
I artikel 107.1 i EUF-fördraget föreskrivs följande: ”Om inte annat föreskrivs i fördragen, är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.”
(90)
Tillämpningen av de kumulativa villkoren i denna artikel i detta ärende granskas i punkterna 6.1.1 till 6.1.5.
6.1.1 Stöd som ges av staten med hjälp av statliga medel
(91)
Både 1990 års lag och 1996 års lag är stiftade av franska staten. De föreskriver den åtgärd som innebär att France Télécom till statskassan betalar in en motprestation för statens beräkning och utbetalning av pensioner till företagets pensionerade tjänstemän. Eftersom denna motprestation som betalas av France Télécom till staten med tillämpning av 1996 års lag är mindre än den ursprungligen var enligt 1990 års lag, ges detta stöd till France Télécom med hjälp av franska statens medel.
6.1.2 Gynnar vissa företag
(92)
Bestämmelserna i 1990 års lag fastställde det system som var tillämpligt på France Télécom, i dess egenskap av statligt företag med egen juridisk person. Genom 1996 års lag om det statliga bolaget France Télécom ändras systemet med bestämmelser som är tillämpliga på France Télécom i enlighet med villkor som lagen fastställer enbart för detta företag.
(93)
Det system som inrättades genom 1990 års lag syftade till att fastställa en motprestation som är specifik i fråga om principerna för och beloppen av de arbetsgivarbidrag avseende pensioner som France Télécom betalade till franska staten. Även den motprestation som France Télécom skulle betala enligt 1990 års lag i dess ursprungliga lydelse, vilken tillämpades mellan 1991 och 1996, liksom den andra motprestationen som infördes genom 1996 års lag, och som tillämpas sedan 1997, är specifika åtgärder som enbart gäller France Télécom, vilket innebär att villkoret om selektivitet är uppfyllt, i motsats till vad France Télécom hävdar.
6.1.3 Ekonomisk fördel som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen
(94)
Det bör avgöras om de åtgärder som fastställer det ifrågavarande kompensationsbeloppet gynnar France Télécom. Frågan huruvida de ändringar som infördes i artikel 30 i 1990 års lag genom 1996 års lag utgör ett stöd, i det att de innebär en ekonomisk fördel för France Télécom, bör bedömas mot bakgrund av det aktuella pensionssystemets art och struktur och de effekter detta har lett till för France Télécom, och inte mot bakgrund av skälen för eller syftet med ändringarna. Syftet med att ändra 1990 års lag är alltså i princip inte viktigt för att bedöma dess effekter, i motsats till vad Republiken Frankrike hävdar.
(95)
Att staten ombesörjer beräkning och utbetalning av pensionerna till France Télécoms tjänstemän är en följd av tillämpningen av civil- och militärpensionslagen, som är den enda som är tillämplig på de före detta tjänstemännen. Varken 1990 års lag eller 1996 år lag ändrade föreskrifterna för dessa tjänstemän eller principen att staten ska ombesörja betalningen av deras pensioner. Ombesörjandet verkar härröra från principen att tjänstemännen med denna status på ett självständigt sätt tjänat samhället i det allmännas intresse. Så är inte fallet när tjänstemännen arbetar för ett företag som levererar tjänster med vinstintresse med syftet att tjäna företagets intressen och vinst, i konkurrens med andra företag som erbjuder samma tjänster.
(96)
Ur den synvinkeln utgör den motprestation till staten som föreskrivs i 1990 års lag - såväl i dess ursprungliga lydelse som efter ändringarna genom 1996 års lag - ett undantag från principen att den franska staten ska stå för pensionerna. Undantaget motiveras av arten och strukturen i det system som är tillämpligt på pensionerna till tjänstemän anställda vid France Télécom. Den franska staten ska nämligen i enlighet med civil- och militärpensionslagen beräkna och betala ut de beviljade pensionerna till France Télécoms tjänstemän som omfattas av de generella föreskrifterna för franska statstjänstemän och inte av civilrättsliga bestämmelser om socialförsäkring.
(97)
Även utan motprestation från France Télécom skulle franska staten vara skyldig att hålla sitt livslånga åtagande till tjänstemän med denna status, om den inte ensidigt ändrar dessa åtaganden. I annat fall skulle det faktum att France Télécom övertog utbildade statstjänstemän från staten, utan att ersätta staten för de pensioner som utbetalats och kommer att utbetalas, ge företaget en uppenbar fördel.
(98)
Eftersom de företag som konkurrerar med France Télécom inte har anställda tjänstemän som staten skulle ha motsvarade ekonomiska skyldigheter för, kan man inte överföra logiken i det lagstadgade systemet för finansiering av pensioner och motprestationer från France Télécom på konkurrenterna. Detta styrks ytterligare av det faktum att eftersom konkurrenternas personal har en annan status i fråga om riskerna för utebliven löneutbetalning som täcktes av de civilrättsliga bestämmelserna om socialförsäkring, verkar de franska myndigheterna anse att det i deras fall är motiverat med betalning av sociala avgifter för att täcka den risken. Men det är just denna status som Republiken Frankrike åberopar som skäl för att det skulle vara omotiverat att inkludera de risker som inte är gemensamma för tjänstemän och privatanställda i beräkningen av den motprestation som ska betalas av France Télécom till staten i enlighet med 1996 års lag.
(99)
Det innebär att i fråga om de avgifter som betalats in på grundval av anställningen av privatanställd personal befinner sig dessa företag varken rättsligt eller i praktiken i en situation som kan jämföras med France Télécoms situation med avseende på dess tjänstemän, i motsats till vad Republiken Frankrike och France Télécom hävdar i sina synpunkter.
(100)
Det finns heller ingen anledning att jämföra systemet med motprestation som tillämpas på France Télécom med det system som används för andra statliga organ med anställda tjänstemän, som Monnaie de Paris eller Office National des Forêts, vilka för vissa av sina verksamheter kan kvalificeras som företag enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget, eller andra statliga organisationer med industriell eller kommersiell karaktär, som tidigare EDF eller GDF. EDF och GDF hade specifika pensionssystem som inte var anpassade till de statliga. EDF:s och GDF:s pensionssystem har för övrigt sedan dess anslutits till det allmänna systemet, även om det bör noteras att kommissionen kom fram till att det inte förelåg något stöd under förutsättning att anslutningen var finansiellt neutral för staten (55), vilket inte är fallet med 1996 års reform som det handlar om i detta ärende.
(101)
Systemet med motprestation för statens pensionsutbetalningar till tjänstemän vid La Poste, före de ändringar som beskrivits och godkänts med förbehåll av kommissionen i la Poste-beslutet, har däremot också tillämpats på ett statligt företag som är jämförbart med en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag (établissement public à caractère industriel et commercial - EPIC) och systemet motsvarade också, i enlighet med 1990 års lag i dess ursprungliga lydelse, France Télécoms system, i den mån det föreskrev att företaget skulle betala dels en årlig ersättning till staten för de utbetalade tjänstemannapensionerna, dels de avgifter som avses i artikel L-134 i socialförsäkringslagen.
(102)
La Poste konkurrerar inte med France Télécom, en konkurrens som annars skulle snedvridas eller hota att snedvridas genom de fördelar som givits France Télécom, men logiken och bestämmelserna i pensionssystemet för France Télécoms tjänstemän före 1996 års reform var desamma som för det jämförbara system som tillämpades på La Poste under samma tid. Kommissionen har för övrigt i La Poste-beslutet konstaterat att reformen av pensionssystemet för statstjänstemän vid La Poste utgjorde ett statligt stöd, i motsats till vad Republiken Frankrike hävdar vad gäller France Télécom. Mer allmänt måste referenssituationen för att bedöma France Télécoms situation vara situationen för ett offentligt eller privat företag som i sin personal har anställda som behållit sin status som tjänstemän. Sådana företag skulle befinna sig i samma referenssituation som France Télécom. Det är därmed i förhållande till detta referenssystem som man kan bedöma om det föreligger ett statligt stöd till förmån för France Télécom.
(103)
Det kan inte heller styrkas att en åtgärd inte ger ett företag, i detta fall France Télécom, en fördel enbart på grund av att den kompenserar en viss nackdel som detta företag skulle ha haft tidigare, i motsats till vad som hävdats av Republiken Frankrike och France Télécom. Kommissionen har nyligen avvisat argumentet från en tidigare teleoperatör som konkurrerade med France Télécom och som menade att specifika sociala avgifter till pensionsskydd, jämförbara med statstjänstemannapensioner som ärvts av tidigare bolagsformer och som skiljer sig från de civilrättsliga pensionerna för en del av personalen, kan motivera en minskning av operatörens sociala avgifter som är kopplade till pensionerna till denna personalkategori (56). I detta avseende har 1996 års lag, vilket framhölls av de franska myndigheterna under diskussionerna om lagförslaget, lagt en ny och tung kostnad på den franska staten för beräkning och utbetalning av pensioner till France Télécoms pensionerade tjänstemän. Samtidigt fick alltså 1996 års lag till effekt att minska den motprestation som France Télécom hela tiden hade betalat.
(104)
På grund av det lagstadgade beräkningssättet för arbetsgivarbidraget betalar France Télécom sedan den 31 december 1996 en mindre motprestation till staten än företaget skulle ha gjort om lagen inte hade införts. Eftersom arbetsgivarbidraget som införs genom lagen har befriande verkan återtog dessutom France Télécom omedelbart den 31 december 1996 de avsättningar företaget hade gjort i bokföringen för betalning av framtida åtaganden. Den pålaga som France Télécom befriades från var alltså varken ny, eftersom 1990 års lag återupptog den tidigare budgetmetoden, oförutsägbar, eftersom företaget hade gjort avsättningar för ändamålet, eller ett undantag från civilrättsliga bestämmelser om socialförsäkring, eftersom dessa inte är tillämpliga på den motprestation som betalades av France Télécom.
(105)
Från och med ikraftträdandet överförde 1996 års lag till franska staten skyldigheten att årligen bidra med så mycket medel att kostnaderna för finansiering av pensionerna till den berörda personalen fullständigt täcks. Storleken på det stöd som därmed beviljas genom 1996 års lag kan räknas fram, från lagens ikraftträdande, med hjälp av den årliga differensen mellan den motprestation som utgörs av arbetsgivarbidraget med befriande verkan som France Télécom betalar till franska staten och de avgifter företaget skulle ha betalat enligt 1990 års lag, enligt tabell 1, om den lagen inte hade ändrats, med avdrag för det särskilda schablonbidrag som betalades 1997.
(106)
Av de uppskattningar som lämnats av Republiken Frankrike och som läggs fram i skäl 40 framgår att vid tidpunkten för 1996 års reform och fram till dess att de finansiella förpliktelserna till följd av den pålaga som den franska staten åtagit sig skulle upphöra, kunde de franska myndigheterna beräkna nettototalsumman av den nya pålagan till […] miljarder euro fram till 2043, det år då statens finansiella förpliktelser gentemot de pensionerade tjänstemännen eller deras förmånstagare skulle upphöra. Det aktuella värdet av nettopålagan fastställdes till […] miljarder euro 1996 efter avdrag för France Télécoms årliga bidrag (15,2 miljarder euro), de anställdas pensionsinbetalningar ([…] miljarder euro) och det särskilda schablonbidraget på 5,7 miljarder euro.
(107)
De belopp som beräknades vid tidpunkten för 1996 års reform stämde för övrigt ganska väl med den faktiska summan (57). Varken den motprestation som ålades France Télécom i form av årliga bidrag, eller engångsavgiften på 5,7 miljarder euro som betalades 1997, syftade till att sträva efter budgetneutralitet för franska staten, och fick inte heller den verkan. Om så hade varit fallet skulle det, med reservation för de försäkringsmatematiska hypotesernas korrekthet, ha funnits en ekvivalens mellan kostnader och inkomster för hela perioden och därmed hade det inte förelegat någon ekonomisk fördel för France Télécom.
(108)
De franska myndigheterna var medvetna om att överföringen av kostnaderna för France Télécoms tjänstemannapensioner till statsbudgeten var en ny och tung pålaga på staten som det särskilda schablonbidraget eller inkomsterna från försäljningen av en del av statens aktieinnehav i företaget bara delvis skulle täcka. De debatter som nämns i skäl 31 visar att franska staten 1996 inte var ute efter att helt och hållet kompensera den nya pålagan som den åtog sig inför framtiden, utan att dess syfte i stället var att ta på sig en ny börda och att det skulle vara företagets intresse som i första hand skulle tillgodoses i detta fall.
(109)
Det är uppenbart att även med andra försäkringsmatematiska hypoteser än de som den franska staten använt för att beräkna den nya pålagan som den åtagit sig och oavsett det särskilda schablonbidraget som betalades 1997, så har reformen medfört en betydande ekonomisk fördel i form av mindre arbetsgivaravgifter till pensionssystemet. Men eftersom det särskilda schablonbidraget eller engångsavgiften inte helt kunde täcka de kostnader som överförts till staten, utan i bästa fall minska dem något, och med beaktande av storleken på de summor det gäller, finns det ingen anledning att bekräfta korrektheten i de försäkringsmatematiska hypoteser som gjordes på den tiden eller riktigheten i de uppskattningar som följer av dessa för hela perioden fram till 2043.
(110)
Det finns vidare inget skäl att jämföra de ekonomiska fördelar som blir följden av France Télécoms minskade arbetsgivaravgifter med de påstådda nackdelarna till följd av anställningen av tjänstemän, som France Télécom yrkar med stöd av Republiken Frankrike. I varje fall har 1996 års lag inte ökat dessa påstådda nackdelar, eftersom den inte har medfört rekrytering av fler tjänstemän. Syftet med 1996 års lag var inte att befria France Télécom från en del av dess finansiella förpliktelser som kompensation för en påstådd nackdel till följd av lönekostnaderna eller för, som företaget säger, en lägre personalomsättning bland tjänstemännen.
(111)
Det är därför bara för fullständighetens skull som Republiken Frankrikes och France Télécoms argument om de påstådda nackdelarna med anställning av tjänstemän besvaras.
-
Dagen innan den franska marknaden öppnades helt för konkurrens förfogade France Télécom över en utbildad och kompetent personal, och om företaget hade behövt byta ut denna personal i sin helhet hade det inte kunnat behålla sin ställning på marknaden, något som France Télécom undviker att nämna i sina skrivelser.
-
Lönekostnader och personalutbildningskostnader, som France Télécom anger som nackdelar, utgör normala poster i ett företags budget, och det kan inte fastslås att de inte ökar engagemanget och produktiviteten hos personalen jämfört med konkurrenterna.
-
Även om France Télécom inte har möjligheter att justera sina lönekostnader genom att genomföra en socialplan för att minska den berörda personalstyrkan, är det ändå tveksamt om en sådan plan, som enbart skulle gälla anställda med tjänstemannastatus, med tanke på deras kvaliteter, verkligen hade kunnat genomföras, eftersom det faktum att man slutade anställa tjänstemän 1997 och i stället använde sig av privatanställda skapade säkrare möjligheter för företaget att justera lönekostnaderna.
-
Även om företaget använder en stor del av budgeten till att skapa incitament för tidiga avgångar bland den ifrågavarande personalen, skulle ändå företagets incitament och nytta av att inrätta en sådan mekanism ha varit mindre om inte en del av de finansiella förpliktelser som åvilade France Télécom hade överförts till staten genom 1996 års lag. Eftersom mekanismen skapar incitament till tidiga avgångar innebär den ju att det ekonomiska ansvaret för den berörda personalen överförs på staten tidigare. Utan 1996 års lag hade France Télécom fått fortsätta bära kostnaderna.
(112)
Som grundlöst framstår också de klagandes yrkande om beaktande av de konkurrensfördelar som France Télécom skulle ha på grund av sin tidigare monopolställning, eftersom det saknar koppling till frågan om det finns en ekonomisk fördel till följd av åtgärderna i fråga. De fördelar och nackdelar som hävdas har ingen faktisk koppling till frågan om utjämning av konkurrensvillkoren på telemarknaden när det gäller sociala avgifter.
(113)
Det är bara det särskilda schablonbidraget som föreskrivs i 1996 års lag som direkt har påverkat France Télécoms utgifter i förhållande till den referenssituation som har identifierats. Betalningen av det särskilda schablonbidraget har minskat omfattningen av det stöd som France Télécom har fått och kommer att få fram till dess att den ekonomiska börda som franska staten, med tillämpning av 1996 års lag, har åtagit sig upphör. Utan att det påverkar korrektheten i de försäkringsmatematiska metoder som den franska staten använde sig av, skulle beloppet av de pålagor som France Télécom befriats från utan schablonbidraget ha uppgått till 18,9 miljarder euro och inte […] miljarder euro, i nettovärde 1996.
(114)
1996 års lag har därför medgivit, och medger fortfarande, att France Télécom förfogar över större finansiella resurser för att bedriva verksamhet på de marknader där företaget är aktivt. Dessa resurser var alltså till följd av 1996 års lag större än de resurser som France Télécom förfogade över enligt 1990 års lag i dess ursprungliga lydelse. De telemarknader där France Télécom var och är verksamt i hela Frankrike och i andra medlemsstater öppnades gradvis för konkurrens genom att de särskilda eller exklusiva rättigheterna progressivt avskaffades från och med 1988 och därefter fullständigt från och med 1998, med vissa specifika undantag. I Frankrike var marknaden helt öppen för konkurrens från och med 2002. När de juridiska hindren försvann kom andra operatörer in på marknaden och började konkurrera med France Télécom (och gör så fortfarande). Detta skedde före ikraftträdandet av de lagåtgärder som vidtogs 1990 och 1996 och som är föremålet för detta beslut.
(115)
I och med att France Télécom befriades från skyldigheten att göra avsättningar för tjänstemannapersonalens framtida pensioner och fick en lägre årlig arbetsgivaravgift fick företaget ett bokslut med färre åtaganden och utgifter, och ökade därmed sin attraktionsförmåga för kapital utifrån, vilket försatte France Télécom i en gynnsammare situation än före 1996 års reform. Eftersom France Télécom befriats från en kostnad som man tidigare haft på den franska marknaden kunde företaget nu lättare utöka sin verksamhet till andra medlemsstaters marknader som nyligen öppnats för konkurrens, vilket man också gjorde, såsom beskrivs i skälen 48-50.
(116)
Härav följer att kostnadslättnaden för France Télécom på grund av beräkningsmodellen för den motprestation som ska betalas till franska staten för att den ska bära kostnaderna för France Télécoms tjänstemannapensioner snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen mellan France Télécom och de nya operatörerna i Frankrike och de andra medlemsstaterna där France Télécom är verksamt.
6.1.4 Påverkan på handeln mellan medlemsstaterna
(117)
De marknader som France Télécom är verksamt på i Frankrike har gradvis öppnats för konkurrens sedan 1988 och är därmed i stor utsträckning öppna för handel mellan medlemsstater. Direktiv 96/19/EG syftade till en fullständig liberalisering av telekommunikationssektorn från och med den 1 januari 1998. Operatörer som delvis ägs av företag i andra medlemsstater än Frankrike har därmed etablerat sig där. Vissa av marknadens delar rör internationell kommunikation mellan medlemsstaterna. Likaså säljer France Télécom via sina dotterbolag elektroniska kommunikationstjänster i andra medlemsstater, bland annat Spanien, Belgien och Förenade kungariket.
(118)
Under dessa förhållanden kan en åtgärd som minskar France Télécoms allmänna rörelsekostnader och driftkostnader, och därigenom frigör resurser som företaget kan förfoga över för att investera, förbättra sina kommersiella erbjudanden i Frankrike eller etablera sig i andra medlemsstater påverka handeln mellan medlemsstaterna.
6.1.5 Slutsatser angående förekomsten av ett stöd enligt vad som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget
(119)
Av ovanstående följer att genom att minska det arbetsgivarbidrag till staten som utgör motprestation för pensionsutbetalningarna som föreskrivs i 1990 års lag i dess ursprungliga lydelse och genom att ersätta den med den motprestation som fastställs i 1996 års lag, har Republiken Frankrike, eftersom den sistnämnda motprestationen är mindre än den föregående, med egna medel givit France Télécom ett stöd som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstaterna enligt vad som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget, genom den överföring av kostnaderna som införs genom 1996 års lag.
(120)
Det ska följaktligen granskas om detta stöd kan anses vara förenligt med den inre marknaden.
6.2 Alternativa rättsliga grunder för stödets förenlighet
(121)
Kommissionen konstaterar att Republiken Frankrike inte har åberopat artikel 106.2 i EUF-fördraget som grund för det ifrågavarande stödets förenlighet.
(122)
De undantag som anges i artikel 107.2 i EUF-fördraget, om stöd av social karaktär som ges till enskilda konsumenter, stöd för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser eller stöd till vissa områden i Förbundsrepubliken Tyskland, saknar uppenbarligen relevans i detta fall.
(123)
Vad beträffar undantagen enligt artikel 107.3 i EUF-fördraget konstaterar kommissionen att stödet i fråga inte är avsett att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning och att det inte utgör ett viktigt projekt av europeiskt intresse eller syftar till att avhjälpa en allvarlig störning i Frankrikes ekonomi. Det är inte heller avsett att främja kultur och bevara kulturarvet.
(124)
Det är därför bara artikel 107.3 c i EUF-fördraget som skulle kunna tillämpas för att bedöma stödets förenlighet,
6.3 Stödets förenlighet med avseende på artikel 107.3 c i EUF-fördraget
(125)
Enligt artikel 107.3 c i EUF-fördraget kan följande anses förenligt med den inre marknaden: ”stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset”.
(126)
För att ett stöd ska kunna anses vara förenligt med den inre marknaden med motiveringen att det underlättar utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, ska det bidra till att förbättra det sätt på vilket näringsverksamheten utövas. Ett stöd är bara förenligt enligt artikel 107.3 c om det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. I sin bedömning fäster kommissionen särskild vikt vid kriterierna nödvändighet och proportionalitet (58).
(127)
Inledningsvis och med beaktande av de tvivel som kommissionen tagit upp i sitt beslut om att inleda förfarandet, konstateras att Republiken Frankrike har krävt France Télécom på ett tillräckligt stort belopp, som motsvarar den återvinning av stöd som kommissionen krävde i sitt beslut om tillämpning av bolagsskatt på France Télécom (59). Efter domstolens fastställande av förstainstansrättens dom med avslag på överklagande av beslutet (60), anser kommissionen att Republiken Frankrike har vidtagit de åtgärder som krävs för att verkställa sina skyldigheter enligt beslutet. Eftersom den korrekta återvinningen av de stöd som givits med tillämpning av bolagsskatten eliminerar den ekonomiska fördel som France Télécom skulle haft på grund av detta finns ingen anledning att granska effekterna av en eventuell kumulation med det stöd som detta ärende gäller.
(128)
Vidare bör det noteras att i motsats till investeringskostnader är ett företags sociala kostnader återkommande driftkostnader och att ett stöd som minskar dessa utgör ett driftstöd till företaget, vars förenlighet med marknaden, enligt domstolens rättspraxis, ska bedömas mycket restriktivt av kommissionen.
6.3.1 Stödets förenlighet med det gemensamma intresset
(129)
I detta fall kan den stödåtgärd som tillämpats sedan 1997 betraktas som avsedd att underlätta utvecklingen av näringsverksamheten tillhandahållande av elektroniska kommunikationstjänster i samband med den fullständiga liberaliseringen av dessa marknader. 1996 års lag antogs tillsammans med lag nr 96-659 av den 26 juli 1996 om reglering av telekommunikationer, som införlivade Frankrikes skyldigheter enligt EU-rätten och i synnerhet direktiv 96/19/EG i fransk lag.
(130)
I detta avseende är målet med 1996 års lag, i den delen som gäller betalning av en ekonomisk motprestation till franska staten, att utjämna nivåerna på de lönebaserade obligatoriska sociala avgifterna och skatterna mellan France Télécom och de övriga företagen inom telesektorn som omfattas av civilrättsliga bestämmelser om socialförsäkring. Det alternativ som använts, dvs. en stödåtgärd inriktad direkt och uteslutande på metoden att fastställa France Télécoms arbetsgivarbidrag, framstår som adekvat för att uppnå det önskade målet.
(131)
En stödåtgärd som syftar till att minska de löpande sociala kostnader som France Télécom hade under en period då tillhandahållandet av en tjänst under monopol för den övervägande delen av företagets verksamheter inte krävde något effektivt ekonomiskt beteende kan, i ett annat konkurrenssammanhang, bidra till att förbättra det sätt på vilka de tjänster som företaget tidigare hade monopol på levereras, under förutsättning att de konkurrerande företagens avsättning av resurser till deras motsvarande sociala kostnader inte innebär någon snedvridning av den konkurrens som grundas på meriter. Nedan följer visserligen några reservationer angående det adekvata i vissa av lagens bestämmelser i förhållande till syftet med den. Men kommissionen ifrågasätter varken dess legitimitet eller förenlighet med det gemensamma intresset att utveckla marknaderna för elektroniska kommunikationstjänster med en effektiv konkurrens, genom att bidra till tekniska framsteg och ekonomisk tillväxt inom branschen.
6.3.2 Stödåtgärdens nödvändighet
(132)
Den övre gräns för antalet tjänstemän vid France Télécom som infördes genom att 1996 års lag förbjöd nyrekrytering efter den 1 januari 2002 skulle oundvikligen ha lett till en betydande ökning av pensionskostnader för France Télécom i förhållande till antalet fortfarande yrkesverksamma tjänstemän. Eftersom företaget inte längre kunde rekrytera statstjänstemän, vilket för övrigt är förståeligt med tanke på att leveransen av de ifrågavarande tjänsterna numera är konkurrensutsatt, hade France Télécom tvingats bära en större börda för pensionsutbetalningar för den berörda personalen än vad konkurrenterna var och är tvungna att bära. Åtagandet att betala en motprestation till franska staten i enlighet med de ursprungliga bestämmelserna i 1990 års lag gällde för övrigt inte bara för de tjänstemän som var aktiva på den konkurrensutsatta marknaden 1990 och därefter, utan även tjänstemän som redan 1990 var pensionerade från post- och telekommunikationsministeriet.
(133)
Nivån på det bidrag som France Télécom skulle ha behövt betala om man inte ändrat bestämmelserna i 1990 års lag skulle ha legat på 77 % av de indexreglerade bruttolönerna för de aktiva tjänstemännen 2010, enligt Republiken Frankrikes beräkningar. Denna nivå kan jämföras med nivån […] % som skulle möjliggöra lika konkurrensvillkor för gemensamma och icke gemensamma risker mellan France Télécom och dess konkurrenter. I absoluta värden skulle skillnaden motsvara omkring […] miljoner euro årligen över den nivå som skulle garantera lika konkurrensvillkor. Om man inte i lagen hade skrivit in att arbetsgivarbidraget i fortsättningen skulle ha befriande verkan, hade dessutom France Télécom tvingats fortsätta hantera ett behov som ökat avsevärt jämfört med avsättningarna på 3,6 miljarder euro som gjordes redan 1996.
(134)
I detta avseende är de klagande parternas invändningar att France Télécom sedan 1996 har kunnat hantera en betydligt större ekonomisk skuld än den pålaga den franska staten övertagit inte relevant, eftersom de saknar anknytning till den fråga som granskas. Även om den ökning av ekonomiska skulder som France Télécom tagit på sig sedan 1996 och de belopp som det hittills är fråga om verkar motsäga franska statens påstående om att det förelåg risk för konkurs om man fortsatt följa systemet enligt 1990 års lag, framstår stödåtgärden som nödvändig inför framtiden för att France Télécom ska kunna konkurrera på de berörda marknaderna på grundval av sina meriter, utan att hindras av bördan av ärvda sociala kostnader som konkurrenterna slipper.
(135)
Invändningarna från de klagande parterna och teleoperatören om att det behövs en övergripande utvärdering för att bedöma behovet av stödet i förhållande till andra fördelar som France Télécom hade genom sin monopolställning saknar grund. Det stämmer att France Télécom sedan 1996 har behållit en stark ställning på många av de tjänstemarknader där företaget är verksamt i Frankrike, särskilt på grund av de nätverkseffekter som kännetecknar kommunikationsmarknaderna. Likaså har France Télécom utökat sin närvaro på marknaderna i andra medlemsstater och förvärvat starka positioner i bland annat Polen och Spanien. Men som teleoperatören indirekt framhåller i sina synpunkter omfattas France Télécom, på grund av sin dominerande ställning enligt artikel 102 i EUF-fördraget eller sin betydande ställning på marknaden enligt den gällande EU-lagstiftningen om elektroniska kommunikationstjänster (61), av särskilda asymmetriska förpliktelser som inte åligger konkurrenterna med svagare ställning på marknaden.
(136)
Dessa förpliktelser, exempelvis i fråga om tillträde till företagets nät, kostnadsorienterad prissättning och avhållsamhet från kommersiella beteenden som är tillåtna för ett företag utan dominerande ställning, syftar just till att se till att den dominerande ställning som France Télécom ärvt från sin tidigare monopolställning inte ska skada konkurrensen. De särskilda rättsakterna, som utformats och regelmässigt tillämpats av de nationella reglerande myndigheterna och kommissionen (62), är mer målinriktade och effektivare för att åtgärda de eventuella fördelar som France Télécom fortfarande åtnjuter till följd av det tidigare monopolet och som de klagande åberopat.
(137)
Det statliga stöd som är föremålet för detta förfarande framstår också i princip som nödvändigt för att uppnå ett gemensamt intresse genom att förbättra konkurrensvillkoren i samband med pensionskostnaderna och därmed tillhandahållandet av elektroniska kommunikationstjänster.
6.3.3 Stödåtgärdens proportionalitet
(138)
Den finansiella ersättning till staten som infördes genom 1990 års lag som motprestation för beräkning och betalning av pensioner är specifik för France Télécom och ensam i sitt slag. Den princip om fullständig återbetalning som ursprungligen föreskrevs i 1990 års lag ersattes av ett annat system för att bestämma hur stora belopp som skulle betalas till staten som motprestation från och med 1996. I teorin fanns det flera alternativa metoder för att beräkna hur stort arbetsgivarbidrag France Télécom skulle betala, ned till att staten skulle stå för hela kostnaden utan ersättning. Motprestationen beräknas sedan 1997 på grundval av vissa kostnader som belastar konkurrerande företag inom sektorn. För att avgöra om stödet står i proportion till det fastställda målet bör man därför granska om den referens för fastställande av motprestationen som föreskrivs i 1996 års lag är objektiv och välgrundad.
(139)
I andra förfaranden i samband med lättnader av pensionskostnader för tjänstemän vid tidigare monopolinnehavare inom telesektorn, nämligen OTE i Grekland och BT plc i Förenade kungariket, har kommissionen särskilt granskat om dessa företag betalade sociala avgifter som motsvarade konkurrenternas, för att kunna avgöra att det stöd som beviljades dessa operatörer var förenligt respektive oförenligt med den inre marknaden enligt artikel 107.3 c i EUF-fördraget (63). Kommissionen konstaterar dock i detta fall att de bidrag med befriande verkan som France Télécom betalar varje år och som föreskrivs i 1996 års lag inte kan garantera att företagets sociala kostnader motsvarar konkurrenternas. Den nivå som garanterar lika konkurrensvillkor (taux d’équité concurrentielle, TEC) har inte uppnåtts.
(140)
Frankrike och France Télécom åberopar dock det särskilda schablonbidrag på 5,7 miljarder euro som France Télécom betalade 1997 med tillämpning av 1996 års lag. Schablonbidragets belopp fastställdes 1996 för att under en tioårsperiod kompensera de extrakostnader som 1996 års lag skulle innebära för staten, med beaktande av bokföringstekniska avsättningar som France Télécom hade gjort och som företaget kunde återta under räkenskapsåret 1996-1997. Det särskilda schablonbidraget bestod av följande två delar:
-
Ett belopp på 3,6 miljarder euro motsvarande de avsättningar France Télécom hade gjort fram till 1996 för att kunna möta de framtida pensionskostnader för tjänstemän som man då kunde förutse.
-
Ett belopp på 2,1 miljarder euro (nedan kallat det kompletterande beloppet), som både i de offentliga myndigheternas prognoser och i realiteten motsvarar de sociala nettokostnaderna för utbetalning av pensioner som staten skulle stå för under tioårsperioden mellan 1997 och 2006, till följd av att kostnadsansvaret för pensioner till tjänstemän inom telesektorn överfördes till staten.
(141)
Eftersom schablonbeloppet 5,7 miljarder euro aldrig har varit avsett att kompensera att den nivå som garanterar lika konkurrensvillkor inte har uppnåtts mellan France Télécom och dess konkurrenter, saknas det grund för att väga denna summa mot de årliga bidrag med befriande verkan som skulle ha behövt betalas av France Télécom för att man skulle uppnå en nivå som garanterar lika konkurrensvillkor.
(142)
Däremot framgår det av granskningen av de parlamentariska debatterna att det kompletterande beloppet på 2,1 miljarder euro var avsett att täcka överföringen av kostnaderna mellan 1997 och 2006 och därmed i praktiken eliminera effekterna av stödet under en tioårsperiod. France Télécoms finansiella ansträngning, netto, för detta kompletterande belopp bestod alltså i att under en tioårsperiod finansiera de extrakostnader som reformen innebar för franska staten.
(143)
För övrigt omfattar det särskilda schablonbidraget återtagandet av de bokföringstekniska avsättningarna fram till 1996 som därmed blivit irrelevanta. De avsättningar som återtagits av staten hade gjorts av France Télécom för att möta kostnaderna för de framtida pensionerna och återtagandet eliminerar effekterna av stödet för den period av pensionsutbetalningar som avsättningarna kan täcka.
(144)
Emellertid hänvisar 1996 års lag till ett särskilt och unikt bidrag som ska dras av från de kostnader som överförs till staten under denna period, utan att de tillämpliga bestämmelserna i vare sig finanslagen eller efterföljande dekret anger vilket belopp som skulle bli följden av bestämmelserna. I artikel 6 i 1996 års lag föreskrivs att det särskilda schablonbidraget betalas som en motprestation för statens åtagande att beräkna och betala ut pensioner som beviljats personal som är statstjänstemän. Det är därför hela det särskilda schablonbidragets belopp som ska beaktas i analysen av reformen.
(145)
Eftersom France Télécom i och med betalningen av det särskilda schablonbidraget har täckt kostnaderna för pensioner till pensionerade teletjänstemän och avgiften för kompensation mellan system för en period på omkring femton år har effekterna av stödet neutraliserats. France Télécom har därmed genom betalningen av det särskilda bidraget neutraliserat effekterna av stödet under den perioden. Det är därför motiverat att France Télécom under den perioden inte föreläggs att uppfylla villkoren för stödets förenlighet och följaktligen inte betalar det årliga bidrag som krävs för att uppnå en nivå som garanterar lika konkurrensvillkor som inbegriper de risker som inte är gemensamma med de privatanställda.
(146)
Etapperna i detta resonemang ska granskas i detalj.
(147)
De årliga bidragen med befriande verkan som France Télécom betalat sedan 1996 medger inte att en nivå som garanterar lika konkurrensvillkor uppnås, vilket också framhölls i beslutet om att inleda förfarandet. Detta beror på att den avgiftsnivå som pålades France Télécom bara omfattar de avgifter som motsvarar risker som är gemensamma för privatanställda och statstjänstemän, och därför inte omfattar avgifter som motsvarar icke gemensamma risker, som risken för arbetslöshet och risk för att lönerna inte kan betalas ut vid likvidation eller konkurs.
(148)
Det framgår av tabell 4 att det faktum att endast gemensamma risker beaktades vid beräkningen av det bidrag som France Télécom skulle betala medförde en betydande skillnad mellan den motprestation som France Télécom betalar till staten och de summor företaget skulle ha betalat om bidraget hade fastställts i syfte att garantera helt lika konkurrensvillkor och beräknats på grundval av konkurrenternas avgifter. Därmed uppfyller den stödåtgärd som är följden av lagen inte proportionalitetsprincipen. För att stödet ska kunna uppfylla den principen och för att uppnå det berättigade syftet att förbättra konkurrensvillkoren genom att utjämna beräkningsmetoderna för pålagorna på de företag som är aktiva på de berörda telemarknaderna i Frankrike, borde det stöd som beviljats France Télécom med tillämpning av 1996 års lag ha utjämnat avgifterna, och bör också i framtiden göra detta, genom att man i beräkningen även tar med avgifter gällande de risker som inte är gemensamma för de två personalkategorierna.
(149)
Republiken Frankrikes argument om att statstjänstemännen inte omfattas av vissa risker och att det därför inte är berättigat att betala för dessa risker, kan i detta avseende inte godtas. För det första är det tack vare statliga åtgärder som dessa risker inte föreligger, och därmed är det inte rätt att France Télécom har ekonomisk fördel av detta. Det är t.ex. på grund av franska statens åtagande gentemot de aktiva tjänstemännen hos France Télécom och på grund av att staten är sin egen försäkringsgivare som de inte omfattas av risken att lönerna inte kan betalas ut vid likvidation eller konkurs. Men risken att France Télécom eller någon av dess konkurrenter går i konkurs kan inte uteslutas. I båda fallen rör det sig om en fördel som inte givits företaget, utan direkt till företagets anställda. Lönegarantin träder i kraft efter det att företaget har upphört. Till skillnad från France Télécom måste dock ett konkurrerande företag betala en avgift för att de anställda ska omfattas av lönegaranti om företaget upphör. Det är därför inte motiverat att ge France Télécom en fördel i form av mindre arbetsgivaravgift eller, som i detta fall, i form av att denna risk utesluts ur beräkningsgrunden för France Télécoms bidrag.
(150)
Vidare, och mer grundläggande, så var själva syftet med 1996 års reform, vars logik inte verkar ha dragits till sin spets, att utjämna konkurrensvillkoren i fråga om sociala avgifter och skatter mellan alla konkurrenter inom sektorn, oberoende av statusen för deras personal och av att France Télécom faktiskt hade en skyldighet att ansluta sig till och bidra till de behöriga förvaltningsorganen. Det är just denna strävan efter utjämning av konkurrensvillkoren som kan innebära att den granskade åtgärden är förenlig med den inre marknaden. Frågan om France Télécoms personal var utsatt för dessa risker eller ej är alltså inte relevant i sammanhanget.
(151)
Sammanfattningsvis kan överföringen av ett nettobidrag till staten för att minska dess kostnader för pensioner bara vara förenligt med proportionalitetsprincipen om det innebär en utjämning av konkurrensvillkoren. France Télécom har dock inte försatts i en situation med helt lika villkor med företagen i branschen när det gäller sociala avgifter för löntagarna, eftersom vissa sociala avgifter och skatter inte har tagits med i beräkningen av det årliga bidraget.
(152)
I motsats till vad Republiken Frankrike och France Télécom hävdar, är det heller inte motiverat att beakta särskilda schablonbidrag på 5,7 miljarder euro som France Télécom betalade 1997 och sätta beloppet i förhållande till otillräckligheten i bidraget med befriande verkan från France Télécom.
(153)
Kommissionen måste i varje situation fastställa om tillämpningsvillkoren för undantaget i artikel 107.3 c i EUF-fördraget föreligger, utan hänsyn till kommissionens tidigare beslutspraxis, om det finns en sådan (64).
(154)
I varje fall skiljer sig den reform det är fråga om här avsevärt och i flera hänseenden från den reform som avses i La Poste-beslutet (65), som de franska myndigheterna vill hänvisa till.
(155)
I motsats till den reform som La Poste-beslutet gällde och som Republiken Frankrike och France Télécom hänvisar till skedde reformen av finansieringen av pensioner till tjänstemän vid France Télécom i början av liberaliseringen av France Télécoms verksamhetsmarknader i unionen.
(156)
Det framstår för övrigt som om France Télécom dragit fördel av denna liberalisering genom att etablera sig på andra medlemsstaters marknader, inte bara tack vare ombildningen till aktiebolag utan även delvis tack vare att företaget har kunnat stryka pensionsåtaganden från sin balansräkning och tack vare minskade potentiella kostnader som en följd av reformen. Denna lättnad av åtaganden från balansräkningen har gjort det möjligt för France Télécom att öka sin solvens och sin lånekapacitet. Det framgår av de uppgifter om France Télécoms skulder som de klagande lämnat i sina synpunkter, och som inte bestridits av Republiken Frankrike vad gäller beloppen, att France Télécoms nettoskuld ökade från 19,2 miljarder euro 1997 till 83 miljarder euro 2002.
(157)
Bakgrunden till denna betydande skuldökning kan vara en investeringspolitik för expansion till de övriga medlemsstaternas marknader som möjliggjorts av liberaliseringen. Dock kvarstår att det frigörande av medel som krävdes delvis har möjliggjorts av lättnaden av pensionskostnader på ett nettobelopp av […] miljarder euro som överfördes till staten 1996. Synpunkterna från teleoperatören (vilka tas upp i skäl 68) som går ut på att stödet har gjort det möjligt, om än indirekt, för France Télécom att finansiera sin internationella expansion, saknar därmed inte grund.
(158)
Däremot är inte alla marknader för posttjänster där franska La Poste kan vara verksamt i unionen öppna för konkurrens ännu och kommer inte att vara det förrän 2012, dvs. sex år efter reformen av finansiering av pensioner vid La Poste (66). Stödet till France Télécom på de helt öppna marknaderna har därför en mer konkurrenshämmande effekt än stödet till La Poste. Det finns alltså inte någon total parallell när det gäller villkoren för stödets förenlighet, eftersom det rör sig om olika konkurrenssituationer på marknader där det också förelåg skillnader med avseende på prioritering av liberalisering på EU-nivå och konkurrenskraft i ekonomin. Därav följer att kriteriet gemensamt intresse som avses i artikel 107.3 c i EUF-fördraget inte nödvändigtvis ska bedömas lika i de två fallen.
(159)
Dessutom var La Postes ekonomiska situation och därmed dess förmåga att expandera till utländska marknader eller stärka sin position på den franska marknaden inte jämförbar med France Télécoms. Som framhölls i La Poste-beslutet skulle La Poste utan 2006 års reform, på grund av övergången till nya redovisningsstandarder, tvingats att i sina räkenskaper göra avsättningar för det åtagande mot staten som företaget dittills gjort utanför balansräkningen med ett belopp på 76 miljarder euro (67). Till skillnad från La Poste gjorde France Télécom avsättningar i sin bokföring för att möta framtida åtaganden utan reformen, vilket gör att företagens finansiella situation objektivt skiljer sig åt.
(160)
Likaså skulle avsaknaden av en reform för France Télécom och en fortsatt tillämpning av det system som infördes med 1990 års lag medfört en ökning av pensionskostnaderna som skulle ha blivit betydande från och med 2005-2007 enligt den tidens prognoser som beskrivs i skäl 30, vilket styrks av de resultat man fått fram i efterhand och som framgår av tabell 3. Vid tidpunkten för denna reform skulle en fortsättning av den lag som då var tillämplig på La Poste inneburit en årlig extra kostnad på omkring […] miljoner euro för la Poste (68).
(161)
Det kan alltså inte konstateras att de två företagens situation enligt den lag som gällde före de båda respektive reformerna var liknande, och att reformernas effekt på konkurrensen följaktligen också var det. Fakta visar på motsatsen. Därmed är det ogrundat att en granskning skulle leda till liknande slutsatser i de båda fallen.
(162)
I La Poste-beslutet fanns det för övrigt tillräckliga skäl för att anse att det särskilda schablonbidraget i framtiden kunde återanvändas som en förskottsbetalning av bidragen med anknytning till den justerade nivån som garanterar lika konkurrensvillkor. Dessa skäl saknas i det aktuella ärendet. Villkoret om återanvändning av La Postes särskilda schablonbidrag fastställdes nämligen efter det att kommissionen inlett det formella granskningsförfarandet och ifrågasatt undervärderingen av det bidrag med befriande verkan som skulle krävas för att komma upp i en nivå som garanterar lika konkurrensvillkor.
(163)
Även om de franska myndigheterna inte uttryckligen medgivit det, var alltså användningen av det särskilda schablonbidraget i La Poste-beslutet i stor utsträckning resultatet av en förhandling mellan kommissionen och medlemsstaten med syftet att se till att bidraget med befriande verkan skulle garantera en nivå som garanterar lika konkurrensvillkor. I dessa förhandlingar var de franska myndigheternas utgångspunkt, som framställs i deras anmälan av den 23 juni 2006, efter de första kontakterna i ärendet i december 2005, att det särskilda schablonbidraget som föreslagits för La Poste inte var nödvändigt för att garantera lika konkurrensvillkor, till skillnad från förslaget om den planerade reformen av det årliga bidraget.
(164)
Kommissionens beslut innebar därför inte ett godkännande av en reform som redan trätt i kraft, vilket France Télécom verkar hävda. Anmälan och beslutet om att inleda förfarandet av den 12 oktober 2006 kom nämligen före antagandet av lag nr 2006-1771 av den 30 december 2006 (korrigerande finanslag för 2006) som fastställer det särskilda bidragets belopp. Förhandlingarna gällde flera aspekter av reformen, och bland annat beaktandet av den fördel som den tidigare anmälda reformen hade kunnat innebära, den planerade beräkningsgrunden för bidragsnivån och metoder för att beakta La Banque Postales särdrag i förhållande till postverksamheten och den berörda personalen. Förhandlingarna genomfördes och det var först i de franska myndigheternas synpunkter av den 8 juni 2007 som dessa myndigheter godkände metoderna för betalning av det särskilda bidraget inom ramen för en övergripande överenskommelse om reformen, och därmed reviderade den ståndpunkt man antagit i fråga om det särskilda schablonbidraget och beräkningsmetoden för de framtida årliga bidragen.
(165)
Till skillnad från det statliga organet för förvaltningen av France Télécoms bidrag, som genom bestämmelserna i 1997 års finanslag styrdes av strikta regler om de årliga utbetalningarna till staten, var det statliga förvaltningsorgan som förvaltade La Postes särskilda bidrag inte bundet av specifika regler (69). Eftersom det rörde sig om ett särskilt bidrag som skulle betalas och som inte var öronmärkt kunde kommissionen konstatera att Republiken Frankrike kunde ha minskat det särskilda bidragets belopp och ökat de årliga bidragen från La Poste i motsvarande grad.
(166)
Man kan vidare konstatera att i 1996 års lag fastställs beräkningen av det årliga bidrag som regelbundet betalas in till staten som motprestation för pensionerna till tjänstemännen, utan att det är tal om att beakta risker som inte är gemensamma för tjänstemän och privatanställda. I det avseendet har domstolen och förstainstansrätten, i fråga om den bolagsskatt som France Télécom skulle betala, förklarat att en kostnadslättnad inte kan kompenseras genom åläggandet av en specifik pålaga av annat slag, särskilt när medlemsstaten, i detta fall Republiken Frankrike, inte har visat att de tidigare beskattningsmetoderna införts för att därefter genomföra en lägre beskattning enligt en annan skatteordning (70).
(167)
Kommissionen kan inte bortse från att avsikten med det särskilda schablonbidraget som betalades redan 1997 var att delvis kompensera den franska staten för den ekonomiska börda som pålagts den genom 1996 års lag, vilket också uttryckligen sägs i artikel 6 i den lagen.
(168)
Det följer också av innehållet i rapporten till senaten som nämns i skäl 27 att lagstiftaren vid fastställandet av det särskilda bidraget inte strävat efter att beakta, och än mindre kompensera, skillnaden mellan de årliga bidragen från France Télécom och de relativt högre bidragen från företagets konkurrenter. Tvärtom har lagstiftaren avsiktligt ålagt France Télécom att betala årliga avgifter som inte täcker de risker som inte är gemensamma för de två personalkategorierna (tjänstemän och andra) och detta utan att man gjort någon koppling mellan valet att göra så och betalningen av det särskilda bidraget 1997.
(169)
Den kostnad som schablonbidraget innebar för France Télécom betalades in som allmän inkomst i statsbudgeten, placerades hos förvaltningsorganet och förbrukades. Under dessa omständigheter kan kommissionen därför inte helt eller delvis, fiktivt och i efterhand öronmärka det redan förbrukade särskilda schablonbidraget till ett syfte som fullständigt skiljer sig från vad de franska myndigheterna har använt det till och som inte föreskrivs i lagen, nämligen kompensation för att man inte beaktat risker som inte är gemensamma för privatanställda och statstjänstemän. Schablonbidraget har alltså inte inrättats med tanken att inom ramen för ett annat lagstadgat system fullständigt likställa France Télécoms årliga avgifter med konkurrenternas.
(170)
Av samma skäl och på grund av de regler om förvaltning och utbetalning till statsbudgeten som föreskrivits i finanslagarna sedan 1997 och som hittills har genomförts, kan Republiken Frankrikes påståenden och beräkningar, som syftar till att visa att 1996 års reform hittills lett till ett avsevärt överskott för staten, inte godtas.
(171)
Med beaktande av det behöriga förvaltningsorganets metoder för förvaltning och utnyttjande av det särskilda schablonbidraget från France Télécom, i enlighet med finanslagarna, och med beaktande av de sifferuppgifter som lämnats av Republiken Frankrike om de faktiska utbetalningarna sedan 1997, vilka beskrivs i skälen 36 och 37 och i tabell 3, finns anledning att konstatera att de inkomster som Republiken Frankrike vill åberopa, med en placering som skapar ränteintäkter på 7 %, aldrig har existerat.
[…]. Detta påstående återspeglar heller inte de franska myndigheternas verkliga beteende. Enligt de förvaltningsregler som fastställts i finanslagarna efter inrättandet av förvaltningsorganet, har detta inte genererat sådana inkomster, vilket för övrigt inte heller var planerat, och det har inte skapats ränteintäkter. Tvärtom skulle förvaltningsorganets resurser vara helt förbrukade den 31 december 2011. De skulle ha varit förbrukade tidigare om de hade varit öronmärkta för finansieringen av 1996 års reform - vilket Republiken Frankrike för övrigt bestrider att de var - även om man räknar med de ytterligare inkomsterna av bolagsskatten, som de franska myndigheterna åberopar. Det vore dock orätt att räkna med bolagsskatten som en ökning av intäkterna, eftersom detta leder till en sammanblandning av statens olika roller. Den sammanslagning av statens olika roller som föreslås av de franska myndigheterna kan inte godtas och det är viktigt att skilja mellan dels staten som beviljare av ett stöd till France Télécom genom åtagandet att betala pensionerna till tjänstemännen i syfte att utveckla en konkurrenssituation som grundas på meriter, dels staten som aktieägare i France Télécom och slutligen staten som offentlig makt som utövar sin beskattningsrätt.
(172)
Vidare bör det noteras att Republiken Frankrikes och France Télécoms yrkande att det särskilda bidraget ska beaktas för att granska reformens förenlighet med fördraget motsäger de synpunkter som Republiken Frankrike formulerat i sin skrivelse av den 17 mars 2004, enligt vilka det särskilda schablonbidraget som föreskrivs i artikel 6 i lagen av den 26 juli 1996 därför inte kan betraktas som en kompensation för en påstådd fördel. Analysen av beloppet saknar därför än mer betydelse med beaktande av reglerna om statligt stöd eftersom beloppet var ett särskilt bidrag till företagets enda aktieägare (franska staten), som kunde liknas vid en särskild vinstutdelning innan företaget öppnades för privata investerares kapital.
(173)
Det finns en viss ekonomisk och finansiell logik i resonemangen bakom Republiken Frankrikes dåvarande argumentering. Det är rimligt att en ensam aktieägare dagarna innan företaget öppnas för andra investerares kapital tar hem så mycket som möjligt av de medel som finns tillgängliga i företaget för egen vinning, i den mån detta inte påverkar placeringens attraktivitet. Den sistnämnda aspekten har beaktats i de finansiella parametrarna för France Télécoms ingående balansräkning, som det särskilda schablonbidragets belopp indirekt är ett resultat av, vilket togs upp inför parlamentet 1996. Det var därför helt konsekvent att staten som ensam aktieägare ville ta ut ett så stort belopp som möjligt som särskild vinstutdelning, med Republiken Frankrikes egna ord, hellre än att lämna kvar medlen i företaget, eftersom staten efter öppnandet för annat kapital 1997 bara skulle kunna få den utdelning som motsvarade dess kvarvarande andel av aktierna i det återstående kapitalet.
(174)
Giltigheten i det resonemang som på den tiden framfördes av Republiken Frankrike, som begärde att analysen av engångsavgiften på 5,7 miljarder euro inte skulle beaktas vid bedömningen av reformen i förhållande till reglerna om statligt stöd, bekräftas för övrigt av dess synpunkter under förfarandets gång. Republiken Frankrike har, genom att förklara att engångsavgiftens belopp inte kalibrerats med beaktande av statens beräknade kostnader för reformen eller de fördelar som France Télécom skulle ha av den utan med beaktande av företagets betalningsförmåga, indikerat att påförandet av en engångsavgift snarare skulle bero på agerandet från en förvarnad ensam aktieägare än på agerandet från en reglerande statsmakt som var mån om att balansera de pensionskostnader den åtagit sig i och med reformen.
(175)
Om detta resonemang skulle följas borde inte kommissionen, som Republiken Frankrike då begärde, beakta det särskilda schablonbidraget i sin analys av reformens förenlighet med reglerna om statligt stöd. Därav följer att det bara är minskningen av France Télécoms årliga bidrag till en nivå under konkurrenternas, som infördes genom reformen från och med 1997, som ska tas i beaktande.
(176)
Av samma skäl kan inte kommissionen beakta synpunkterna från de klagande där de begär att det ska inrättas mekanismer för justering av det särskilda schablonbidraget som betalades 1997 och av det årliga arbetsgivarbidraget från France Télécom för att se till att reformen blir finansiellt neutral. Detta skulle också innebära en ny beräkning och en fiktiv omfördelning i efterhand av hela eller en del av det särskilda schablonbidrag som betalats till statsbudgeten 1997. Den begärda mekanismen skulle också innebära att man inrättar en efterhandskontroll, år från år, vars syfte inte skulle vara att garantera att det beviljade stödet är proportionerligt, även om det minskats genom det särskilda schablonbidraget 1997, utan att eliminera varje inslag av stöd från reformen.
(177)
Däremot finns det anledning att granska huruvida betalningen av det särskilda bidraget kan beaktas vid värderingen av stödåtgärdernas förenlighet med den inre marknaden om man ser till motiveringen av denna betalning enligt 1996 års lag.
(178)
Enligt 1996 års lag betalades det särskilda schablonbidraget 1997 som motprestation för statens åtagande att stå för pensionerna. Därför bör man beakta effekterna av schablonbidraget i den övergripande finansiella utvärderingen av den reform som infördes genom 1996 års lag i dess nuvarande tillämpning. Det finns också skäl att beakta den tidsperiod under vilken pensionskostnaderna täcktes av det särskilda schablonbidraget.
(179)
För att kunna jämföra kassaflödena för France Télécom över tid, dvs. betalningen av det särskilda bidraget 1997 och därefter de mindre årliga avgifterna till följd av 1996 års lag, måste beloppen diskonteras. Under 1997 gjordes flera avbetalningar på det särskilda bidraget fram till oktober 1997, även om det faktum att bidraget finansierades genom lån i praktiken sköt upp den ekonomiska belastningen för France Télécom. Å andra sidan började företaget betala bidraget med befriande verkan i början av 1997. Diskonteringsräntan bör i princip vara den som framgår av kommissionens meddelanden om fastställande av diskonteringsräntan (71), vilken som ett illustrerande exempel låg på 5,53 % i oktober 1997. Det bör undersökas om det här vore lämpligt att använda en annan diskonteringsränta än den som anges i det tillämpliga meddelandet, och därmed göra avsteg från de regler som kommissionen fastställt och meddelat medlemsstaterna och som den ska tillämpa om inte undantag vederbörligen kan motiveras.
(180)
Den diskonteringsränta på 7 % som använts av den franska statens försäkringsmatematiker för diskontering av de kassaflöden som följer av reformen från 1996 fram till 2043 saknar i detta avseende grund, […], eftersom den nuvarande analysen gäller en kortare period i och med den konstaterade tidsplanen. Diskonteringsräntan på 7 % ligger också betydligt högre än genomsnittet för de årliga diskonteringsräntorna för perioden 1997-2010 som Republiken Frankrike angivit till 4,4 % i sina synpunkter på beslutet om att inleda förfarandet, eller diskonteringsräntan […] % som anges för 1998 i reformen av formerna för finansiering av pensioner vid La Poste (72).
(181)
De räntesatser på omkring 7 % för 15-åriga OAT för 1996 som Republiken Frankrike åberopat kan inte heller godtas. Räntesatsen ska fastställas för 1997 och inte enligt genomsnittet för 1996. Dessutom är 15 år för länge med tanke på storleken på de årliga utbetalningar som det särskilda schablonbidraget teoretiskt sett skulle ha täckt under perioden, för vilka enbart räntorna inte hade räckt till. Alternativt hade man kunnat välja att använda en sammanställd räntesats, konstruerad med utgångspunkt från olika räntesatser vid placeringsoptimering av det särskilda schablonbidraget för att hantera tidsplanen för de finansiella flöden som följde av 1996 års reform ur franska statens synvinkel. Förutom att en sådan räntesats, på omkring 5,50 %, inte skulle skilja sig nämnvärt från kommissionens referensränta för oktober 1997, skulle man med detta alternativ inte ta hänsyn till att analysen görs ur France Télécoms synvinkel (73).
(182)
Slutligen ska i detta sammanhang framhållas att den referensränta på 7 % för France Télécoms obligationslån mellan 1991 och 1997 som åberopats av Republiken Frankrike gäller en sexårsperiod långt före de aktuella händelserna. I detta fall har France Télécom finansierat det särskilda schablonbidraget 1996 med huvudsakligen kortfristiga emissioner och i betydligt mindre omfattning med obligationsemissioner. En diskonteringsränta beräknad på grundval av de räntor som France Télécom betalat på de nya skulder företaget ådrog sig 1996 skulle uppgå till 4,8 %, enligt företagets balansräkning per den 31 december 1996 (74). En sådan räntesats stämmer med de faktiska finansiella kostnader som France Télécom vid den tiden hade för att finansiera det särskilda bidraget. Det verkar dock rimligt att inte låta diskonteringsräntan bero på de val företaget gjorde på den tiden utan att i stället använda den objektiva referens som kommissionen använder i sitt meddelande som är tillämpligt beträffande diskonteringsräntan (75).
(183)
Sammanfattningsvis är det i det aktuella fallet inte lämpligt att använda en annan referensränta än den som följer av kommissionens meddelande som är tillämpligt i ärendet och att därmed göra avsteg från de regler som kommissionen fastställt och meddelat medlemsstaterna.
Tabell 5
Finansiella flöden för France Télécom till följd av 1996 års reform (1997-2011)
(milj. euro)
År
Utbetalda pensioner
(A)
Kompensation och överkompensation
(B)
Årliga bidrag
(C)
Fördel för FT
(D)
(A + B - C) (76)
Engångsavgift 1 jan.
(E)
Ränta
(F)
Engångsavgift 31 dec.
(E + F - D)
1997 (77)
[…]
[…]
[…]
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
[…]
[…]
[…]
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
[…]
[…]
[…]
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
[…]
[…]
[…]
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
[…]
[…]
[…]
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
[…]
[…]
[…]
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
[…]
[…]
[…]
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
[…]
[…]
[…]
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
[…]
[…]
[…]
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
[…]
[…]
[…]
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
[…]
[…]
[…]
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
[…]
[…]
[…]
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
[…]
[…]
[…]
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
[…]
[…]
[…]
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
(uppskattat värde)
[…]
[…]
[…]
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Med en kapitalisering till en diskonteringsränta på 5,53 %, bör engångsavgiften fram till första kvartalet 2012 (78) kompensera för den minskning av de årliga kostnaderna som France Télécom har åtnjutit genom 1996 års reform.
(185)
Sluttiden för denna kompensation som neutraliserar effekterna av reformen skulle för övrigt på några månader när sammanfalla med det faktiska uttömmandet av resurserna hos det statliga förvaltningsorgan som har till uppgift att förvalta det särskilda bidraget från France Télécom, vilket beräknats inträffa den 31 december 2011. Till diskonteringsanalysen tillkommer också det faktum att det särskilda bidraget i alla händelser faktiskt skulle ha varit förbrukat. Därmed skulle det inte ha funnits några belopp som inte återbetalats till staten och som kunde ha omfördelats på annat sätt än så som föreskrivits genom tillämpliga finanslagar.
(186)
På grund av inbetalningen av det särskilda bidraget 1997 är det därför berättigat att France Télécom inte ålagts att betala ett extra årligt bidrag för perioden från den 1 januari 1997 fram till ett datum efter den 31 december 2010 som ännu inte exakt fastställts. Eftersom siffrorna i tabell 5 för 2011 och för kompensationen och överkompensationen bara är uppskattningar måste nämligen det exakta datumet fastställas av Republiken Frankrike på grundval av de slutliga datumen för betalningarna, de slutliga belopp som betalats ut i förmåner samt de minskade avgifterna och andra fördelar för France Télécom som följer av 1996 års lag, enligt de beräkningsprinciper som anges i tabell 5.
(187)
Efter neutraliseringen av effekterna av det särskilda bidraget och uttömmandet av de resurser som betalats till staten kommer i gengäld det stöd som 1996 beviljades France Télécom att få full effekt och ge France Télécom en fördel i förhållande till konkurrenterna. Stödet kan då bara vara berättigat om det villkoras av att France Télécom betalar ett bidrag med befriande verkan som beräknas till en nivå som garanterar lika konkurrensvillkor. Således, om ingen ändring hade gjorts av bestämmelserna i 1990 års lag i dess lydelse enligt 1996 års lag och i de därmed sammanhängande tillämpliga bestämmelserna, i den mån dessa föreskriver att bidraget med befriande verkan ska beräknas så att det utjämnar nivåerna för obligatoriska lönebaserade sociala avgifter och skatter mellan France Télécom och övriga företag inom telesektorn som omfattas av civilrättsliga bestämmelser om sociala förmåner, och att den beräkningen endast ska tillämpas för de risker som är gemensamma för privatanställda och statstjänstemän, skulle det stöd som beviljats France Télécom fram till upphörandet av de finansiella åtaganden som staten tagit på sig i France Télécoms ställe enligt 1996 års lag inte uppfylla proportionalitetsprincipen.
(188)
För att stödet ska uppfylla kriteriet om det gemensamma intresset enligt artikel 107.3 c i EUF-fördraget och anses vara förenligt krävs alltså att det uppfyller de kriterier som anges i detta beslut.
7. VILLKOR FÖR STÖDETS FÖRENLIGHET I FRAMTIDEN
(189)
Republiken Frankrike måste följaktligen ändra sin lagstiftning för fastställande, beräkning och uttag av det bidrag med befriande verkan som France Télécom ska betala, så att det utjämnar nivåerna för obligatoriska lönebaserade sociala avgifter och skatter mellan France Télécom och övriga företag inom telesektorn som omfattas av civilrättsliga bestämmelser om sociala förmåner. Dessutom måste beräkningsmetoderna och -parametrarna fastställas på ett öppet och objektivt sätt och kunna kontrolleras och överklagas.
(190)
Vid beräkningen av bidraget med befriande verkan måste Republiken Frankrike också effektivt utjämna nivåerna för obligatoriska lönebaserade sociala avgifter och skatter mellan France Télécom och övriga företag inom telesektorn som omfattas av civilrättsliga bestämmelser om sociala förmåner med beaktande även av de risker som inte är gemensamma för privatanställda och tjänstemän som är anställda vid France Télécom.
(191)
I Republiken Frankrikes synpunkter, som utvecklas mer ingående i de uppdaterade bilagorna III och V, har de franska myndigheterna gjort uppskattningar av nivån på det bidrag med befriande verkan som France Télécom skulle ha betalat sedan 1997 (se tabell 4) om de icke gemensamma riskerna hade tagits med i beräkningen (nedan kallad den justerade nivån). Den justerade nivån omfattar både avgifterna för arbetslöshetsförsäkring och försäkring mot utebliven löneutbetalning, som höjer nivån, och de specifika avgifter som France Télécoms konkurrenter inte betalar, som solidaritetsbidraget på 1 % och kontantförmånerna vid avbrott i arbetet som omfattas av France Télécoms egenförsäkring, vilka minskar nivån. Resultatet blir en nivå som ligger cirka 7 procentenheter högre än den nivå som faktiskt tillämpas för närvarande.
(192)
Denna nivå garanterar lika konkurrensvillkor i stället för de bara delvis lika konkurrensvillkor som infördes genom 1996 års lag, samtidigt som France Télécoms särskilda sociala avgifter beaktas. Kommissionen bestrider alltså inte de principer, beräkningsunderlag eller beräkningsmetoder som Republiken Frankrike har använt för att fastställa en justerad nivå på bidraget med befriande verkan för att utjämna nivåerna för obligatoriska lönebaserade sociala avgifter och skatter mellan France Télécom och övriga företag inom telesektorn som omfattas av civilrättsliga bestämmelser om sociala förmåner, såsom de anges i de uppdaterade synpunkterna från Republiken Frankrike och beskrivs och detaljförklaras i bilagorna III och V till dessa synpunkter.
(193)
Följaktligen bör Republiken Frankrike, vid den årliga beräkningen av den nivå på bidraget som garanterar lika konkurrensvillkor, använda de principer, beräkningsunderlag och beräkningsmetoder som nämns i synpunkterna som avses i skäl 191. Särskilt bör den justerade nivån omfatta såväl avgifterna för arbetslöshetsförsäkring och försäkring mot utebliven löneutbetalning och de specifika avgifter som France Télécoms konkurrenter inte betalar, som solidaritetsbidraget på 1 % och kontantförmånerna vid avbrott i arbetet som omfattas av France Télécoms egenförsäkring.
(194)
Denna utjämning i praktiken kommer att garantera lika konkurrensvillkor mellan France Télécom och dess konkurrenter samt garantera att stödet som trädde i kraft 1996 blir proportionerligt och förenligt med den inre marknaden.
8. SLUTSATSER
(195)
Kommissionen konstaterar att Republiken Frankrike, genom 1996 års reform av finansieringen av pensionerna för statstjänstemän vid France Télécom har genomfört ett statligt stöd som alltsedan ikraftträdandet står i strid med artikel 108.3 i EUF-fördraget.
(196)
Genomförandet av detta stöd sedan 1997 har medfört en lättnad av France Télécoms årliga sociala kostnader. Denna effekt har dock neutraliserats, åtminstone fram till 2010, genom betalningen av det särskilda schablonbidrag som föreskrivs i reformen. Neutraliseringen motiverar att de villkor som kan skapa lika konkurrensvillkor mellan France Télécom och dess konkurrenter i fråga om avgifter och som kan göra stödet förenligt med den inre marknaden tillämpas från och med ett datum efter den 31 december 2010, vilket återstår att fastställa.
(197)
I den mån och under förutsättning att Republiken Frankrike vid beräkningen av det bidrag med befriande verkan som France Télécom ska betala beaktar nivåerna för obligatoriska lönebaserade sociala avgifter och skatter för France Télécom och för övriga företag inom telesektorn som omfattas av civilrättsliga bestämmelser om sociala förmåner, med beaktande även av de risker som inte är gemensamma för privatanställda och statstjänstemän, kan den reform som infördes genom 1996 års lag förklaras förenlig med den inre marknaden med tillämpning av artikel 107.3 c i EUF-fördraget. Republiken Frankrike ska alltså vidta de åtgärder som är nödvändiga för att uppfylla det villkor som anges i detta skäl, särskilt lagstiftande och reglerande åtgärder.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Det statliga stöd som följer av minskningen av de belopp som ska betalas till staten som motprestation för beräkning och utbetalning av pensioner som beviljats enligt civil- och militärpensionslagen till tjänstemän vid France Télécom med tillämpning av lag nr 96-660 av den 26 juli 1996 om det statliga bolaget (entreprise nationale) France Télécom, som ändrar lag nr 90-568 av den 2 juli 1990 om organisationen av den offentliga post- och telekommunikationsverksamheten, är förenligt med den inre marknaden enligt villkoren i artikel 2.
Artikel 2
Arbetsgivarbidraget med befriande verkan som ska betalas av France Télécom enligt artikel 30 c i lag nr 90-568 av den 2 juli 1990 om organisationen av den offentliga post- och telekommunikationsverksamheten, ska beräknas och uppbäras så att det utjämnar nivåerna för alla obligatoriska lönebaserade sociala avgifter och skatter mellan France Télécom och övriga företag inom telesektorn som omfattas av civilrättsliga bestämmelser om sociala förmåner.
För att uppfylla detta villkor måste Republiken Frankrike senast sju månader från delgivningen av detta beslut göra följande:
a)
Ändra artikel 30 i lag nro90-568 av den 2 juli 1990 om organisationen av den offentliga post- och telekommunikationsverksamheten samt de förordningar och andra rättsakter som antagits för tillämpningen av denna, så att underlaget för beräkning och betalning av det arbetsgivarbidrag med befriande verkan som France Télécom ska betala inte begränsas till de risker som är gemensamma för privatanställda och statstjänstemän utan även omfattar icke gemensamma risker.
b)
Från och med det datum då det särskilda bidrag som inrättats genom lag nr 96-660 av den 26 juli 1996, kapitaliserat enligt den diskonteringsränta som följer av tillämpningen av kommissionens tillämpliga meddelande om metoden för fastställande av referensräntan och diskonteringsräntan, är lika stort som de bidrag och avgifter som France Télécom skulle ha fortsatt betala enligt artikel 30 i lag nro90-568 av den 2 juli 1990 i dess ursprungliga lydelse, avkräva France Télécom ett arbetsgivarbidrag med befriande verkan som beräknas enligt de metoder som anges i led a med beaktande av både gemensamma och icke gemensamma risker för privatanställda och statstjänstemän.
Artikel 3
1. Inom två månader från delgivningen av detta beslut ska Republiken Frankrike till kommissionen överlämna en detaljerad beskrivning av de åtgärder som planeras eller redan har vidtagits för att följa beslutet. Republiken Frankrike ska särskilt meddela kommissionen följande:
a)
Hur arbetet med ändringarna av lagstiftning och förordningar som avses i artikel 2 framskrider.
b)
De slutgiltiga beloppen för kompensationer och bidrag för år 2011 och i förekommande fall de planerade beloppen för år 2012, med beaktande av bland annat det eventuella saldot av det särskilda bidragets kapitaliserade belopp.
c)
Beloppen för arbetsgivarbidraget med befriande verkan som beräknats enligt de metoder som anges i artikel 2 för de kommande betalningarna, i avvaktan på lagändringen.
d)
Betalning av arbetsgivarbidrag som skett efter det att det särskilda bidrag som inrättats genom lag nr 96-660 av den 26 juli 1996, kapitaliserat enligt den diskonteringsränta som följer av tillämpningen av kommissionens tillämpliga meddelande om metoden för fastställande av referensräntan och diskonteringsräntan, inte längre neutraliserar effekterna av 1996 års reform.
2. Republiken Frankrike ska hålla kommissionen underrättad om de nationella åtgärderna som vidtagits för att verkställa detta beslut. På kommissionens begäran ska Republiken Frankrike omedelbart lämna all information om de åtgärder som planeras eller redan har vidtagits för att följa beslutet.
Artikel 4
Detta beslut riktar sig till Republiken Frankrike.
Utfärdat i Bryssel den 20 december 2011.