ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. prosince 2011
o státní podpoře C 85/01 v podobě opatření ad hoc, která provedlo Portugalsko ve prospěch společnosti RTP
(oznámeno pod číslem K(2011) 9429)
(Pouze anglické znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/365/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec (1) této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Prostřednictvím tří stížností z let 1993, 1996 a 1997 podaných soukromou televizní společností Sociedade Independente de Comunicação, S. A. (dále jen „SIC“) byla Komise informována o řadě opatření ad hoc a ročních vyrovnávacích opatření, která Portugalsko provádělo ve prospěch portugalské veřejnoprávní televizní společnosti, Radiotelevisão Portuguesa, S. A. (dále jen „RTP“).
(2)
Dopisem ze dne 15. listopadu 2001 informovala Komise portugalské orgány, že se s ohledem na řadu opatření ad hoc ve prospěch společnosti RTP rozhodla zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES.
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství (3). V článku 1 rozhodnutí Komise 2005/406/ES ze dne 15. října 2003 o opatřeních ad hoc, která provedlo Portugalsko ve prospěch společnosti RTP, bylo následně konstatováno, že některá tato opatření, konkrétně státní podpora ve výši 68,006 miliardy PTE, kterou Portugalsko poskytlo společnosti RTP formou dohody uzavřené se Správou sociálního zabezpečení v roce 1993, navyšování kapitálu v období 1994-1997 a půjčka z roku 1998, jsou slučitelná se společným trhem ve smyslu čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (4). V článku 2 uvedeného rozhodnutí se mimoto uvádělo, že některá opatření nezahrnují státní podporu, konkrétně osvobození od registračních poplatků, platba za převod sítě pro šíření televizního signálu, úlevy z plateb ročního poplatku za používání sítě, protokol o podpoře kinematografie, emise dluhopisů a plán na restrukturalizaci na období 1996-2000.
(4)
Dne 26. června 2008 Soud prvního stupně ve věci T-442/03 (5) část rozhodnutí 2005/406/ES zrušil, a to ze dvou důvodů. Soud zrušil článek 2 uvedeného rozhodnutí, jelikož zjistil, že „osvobození od registračních poplatků“ nepředstavuje státní podporu. Soud konstatoval, že úkolem Komise bylo zjistit ve vztahu k jednorázové výhodě spočívající v osvobození od platby registračních poplatků a odměn týkajících se přeměny na akciovou společnost (dále jen „dočasné osvobození“), zda spadá do logiky portugalského právního systému, že se přeměna veřejných podniků na akciové společnosti provádí zákonem, nebo zda použití zákona představovalo odchylku, jejímž cílem ve skutečnosti bylo poskytnout veřejným podnikům výhodu ve vztahu k jiným podnikům.
(5)
Pokud jde o trvalou výhodu vyplývající z neomezeného osvobození od registračních poplatků a odměn za všechny akty zápisu, registrace nebo záznamu, které bylo přiznáno společnosti RTP (dále jen „trvalé osvobození“), Soud konstatoval, že ačkoliv osvobození nebylo ve skutečnosti pravděpodobně trvalé (viz body 73 a 79 rozsudku), nemění to nic na zjištění, že Komise neprokázala obecnou povahu tohoto osvobození. Soud dále uvedl, že i když Portugalsko mohlo společnost RTP přeměnit na akciovou společnost, jelikož to považovalo za nezbytné pro plnění úkolu veřejné služby, nebylo to doloženo dostatečnými důkazy.
(6)
Soud zamítl žaloby týkající se zjištění v rozhodnutí 2005/406/ES, že se emise dluhopisů z roku 1994 a úlevy z plateb licenčního poplatku nepovažují za státní podporu.
(7)
Co se týká slučitelnosti opatření státní podpory (článek 1 rozhodnutí 2005/406/ES), Soud shledal, že se Komise nemohla opírat o zprávy o veřejné službě a údaje obsažené v těchto zprávách, aniž by měla pro tyto zprávy k dispozici zprávu o externím auditu, jak vyžadují vnitrostátní právní předpisy. Komise proto nemohla dospět k závěru, že opatření státní podpory jsou slučitelná se společným trhem ve smyslu čl. 86 odst. 2 Smlouvy (nyní čl. 106 odst. 2 SFEU a „vnitřní trh“) (6). Soud článek 1 rozhodnutí 2005/406/ES zrušil.
(8)
Po vynesení rozsudku Soudu ve věci T-442/03 upozornila Komise zúčastněné strany na obnovení vyšetřovacího řízení v dané věci a vyzvala třetí strany k podání připomínek (7).
(9)
Dne 10. března 2009 obdržela Komise připomínky stěžovatele, které byly dne 8. dubna 2009 předány Portugalsku. Další připomínky stěžovatele byly obdrženy dne 17. června 2009 a Portugalsku byly předány dne 28. července 2009. Portugalsko na oba soubory připomínek odpovědělo dopisy ze dne 7. a 8. září 2009. Portugalsko zaslalo Komisi další informace dne 23. února 2010, 4. března 2010 a 15. dubna 2010. Dne 10. května 2010 zaslala Komise Portugalsku žádost o informace, v níž zejména požadovala, aby byly provedeny nezávislé externí audity zpráv o veřejné službě pro období 1992-1997.
(10)
Portugalsko na žádost Komise o informace odpovědělo dopisem ze dne 8. června 2010 a požadované zprávy o externích auditech zpráv o veřejné službě poskytlo dopisem ze dne 12. srpna 2010. Další informace Portugalsko poskytlo v dopise ze dne 29. září 2010. Dne 29. března 2011 se uskutečnila schůzka s Portugalskem a další informace poskytlo Portugalsko Komisi dne 17. června 2011, 25. srpna 2011 a 26. října 2011.
Dopisem zaevidovaným dne 15. prosince 2011 Portugalsko výjimečně souhlasilo s přijetím tohoto rozhodnutí v angličtině jako v závazném znění.
(11)
Toto rozhodnutí se zabývá pouze opatřeními ad hoc, jichž se týkalo rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení. Některá opatření, o nichž bylo v rozhodnutí 2005/406/ES prohlášeno, že nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, nebyla Soudem v rozsudku ve věci T-442/03 zrušena, a článek 2 rozhodnutí 2005/406/ES proto nabyl právní moci. Tato opatření se týkají platby za převod sítě pro šíření televizního signálu, úlevy z plateb ročního poplatku za používání sítě, protokolu o podpoře kinematografie, emise dluhopisů a plánu na restrukturalizaci na období 1996-2000. Jak však Soud požadoval v rozsudku ve věci T-442/03, Komise znovu posoudí dočasné a trvalé osvobození od notářských poplatků a registračních poplatků a nákladů na zveřejnění.
Toto rozhodnutí se zaměřuje na finanční vztahy mezi společností RTP a Portugalskem v období 1992-1998, pokud jde o dohodu se Správou sociálního zabezpečení z roku 1993, navyšování kapitálu v období 1994-1997 a půjčku z roku 1998. Toto rozhodnutí se nezabývá otázkami právní klasifikace a slučitelnosti ročních vyrovnávacích plateb poskytovaných společnosti RTP se Smlouvou, jimiž se zaobíralo rozhodnutí Komise ze dne 22. března 2006 ve věci č. E 14/05 (8). Dne 4. července 2006 mimoto Komise přijala rozhodnutí ve věci NN 31/06 týkající se dohody o financování restrukturalizace společnosti RTP (9).
(12)
K získání úplné „představy“ o finančních vztazích mezi Portugalskem a společností RTP v období, jehož se týká šetření Komise v daném případě, musí Komise uvážit nejen opatření ad hoc, nýbrž rovněž finanční podporu, která byla společnosti RTP poskytnuta formou ročních vyrovnávacích plateb. Rozhodnutí se proto zabývá i ročními vyrovnávacími platbami, a to v míře, která je nezbytná pro objasnění odůvodnění Komise ohledně opatření ad hoc.
II. PODROBNÝ POPIS DOTYČNÝCH ZÁLEŽITOSTÍ
A. OPATŘENÍ VE PROSPĚCH SPOLEČNOSTI RTP
A.1 POPIS PŘÍJEMCE PODPORY, SPOLEČNOSTI RTP
(13)
Společnost RTP (v té době Rádio e Televisão Portuguesa, S.A.R.L) vznikla jako veřejný podnik na základě listiny ze dne 15. prosince 1955 po rozhodnutí Portugalska založit veřejnoprávní televizní společnost, které bude udělena koncese na provozování veřejnoprávního televizního vysílání (10). Smlouva o udělení koncese na poskytování veřejné služby byla podepsána dne 16. ledna 1956.
(14)
Nařízením vlády č. 674-D/75 ze dne 2. prosince 1975 byla společnost RTP zestátněna. Uvedeným nařízením vlády byla společnost RTP přeměněna na veřejný podnik s názvem „Radiotelevisão Portuguesa, E.P.“, na nějž byla na základě nařízení vlády převedena veškerá zákonná práva a povinnosti jeho předchůdce.
(15)
Až do 80. let minulého století měla společnost RTP na vnitrostátním televizním trhu monopolní postavení. Provozovala dva televizní kanály, RTP 1 a RTP 2. V 90. letech začala čelit konkurenci ze strany soukromých televizních společností poté, co Portugalsko v únoru 1992 udělilo společnostem SIC a TVI licenci na provozování třetího resp. čtvrtého kanálu (11).
(16)
Zákonem č. 21/92 ze dne 14. srpna 1992 byla společnost RTP, E:P. přeměněna na akciovou společnost s názvem „Radiotelevisão Portuguesa, S. A.“ a byly schváleny její nové stanovy.
(17)
Společnost RTP vyvíjí činnosti v rámci veřejnoprávního vysílání i obchodní činnosti. Společnost může ze zákona vykonávat jakoukoli činnost, ať už obchodní nebo provozní, která souvisí s činností televizní společnosti (12).
(18)
Obchodní činnosti vyvíjí společnost RTP prostřednictvím finanční účasti v jiných společnostech, které jsou právně odděleny od společnosti RTP a které mají vlastní strukturu a vlastní účetní systém.
A.2 OPATŘENÍ (13)
(19)
Roční vyrovnávací platby pro společnost RTP představují hlavní mechanismus pro poskytování náhrady společnosti RTP za její závazky veřejné služby. V období 1992-1998 obdržela společnost RTP roční vyrovnávací platby v celkové výši 66,495 miliardy PTE (přibližně 332 milionů EUR) (14) k pokrytí nákladů vyplývajících z plnění závazků veřejné služby. Právním základem pro roční vyrovnávací platby je článek 5 zákona č. 21/92 (15).
(20)
Tabulka 1 znázorňuje rozdělení ročních vyrovnávacích plateb poskytnutých společnosti RTP v období 1992-1998, jehož se týká toto rozhodnutí.
Tabulka 1
Výše ročních vyrovnávacích plateb v období 1992-1998
(v milionech PTE a EUR)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
6 200
7 100
7 145
7 200
14 500
10 350
14 000
26,9 EUR (16)
35,4 EUR
35,6 EUR
35,9 EUR
72,3 EUR
51,6 EUR
69,8 EUR
Zdroj: usnesení rady ministrů
(21)
V době přeměny společnosti RTP na akciovou společnost lze portugalský zákon o registraci společností popsat následovně. V čl. 7 odst. 1 portugalského zákona o obchodních společnostech (Código das Sociedades Comerciais), ve znění platném v době přeměny společnosti RTP, je stanoveno, že stanovy (contrato de sociedade) obchodní společnosti musí být formálně schváleny ve formě notářské listiny.
V čl. 18 odst. 5 zákona o obchodních společnostech je stanoveno, že akt, kterým se zřizuje akciová společnost, musí být po zřízení společnosti v příslušné právní formě zapsán do obchodního rejstříku. Registrace byla povinná podle čl. 15 odst. 1 a čl. 3 písm. a) zákona o obchodním rejstříku (Código do Registo Comercial) a článku 166 zákona o obchodních společnostech.
Podle čl. 70 odst. 1 písm. a) zákona o obchodním rejstříku ve znění platném v té době musel být akt, kterým se zřizuje akciová společnost, zveřejněn v úředním věstníku (Diário da República) (viz čl. 70 odst. 2 (17)). Zveřejnění muselo být provedeno na základě úřední povinnosti registračním úřadem na náklady zúčastněné strany (viz čl. 71 odst. 1 zákona o obchodním rejstříku).
(22)
Při své přeměně na akciovou společnost v roce 1992 byla společnost RTP osvobozena od placení notářských a registračních poplatků spojených s registrací přeměny právní formy společnosti RTP z veřejného podniku na akciovou společnost. Hodnota tohoto osvobození činila 33 milionů PTE (přibližně 164 000 EUR). Podle portugalského práva musí všechny právnické společnosti běžně zaplatit poplatky vybírané při založení společnosti a změně jejích stanov či jakýchkoli jiných důležitých změnách společnosti.
(23)
Právním základem pro osvobození od registračních poplatků je čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92, který stanoví:
„tímto se schvalují stanovy společnosti RTP, SA, (…); tyto stanovy nemusí být předmětem notářského zápisu, musí však být zaregistrovány z úřední moci, bez jakýchkoliv poplatků a výloh, na základě úředního věstníku (Diário da República), ve kterém jsou zveřejněny“.
(24)
Ustanovení čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 vychází z uplatňování zákona č. 84/88 ze dne 20. července 1988 o přeměně veřejných podniků na akciové společnosti. Článek 1 zákona č. 84/88 stanoví, že veřejné podniky, a to i státní, mohou být na základě nařízení vlády přeměněny na akciové společnosti. Ustanovení tohoto článku zní takto:
„Veřejné podniky … mohou být nařízením vlády přeměněny na akciové společnosti vlastněné zcela veřejnými subjekty nebo s většinovou kapitálovou účastí veřejných subjektů v souladu s Ústavou a tímto zákonem.“
(25)
V čl. 3 odst. 2 zákona č. 84/88 o přeměně veřejných podniků na akciové společnosti je rovněž stanoveno, že takovéto nařízení vlády musí schválit stanovy akciové společnosti. Podle čl. 3 odst. 3 zákona č. 84/88 představuje toto nařízení vlády dostatečný dokument pro všechny potřebné registrační úkony (18).
(26)
Podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 byla společnost RTP osvobozena od placení jakýchkoliv dalších registračních poplatků přímo spojených se změnou právní formy společnosti. Ustanovení čl. 11 odst. 2 zní takto:
„Všechny akty zápisu, registrace a záznamu u jakýchkoliv rejstříkových služeb, správních nebo veřejných subjektů, zejména národního rejstříku právnických osob, rejstříku hypoték a evidence vozidel se uskuteční na základě prostého návrhu podepsaného dvěma členy správní rady společnosti a jsou osvobozeny od všech daní a poplatků.“
(27)
Podle Portugalska vychází ustanovení čl. 11 odst. 2 z uplatňování nařízení vlády č. 404/90 (19) a potvrzuje, že se na společnost RTP vztahuje ustanovení o obecné použitelnosti. Na základě článku 1 tohoto zákona může být podnikům, které do 31. prosince 1993 přistoupily k aktům spolupráce nebo spojení, přiznáno osvobození od daně z převodu majetku potřebného v souvislosti s přikročením ke spolupráci či spojení. Článek 1 uvedeného zákona rovněž umožňuje osvobození od poplatků a ostatních právních výloh, které mohou být splatné při provádění těchto aktů.
(28)
Portugalsko uvedlo, že po své přeměně na akciovou společnost společnost RTP v minulosti několikrát zaplatila notářské a registrační poplatky spojené s některými navýšeními kapitálu a jinými operacemi (20).
(29)
V období 1983-1989 se „nahromadil“ dluh společnosti RTP vůči Správě sociálního zabezpečení ve výši 2,189 miliardy PTE v důsledku neplacení příspěvků na sociální zabezpečení. Dluh vznikl kvůli sporu mezi společností RTP a Správou sociálního zabezpečení ohledně výkladu pravidel pro odvody příspěvků na sociální zabezpečení v souvislosti s přesčasovými hodinami a odměnami umělců.
(30)
Výklad Správy sociálního zabezpečení vycházel z čl. 2 písm. e) prováděcího nařízení č. 12/83 ze dne 12. února 1983. Aby se obě zúčastněné strany vyhnuly soudnímu řízení, podepsaly dohodu, podle níž se Správa sociálního zabezpečení vzdala úroků z prodlení a akceptovala splácení dluhu podle splátkového kalendáře. Po urovnání právního sporu nebylo prováděcí nařízení zrušeno.
(31)
Dne 6. května 1993 bylo společným nařízením ministerstva financí a ministerstva sociálních věcí povoleno splácení dluhu podle splátkového kalendáře ve 120 měsíčních splátkách a byly prominuty pokuty a úroky ve výši 1,206 miliardy PTE (6 milionů EUR).
(32)
Podmínky povolující výjimečná opatření k vyrovnání dluhů společnosti RTP vůči Správě sociálního zabezpečení jsou stanoveny v nařízení vlády č. 411/91. V čl. 2 odst. 1 tohoto nařízení je uvedeno, že povolení musí být nezbytné pro zajištění životaschopnosti zadlužené společnosti a o opatření lze požádat mimo jiné z toho důvodu, že (jak je stanoveno v čl. 2 písm. d) nařízení vlády) zadlužená společnost „byla předmětem obsazení, samosprávy nebo zásahu státu“.
(33)
V období 1994-1997 Portugalsko každoročně navyšovalo kapitál společnosti RTP. Následující tabulka ukazuje přehled jednotlivých navýšení kapitálu, jež dosáhla celkové výše 46,800 miliardy PTE (233 milionů EUR).
Tabulka 2
Navyšování vlastního kapitálu společnosti RTP v období 1994-1997
(v milionech PTE)
Rok
1994
1995
1996
1997
Navýšení vlastního kapitálu
10 000
12 800
10 000
14 000
Vlastní kapitál ke dni 31. prosince
22 708
35 508
45 508
59 508
Zdroj: Rozvahy společnosti RTP
(34)
Smlouvy o veřejné službě, které Portugalsko uzavřelo se společností RTP, počítají s účastí státu na investicích společnosti RTP, přednostně ve formě navyšování kapitálu (21).
(35)
V prosinci 1998 byla mezi Fondem regulace veřejného dluhu (Fundo de Regularização da Dívida Pública) a společností RTP uzavřena smlouva o podřízené půjčce, která stanovila podmínky poskytnutí půjčky ve výši 20 miliard PTE (99,8 milionu EUR) určené k navýšení kapitálu společnosti RTP.
(36)
Fond regulace veřejného dluhu spravuje Ústav pro správu státního úvěru (Instituto de Gestão de Crédito Público), který odpovídá za řízení dluhu portugalského státu a za provádění centrálního programu půjček v souladu se zákonem o státním dluhu (22) a pokyny stanovenými portugalskou vládou. Ústav pro správu státního úvěru podléhá portugalskému ministerstvu financí (23).
(37)
Ode dne, kdy byla příslušná částka dána k dispozici společnosti RTP, se z půjčky platily roční úroky, a to na základě 12měsíční sazby Lisbor, vypočítané k prvnímu dni každého období a navýšené o 20 základních bodů (24).
(38)
Podle smlouvy měla být půjčka splacená do 31. prosince 2003, přičemž se tato lhůta mohla na základě vzájemné dohody prodloužit o jeden až dva roky. Společnost RTP neplatila z půjčky úroky, jelikož smlouva stanoví, že splatné úroky spojené s prvními čtyřmi ročními splátkami se mají kapitalizovat (25).
(39)
Smlouva uzavřená mezi Fondem regulace veřejného dluhu a společností RTP v prosinci 1998 byla vypracována v souladu s pokyny obsaženými ve společném usnesení státních tajemníků pro sdělovací prostředky, státní pokladnu a finance ze dne 17. prosince 1998.
B. FINANČNÍ SITUACE SPOLEČNOSTI RTP
(40)
Jak ukazuje následující tabulka, společnost RTP vykázala v období, kterého se týkalo šetření Komise, ztráty. V roce 1996 se finanční situace společnosti RTP zhoršila natolik, že čistý vlastní kapitál dosáhl záporné hodnoty.
Tabulka 3
Hospodářské a finanční údaje společnosti RTP pro období 1993-1998
(v milionech PTE)
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Čisté zisky (ztráty)
(7 883)
(19 558)
(26 581)
(18 512)
(32 223)
(25 039)
Čistý vlastní kapitál
1 557
8 071
4 269
(4 274)
(20 586)
(50 827)
Aktiva
39 418
42 262
56 078
67 654
62 340
83 843
Finanční dluhy (26)
22 402
26 855
30 258
44 922
44 885
92 775
Zdroj: finanční výkazy společnosti RTP
C. ZÁVAZKY VEŘEJNÉ SLUŽBY ULOŽENÉ SPOLEČNOSTI RTP BĚHEM OBDOBÍ 1992-1998
(41)
Společnost RTP musí provozovat veřejnoprávní televizní vysílání. Definici, přidělení a financování této služby upravují různé právní předpisy.
(42)
Zákon č. 58/90, který upravuje činnost v oblasti televizního vysílání, stanovil podmínky platné pro soukromé televizní společnosti a rovněž povinnost státu zajistit veřejnoprávní televizní vysílání (27). Pokud jde o stanovy společnosti RTP, zákon č. 21/92 vymezuje hlavní závazky veřejné služby a financování této služby.
(43)
Veřejná služba a její financování jsou podrobněji popsány ve dvou smlouvách o veřejné službě uzavřených mezi společností RTP a portugalským státem (dále jen „předešlá smlouva o veřejné službě“ nebo „nová smlouva o veřejné službě“ či „smlouvy o veřejné službě“, pokud se odkazuje na obě smlouvy) (28).
(44)
Článek 4 zákona č. 21/92 stanoví, že mezi Portugalskem a společností RTP má být uzavřena smlouva o udělení koncese, a určuje hlavní závazky veřejné služby, které mají být v rámci této služby plněny. Ustanovení čl. 4 odst. 2 uvedeného zákona stanoví obecné zásady, které musí společnost RTP dodržovat při výkonu své koncesionářské činnosti (29), zatímco čl. 4 odst. 3 zákona uvádí povinnosti v oblasti veřejnoprávního televizního vysílání (30).
(45)
Smlouvy o veřejné službě potvrzují závazky veřejné služby uložené společnosti RTP. Společnosti RTP jsou za prvé uloženy obecné povinnosti a povinnosti týkající se programového obsahu (31). Společnost RTP musí provozovat veřejnoprávní televizní vysílání, v jehož rámci má využívat dva kanály a pro obyvatelstvo pevninského Portugalska zajišťovat celostátní pokrytí. První kanál má obecnější charakter a měl by nabízet obecnější programovou strukturu. Druhý kanál by se měl více zaměřovat na specifické publikum a nabízet vzdělávací, kulturní a vědecké programy. Jeden z kanálů musí pokrývat autonomní oblasti Azory a Madeira.
(46)
Smlouvy o veřejné službě za druhé ukládají společnosti RTP zvláštní povinnosti, pokud jde o programovou strukturu (32). Existují normy vztahující se na kvalitu (např. pluralismus, nestrannost informací, atd.) a obsah programů (nové hrané filmy, sportovní programy, programy pro děti, portugalská kultura, domácí zprávy a zábavné programy). Společnost RTP musí poskytovat vysílací čas určeným subjektům, podporovat kinematografii a ostatní formy audiovizuální tvorby, podporovat tvorbu vzdělávacích nebo výchovných programů, zajistit výměnu programů s autonomními oblastmi Azory a Madeira a podporovat spolupráci s ostatními veřejnoprávními televizními společnostmi v Evropské unii. Společnost RTP musí plnit rovněž zvláštní povinnosti v oblasti programové struktury v rámci mezinárodní spolupráce. Společnost RTP musí například vyrábět a vysílat programy pro portugalské komunity v zahraničí, pro africké země, v nichž je úředním jazykem portugalština, a pro Macao. Společnost RTP musí zajistit činnost společnosti RTP Madeira a RTP Azory a udržovat produkční centra a odloučená zahraniční pracoviště.
(47)
Smlouvy o veřejné službě za třetí ukládají společnosti RTP zvláštní povinnosti. Společnost RTP musí například udržovat audiovizuální archívy, zavádět do svého vybavení a činností technické inovace, podporovat nadaci Národního divadla S. Carlose (Fundação do Teatro Nacional de S. Carlos) a poskytovat jiné služby, které budou upřesněny ad hoc.
(48)
Na základě článku 5 zákona č. 58/90 byla společnosti RTP na dobu 15 let, kterou je možno prodloužit o dalších 15 let, udělena koncese na veřejnoprávní televizní vysílání, která se vztahuje na příslušné frekvence prvního a druhého kanálu. Článek 4 zákona č. 21/92 stanoví, že společnost RTP je koncesionářem veřejnoprávního televizního vysílání. Doložka 1 písm. a) smluv o veřejné službě potvrzuje, že společnost RTP je provozovatelem veřejnoprávního televizního vysílání (33).
(49)
Smlouvy o veřejné službě (34) ustavují Kontrolní radu (Conselho de Opinião) složenou ze zástupců z různých oblastí veřejného života, která může zasáhnout s cílem posoudit, zda společnost RTP plní své obecné a zvláštní závazky v oblasti veřejnoprávního televizního vysílání.
(50)
Společnost RTP musí ministru financí každoročně předkládat plán činností a rozpočet pro následující rok v souvislosti s plněním poslání veřejné služby (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público) spolu se stanovisky odboru auditu a Kontrolní rady společnosti RTP. Kromě toho musí předložit zprávu o plnění svých závazků veřejné služby v předchozím roce (Relatório sobre o Cumprimento das Obrigacões do Serviço Público, dále jen „zprávy o veřejné službě“) spolu se stanoviskem odboru auditu společnosti RTP (35).
(51)
Ministr financí a člen vlády odpovědný za sdělovací prostředky musí ověřovat plnění smluv o veřejné službě. Hlavní finanční inspekce (Inspecção-Geral de Finanças) kontroluje finanční plán. Každoročně je nutno provést rovněž audit zpráv o veřejné službě, a to externí specializovanou auditorskou společností (36).
(52)
Nová smlouva o veřejné službě stanoví rovněž sankce, které Portugalsko uplatní v případě neplnění smlouvy a které mohou mít podobu pokuty, zabavení, náhrady nebo zrušení smlouvy.
(53)
V období 1992-1998 nechala společnost RTP provést externí audity všech svých ročních účetních závěrek nezávislým auditorem.
(54)
Společnost RTP předložila rovněž pro všechny roky zprávy o veřejné službě vyjma zprávy o veřejné službě za rok 1992, jelikož povinnost týkající se externích auditů byla stanovena poprvé v předešlé smlouvě o veřejné službě z roku 1993. Portugalsko tvrdí, že pro roky 1995 až 1998 vydal právně nezávislý auditor ohledně zpráv o veřejné službě kladný a nezávislý výrok (37). Portugalsko rovněž uvedlo, že ke všem zprávám o veřejné službě v tomto období bylo připojeno stanovisko odboru auditu společnosti RTP a audit hlavní finanční inspekce (Inspecção-Geral de Finanças), která je nezávislá na společnosti RTP.
Situaci ohledně externích auditů zpráv o veřejné službě lze popsat takto:
(55)
Zprávy o veřejné službě pro roky 1993 a 1994 obsahovaly prohlášení o shodě potvrzující, že společnost RTP plnila své závazky veřejné služby, avšak vydané pouze vedením společnosti RTP.
(56)
Pro roky 1995, 1996, 1997 a 1998 obsahovala zpráva o veřejné službě prohlášení o shodě vydaná externím auditorem nezávislým na společnosti, Maia, Mesquita & Associados - (Revisor Oficial das Contas), že dotyčný audit nezjistil žádné záležitosti, jež by významně ovlivnily výpočet vyrovnávacích plateb pro společnost RTP, které jsou uvedeny ve zprávách pro příslušné roky.
(57)
V roce 2010 předložilo Portugalsko Komisi zevrubnější externí audity zpráv o veřejné službě pro období 1992-1997. Externí audity zpráv o veřejné službě pro uvedené období organizoval portugalský regulační orgán pro sdělovací prostředky, Entidade Reguladora para a Comunicação Social (ERC). Pro toto období je provedla společnost Pedro Roque SROC, externí auditor, který je nezávislý na společnosti RTP (38). Portugalsko poskytlo rovněž souhrnnou zprávu shrnující výsledky auditů pro všechny roky.
Pro rok 1998 již existoval externí audit zprávy o veřejné službě. Tento externí audit pro rok 1998 provedla společnost BDO Binder, externí auditor (dále jen „zpráva společnosti BDO Binder“) (39).
(58)
Úkolem auditů v období 1992-1997 bylo pro každý dotyčný rok posoudit, zda společnost RTP splnila svůj mandát stanovený ve smlouvách o veřejné službě platných v té době a zda mezi náklady veřejné služby a vyrovnávacími platbami existoval soulad. Externí audity uváděly závazky veřejné služby vyplývající ze smluv o veřejné službě, braly v potaz různé právní předpisy upravující závazky veřejné služby uložené společnosti RTP (např. zákon o televizním vysílání č. 58/90 ze dne 7. září 1990) a rovněž plán činností a rozpočet (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público) a zprávy o veřejné službě. Externí audity ověřily, zda byly dodrženy závazky veřejné služby. Ve zprávách jsou porovnány vyrovnávací platby provedené Portugalskem s náklady uvedenými ve zprávách o veřejné službě.
(59)
Pro všechny roky, které jsou předmětem šetření, tj. 1992-1997, dospěly audity k závěru, že společnost RTP v zásadě plnila své hlavní povinnosti v oblasti televizního vysílání. Ve zprávách o auditu se rovněž uvádí, že „s ohledem na soulad mezi prováděnými úkoly veřejné služby a náhradou „reálných a skutečných nákladů“ neexistují žádná významná narušení, která by měla nepříznivý dopad na dodržování právních předpisů platných v té době“. Pro všechny roky souhrnná zpráva konstatuje, že vyrovnávací platby poskytnuté Portugalskem byly nižší než částky uvedené v jednotlivých zprávách o veřejné službě. Zprávy o auditu jsou zveřejněny na internetových stránkách ERC (40). Obdobně se ani ve zprávě společnosti BDO Binder nepoukazuje na nadměrnou náhradu za poskytovanou veřejnou službu.
(60)
Článek 5 zákona č. 21/92 opravňuje společnost RTP obdržet vyrovnávací platby za závazky veřejné služby. Toto právo potvrzují smlouvy o veřejné službě.
(61)
Kromě systému ročních vyrovnávacích plateb (viz 19. bod odůvodnění) smlouvy o veřejné službě povolují financování poskytované Portugalskem na:
a)
platby za určité služby stanovené v dohodách o poskytování služeb, které podepsaly nebo se chystají podepsat státní správa a společnost RTP (41);
b)
účast státu na veškerých investicích realizovaných společností RTP, týkajících se zejména infrastruktur, které jsou potřebné pro fungování produkčních a vysílacích středisek v autonomních oblastech Azory a Madeira, audiovizuálních archívů a mezinárodního vysílání společnosti RTP a jiných technologických investicích, jež musí společnost RTP provést (42).
(62)
K určení nákladů a příjmů souvisejících se závazky veřejné služby, při kterých společnosti RTP vzniká nárok na vyrovnávací platbu, se používá systém analytického účetnictví. Smlouvy o veřejné službě upřesňují kritéria pro výpočet způsobilých nákladů za účelem poskytnutí náhrady s ohledem na každý závazek veřejné služby (43).
(63)
Na základě systému analytického účetnictví uvedeného v předchozím bodě odůvodnění rozvrhuje společnost RTP náklady a příjmy (např. zaměstnanci a vybavení) za účelem pokrytí určitého počtu činností (jako je řízení programové struktury, přímé a nepřímé náklady na programy, náklady na šíření signálu, náklady na vysílání, marketingové náklady a režijní náklady).
(64)
Přímé náklady na různé činnosti se rozdělí mezi jednotlivá nákladová střediska (např. mezi společnosti RTP 1, RTP 2, RTPi a RTP África). Nepřímé náklady se přidělí nákladovým střediskům na základě odpovídajících analytických kritérií (např. počet odvysílaných hodin) (44).
(65)
Systém analytického účetnictví má tyto znaky:
a)
podle smluv o veřejné službě je možné v souladu s metodou popsanou ve smlouvách poskytnout náhradu pouze za čisté provozní náklady. Finanční náklady, mimořádné výdaje a rezervy, které přímo nesouvisí s činností, jsou z náhrady vyloučeny (45);
b)
při výpočtu uhraditelných čistých provozních nákladů musí společnost RTP odečíst provozní příjmy plynoucí z každého závazku veřejné služby;
c)
podle předešlé smlouvy o veřejné službě nebyla možná náhrada za obecný závazek veřejné služby související s provozováním společností RTP 1 a RTP 2 a pokrytím autonomních oblastí prostřednictvím jednoho z kanálů (46);
d)
podle nové smlouvy o veřejné službě lze poskytnout náhradu za provozní náklady společností RTP 1 a RTP 2, není však přípustná žádná dodatečná náhrada, pokud čisté provozní náklady společností RTP 1 a RTP 2 překročí předpokládanou výši (47).
(66)
V souladu s metodou výpočtu nákladů popsanou v 60. až 65. bodě odůvodnění vykazuje společnost RTP čisté náklady na poskytování veřejné služby ve výročních zprávách o veřejné službě. Následující tabulka podává přehled nákladů na jednotlivé činnosti v rámci veřejné služby, které společnost RTP opravňují k obdržení vyrovnávacích plateb.
Tabulka 4
Čisté vykázané náklady veřejné služby, které lze uhradit
(v milionech PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Teletext
112,9
86,8
Provoz společnosti RTP International
882,3
1 517,4
1 826,9
1 890,8
2 059,6
3 999,1
3 712,9
RTP África
-
-
-
-
654,7
1 332,0
Přímé vysílání RTP 1 pro Azory a Madeiru
-
-
-
-
-
76,8
295,4
Audiovizuální archívy
509,1
241,6
402,7
492,7
184,9
909,4
672,1
Spolupráce s africkými zeměmi s portugalštinou jako oficiálním jazykem
186,9
128,4
172,2
148,6
144,9
202,4
200,3
Rozdíl v pokrytí
406,7
1 312,8
1 314,2
1 050,3
1 050,0
622,6
208,6
Delegace/dopiso-vatelé
797,8
658,2
681,1
642,7
583,2
457,2
211,0
Nadace Teatro Nacional de S. Carlos
50,0
55,0
60,0
60,0
60,0
60,0
Podpora kinematografie
215,0
95,0
27,5
156,5
391,1
352,8
Provoz středisek v autonomních oblastech
3 453,4
3 486,0
3 685,9
3 696,1
3 846,6
3 459,2
2 855,2
Vysílání pro specifické subjekty
482,0
350,6
151,1
94,6
80,8
Sport TV (48)
- 440,0
Čisté provozní náklady RTP 1
16 946,1
11 916,6
Čisté provozní náklady RTP 2
9 050,6
10 080,6
8 637,6
Čisté provozní náklady celkem
6 718,2
7 960,0
8 384,1
8 103,3
17 217,1
37 972,1
30 101,3
Zdroj: portugalské orgány a zprávy o veřejné službě
(67)
V následující tabulce je uveden přehled investic společnosti RTP do vybavení určeného pro činnosti v rámci veřejné služby. V tabulce jsou obsaženy skutečné investice do činností v rámci veřejné služby tak, jak jsou uvedeny v ročních finančních výkazech, a investice uvedené ve zprávách o veřejné službě. Skutečné investice do činností v rámci veřejné služby jsou vyšší než investice uvedené ve zprávách o veřejné službě.
Tabulka 5
Investice do činností v rámci veřejné služby
(v milionech PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Celkem
Finanční výkazy
2 632,6
2 102,0
2 763,9
992,7
1 480,4
4 037,4
6 054,2
20 063,2
Zprávy o veřejné službě
2 327,3
98,0
1 975,1
154,4
28,1
4 037,4
6 127,8
14 748,1
Rozdíl
305,3
2 004,0
788,8
838,3
1 452,3
0
-73,6
5 315,1
Zdroj: finanční výkazy společnosti RTP a zprávy o veřejné službě
(68)
Cílem opatření ad hoc bylo poskytnout společnosti RTP náhradu za závazky veřejné služby, které jí byly uloženy, a financovat její investice.
(69)
V Portugalsku nebyl poskytovatel veřejné služby vybrán v rámci řízení pro zadávání veřejných zakázek, v němž mají všechny zúčastněné podniky možnost uvést výši náhrady, kterou požadují za provozování koncese na veřejnoprávní televizní vysílání. Společnost RTP byla vybrána vládou, aby zajišťovala veřejnoprávní televizní vysílání.
(70)
Od roku 1992 působí na portugalském televizním trhu veřejnoprávní i soukromé televizní společnosti. Kromě společnosti RTP mají licenci na provozování televizních kanálů i soukromé televizní společnosti SIC a TVI. Společnost SIC byla prvním soukromým provozovatelem, který zahájil televizní vysílání dne 6. října 1992. Opatření ve prospěch společnosti RTP mohou narušit hospodářskou soutěž na televizním trhu.
III. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(71)
Poté, co Komise zahájila vyšetřovací řízení v dané věci, podalo připomínky k opatřením uvedeným v 21. až 39. bodě odůvodnění několik zúčastněných stran. V následujících bodech odůvodnění je uveden přehled důležitých připomínek zúčastněných stran seřazených podle druhu opatření.
(72)
V tomto oddíle jsou uvedeny pouze připomínky týkající se nevyřešených záležitostí v důsledku rozsudku Soudu ve věci T-442/03, konkrétně připomínky týkající se osvobození od notářských a registračních poplatků a nákladů na zveřejnění a rovněž připomínky týkající se ostatních opatření (dohoda se Správou sociálního zabezpečení uzavřená v roce 1993, navyšování kapitálu v období 1994-1997 a půjčka z roku 1998), jak jsou uvedena v článku 1 rozhodnutí 2005/406/ES. Tyto připomínky zúčastněných stran zahrnují názory předložené poté, co Komise vydala první rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 15. listopadu 2001, a rovněž připomínky obdržené po zveřejnění výzvy k podání připomínek dne 24. prosince 2008 (49).
(73)
Společnosti SIC a TVI uvedly, že osvobození od notářských a registračních poplatků představuje výjimku z pravidel, která jsou podle portugalského práva běžně použitelná v případě změny stanov společnosti. Společnost SIC uvedla, že rozsah výjimky není omezen na přeměnu společnosti RTP, k níž došlo v roce 1992. Na základě čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 využívá společnost RTP obecné osvobození od daní a poplatků za jakýkoli zápis a registraci.
(74)
Společnost TVI uvedla, že společnost RTP byla osvobozena rovněž od platby nákladů spojených se zveřejněním notářské listiny.
(75)
Pokud jde o navyšování kapitálu v období 1994-1997, společnost SIC, ACT - asociace soukromých televizních společností, italská soukromá televizní společnost Mediaset a společnost TVI uvedly, že by žádný racionálně jednající akcionář nenavýšil kapitál společnosti, jako je společnost RTP. Uvedené navyšování kapitálu se uskutečnilo ve společnosti s vysokým deficitem bez soudržného plánu restrukturalizace k obnovení životaschopnosti podniku.
(76)
Pokud jde o půjčku z roku 1998, společnost SIC uvedla, že s přihlédnutím ke skutečnosti, že společnost RTP byla v roce 1996 „fakticky v úpadku“, by žádná finanční instituce takovouto půjčku pro společnost RTP neschválila.
(77)
Společnost SIC zdůraznila zejména neexistenci externích auditů, jež měly být pravidelně prováděny. Poukázala rovněž na nedostatky zjištěné pro rok 1998, které byly popsány ve zprávě společnosti BDO Binder pro tento rok, což je jediný existující externí audit, jež měla Komise vzít v úvahu. Společnost poukázala na řadu kritických připomínek ve zprávě společnosti BDO Binder pro rok 1998, včetně mimo jiné překročení limitů reklamy pro televizní vysílání společnosti RTP. Společnost SIC uvedla, že podle smluv o veřejné službě musela společnost dodržovat limity reklamy a mohla například vysílat pouze určitý počet minut reklamy za hodinu. Podle zjištění ve zprávě společnosti BDO Binder toto nebylo v roce 1998 dodrženo. Společnost SIC citovala rovněž zjištění v uvedené zprávě, že nebyla zaúčtována určitá aktiva, což společnost SIC považuje za důkaz, že se neuskutečnily příslušné investice do těchto aktiv.
(78)
Po zrušení článku 1 a části článku 2 rozhodnutí 2005/406/ES Soudem v rozsudku ve věci T- T-442/03 společnost SIC uvedla, že Komise musí v tomto rozhodnutí vzít v úvahu rovněž zprávu portugalského Účetního dvora (Tribunal de Contas, dále jen „Účetní dvůr“) z června 2002 (č. 8/2002), která měla podle společnosti SIC za úkol ověřit řízení společnosti RTP a provozování veřejnoprávního televizního vysílání, pokud jde o efektivnost, účinnost a hospodárnost, a která se týkala období 1997-2000. Toto období však bylo prodlouženo do roku 1993. Společnost SIC shrnula zjištění uvedená ve zprávě a zdůraznila, že společnosti RTP chyběla strategie pro stanovení programů a nebyly dodrženy vnitřní pokyny správní rady týkající se normativu nákladů ani roční rozpočet. Společnost SIC rovněž uvedla, že Účetní dvůr poukázal na skutečnost, že Portugalsko dosud neupřesnilo, že poskytování státní podpory souvisí se skutečným plněním závazků společnosti RTP v oblasti veřejné služby.
(79)
Společnost SIC poukázala rovněž na obecná zjištění portugalského Účetního dvora týkající se smluv o veřejné službě, jež společnosti RTP poskytovaly pobídku, aby při řízení společnosti nebrala v potaz účinnost a efektivnost, což je spojeno s nejasným a nekonkrétním vymezením poslání veřejné služby.
IV. PŘIPOMÍNKY PORTUGALSKA
(80)
Co se týká osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění, Portugalsko tvrdí, že jelikož přeměna veřejného podniku na akciovou společnost (sociedade anónima) musela být provedena legislativním aktem, neexistoval žádný základ pro výběr daní a poplatků spojených s formálním schválením této přeměny formou notářské listiny a její registrací a zveřejněním.
(81)
K přeměně společnosti RTP na akciovou společnost došlo v roce 1992 s cílem zajistit, aby podléhala soukromému právu a aby se způsob jejího fungování přiblížil fungování soukromých subjektů. Pokládalo se za nezbytné poskytnout společnosti RTP prostředky a podmínky, které jí umožní co nejlépe plnit cíle v oblasti veřejné služby na trhu, který byl v rostoucí míře otevřený hospodářské soutěži. Cílem bylo umožnit, aby společnost RTP postupovala s ohledem na své činnosti a řízení stejně pružně jako „běžné“ společnosti, které působí na základě soukromého obchodního práva. Podle Portugalska byla forma akciové společnosti méně zatěžující než postupy státní kontroly, které se na společnost RTP jako veřejný podnik vztahovaly dříve, a zajišťovala tudíž lepší podmínky pro rozvoj televizních kanálů a jejich programové struktury.
(82)
Portugalsko tvrdí, že přeměna společnosti RTP v roce 1992 na základě zákona s tím, že pro formální schválení tohoto aktu nebyla zapotřebí „notářská listina“, bylo v souladu s povahou a logikou portugalského právního systému. Portugalsko v tomto ohledu připomíná, že společnost RTP byla založena v roce 1975 jako veřejný podnik na základě právního předpisu, konkrétně nařízení vlády č. 674-D/75. Jak výslovně vyžaduje zákon č. 84/88, který upravuje přeměnu veřejných podniků na akciové společnosti, tyto úkony bylo nutno provést rovněž formou právního předpisu.
Podle čl. 3 odst. 2 zákona č. 84/88, což je obecný zákon o přeměně veřejných podniků (viz 25. bod odůvodnění), musel legislativní akt za účelem přeměny veřejného podniku schválit stanovy akciové společnosti vzniklé přeměnou. To bylo v souladu se zásadou rovnocennosti aktů, podle níž lze legislativní akty pozměnit, pozastavit nebo zrušit pouze akty, které mají v hierarchii právních aktů rovnocenné postavení. Portugalsko uvedlo, že zásada rovnocennosti aktů je stanovena v portugalské ústavě (v současnosti čl. 112 odst. 5 nebo čl. 115 odst. 5 ústavy ve znění platném v době přeměny společnosti RTP v roce 1992), v níž se uvádí, že „žádný zákon nevytvoří jiné kategorie právních předpisů ani nepřizná jiným druhům aktů pravomoc vykládat, začlenit, měnit, pozastavit nebo zrušit jeho ustanovení s jakýmkoli účinkem ve vztahu k třetím stranám“. Uplatnění této zásady na přeměnu veřejných podniků podpořili autoři právních dokumentů (50). Portugalsko odkazuje rovněž na řadu rozsudků Ústavního soudu, které opakují výklad, že zákon lze vykládat pouze jiným zákonem (51), a nikoli aktem s jiným a nižším pořadím v hierarchii právních aktů.
(83)
Portugalsko tvrdí, že přeměna společnosti RTP na akciovou společnost zákonem č. 21/92 byla provedena v souladu s obecným systémem portugalského práva a nemohla být zákonně provedena pouze podle soukromého práva ve formě notářské listiny. Portugalsko uvedlo rovněž řadu příkladů jiných veřejných podniků přeměněných na akciové společnosti legislativním aktem (52).
(84)
Portugalsko odkazuje na nařízení vlády č. 267/76 ze dne 8. dubna 1976, které poprvé stanovilo obecný režim pro veřejné podniky. Toto nařízení vlády stanovilo, že veřejné podniky mohou být zřízeny pouze nařízením vlády, které musí schválit jejich stanovy. To platilo rovněž pro následné změny stanov.
(85)
Portugalsko dále odkazuje na zákon č. 84/84 ze dne 20. července 1988 (viz 25. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), který stanoví, že pro přeměnu veřejných podniků na akciové společnosti je nutné nařízení vlády a že to by mělo schválit rovněž stanovy veřejného podniku. Portugalsko proto dospělo k závěru, že pro přeměnu společnosti RTP v roce 1992 bylo za prvé zapotřebí nařízení vlády a za druhé že rovněž stanovy mohly být schváleny pouze zákonem, a nikoli notářskou listinou.
(86)
Zákon č. 58/90 ze dne 7. září 1990 mimoto vyžadoval, aby veřejnoprávní televizní vysílání zajišťovaly subjekty, jejichž výhradními nebo většinovými vlastníky jsou veřejné subjekty, a stanovy těchto subjektů musely být schváleny nařízením vlády.
(87)
Co se týká „registračních poplatků“, Portugalsko poznamenává, že ačkoliv byla registrace stanov schválených zákonem č. 21/92 osvobozena od těchto poplatků, formality v souvislosti s registrací bylo nutno provést na základě úřední povinnosti. Formality související s registrací se považovaly za nezbytné, jelikož zákon o obchodním rejstříku (Código do Registo Comercial) vyžaduje, aby akty týkající se společností byly zaregistrovány a zveřejněny. Podle Portugalska byla hodnota registračních poplatků 11 000contos (53), což se rovná 11 000 000 PTE.
(88)
Pokud jde o požadavek na zveřejnění, Portugalsko zdůraznilo, že jelikož byly stanovy společnosti RTP zveřejněny v Diário da República jako příloha zákona č. 21/92, kterým byly schváleny, byl tento požadavek splněn.
(89)
S ohledem na připomínky společnosti SIC týkající se čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 Portugalsko odpovědělo, že portugalský zákonodárce nevyhradil zvláštní daňové úlevy při přeměně podniků nebo restrukturalizaci pro veřejné podniky. Základem osvobození je nařízení vlády č. 404/90. Portugalsko uvedlo, že kromě přeměny v roce 1992 nebyla společnost RTP osvobozena od platby registračních poplatků na základě čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92. Portugalsko rovněž tvrdilo, že hodnocení čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 jako trvalého osvobození od poplatků je zapříčiněno jazykovým nedorozuměním. Místo stanovení, že nařízení vlády postačovalo pro veškeré právní účely a akty potřebné k úpravě „situace“ (tj. přeměny z roku 1992, zdůraznění přidáno), se v čl. 11 odst. 2 uvádí, že společnost RTP bude osvobozena od poplatků a odměn, které souvisí s registrací aktů v obchodních rejstřících. To podle Portugalska znamenalo, že mimo přeměnu v roce 1992 nebyla společnost RTP osvobozena od registračních poplatků. Portugalsko předložilo rovněž dokumentaci týkající se řady případů, kdy společnost RTP registrační poplatky uhradila.
(90)
Portugalsko uvedlo, že počáteční dohoda mezi Správou sociálního zabezpečení a společností RTP o stanovení splátkového kalendáře dluhu a prominutí úroků a pokut má původ v právním sporu týkajícím se ústavnosti prováděcího nařízení č. 12/83, pokud jde o povinné odvody příspěvků na sociální zabezpečení u odměn za přesčasové hodiny. Dohoda uznala výklad společnosti RTP, že odměny nepodléhaly odvodům příspěvků na sociální zabezpečení, což potvrdil i daňový expert.
(91)
Portugalsko za druhé uvedlo, že formální schválení této dohody ze strany portugalské vlády neposkytlo společnosti RTP zvláštní finanční výhodu na základě nařízení vlády č. 411/91 v porovnání s jinými podniky v podobné situaci. Portugalsko uvedlo, že se na společnost RTP vztahovala odchylka stanovená v čl. 2 odst. 1 písm. d), jelikož společnost byla předmětem zásahu státu a prošla nestabilním obdobím pod vedením správního výboru jmenovaného vládou v roce 1977 (54). Portugalsko tvrdí, že obecnou povahu výjimky vyzdvihuje skutečnost, že podle nařízení vlády č. 411/91 byla uzavřena dohoda rovněž s jednou ze zúčastněných stran.
(92)
Co se týká půjčky, Portugalsko uvedlo, že technické podmínky spojené s půjčkou stanovily, že finanční operace podléhá úrokům vypočteným podle tržních kritérií.
(93)
Portugalsko uvedlo, že navyšování kapitálu v období 1994-1998 představovalo společně s hrazením vyrovnávacích plateb nástroj financování nákladů spojených s provozováním veřejnoprávního vysílání.
(94)
Podle Portugalska se model financování, který měl společnosti RTP poskytovat náhradu za náklady veřejné služby, ukázal jako nedostatečný a způsoboval obchodní deficit. Vyrovnávací platby byly v prvé řadě vypočteny vždy pod hranicí skutečných potřeb financování veřejnoprávního televizního vysílání. Za druhé, Portugalsko tyto platby vyplácelo soustavně se zpožděním. Společnost RTP se proto musela spoléhat na financování provozních výdajů prostřednictvím bankovních úvěrů, nemohla však úroky a amortizaci započítat do výpočtu nákladů veřejné služby. Společnost RTP musela za třetí z vyrovnávacích plateb odvádět státu daň z přidané hodnoty (DPH), což snižovalo jejich čistou hodnotu.
(95)
Portugalsko uvedlo, že: i) osvobození od daní (tj. osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění); ii) úlevy z plateb za používání sítě pro šíření televizního vysílání; iii) stanovení splátkového kalendáře dluhu vůči Správě sociálního zabezpečení; iv) úhrada za převod sítě pro šíření televizního vysílání; v) protokol o podpoře kinematografie a vi) půjčka, kterou společnost RTP získala v roce 1998, nespadají pod pojem státní podpora. Co se týká slučitelnosti ostatních opatření, Portugalsko tvrdilo, že by se měla považovat za náhradu nákladů na veřejnou službu, a nikoli za státní podporu (55), případně by se jejich slučitelnost s právními předpisy Unie měla posoudit podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 106 odst. 2 SFEU).
(96)
Pokud jde o výpočet nadměrné náhrady, Portugalsko uvedlo toto:
a)
zahrnutí nákladů na provoz RTP 2 v roce 1996 jako uhraditelných nákladů na veřejnou službu je založeno na nové smlouvě o veřejné službě, podle níž nabyla vyrovnávací platba za náklady na provoz RTP 2 na základě smlouvy účinku ode dne 1. ledna 1996 (56);
b)
půjčka ve výši 20 miliard PTE by neměla být považována za náhradu, jelikož byla poskytnuta v souladu s tržními podmínkami;
c)
cílem navyšování kapitálu bylo rovněž financování investic, nejen poskytnutí finanční náhrady za uhraditelné náklady veřejné služby. Povinnost státu jako akcionáře podílet se na financování investic, které jsou považovány za nezbytné, vyplývá ze smluv o veřejné službě (57);
d)
vyrovnávací platby podléhaly DPH, čímž byla čistá hodnota, kterou obdržela společnost RTP, nižší;
e)
podle nové smlouvy o veřejné službě byly náklady na veřejnou službu uhraditelné jen do výše přiděleného rozpočtu.
S přihlédnutím k výše uvedeným skutečnostem dospělo Portugalsko k závěru, že by se finanční náhrada za závazky veřejné služby uložené společnosti RTP neměla považovat za nadměrnou nebo nepřiměřenou.
(97)
Pokud jde o neexistenci externích auditů, Portugalsko uvedlo, že Komise zaujala postoj k finanční situaci společnosti RTP zahrnující rovněž období 1992-1998, aniž by přitom požadovala externí audit veřejné služby, rovněž ve svých rozhodnutích z roku 2006 ve věci E 14/05 a NN 31/06 a tato rozhodnutí Soud nezpochybnil. Portugalsko tvrdí, že Komise vzala v rozhodnutí ve věci NN 31/06 v úvahu zprávu Účetního dvora č. 8/2002. Portugalsko dále zdůraznilo, že Komise v rozhodnutí ve věci NN 31/06 dospěla k závěru, že finanční situace společnosti RTP v období 1992-1998 byla výsledkem trvalého nedostatečného financování jejích činností v rámci veřejné služby. V rozhodnutí ve věci NN 31/06 založila Komise své zjištění na externí zprávě, a to zprávě společnosti PriceWaterhouse Coopers z roku 2005, a na účetních závěrkách společnosti RTP, které byly podrobeny externímu auditu a jež Portugalsko považuje za jediné relevantní účty.
(98)
Portugalsko rovněž zopakovalo, že zprávy o veřejné službě pro období 1993-1998 byly zkontrolovány auditory společnosti RTP (58). Portugalsko však později předložilo externí audity zpráv o veřejné službě za období 1992-1998 spolu se závěrečnou souhrnnou zprávou týkající se všech těchto let. Externí audity organizoval nezávislý regulační orgán pro sdělovací prostředky, Entidade Reguladora para a Comunicação Social, ERC, který o provedení externích auditů požádal externí auditory, společnost Pedro Roque (59).
(99)
Portugalsko odpovědělo podrobněji na některá tvrzení společnosti SIC týkající se určitých bodů. Pokud jde o tvrzení společnosti SIC, že podle zprávy společnosti BDO Binder chybělo stanovisko Kontrolní rady, Portugalsko zdůraznilo, že se toto stanovisko nevztahovalo na zprávu společnosti RTP o veřejné službě. Ačkoliv stanovisko tohoto orgánu bylo zmíněno v předešlé smlouvě o veřejné službě, nestalo se právně závazným požadavkem. Rovněž nová smlouva o veřejné službě nevyžadovala vydání stanoviska tohoto orgánu ke zprávě o veřejné službě.
(100)
Co se týká tvrzení společnosti SIC, že zpráva společnosti BDO Binder za rok 1998 zahrnovala hmotná aktiva ve výši přibližně 53 milionů EUR, ačkoliv pro tato aktiva neexistoval žádný soupis, Portugalsko potvrdilo, že se uskutečnily příslušné investice do těchto aktiv. Skutečnost, že pro tato aktiva nebyl původně vyhotoven žádný soupis (ačkoliv kromě částky ve výši 4 milionů EUR bylo posléze možno určit hodnotu těchto aktiv a zpětně vypracovat jejich soupis), neznamená, že se investice neuskutečnily. Externí auditor potvrdil salda a číselné údaje a transakci se třetími stranami.
(101)
S ohledem na tvrzení společnosti SIC, že podle zprávy společnosti BDO Binder za rok 1998 byly překročeny časové limity reklamy, Portugalsko uvedlo, že to by v žádném případě neznamenalo snížení finanční náhrady. Důvodem je skutečnost, že částky, které společnost RTP obdržela za překročení reklamních časů, byly nižší než podfinancování v daném roce. Portugalsko každopádně potvrdilo, že při výpočtu potřeby financování, tj. náhrady za plnění závazku veřejné služby, byly vzaty v úvahu celkové příjmy z reklamy (včetně příjmů za překročení limitů reklamy).
(102)
Portugalsko uvedlo, že by v tomto rozhodnutí neměla být vzata v úvahu zpráva portugalského Účetního dvora č. 8/2002, jelikož rozsudek Soudu ve věci T-442/2003 shledal pouze objektivní slabinu v informacích obsažených ve zprávách o veřejné službě, které nebyly podrobeny externímu auditu. Portugalsko zdůraznilo, že se zpráva Účetního dvora č. 8/2002 týká pouze období 1997-2000, a nikoli celého období, které je předmětem tohoto šetření. Období 1993-1997 se zpráva týkala pouze pro účely obecného popisu finanční situace společnosti RTP a potřeby restrukturalizace, nebylo však předmětem zprávy. Účelem zprávy je posoudit řízení společnosti RTP, úlohu státu jako akcionáře a provozování veřejnoprávního televizního vysílání.
Portugalsko uvedlo, že Účetní dvůr překročil svůj mandát spočívající v kontrole veřejných financí a místo toho provedl analýzu účinnosti a nákladové efektivnosti veřejných výdajů. Zpráva nemá podle názoru Portugalska žádný význam kromě toho, že představovala nezávislý audit společnosti, potvrdila účty Portugalska a nezjistila žádné porušení právních předpisů. Portugalsko tvrdí, že by Komise měla v tomto rozhodnutí zohlednit zprávu Účetního dvora č. 20/98 místo auditorské zprávy č. 8/2002, jelikož se auditorská zpráva č. 20/98 týká hospodářské a finanční situace společnosti RTP v období 1994-1996. Auditorská zpráva č. 20/98 dospěla k závěru, že kritéria použitá při financování veřejné služby jsou jednoznačněji vymezena v nové smlouvě o veřejné službě než v předešlé smlouvě, což je v následné zprávě č. 8/2002 zpochybněno.
V. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
(103)
Aby mohla Komise určit, zda opatření ad hoc, která provedlo Portugalsko ve prospěch společnosti RTP, představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, musí posoudit, zda tato opatření:
a)
jsou poskytnutá státem nebo ze státních prostředků;
b)
mohou narušit hospodářskou soutěž;
c)
zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby;
d)
ovlivňují obchod mezi členskými státy.
(104)
Níže bude ověřeno, zda půjčka z roku 1998, dohoda o splátkovém kalendáři dluhu a prominutí úroků a navyšování kapitálu v období 1994-1997 představuje státní podporu. Stejně tak bude posouzeno zahrnutí státních prostředků u osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění.
(105)
Osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění zahrnuje státní prostředky, jelikož ztráta daňových příjmů se rovná spotřebě státních prostředků ve formě daňových výdajů (60).
(106)
Co se týká stanovení splátkového kalendáře dluhu vůči Správě sociálního zabezpečení a prominutí úroků z prodlení, Komise se domnívá, že Správu sociálního zabezpečení nelze považovat za podnik. Nevykonává ekonomickou činnost, nýbrž je veřejným subjektem, který je pověřen správou sociálního zabezpečení (61). Povolení splátkového kalendáře nevydala samotná Správa sociálního zabezpečení, nýbrž bylo vydáno formou společného nařízení státního tajemníka pro finance a správu sociálního zabezpečení a státního tajemníka zastupujícího ministra. Na základě tohoto povolení se stát vzdal svých příjmů, protože za normálních okolností by získal částku ve výši 1,206 miliardy PTE v podobě úroků z nesplaceného dluhu. Je proto zřejmé, že byly zahrnuty státní prostředky a že opatření lze přičíst státu.
(107)
Navýšení kapitálu společnosti RTP provedl stát přímo ze státního rozpočtu. Je proto zřejmé, že toto financování představovalo státní prostředky ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(108)
Komise nemůže uznat tvrzení Portugalska, že půjčka pro společnost RTP nezahrnuje státní prostředky. Pojem státní prostředky se vztahuje rovněž na výhody poskytnuté subjekty určenými nebo zřízenými určitým členským státem za tímto účelem (62). Smlouva o půjčce z roku 1998 byla uzavřena mezi společností RTP a Fondem regulace veřejného dluhu, který řídí Ústav pro správu státního úvěru. Právní akt stanoví, že na ústav dohlíží ministr financí (63). Lze proto vyvodit závěr, že finanční prostředky poskytnuté Fondem regulace veřejného dluhu je nutno považovat za státní prostředky.
(109)
Lze mít za to, že toto opatření lze přičíst přímo státu, jelikož podmínky smlouvy stanovilo usnesení státních tajemníků pro sdělovací prostředky, státní pokladnu a finance schválené dne 17. prosince 1998.
(110)
Osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění: Pokud jde o osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění, je nutno posoudit, zda opatření poskytlo obecné osvobození od daní, které zvýhodnilo společnost RTP, nebo zda se vztahovalo konkrétně na společnost RTP. V následujících bodech odůvodnění Komise rozlišuje mezi dočasným osvobozením podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 a trvalým osvobozením podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92.
(111)
Komise konstatuje, že osvobození od povinnosti uhradit notářské poplatky, registrační poplatky a náklady na zveřejnění poskytlo společnosti RTP výhodu tím, že ji osvobodilo od nákladů, jež by jinak musela hradit ze svého rozpočtu.
(112)
Tato výhoda je věcně selektivní, jelikož je poskytnuta pouze společnosti RTP, jak prokazuje čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92. Skutečnost, že tento zákon potvrzoval (jak uvádí Portugalsko) uplatnění obecnějšího zákona, konkrétně zákona č. 84/88, toto zjištění nemění. Zákon č. 84/88 se vztahuje na veřejné podniky a stanoví, že tyto podniky mohou být nařízením vlády přeměněny na akciové společnosti. Skutečnost, že se tento zákon vztahuje na „veřejné podniky obecně“, nemění věcnou selektivitu, která byla zjištěna v čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 konkrétně ve prospěch společnosti RTP. Osvobození pouze veřejných podniků by každopádně rovněž představovalo věcně selektivní opatření ve prospěch této skupiny podniků (v porovnání se soukromými podniky), jejíž součástí je společnost RTP.
(113)
Státní opatření však nemusí navzdory skutečnosti, že jsou věcně selektivní, spadat do pojmu „selektivní opatření“ ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud se státní opatření neodchyluje od běžného uplatňování systému, ale naopak do něj spadá jako opatření vlastní tomuto systému (64). Je proto nutno ověřit, zda je opatření slučitelné s povahou a logikou portugalského právního systému pro přeměnu veřejného podniku RTP na akciovou společnost formou právního předpisu, nebo zda bylo využití právního předpisu za účelem přeměny společnosti RTP zvoleno s cílem poskytnout této společnosti výhodu v porovnání s ostatními podniky. V souladu s přístupem Soudu použitým v jeho rozsudku Komise níže rozlišuje mezi osvobozením od notářských poplatků na straně jedné a registračních poplatků a nákladů na zveřejnění na straně druhé (65).
(114)
Osvobození od notářské listiny a notářských poplatků: Komise konstatuje, že přeměna společnosti RTP na akciovou společnost a schválení jejích stanov právním předpisem místo notářské listiny je v souladu s logikou a povahou portugalského právního systému. Přeměna na akciovou společnost se uskutečnila s cílem zajistit větší pružnost společnosti RTP, a tím ji postavit na roveň se soukromými subjekty. Skutečnost, že přeměna byla provedena zákonem místo notářské listiny, nepředstavovala pokus obejít požadavek týkající se notářské listiny, nýbrž vyplývala z obecné zásady portugalského práva, že legislativní akty lze měnit pouze rovnocennými legislativními akty.
(115)
Podle zásady „rovnocennosti aktů“ lze určitý zákon zrušit, pozastavit nebo změnit pouze právním aktem, který má v hierarchii stejné pořadí jako základní akt, a nikoli aktem s nižším pořadím v hierarchii právních předpisů. Tato zásada byla zavedena do portugalské ústavy v roce 1982, tj. dlouho před přeměnou společnosti RTP v roce 1992. V čl. 115 odst. 5 portugalské ústavy v podobě platné v době přeměny společnosti RTP bylo stanoveno, že „žádný zákon nevytvoří jiné kategorie právních předpisů ani nepřizná jiným druhům aktů pravomoc vykládat, začlenit, měnit, pozastavit nebo zrušit jeho ustanovení s jakýmkoli účinkem ve vztahu k třetím stranám“. Jelikož společnost RTP byla v roce 1975 zestátněna právním předpisem, a to nařízením vlády č. D 674-D/75, její přeměna na jinou právní formu byla možná opět pouze nařízením vlády nebo právním předpisem, který je rovnocenný nařízení vlády nebo má vyšší pořadí. Nic nenaznačuje, že zestátnění společnosti RTP v roce 1975 bylo provedeno s cílem obejít uplatňování u společností, jež se řídí soukromým právem, a vytvořilo pro společnost výhodu.
(116)
Nejsou k dispozici žádné důkazy, které by naznačovaly, že všechny ostatní právní předpisy zavedené před přeměnou společnosti RTP (viz 84. až 86. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí) měly za cíl poskytnout veřejným podnikům finanční výhodu tím, že se u soukromých transakcí zamezí požadavku na notářskou listinu (a příslušným poplatkům). Zákon č. 84/88, který povolil přeměnu veřejných podniků na akciové společnosti nařízením vlády, odrážel ústavní a právní zásady platné v příslušné době.
(117)
Závěr: S přihlédnutím k těmto záležitostem nepředstavuje osvobození od požadavku provést přeměnu společnosti RTP prostřednictvím notářské listiny (a tudíž osvobození od příslušných poplatků s tím spojených) státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(118)
Osvobození od registračních poplatků a nákladů na zveřejnění: Je nutné posoudit, zda měla společnost RTP výhodu vyplývající z neuhrazení nákladů spojených s registrací společnosti v obchodním rejstříku a zveřejněním notářské listiny. Podle portugalského práva platného v té době musela být notářská listina formálně schvalující založení společnosti, která se řídí soukromým právem, a její stanovy zveřejněny v Diário da República registračním úřadem pověřeným vedením obchodního rejstříku, aby se s obsahem těchto dokumentů mohly seznámit třetí osoby. Společnosti RTP tyto náklady na zveřejnění nevznikly, neboť povinné vyhlášení zákona č. 21/92 v Diário da República zajistilo přeměně společnosti RTP a obsahu jejích nových stanov potřebnou publicitu.
(119)
Nic nenasvědčuje tomu, že se Portugalsko rozhodlo přeměnit společnost RTP na akciovou společnost zákonem č. 21/92, aby této společnosti poskytlo výhodu ve formě úspor na registračních poplatcích a nákladech na zveřejnění. Druhé zveřejnění stanov společnosti RTP by nemělo žádný smysl, jelikož požadavky na transparentnost a publicitu byly splněny již vyhlášením zákona č. 21/92 v Diário da República. Ačkoli se registrace provádí za účelem pozdějšího zveřejnění a obě opatření spolu vzájemně souvisí, je sporné, zda lze rovněž osvobození od registračních poplatků odůvodnit povahou a logikou portugalského právního systému a povinnou přeměnou společnosti RTP formou právního předpisu. Portugalsko nezpochybnilo skutečnost, že se registrace vyžadovala podle zákona o obchodních společnostech. Jak Portugalsko uvedlo: „registrace nebyla prominuta, nebyla jen zapotřebí notářská listina, jelikož nařízení vlády představovalo dostatečný dokument pro účely registrace“. To vyplývá rovněž z čl. 3 odst. 3 zákona č. 84/84 (viz 25. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí). Portugalsko mimoto zdůraznilo, že za účelem budoucí registrace všech ostatních aktů týkajících se společnosti ze strany společnosti RTP muselo být zaregistrováno její založení (tj. výsledek přeměny na akciovou společnost v roce 1992) (66). Je-li však registrace nezbytná, nevidí Komise žádný důvod, proč by společnost RTP neměla uhradit příslušné poplatky.
(120)
Závěr: Je nutno vyvodit závěr, že osvobození společnosti RTP od požadavku týkajícího se notářské listiny (včetně notářských poplatků), jakož i osvobození od požadavku na zveřejnění a příslušných nákladů na zveřejnění podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
Osvobození od registračních poplatků podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 představuje státní podporu.
Jak je však uvedeno v 160. a 161. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, tato osvobození by byla každopádně odůvodněná jako legitimní náhrada za náklady na poskytování služby obecného hospodářského zájmu podle čl. 106 odst. 2 SFEU.
(121)
Portugalsko tvrdí, že čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 ve skutečnosti nepřiznal společnosti RTP trvalé osvobození, nýbrž že se měl vztahovat na stejnou situaci jako v případě dočasného osvobození, tj. přeměnu společnosti RTP na akciovou společnost v roce 1992. Portugalsko rovněž uvedlo, že společnost RTP několikrát notářské a registrační poplatky zaplatila. Znění čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 se však vztahuje na veškeré další akty zápisu, registrace nebo záznamu, které podle tohoto článku mohou být uskutečněny bezplatně po časově neomezenou dobu.
(122)
Toto trvalé osvobození poskytuje společnosti RTP výhodu tím, že ji osvobozuje od poplatků, které by jinak musela hradit ze svého rozpočtu. Tvrzení Portugalska, že pokud je mu známo, nebyl čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 nikdy použit a společnost RTP uhradila veškeré potřebné poplatky, je důkazem, který je důležitý při možném navrácení státní podpory, nemění však zjištění týkající se znění dotyčného ustanovení.
(123)
Tato výhoda je rovněž selektivní, jelikož se zákon č. 21/92 týká společnosti RTP. Portugalsko nemůže tvrdit, že zákon č. 21/92 představuje pouze uplatnění obecného pravidla portugalského práva. K prokázání neexistence selektivity nelze použít články 1 a 2 nařízení vlády č. 404/90, jelikož nařízení vlády pojednává o aktech spojení, a nevztahuje se tudíž na daný případ, který se týká přeměny veřejného podniku na akciovou společnost (67).
(124)
Na rozdíl od dočasného osvobození od registračních poplatků nemůže být trvalé osvobození odůvodněno zásadou rovnocennosti aktů, která vzhledem k postupu přijímání právních předpisů znamenala upuštění od požadavku na notářskou listinu a její zveřejnění při přeměně společnosti RTP v roce 1992. Soulad s povahou a logikou portugalského právního systému bylo možno uznat u dočasného osvobození, jelikož v daném případě mohlo k přeměně společnosti RTP na akciovou společnost dojít pouze formou nařízení vlády, jak bylo prokázáno. Široká oblast působnosti čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 však nevylučuje, že by osvobození od požadavků na notářskou listinu (a poplatků) bylo možné i v jiných případech, než je přeměna společnosti RTP na akciovou společnost v roce 1992. Postačuje uvést, že trvalé osvobození ve prospěch jedné společnosti (nebo jedné skupiny společností, jako jsou akciové společnosti) od různých registračních poplatků nemůže nikdy spadat do povahy a logiky právního systému (68).
Závěr: Je nutno dospět k závěru, že trvalé osvobození společnosti RTP vyplývající z čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(125)
Dohoda se Správou sociálního zabezpečení (stanovení splátkového kalendáře dluhu a prominutí úroků): Po zvážení připomínek třetích stran a Portugalska vyvozuje Komise závěr, že původní dohodu mezi Správou sociálního zabezpečení a společností RTP nelze považovat za typické chování soukromého subjektu. Předmětem sporu byla skutečnost, zda je výklad určitých pravidel sociálního zabezpečení stanovených v prováděcím nařízení č. 12/83 z právního hlediska správný. Dohoda potvrdila výklad společnosti RTP, což podpořila analýza daňového experta, který dospěl k názoru, že prováděcí nařízení bylo neústavní. Prováděcí nařízení však nebylo po uzavření dohody zrušeno. Je proto nutno vyvodit závěr, že se opatření vztahovalo selektivně na společnost RTP, aniž by byla dotčena použitelnost výkladu pravidel systému sociálního zabezpečení ve vztahu k ostatním společnostem.
(126)
Komise nemůže přijmout tvrzení Portugalska, že povolení splátkového kalendáře dluhu a prominutí pokut a úroků na základě nařízení vlády č. 411/91 bylo uděleno v rámci obecného systému použitelného na všechny podniky v podobné situaci, a proto společnosti RTP neposkytlo zvláštní výhodu.
(127)
Cílem tohoto rozhodnutí je určit, zda bylo uplatnění takového systému na společnost RTP selektivní, aniž by byla předjímána selektivní nebo obecná povaha tohoto systému.
(128)
Aby se prokázalo, že stanovení splátkového kalendáře dluhu je nezbytné k zajištění životaschopnosti společnosti, vyžaduje nařízení vlády č. 411/91 provedení hospodářské a finanční studie. Společnost RTP nikdy takovou studii týkající se její životaschopnosti ve smyslu čl. 2 odst. 3 nařízení vlády č. 411/91 nevypracovala.
(129)
Podmínku uvedenou v čl. 2 odst. 1 písm. d) nařízení vlády č. 411/91 nebylo mimoto možno na společnost RTP uplatnit, jelikož k úpravě dluhu nedošlo po zásahu státu. Komise nesouhlasí s tvrzením Portugalska, že zásahy státu měly vliv na chod dlužné společnosti a že se společnost RTP v době státních zásahů řídila právními předpisy. Ačkoliv společnost RTP podléhala v roce 1997 zvláštnímu režimu řízení (69), tento režim byl ukončen přijetím stanov společnosti v roce 1980, zatímco dluh vůči Správě sociálního zabezpečení se „nahromadil“ v období 1983-1989. Komise se domnívá, že úpravu dluhu společnosti RTP nelze považovat za součást obecného systému na základě nařízení vlády č. 411/91, jelikož společnost RTP nesplňovala kritéria pro takovéto povolení stanovená v tomto předpise. Opatření bylo proto na společnost RTP uplatněno selektivním způsobem.
(130)
Povolením splátkového kalendáře dluhu mělo Portugalsko jednat stejně jako veřejný nebo soukromý věřitel, který se snaží získat dlužné částky zpět a který za tímto účelem uzavírá dohody o splátkovém kalendáři s cílem usnadnit splácení (70). Úroková sazba u úroků z prodlení uplatněná státem by měla být stejná jako sazba, kterou by za stejných okolností použil soukromý věřitel. Komise se domnívá, že by soukromý věřitel, který usiluje o získání dlužné částky zpět zákonnými prostředky, uplatnil přinejmenším zákonnou úrokovou sazbu. Tím, že Portugalsko navzdory dostupným mechanismům pro vymáhání zaplacení úroků nevymáhalo, nejednalo stejně jako soukromý věřitel, který by se snažil docílit co nejvyšší úrokové sazby. Dluh vůči Správě sociálního zabezpečení se mimoto „nahromadil“ v období 1983-1989 a dohoda o splátkovém kalendáři byla schválena teprve v roce 1993. Za takových podmínek by soukromý věřitel neumožnil, aby došlo k podobnému hromadění dluhu během tak dlouhého období, aniž by podnikl kroky k jeho vymáhání. Zdá se proto, že opatření poskytlo společnosti RTP zvláštní výhodu.
(131)
Navyšování kapitálu: Po posouzení připomínek třetích stran a Portugalska došla Komise k závěru, že navyšování kapitálu v období 1994-1997 představovalo pro společnost RTP finanční výhodu. Jak je zřejmé z tabulky 3 v 40. bodě odůvodnění vzhledem k slabé finanční situaci společnosti RTP v době navyšování kapitálu by žádný soukromý investor nevložil do společnosti kapitál, jelikož se v přiměřené lhůtě nedala očekávat jeho běžná návratnost. Ve skutečnosti se finanční situace společnosti RTP i přes navýšení kapitálu zhoršila. Portugalsko ani třetí strany neuvedly, že by Portugalsko při navyšování kapitálu společnosti jednalo jako soukromý investor.
(132)
Půjčka z roku 1998: Komise nemůže uznat tvrzení Portugalska, že půjčka poskytnutá v roce 1998 byla v souladu s tržními podmínkami. Aby půjčka nepředstavovala státní podporu, měly by související podmínky (tj. zajištění a úroková sazba) odrážet riziko spojené s poskytnutím půjčky danému podniku (71). Riziko (a tudíž i úroková sazba) se zvyšuje, nachází-li se podnik v hospodářské a finanční situaci s nižším stupněm důvěryhodnosti, než jaký by vyžadovala finanční instituce pro poskytnutí půjčky.
(133)
Jak je zřejmé z tabulky 3 v 40. bodě odůvodnění, v době schválení půjčky se společnost RTP nacházela v natolik složité finanční situaci, že její dluhy převyšovaly hodnotu aktiv společnosti a její čistý vlastní kapitál dosáhl záporné hodnoty. Společnost byla fakticky v úpadku.
(134)
V prvé řadě je třeba mít na paměti, že dotyčná půjčka představovala podřízenou půjčku, tj. jednalo se o půjčku bez zajištění podloženého majetkem, a v případě úpadku společnosti by byla pro účely splacení zařazená za všechny věřitele, avšak před akcionáře. Neexistence přiměřeného zajištění podloženého majetkem jednoznačně naznačovala, že půjčka nebyla poskytnuta podle tržních podmínek a že se jednalo o státní podporu. Vzhledem ke skutečnosti, že se v době poskytnutí půjčky společnost RTP nacházela fakticky v úpadku, by jí žádná finanční instituce podřízenou půjčku neposkytla, jelikož existovala jen malá pravděpodobnost, že ji společnost RTP bude schopna splatit. Půjčku ve skutečnosti neposkytla soukromá finanční instituce, nýbrž Fond regulace veřejného dluhu.
(135)
Za druhé lze uvést, že úroková sazba u půjčky zjevně neodráží její skutečné riziko. Nejenže je nižší než referenční sazba, kterou Komise běžně používá při výpočtu prvku podpory obsaženého v režimech dotace úroků (72), nýbrž běžný tržní subjekt by kromě „řádných“ záruk vyžadoval úrokovou sazbu vyrovnávající vysoké riziko nesplacení.
(136)
Vzhledem k tomu, že finanční situace společnosti RTP neumožňovala získat podřízenou půjčku za normálních okolností, rovná se půjčka ve skutečnosti vyplacení grantu a představuje pro společnost RTP výhodu.
(137)
Komise se proto domnívá, že stanovení splátkového kalendáře dluhu vůči Správě sociálního zabezpečení, navyšování kapitálu v období 1994-1997 a půjčka z roku 1998 poskytly společnosti RTP finanční a hospodářskou výhodu v porovnání s konkurenty, kteří stejné finanční prostředky neobdrželi.
(138)
Jelikož se portugalský televizní trh nejpozději v roce 1992 otevřel hospodářské soutěži, existovali na tomto trhu v době, kdy společnost RTP využívala různá opatření, další soutěžitelé. V únoru 1992 byly uděleny licence na vysílání soukromým televizním společnostem SIC a TVI a v říjnu 1992 začala společnost SIC v Portugalsku vysílat.
(139)
Komise neuznává tvrzení Portugalska, že dohoda o dluhu vůči Správě sociálního zabezpečení nespadá do pojmu státní podpora, jelikož samotný dluh vznikl před otevřením portugalského televizního trhu hospodářské soutěži. Finanční výhoda byla společnosti RTP poskytnuta v květnu 1993 po otevření televizního trhu, a mohla proto poskytnout společnosti RTP hospodářskou výhodu.
(140)
Na základě výše uvedených skutečností je nutno vyvodit závěr, že opatření, která provedlo Portugalsko, mohla poskytnout společnosti RTP hospodářskou a finanční výhodu v porovnání s konkurenty, kteří stejné finanční prostředky neobdrželi, a tím narušit hospodářskou soutěž ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(141)
Státní opatření spadají do oblasti působnosti čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy. Tak je tomu tehdy, jsou-li dotyčné činnosti předmětem obchodu mezi členskými státy. V daném případě příjemce podpory, společnost RTP sám působí na mezinárodním trhu. Prostřednictvím Evropské vysílací unie si vyměňuje televizní programy a účastní se systému Eurovize (73). Společnost RTP mimoto přímo soutěží se soukromými televizními společnostmi, které působí na mezinárodním televizním trhu a mají mezinárodní vlastnickou strukturu (74).
(142)
Lze proto vyvodit závěr, že opatření, která ve prospěch společnosti RTP provedlo Portugalsko, ovlivňují obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(143)
Z výše uvedených skutečností vyplývá, že bez ohledu na možné závazky veřejné služby uložené společnosti RTP zahrnují níže uvedená opatření státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU:
-
stanovení splátkového kalendáře dluhu vůči Správě sociálního zabezpečení,
-
navyšování kapitálu v období 1994-1997, a
-
půjčka poskytnutá v roce 1998.
Dočasné osvobození od registračních poplatků podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 a trvalé osvobození od registračních a jiných poplatků podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 rovněž představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(144)
Jak je však uvedeno v 44. až 48. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, společnost RTP je pověřena plněním závazku veřejné služby v oblasti televizního vysílání. Soudní dvůr v rozsudku ve věci Altmark Trans GmbH a Regierungspräsidium Magdeburg v. Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH a Oberbundesanwalt beim Bundesverwaltungsgericht (dále jen „rozsudek ve věci Altmark“) rozhodl, že se státní opatření poskytující náhradu za náklady veřejné služby nepovažují za státní podporu podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES (nyní čl. 107 odst. 1 SFEU), jsou-li splněny tyto čtyři podmínky (75):
a)
podnik, který je příjemcem podpory, musí být skutečně pověřen závazky veřejné služby a tyto závazky musí být jasně vymezeny;
b)
parametry, na jejichž základě je vyrovnání vypočteno, musí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem;
c)
vyrovnávací platba nesmí přesahovat meze toho, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených k plnění závazků veřejné služby se zohledněním příslušných příjmů a přiměřeného zisku;
d)
pokud nebyl podnik, který má plnit závazky veřejné služby, vybrán prostřednictvím řízení pro zadávání veřejných zakázek, musí být výše nezbytné vyrovnávací platby určena na základě analýzy nákladů, které by na plnění těchto závazků vynaložil běžný, řádně řízený podnik disponující odpovídajícími prostředky.
(145)
Pomineme-li první a třetí podmínku, zdá se, že opatření ad hoc (viz 143. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí) nesplňují druhou a čtvrtou podmínku uvedenou v rozsudku ve věci Altmark, a to z těchto důvodů:
(146)
Je zřejmé, že financování poskytnuté ve formě dohody se Správou sociálního zabezpečení a půjčky z roku 1998 nebylo součástí systému vyrovnávacích plateb s předem objektivně a transparentně stanovenými parametry (druhá podmínka). Naopak, bylo založeno na rozhodnutích ad hoc, která lze přičíst státu.
(147)
Jak je uvedeno v 61. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, smlouvy o veřejné službě předpokládaly možnost zvláštního financování investic do vybavení určeného pro činnosti v rámci veřejné služby, a to formou navýšení kapitálu. Smlouvy o veřejné službě neomezují investice pouze na veřejné služby ani nestanoví jednoznačně podmínky a omezení účasti státu; odkazují pouze na možnost účasti státu jakožto akcionáře na investicích společnosti RTP. Komise se proto domnívá, že ani navyšování kapitálu nemůže být považováno za součást systému vyrovnávacích plateb s předem objektivně a transparentně stanovenými parametry.
(148)
Společnost RTP jednoznačně nebyla vybrána prostřednictvím řízení pro zadávání veřejných zakázek zaručujícího nejnižší možné náklady. Nic nenasvědčuje tomu, že výše plateb ad hoc byla určena na základě analýzy nákladů vzniklých běžnému podniku (čtvrtá podmínka).
(149)
Je proto zřejmé, že v tomto případě nejsou splněny všechny podmínky uvedené v rozsudku ve věci Altmark. Opatření uvedená v 143. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí je proto nutno pokládat za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(150)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora lze na základě článku 106 SFEU povolit výjimku ze zákazu státních podpor pro podniky pověřené poskytováním služby obecného hospodářského zájmu. V rozsudku ve věci Altmark bylo výslovně potvrzeno, že státní podpora, která vyrovnává náklady vzniklé podniku při poskytování služby obecného hospodářského zájmu, může být považována za slučitelnou s vnitřním trhem, splňuje-li podmínky čl. 106 odst. 2 SFEU (bývalý čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES a původní odkaz na „společný trh“) (76).
(151)
Soudní dvůr objasnil, že aby mohlo opatření využít tuto výjimku, musí být splněny zásady definice, pověření a přiměřenosti. Komise se domnívá, že jsou-li tyto zásady splněny, není obchod ovlivněn v míře, která by byla v rozporu se zájmy Unie.
(152)
Způsob uplatňování těchto zásad v oblasti televizního vysílání je objasněn ve sdělení Komise o použití pravidel státní podpory na veřejnoprávní vysílání (dále jen „sdělení o vysílání“) (77). V souladu se sdělením o vysílání musí Komise posoudit, zda (78):
a)
jsou činnosti společnosti RTP závazky veřejné služby, které jsou jako takové jasně vymezeny členským státem (definice);
b)
společnost RTP je portugalskými orgány výslovně pověřena poskytováním uvedené služby (pověření);
c)
financování je úměrné čistým nákladům na poskytování veřejné služby.
(153)
Jak je uvedeno v Protokolu o systému veřejnoprávního vysílání v členských státech (dále jen „Amsterodamský protokol“ (79)) a sdělení o vysílání (80), je na členských státech, aby vymezily úkoly veřejnoprávní vysílací organizace v oblasti veřejné služby. V odvětví vysílání je úloha Komise omezená na ověřování existence zjevné chyby v definici veřejné služby. Takováto chyba by znamenala zneužití definice veřejné služby.
(154)
Vzhledem k zvláštní povaze odvětví vysílání však považuje Komise za legitimní takovou definici, která v souladu s výkladovými ustanoveními protokolu pověřuje určitou vysílací organizaci úkolem poskytovat vyvážený a rozmanitý program (81). Taková definice by měla být v souladu s cílem uspokojovat demokratické, sociální a kulturní potřeby společnosti.
(155)
Jak je uvedeno v 44. až 48. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, společnost RTP musí na základě zákona č. 21/92 a smluv o veřejné službě v rámci veřejnoprávního televizního vysílání zajistit vysílání na dvou kanálech s celostátním pokrytím. Zatímco první kanál má vysílat programy obecnějšího charakteru, druhý kanál má oslovovat specifické publikum. Jak je popsáno v 44. a 45. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, zákon č. 21/92 a smlouvy o veřejné službě ukládají společnosti RTP podrobnější povinnosti, pokud jde o programový obsah a mezinárodní spolupráci, a rovněž některé další zvláštní povinnosti.
(156)
Ačkoliv má definice veřejnoprávního vysílání společnosti RTP kvalitativní a poměrně širokou povahu, považuje Komise v souladu s výkladovými ustanoveními Amsterodamského protokolu takovouto „širokou“ definici za legitimní (82). Proto považuje za legitimní rovněž obecnou definici poslání společnosti RTP v oblasti veřejné služby spočívající v zajištění dvou televizních kanálů s celostátním pokrytím, jednoho obecného a druhého více zaměřeného na specifické publikum, Tuto definici lze považovat za vyhovující demokratickým, sociálním a kulturním požadavkům portugalské společnosti.
(157)
Komise považuje za legitimní rovněž povinnosti, které podrobněji určují způsob, jakým má společnost RTP plnit obecné poslání v oblasti veřejnoprávního vysílání. V souladu se zněním Amsterodamského protokolu lze mít za to, že rovněž tyto povinnosti vyhovují demokratickým, sociálním a kulturním požadavkům portugalské společnosti.
(158)
Ačkoliv Komise považuje poslání společnosti RTP v oblasti veřejné služby za legitimní, musí zjistit, zda tato definice neobsahuje zjevné chyby.
Komise posoudí, zda lze dočasné a trvalé osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění považovat za náhradu za náklady veřejné služby, a dále bude analyzovat, zda lze povinnost společnosti RTP týkající se podpory kinematografie považovat za poslání veřejné služby, jež bylo svěřeno společnosti RTP.
(159)
Komise zaprvé posoudí, zda lze dočasné osvobození od požadavků na notářskou listinu (a souvisejících poplatků), registračních poplatků a nákladů na zveřejnění během přeměny na akciovou společnost v roce 1992 podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 a trvalé osvobození od různých poplatků podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 považovat za náhradu za náklady vyplývající z poskytování veřejné služby.
(160)
Dočasné osvobození: Za prvé je nutné ověřit, zda lze náklady spojené s přeměnou společnosti RTP na akciovou společnost v roce 1992 (tj. obvyklé náklady na notářskou listinu, její registraci a zveřejnění) legitimně uhradit jako náklady veřejné služby. Jak bylo uvedeno výše, náhrada má podobu osvobození na základě čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92.
(161)
V době své přeměny vykonávala společnost RTP pouze činnosti v rámci veřejné služby (viz 18. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), zatímco obchodní činnosti vykonávaly právně oddělené dceřiné společnosti. Náklady spojené s přeměnou veřejnoprávní vysílací organizace představovaly automaticky náklady na veřejnou službu, za něž mohl stát poskytnout legitimně náhradu. Není nutné uvážit, zda byla reorganizace společnosti RTP z právního hlediska povinná nebo nezbytná (83). Posouzení podle čl. 106 odst. 2 SFEU a sdělení o vysílání vyžaduje, aby náhrada nepřekročila čisté náklady veřejné služby, nevyžaduje však posouzení toho, zda bylo možno těmto nákladům předejít za předpokladu, že jsou omezeny na poskytování veřejné služby (84). V souladu s Amsterodamským protokolem a sdělením o vysílání mohou členské státy v zásadě rozhodnout o uspořádání své veřejnoprávní vysílací organizace, což se vztahuje nejen na organizaci distribuce obsahu, nýbrž rovněž na to, v rámci jaké právní formy bude veřejnoprávní vysílací organizace vykonávat svou činnost. Úloha Komise je omezena na kontrolu, zda tato svoboda volby nebyla členskými státy zneužita. V daném případě nic nenasvědčuje tomu, že se přeměna uskutečnila s jediným cílem, a to poskytnout společnosti RTP výhodu. Není důvod zpochybnit odůvodnění Portugalska, že přeměna v roce 1992 byla provedena s cílem umožnit společnosti RTP, aby při výkonu svých činností postupovala pružněji, než by tomu bylo u státní organizace s obtížnými postupy státní kontroly. Lze proto vyvodit závěr, že osvobození od registračních poplatků (tj. poplatků spojených s vyhotovením notářské listiny, registračních poplatků, nákladů na zveřejnění) v době přeměny společnosti RTP představuje oprávněnou náhradu za provozování veřejnoprávního vysílání.
(162)
Trvalé osvobození: Výše uvedená argumentace (v 161. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí) však nemůže platit pro trvalé osvobození podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92, jež není časově omezené, a může se proto vztahovat rovněž na registrace a zápisy v souvislosti s činnostmi společnosti RTP, které nespadají do jejího poslání veřejné služby (např. pokud by společnost RTP začala vykonávat obchodní činnosti sama místo právně oddělených dceřiných společností).
Vzhledem k široké oblasti působnosti čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92, a to z časového hlediska (tj. neomezená) i věcného hlediska (tj. není omezena na činnosti v rámci veřejné služby), není možné odůvodnit případné budoucí osvobození od registračních poplatků jako náklady veřejné služby. Je proto třeba vyvodit závěr, že osvobození od poplatků podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 není slučitelné s vnitřním trhem.
(163)
Ačkoliv Portugalsko tvrdilo, že čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 nebyl nikdy použit a že společnost RTP po přeměně v roce 1992 vždy zaplatila veškeré nezbytné registrační poplatky, toto tvrzení by mohlo být platné v případě navrácení podpory, nemění však skutečnost, že poskytnutí státní podpory společnosti RTP není odůvodněné na základě čl. 106 odst. 2 SFEU ani žádného jiného ustanovení této smlouvy.
(164)
S přihlédnutím k 45. bodu odůvodnění směrnice o „televizi bez hranic“ může Komise uznat, že definice veřejné služby veřejnoprávních vysílacích organizací zahrnuje povinnost významně přispívat k investicím do evropské audiovizuální tvorby, pokud z ní vyplývající filmová práva umožňují její vysílání v rámci plnění veřejné služby (85).
(165)
Komise zastává názor, že povinnost týkající se podpory kinematografie uložená společnosti RTP spadá do veřejnoprávního vysílání, jelikož společnost RTP v rámci veřejnoprávního vysílání vysílá filmy, k nimž získala distribuční práva.
(166)
Komise proto nemůže souhlasit s připomínkami zúčastněných stran, že povinnost společnosti RTP týkající se podpory kinematografie a jejího financování je diskriminační. Zúčastněné strany uvedly, že soukromé televizní společnosti rovněž podepsaly s portugalskými orgány protokoly o podpoře kinematografie, přičemž nedostávají žádnou náhradu. Komise se však domnívá, že je nutné rozlišovat na straně jedné mezi dobrovolnými dohodami o podpoře kinematografie, které byly uzavřeny mezi státem a soukromými televizními společnostmi, a závazky týkajícími se veřejnoprávního vysílání, jež byly uloženy společnosti RTP v souvislosti s vysíláním filmové tvorby a jejím financováním na straně druhé. Je zřejmé, že společnost RTP je výslovně pověřena úkolem veřejné služby spočívajícím v podpoře určité filmové tvorby, která je následně vysílána jako televizní programy v rámci veřejnoprávního vysílání, zatímco soukromé televizní společnosti takovýmto úkolem veřejné služby pověřeny nebyly. Společnost RTP se ve skutečnosti stává nástrojem, který stát používá při podpoře kinematografie. Případné výsledné výhody, které společnost RTP poskytuje kinematografii, mohou představovat státní podporu a měly by být posouzeny jako takové. Tímto rozhodnutím není dotčeno případné posouzení možných výhod poskytnutých filmovým producentům.
(167)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem je nutno vyvodit závěr, že spolufinancování portugalských filmových děl vysílaných na veřejnoprávních kanálech ze strany společnosti RTP lze považovat za zvláštní legitimní povinnost, která napomáhá při plnění obecných závazků společnosti RTP v oblasti veřejnoprávního vysílání. Tato povinnost proto nepředstavuje zjevnou chybu.
(168)
Komise však má za to, že právní povinnost poskytovat „další služby, které budou specifikovány ad hoc“ (86), uložená společnosti RTP není dostatečně přesná, aby mohla Komise předem s dostatečnou právní jistotou posoudit, zda lze tyto služby považovat za součást veřejné služby. Ačkoliv Komise zastává názor, že „další služby, které budou specifikovány“, nejsou dostatečně jasně definovány, podotýká, že v období, které je předmětem šetření, se na základě tohoto ustanovení neuskutečnily žádné platby (87).
(169)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem vyvozuje Komise závěr, že činnosti společnosti RTP popsané v zákoně č. 21/92 a opětovně vymezené ve smlouvách o veřejných službách představují jednoznačně definované závazky veřejné služby.
Ačkoliv povinnost poskytovat „další služby, které budou specifikovány ad hoc“, není dostatečně přesná, aby bylo možno předem vyvodit závěr, že všechny služby poskytované v rámci této položky lze považovat za veřejné služby, v období 1992-1998 se na základě tohoto ustanovení neuskutečnily žádné platby.
Trvalé osvobození od registračních a jiných poplatků však není omezeno na náhradu nákladů na veřejnou službu, a nemůže být proto odůvodněno podle čl. 106 odst. 2 SFEU.
(170)
Za druhé je třeba posoudit, zda byl příjemce, společnost RTP, pověřen závazky veřejné služby ze státních prostředků.
(171)
V souladu se sdělením o vysílání musí Komise ověřit, zda bylo poslání veřejné služby společnosti RTP svěřeno na základě oficiálního aktu (88).
(172)
Jak je uvedeno v 48. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, závazky veřejné služby jsou společnosti RTP jednoznačně svěřeny na základě různých zákonů a smluv: článek 5 zákona č. 58/90, čl. 4 odst. 1 a článek 5 zákona č. 21/92 a doložka 1 předešlé a nové smlouvy o veřejné službě.
(173)
Komise neobdržela od zúčastněných stran ani Portugalska žádné připomínky ohledně skutečnosti, že společnost RTP nebyla dostatečně pověřena veřejnou službou na základě oficiálního aktu. V souladu se sdělením o vysílání a s ohledem na zákony a smlouvy uvedené v 48. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí je nutno vyvodit závěr, že společnost RTP musí nepochybně plnit závazky v oblasti veřejnoprávního vysílání, a že proto poslání veřejné služby bylo společnosti RTP svěřeno na základě oficiálního aktu.
(174)
Nejenže je třeba, aby byla veřejná služba společnosti RTP svěřena na základě oficiálního aktu; je nutno přijmout rovněž opatření s cílem zajistit, aby byla veřejná služba poskytována podle požadavků zákona a smluv o veřejné službě. Jak je uvedeno v 49. až 59. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, byly zavedeny různé kontrolní mechanismy s cílem zajistit, aby společnost RTP plnila závazky veřejné služby stanoveným způsobem.
(175)
Společnost RTP musela za prvé podávat zprávy o plnění závazků veřejné služby a překládat plány, k nimž bylo připojeno stanovisko jejího vnitřního odboru auditu. Společnost RTP vyhotovila pro roky 1993 až 1998 zprávy o veřejné službě, které popisovaly plnění každého závazku veřejné služby a určovaly náklady na každý závazek veřejné služby pomocí systému analytického účetnictví.
(176)
Ministr financí a člen vlády odpovědný za hromadné sdělovací prostředky za druhé kontrolovali dodržování smlouvy o veřejné službě a hlavní finanční inspekce ověřovala finanční plán.
(177)
Za třetí se musel každý rok provést externí audit. Komise nemůže souhlasit s tvrzením Portugalska, které bylo zopakováno po vynesení rozsudku Soudu ve věci T-442/03, že zprávy o veřejné službě byly podrobeny externímu auditu, a že tudíž nebyla nutná žádná další opatření. Situaci před přijetím rozhodnutí ze dne 15. října 2003 lze popsat takto:
a)
Pro rok 1992 neexistovala žádná zpráva o veřejné službě, jelikož povinnost předkládat zprávy o veřejné službě a provést audit těchto zpráv byla zavedena smlouvou o udělení koncese z roku 1993.
b)
Pro roky 1993 a 1994 nebyl proveden externí audit, bylo vydáno pouze prohlášení zástupců společnosti, konkrétně fiskální rady společnosti RTP (Conselho fiscal da RTP), což představuje pouze interní prohlášení společnosti.
c)
Pro roky 1995-1998 byl ke zprávám připojen výrok externího auditora, který není závislý na společnosti RTP a jejích zástupcích. Tyto výroky potvrzují, že společnost RTP dodržela závazky veřejné služby. Nebyly však zpřístupněny podrobnější zprávy o veřejné službě, které vedly k těmto zjištěním.
(178)
Vzhledem k zjištěním Soudu ve věci T-442/03, a zejména bodům 232 až 256 rozsudku se Komise nemůže opírat výlučně o (stručné) výroky auditora ohledně zpráv o veřejné službě uvedené v 177. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, a přijala proto nabídku Portugalska na provedení externího auditu na základě existujících zpráv o veřejné službě pro všechny dotčené roky. To znamená, že externí audity týkající se plnění závazků veřejné služby ze strany společnosti RTP byly provedeny pro roky 1992-1997. Pro rok 1992 byl externí audit proveden navzdory neexistenci zprávy o veřejné službě. Externí auditor však při posuzování, zda bylo splněno pověření v oblasti veřejné služby, vycházel z jiného dokumentu. Pro rok 1998 nebyl externí audit proveden, jelikož externí audit již existoval ve formě zprávy společnosti BDO Binder pro rok 1998 (což nezpochybnila ani společnost SIC), na niž se odkazuje v 186. až 188. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí.
(179)
Nové audity pro roky 1992-1997 organizoval portugalský regulační orgán pro sdělovací prostředky, Entidade Reguladora para a Comunicação Social, ERC. ERC je nezávislý správní orgán, který podle portugalské ústavy odpovídá mimo jiné za zajištění dodržování stanov a pravidel upravujících činnost v oblasti hromadných sdělovacích prostředků. Tento orgán pověřil audity, jež měly být provedeny pro roky 1992-1997, externího auditora, který je nezávislý na společnosti RTP, tj. společnost Pedro Roque.
(180)
Vzhledem k době, která uplynula mezi rokem 1992 a provedením auditů zpráv o veřejné službě v roce 2010, bylo obtížné získat přístup ke všem údajům. To vysvětluje délku šetření a dobu, kterou trvalo provedení nových auditů. Nakonec však bylo možno audity provést, jelikož již existovaly zprávy o veřejné službě (kromě roku 1992), a auditoři měli tudíž základ pro audit. Audity pro roky 1992-1997 byly předloženy Komisi.
(181)
V externích auditech se uvádí, že úkolem je posoudit a sledovat veřejnoprávní vysílání provozované společností RTP a platby, které společnost za tento úkol obdržela. Zprávy o externím auditu obsahují popis informací, které byly vzaty v úvahu. Mimo jiné odkazují na zákon č. 58/90 (zákon o veřejnoprávním vysílání), zákon č. 21/92 o přeměně společnosti RTP, smlouvy o veřejné službě, roční účetní závěrky a plán činností a rozpočet (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público) a zprávy o veřejné službě pro příslušné roky (Relatorio sobre o Cumprimento das Obrigacaoes do Servico Publico, RCOSP). V auditech je zmíněno, že kvůli dlouhé době, která uplynula mezi obdobím 1992-1997 a uzavřením smlouvy o provedení auditu v roce 2010, byly některé dokumenty zničeny a určité informace nebyly k dispozici. Z tohoto důvodu se auditorská zpráva zaměřila především na dostupné zprávy, zejména zprávy o veřejné službě (89) a ověřené roční účetní závěrky.
(182)
Navzdory těmto omezením způsobeným časovou prodlevou považovali auditoři za možné smlouvu splnit, provést audity a posoudit plnění závazku veřejné služby ze strany společnosti RTP a náhradu, kterou obdržela. V auditech se výslovně uvádí, že se auditorům podařilo překonat potíže vzniklé kvůli časové prodlevě a provést audity. Ačkoliv auditoři uvedli například výhradu, že nebylo možno ověřit kritéria účtování nákladů a metody rozvrhování nákladů, nepředstavovalo to překážku pro provedení auditu a dospění ke kladnému závěru. V souhrnné zprávě se uvádí, že „veškeré náklady a příjmy společnosti RTP jsou založeny na předpokladu, že se její činnost vztahuje pouze na provozování veřejnoprávního televizního vysílání, a že audity jsou založeny na finančních výkazech, které ověřil interní auditor společnosti i externí auditoři a z nichž nevyplývají žádné důležité skutečnosti kromě skutečností popsaných podrobně v ročních účetních závěrkách“ (90). Komise již zjistila (viz 18. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), že společnost RTP vykonávala v letech, které jsou předmětem šetření, pouze činnosti v rámci veřejné služby, zatímco obchodní činnosti prováděly právně oddělené dceřiné společnosti. Kritéria pro rozvrhování nákladů jsou proto důležitá pouze pro rozvržení přidělených nákladů v rámci nákladů veřejné služby, které vznikly společnosti RTP, a neměly by mít žádný dopad na výši celkových nákladů na veřejnou službu.
Pokud jde o finanční údaje, Komise zjistila, že se externí auditoři mohli legitimně spolehnout na roční účetní závěrky, k nimž byla vždy připojena auditorská zpráva osvědčující správnost účetní závěrky společnosti RTP. Podle smluv o veřejné službě bylo cílem externího auditu zprávy o veřejné služby ověřit, zda společnost RTP plnila závazky veřejné služby, které jí byly svěřeny, a zda je náhrada za veřejnou službu v souladu s náklady na plnění těchto závazků. Ačkoliv se finanční údaje vztahující se na poskytování veřejné služby v letech, které jsou předmětem tohoto šetření, týkaly poskytování veřejné služby společností RTP, bylo nezbytné další nezávislé ověření s cílem zjistit, zda byly vzniklé náklady v souladu s pověřením v oblasti veřejné služby.
(183)
To externí auditoři potvrdili. Pro roky 1992-1997 dospěli auditoři k závěru, že „společnost RTP v zásadě plnila své závazky v oblasti vysílání, pokud jde o kvantitu, jak jsou stanoveny ve smlouvě o udělení koncese, se zvláštním zaměřením na povinnost týkající se vysílaného obsahu“. Auditor konstatoval, že „po analýze dostupných dokumentů, konkrétně zpráv auditora a dozorčí rady, jsme neshledali nic, co by nás vedlo k závěru, že předložené dokumenty týkající se souladu mezi prováděnými úkoly veřejné služby a uhrazením reálných a skutečných nákladů obsahují významná narušení ovlivňující dodržování právních předpisů platných v té době“ (91).
(184)
V řadě auditorských zpráv se uvádí, že společnost RTP mohla požadovat vyšší částku náhrady, bránily jí v tom však podmínky smluv o veřejné službě, a to čl. 15 odst. 4 předešlé smlouvy o veřejné službě a čl. 19 odst. 3 nové smlouvy o veřejné službě z roku 1996. Jednotlivé externí audity pro roky 1994, 1996 a 1997 obsahují výroky ohledně rozdílu mezi vysokými náklady, které společnosti RTP skutečně vznikly při poskytování veřejné služby, a náhradou, kterou obdržela a která byla nižší než vzniklé náklady (92). V závěrečné souhrnné zprávě pro všechny roky, pro něž byl proveden audit, se výslovně uvádí, že „pro všechny roky je náhrada, která byla přidělena a vyplacena, nižší než částky uvedené v každé zprávě o veřejné službě (RCOPS, Relatório sobre o cumprimento das obrigações de serviço público)“ (93).
(185)
Některé audity (s výjimkou auditů pro roky 1992 a 1993) uvádějí, že společnost RTP překročila zákonem stanovený limit reklamy, tj. vysílala více reklam, než povolovaly smlouvy o veřejné službě. V souladu se sdělením o vysílání je nutno příjmy, které společnost RTP za tuto reklamu obdržela, vzít v úvahu při výpočtu nákladů veřejné služby, jelikož příjmy vytvořené veřejnou službou, včetně příjmů z reklamy, musí být zahrnuty do výpočtu potřeb společnosti, pokud jde o financování veřejné služby.
Skutečnost, že byly překročeny limity reklamy, nemá vliv na analýzu auditora s ohledem na všechny roky v období 1992-1997. Náhrada za veřejnou službu odpovídala úkolům veřejné služby, které plnila společnost RTP, a neexistovala žádná nadměrná náhrada. Portugalsko rovněž potvrdilo, že pro roky 1994, 1995 a 1996 byly zohledněny všechny zisky z reklamy (včetně zisků vyplývajících z překročení povoleného reklamního času) a že se o tyto částky snížila potřeba financování veřejné služby (94). Co se týká roku 1996, článek 15 nové smlouvy o veřejné službě stanovil, že při sčítání nákladů pro účely výpočtu celkových nákladů veřejné služby k určení výše náhrady nemusí být vzaty v úvahu zisky plynoucí z využívání kanálů. „Zisky“ zahrnují příjmy z reklamy. Portugalsko výslovně potvrdilo, že zisky z reklamy byly odečteny od částky požadované náhrady (95).
(186)
Pokud jde o rok 1998, externí společnost BDO Binder provedla šetření týkající se vztahu mezi posláním veřejné služby svěřeným společnosti RTP a příslušnými náklady. Zpráva společnosti BDO Binder obsahuje řadu doporučení do budoucna a navrhuje posílit vnitřní kontrolu společnosti RTP s cílem zajistit dodržování vnitřních předpisů, neobsahuje však zjištění, že společnost RTP obdržela příliš vysokou náhradu ve vztahu k úkolům veřejné služby, které vykonává, nebo že by nebylo možné se spoléhat na číselné údaje uvedené ve zprávě o veřejné službě vyhotovené společností RTP, které Komise použila v rozhodnutí ze dne 15. října 2003. Pokud se zpráva společnosti BDO Binder zabývá konkrétními číselnými údaji, odkazuje na nevypracování soupisu určitých aktiv. Zdá se však, že zpráva společnosti BDO Binder kritizuje spíše neexistenci soupisu majetku (96), než aby dospěla k závěru, že se příslušné investice neuskutečnily a že nebyly správně zaúčtovány hodnoty investic. Jak však zdůraznilo Portugalsko, údaje pro příslušné investice nebyly každopádně zahrnuty ve výpočtu náhrady, což vylučuje, že by mohly být uhrazeny náklady na amortizaci dlouhodobých aktiv.
(187)
Pokud jde o překročení limitů reklamy, ve zprávě společnosti BDO Binder se uvádělo, že při výpočtu potřeby financování veřejné služby byly zohledněny veškeré příjmy z reklamy. Žádný z těchto faktorů nevedl opět auditora k vydání negativního výroku ohledně plnění závazků veřejné služby ze strany společnosti RTP ani nenaznačuje případnou nadměrnou náhradu.
(188)
Pro analýzu v tomto rozhodnutí je však nejdůležitější závěr ve zprávě společnosti BDO Binder (který společnost SIC nezpochybnila), že společnost RTP mohla za plnění závazků veřejné služby požadovat 25 miliard PTE, místo toho však obdržela pouze 14 miliard PTE. Jinými slovy, zpráva společnosti BDO Binder nenaznačuje nadměrnou náhradu, nýbrž vede k opačnému závěru.
(189)
Jak je uvedeno v rozhodnutí ve věci NN 31/06 týkající se restrukturalizace společnosti RTP, externí audit společnosti PriceWaterhouse Coopers ověřil, zda finanční údaje, které poskytly portugalské orgány, byly v souladu s finančními výkazy společnosti RTP v období 1991-2003, s částkami uvedenými v auditorských zprávách o veřejné službě a s ostatními zdroji informací, které se považovaly za důležité k zajištění shody dotyčných auditů (viz 38. bod odůvodnění rozhodnutí ve věci NN 31/06). Auditorská zpráva společnosti PWC údaje potvrdila bez významných připomínek (viz 52. bod odůvodnění rozhodnutí ve věci NN 31/06). Auditorská zpráva společnosti PWC výslovně potvrdila, že částky, které společnost RTP obdržela jako náhradu za veřejnou službu, odpovídaly částkám uvedeným v usneseních Rady ministrů (viz 41. bod odůvodnění a tabulka 39 v rozhodnutí ve věci NN 31/06). Auditorská zpráva společnosti PWC upozorňovala na celkové nedostatečné financování společnosti RTP. Uvádělo se v ní, že kromě úkolů veřejné služby, jejichž náklady lze uhradit podle smluv o veřejné službě, existují úkoly veřejné služby, jež společnost RTP vykonává, za něž však nelze požadovat od státu žádnou úhradu. Komise v rozhodnutí ve věci NN 31/06 dospěla k závěru, že auditorská zpráva společnosti PWC mohla oprávněně vycházet z finančních výkazů společnosti RTP a konstatovala, že společnost RTP byla skutečně trvale nedostatečně financována. Kromě externích auditů zpráv o veřejné službě lze pro účely tohoto rozhodnutí vzít v úvahu i auditorskou zprávu společnosti PWC jako další prvek potvrzující, že údaje, které Komise použila v rozhodnutí 2005/403/ES, byly správné.
(190)
Co se týká tvrzení stěžovatele, že je nutno vzít v úvahu zprávu státního auditora (Tribunal de Contas) č. 8/2002, Komise skutečně vzala při svém hodnocení v tomto rozhodnutí tuto zprávu v úvahu. Za prvé je nutno uznat (jak připouští rovněž společnost SIC), že se auditorská zpráva č. 8/2002 vztahuje na období 1997-2000, a je proto relevantní pouze pro roky 1997 a 1998. Ačkoli v uvedené zprávě byly zmíněny údaje pro předchozí roky, byly použity k popisu celkového vývoje finanční situace společnosti RTP, nebyly však samy o sobě předmětem šetření Účetního dvora.
(191)
Co je nejdůležitější, zpráva č. 8/2002 nenaznačuje žádnou nesrovnalost ve financování společnosti RTP ani nadměrnou náhradu za roky 1997-2000 (nebo za jakýkoli jiný rok). Naopak, ve zprávě č. 8/2002 jsou mnohokrát zmíněny strukturální finanční problémy společnosti RTP. Komise proto není s to na základě zprávy č. 8/2002 vyčlenit určité platby jako nadměrnou náhradu a protiprávní státní podporu. Naopak, zpráva č. 8/2002 výslovně potvrzuje, že od roku 1993 do konce roku 1999 bylo přežití společnosti RTP dosaženo pouze trvalou a zvyšující se zadlužeností společnosti.
(192)
Jak uvádí stěžovatel, zpráva č. 8/2002 mnohokrát kritizuje vedení společnosti a poukazuje na neefektivnost, které bylo možno předejít. Cíl zprávy č. 8/2002 je vymezen jako celkový přezkum řízení společnosti RTP a provozování veřejnoprávního televizního vysílání z hlediska účinnosti, efektivnosti a hospodárnosti. Jak uvedl stěžovatel, ve zprávě č. 8/2002 bylo zmíněno, že společnost RTP má nepružné struktury a příliš vysoký počet zaměstnanců a poskytuje veřejnou službu neefektivně. Zpráva č. 8/2002 kritizuje rovněž příliš nejasné a obecné vymezení poslání veřejné služby a smlouvy o veřejné službě, které podle státního auditora vedou k neefektivnímu řízení.
(193)
Komise však vymezení poslání veřejné služby, které bylo svěřeno společnosti RTP, ověřila v rozhodnutí ze dne 15. listopadu 2003. Ve věci T-442/03 Soud konstatoval, že široká definice poslání společnosti RTP je přípustná (97). Co se týká údajné neefektivnosti, Komise chce podotknout, že se nejedná o aspekt, který je třeba vzít v úvahu při použití sdělení o vysílání.
(194)
Třetím kritériem, které by Komise měla posoudit, je skutečnost, zda je financování přiměřené čistým nákladům veřejné služby.
(195)
Ve sdělení o vysílání jsou popsána kritéria, na jejichž základě Komise posuzuje přiměřenost státního financování. Sdělení vyžaduje, aby státní podpora nepřevyšovala čisté náklady veřejné služby a aby nedošlo k narušením trhu, která nejsou nutná pro naplnění poslání veřejné služby (98).
(196)
V zájmu správného určení nákladů na činnosti v rámci veřejné služby sdělení o vysílání za prvé vyžaduje řádné rozvržení nákladů a příjmů mezi veřejnou službu a obchodní činnosti.
(197)
Jak je uvedeno v 61. až 67. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, smlouvy o veřejné smlouvě stanoví způsob rozvržení nákladů a příjmů, který musí společnost RTP používat. V tomto případě je úkol Komise v zásadě usnadněn skutečností, že společnost RTP zavedla systém analytického účetnictví, který umožňuje vyčíslit způsobilé náklady, jež jí vznikly při plnění jednotlivých závazků veřejné služby a které lze uhradit.
(198)
Pomocí tohoto systému je každá položka způsobilých výdajů přidělena určité činnosti a následně rozdělena mezi jednotlivé úkoly veřejné služby, jež byly společnosti RTP svěřeny a jež lze uhradit, a to na základě objektivních účetních zásad.
(199)
Jelikož od nákladů na provozování veřejné služby jsou odečteny příjmy plynoucí z každého úkolu veřejné služby, za který lze poskytnout náhradu, systém zaručuje, že roční vyrovnávací platby jsou omezeny na čisté náklady jednotlivých závazků veřejné služby (viz 65. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí).
(200)
Komise proto dospěla k závěru, že parametry pro určení nákladů jsou stanoveny objektivním a transparentním způsobem.
(201)
Pravidla pro náhradu nákladů však mohou podhodnocovat skutečné čisté náklady na veřejnou službu poskytovanou společností RTP a mohla vést k strukturálnímu nedostatečnému financování skutečné potřeby finančních prostředků.
(202)
Jak je uvedeno v 65. bodě odůvodnění, podle metody výpočtu nákladů stanovené ve smlouvách o veřejné službě byly určité náklady veřejné služby vyloučeny z platby prostřednictvím roční náhrady (99). Portugalsko mimoto Komisi informovalo, že ačkoliv musela společnost RTP odvádět z obdržených ročních vyrovnávacích plateb DPH, podle účetních pravidel nebylo možno vzít výsledné náklady v úvahu (viz 94. bod odůvodnění). Do svých zpráv o veřejné službě společnost RTP mimoto nezahrnula veškeré investice do vybavení určeného pro činnosti v rámci veřejné služby, ačkoliv v jejích finančních výkazech byly zaúčtovány (viz 67. bod odůvodnění).
(203)
Podle Amsterodamského protokolu je však na členských státech, aby veřejnoprávním vysílacím organizacím zajistily financování. V tomto případě se Portugalsko rozhodlo nehradit některé náklady, které poskytovateli služby vznikly při plnění jeho úkolů.
(204)
V daném případě poskytoval stát společnosti RTP nejen roční vyrovnávací platby, nýbrž rovněž další financování ve formě navýšení kapitálu, půjček a dohody se Správou sociálního zabezpečení. V souladu s bodem 57 sdělení o vysílání musí Komise analyzovat, zda byla všechna opatření přiměřená čistým nákladům veřejné služby. Teprve pak lze financování poskytnuté společnosti RTP pokládat za slučitelné s čl. 106 odst. 2 SFEU.
(205)
Komise se rovněž domnívá, že závazky veřejné služby uložené společnosti RTP, které podle smluv o veřejné službě nebyly způsobilé pro náhradu, lze považovat za legitimní a jednoznačně definované závazky veřejné služby, jež byly poskytovateli služby oficiálně uloženy státem. Podle pravidel státní podpory může proto Portugalsko financovat veškeré čisté náklady společnosti RTP na veřejnou službu.
(206)
V tabulce 6 ve 207. bodě odůvodnění je uveden přehled nákladů společnosti RTP na veřejnou službu (investiční náklady i čisté provozní náklady), jak byly vypočítány podle platných pravidel účtování nákladů, a náhrad, které společnost obdržela za investice a provozní náklady.
(207)
Uvedeny jsou za prvé investice do vybavení určeného pro činnosti v rámci veřejné služby (tabulka 5) a náhrada poskytnutá na financování investic (tabulka 2). Za druhé jsou uvedeny čisté provozní náklady společnosti RTP (tabulka 4) a vyrovnávací platby za tyto náklady (tabulka 1). Tabulka ukazuje rovněž výhodu získanou z podpory ad hoc vyplývající z dohody se Správou sociálního zabezpečení a půjčky z roku 1998.
Tabulka 6
Shrnutí potřeb v oblasti financování a náhrad za čisté provozní náklady veřejné služby podle účetních pravidel
(v milionech PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Celkem
Investiční náklady
2 632,6
2 102,0
2 763,9
992,7
1 480,4
4 037,4
6 054,2
20 063,2
Navýšení kapitálu
-0
-0
-10 000,0
-12 800,0
-10 000,0
-14 000,0
-0
-46 800,0
Rozdíl mezi investičními náklady a náhradou
2 632,6
2 102,0
-7 236,1
-11 807,3
-8 519,6
-9 962,6
6 054,2
-26 736,8
Náklady na provozování veřejné služby
6 718,2
7 960,0
8 384,1
8 103,3
17 217,1
37 972,1
30 101,3
116 456,1
Vyrovnávací platby
-6 200,0
-7 100,0
-7 145,0
-7 200,0
-14 500,0
-10 350,0
-14 000,0
-66 495,0
Sociální zabezpečení
-
-1 206,0
-
-
-
-
-
-1 206,0
Půjčka
-20 000,0
-20 000,0
Rozdíl mezi provozními náklady a náhradou
518,2 (100)
- 346
1 239,1
903,3
2 717,1
27 622,1
-3 898,7
28 755,1
Zdroj: Finanční výkazy a zprávy o veřejné službě
(208)
Jak je zdůrazněno v bodech 201 a 202 odůvodnění, systém ročních vyrovnávacích plateb, který zvolilo Portugalsko, vedl k podhodnocení skutečných nákladů na úkoly veřejné služby, jež společnost RTP vykonávala. Systém vedl k nahromadění dluhů. Ve druhé fázi použilo Portugalsko k financování nákladů společnosti RTP na veřejnou službu opatření ad hoc s cílem zachovat finanční rovnováhu společnosti RTP.
(209)
Jak vyplývá z tabulky 6 v 207. bodě odůvodnění, navýšení kapitálu poskytlo nadměrnou náhradu za investice do veřejné služby, a to ve výši 26 736,8 milionu PTE, zatímco provozní náklady byly vyrovnávacími platbami a ostatními opatřeními ad hoc financovány nedostatečně, a to o 28 755,1 milionu PTE. Ačkoli navýšení kapitálu měla v zásadě financovat investice do vybavení, byla použita rovněž k splacení nahromaděného dluhu.
(210)
Z tabulky 6 v 207. bodě odůvodnění rovněž vyplývá, že celková náhrada byla o 2 018,3 milionu PTE nižší než čisté náklady veřejné služby (28 755,1 milionu PTE minus 26 736,8 milionu PTE). Komise proto dospěla k závěru, že podle pravidel Unie je celkové státní financování v období, které je předmětem šetření, přiměřené čistým provozním nákladům společnosti RTP na veřejnou službu. Toto zjištění se nemění, vezme-li se v úvahu skutečnost, že částka ve výši 11 000 000 PTE vyplývající z osvobození od registračních poplatků představuje státní podporu (viz 119. a 120. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), v rozporu s původním předpokladem Komise. I po zohlednění této částky je financování společnosti RTP nedostatečné, přičemž schodek činí 2 007,3 milionu PTE.
(211)
Komise má za to, že finanční prostředky, jež společnost RTP obdržela, byly nižší než celkové čisté náklady, jež jí vznikly při plnění závazků, které jí uložil stát, a to kvůli skutečnosti, že tabulka 6 v 207. bodě odůvodnění nebere v potaz veškeré náklady společnosti RTP na veřejnou službu v období 1992-1998.
(212)
V souladu se sdělením o vysílání musí Komise zajistit, aby bylo státní financování přiměřené čistým nákladům na poskytování veřejné služby, avšak rovněž to, aby s ohledem na obchodní činnosti, které jsou odvozeny z činností v rámci veřejné služby a pro něž není na straně příjmů možné řádné rozvržení nákladů, nedošlo k narušením trhu, která nejsou nutná pro naplnění poslání veřejné služby. Takovéto narušení by existovalo, pokud by společnost RTP stlačovala na trhu ceny za reklamu, aby snížila příjem konkurentů (101). V tomto případě by společnost RTP nemaximalizovala své příjmy z obchodních činností a zbytečně by zvýšila potřebu státního financování. Podle sdělení o vysílání nelze takové chování, jestliže je prokázáno, pokládat za slučující se s posláním veřejné služby, které bylo vysílací organizaci svěřeno (102).
(213)
V rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 15. listopadu 2001 Komise uvedla, že pokud by bylo zjištěno, že došlo k takovému chování, vzala by tato narušení a z toho vyplývající potřebu vyššího státního financování v úvahu při posuzování možné nadměrné náhrady. V této fázi řízení Komise podotkla, že „na základě informací, které má Komise k dispozici v tomto okamžiku, nelze zjistit, zda se společnost RTP dopustila takového jednání“ (103).
(214)
Na základě výzvy k podání připomínek k zahájení řízení v dané věci neobdržela Komise od konkurentů společnosti RTP žádné připomínky, které by naznačovaly nebo prokazovaly, že se společnosti RTP dopustila na obchodních trzích protisoutěžního chování, jež by mohlo mít za následek vyšší státní financování, které není slučitelné se Smlouvou (104).
(215)
Za této situace se Komise domnívá, že nic nenaznačuje takovéto chování. Komise proto vyvozuje závěr, že se nezdá, že by se společnost RTP dopustila na obchodních trzích protisoutěžního chování, které by vedlo k vyšší potřebě státního financování, a že v důsledku takovéhoto chování nebyla poskytnuta nadměrná náhrada.
(216)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem vyvozuje Komise závěr, že dohodu se Správou sociálního zabezpečení, navýšení kapitálu a podřízenou půjčku, jakož i dočasné osvobození od registračních poplatků je nutno pokládat za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Financování společnosti RTP prostřednictvím opatření ad hoc je však slučitelné s vnitřním trhem ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU. Celkové financování je přiměřené čistým nákladům na jednoznačně definované závazky veřejné služby, které byly společnosti svěřeny. V souladu s čl. 106 odst. 2 SFEU proto státní financování neovlivňuje podmínky obchodu a hospodářskou soutěž v Unii v míře, která by byla v rozporu se zájmy Unie (105).
VI. ZÁVĚR
(217)
Komise konstatuje, že Portugalsko poskytlo protiprávně podporu ad hoc v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU (106). To se nevztahuje na dočasné osvobození od notářských poplatků a poplatků na zveřejnění podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92, jelikož se tato opatření nepovažují za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(218)
Jak je uvedeno v 143. bodě odůvodnění, Komise vyvozuje závěr, že dohoda se Správou sociálního zabezpečení, která byla uzavřena v roce 1993, navýšení kapitálu v období 1994-1997 a půjčka v roce 1998 představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Státní podporu představuje obdobně osvobození od registračních poplatků podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 a trvalé osvobození od poplatků podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92. Opatření ad hoc byla provedena ze státních prostředků a mohou narušit hospodářskou soutěž na vnitřním trhu tím, že zvýhodňují společnost RTP a ovlivňují obchod.
Opatření ad hoc nesplňují podmínky stanovené v rozsudku ve věci Altmark, jelikož je nelze pokládat za součást systému vyrovnávacích plateb, jehož parametry byly stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem. Mimoto je zřejmé, že společnost RTP nebyla vybrána v rámci řízení pro zadávání veřejných zakázek, které zaručuje nejnižší možné náklady, a neexistují žádné náznaky, že výše plateb ad hoc byla určena na základě analýzy nákladů, které by vynaložil běžný podnik.
(219)
Na opatření ad hoc s výjimkou trvalého osvobození společnosti RTP podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 je použitelná výjimka stanovená v čl. 106 odst. 2 SFEU. Jak bylo analyzováno, opatření poskytovala náhradu za jednoznačně definované závazky veřejné služby, jimiž byla společnost RTP dostatečně pověřena zákonem č. 21/92 a smlouvami o veřejné službě. Opatření ad hoc jsou přiměřená čistým provozním nákladům společnosti RTP na veřejnou službu. Opatření ad hoc nenarušují hospodářskou soutěž v míře, která je v rozporu se zájmem Unie, jelikož opatření jsou přiměřená čistým nákladům společnosti RTP na veřejnou službu. Společnost RTP se rovněž nedopustila protisoutěžního chování v rámci svých obchodních činností.
(220)
Komise konstatuje, že trvalé osvobození podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 představuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem, jelikož se nepovažuje za náhradu za poskytování služby obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU. Portugalsko by proto mělo uvedený zákon zrušit. Portugalsko by mělo zajistit rovněž navrácení případné podpory, která byla společnosti RTP vyplacena na základě uvedeného zákona.
(221)
Vzhledem k výše uvedeným závěrům,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Níže uvedená opatření ad hoc, která provedlo Portugalsko ve prospěch společnosti Radiotelevisão Portuguesa, SA (RTP), představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy:
a)
stanovení splátkového kalendáře dluhu ve výši 1,206 miliardy PTE, kterou povolilo Portugalsko společnosti RTP ve formě dohody se Správou sociálního zabezpečení, která byla uzavřena v roce 1993;
b)
navyšování kapitálu v období 1994-1997 ve výši 46,800 miliardy PTE;
c)
půjčka ve výši 20 miliard PTE poskytnutá v roce 1998;
d)
dočasné osvobození od registračních poplatků podle čl. 11 odst. 1 portugalského zákona č. 21/92 ve výši 11 000 000 PTE.
2. Opatření státní podpory uvedená v odstavci 1 tohoto článku jsou slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 106 odst. 2 Smlouvy, jelikož nevedla k nadměrnému vyrovnání čistých nákladů vynaložených na plnění úkolů veřejné služby, které byly uloženy společnosti RTP.
Článek 2
Osvobození od notářských poplatků a nákladů na zveřejnění podle čl. 11 odst. 1 portugalského zákona č. 21/92 nepředstavuje státní podporu.
Článek 3
1. Neomezené osvobození společnosti RTP od placení poplatků a odměn s ohledem na akty zápisu, registrace a záznamu podle čl. 11 odst. 2 portugalského zákona č. 21/92 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
2. Státní podpora, kterou Portugalsko poskytlo protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU na základě čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 ve prospěch RTP, není slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 4
1. Portugalsko zruší zákon uvedený v čl. 3 odst. 1 tohoto rozhodnutí a získá zpět státní podporu, kterou společnost RTP případně obdržela na základě uvedeného právního předpisu do doby jeho zrušení.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly dány k dispozici společnosti RTP, do dne jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok podle kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004 a nařízení (ES) č. 271/2008, kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 5
1. Navrácení podpory poskytnuté na základě zákona uvedené v článku 3 se provede s okamžitým účinkem.
2. Portugalsko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 6
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí předloží Portugalsko Komisi tyto informace:
a)
podrobný popis opatření přijatých za účelem zrušení čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92;
b)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má společnost RTP navrátit,
c)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
d)
doklady prokazující, že společnosti RTP bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Portugalsko Komisi průběžně informuje o pokroku při provádění vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, dokud nebude podpora uvedená v článku 3 navrácena. Na žádost Komise předloží Portugalsko okamžitě informace o již přijatých a plánovaných opatřeních k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z podpory, které již společnost RTP vrátila.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno Portugalské republice.
V Bruselu dne 20. prosince 2011.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 20 december 2011
om det statliga stöd C 85/01 som avser de engångsåtgärder som Portugal har genomfört till förmån för RTP
[delgivet med nr K(2011) 9429]
(Endast den engelska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
(2012/365/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket (1),
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a,
efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig, och med beaktande av dessa synpunkter (2), och
av följande skäl:
I. FÖRFARANDE
(1)
Genom tre klagomål 1993, 1996 och 1997 från det privata programföretaget Sociedade Independente de Comunicação, SA (SIC) underrättades kommissionen om att Portugal hade genomfört ett antal engångsåtgärder och årliga kompensationsåtgärder till förmån för det statliga programföretaget Radiotelevisão Portuguesa, SA (RTP).
(2)
Genom en skrivelse av den 15 november 2001 underrättade kommissionen de portugisiska myndigheterna om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget avseende ett antal engångsåtgärder till förmån för RTP.
(3)
Kommissionens beslut att inleda förfarandet har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning (3). I artikel 1 i kommissionens beslut 2005/406/EG av den 15 oktober 2003 om de engångsåtgärder som Portugal har genomfört till förmån för RTP (4) konstateras det att vissa av dessa åtgärder, dvs. det statliga stöd som Portugal genomfört till förmån för RTP, till ett belopp av 68,006 miljarder portugisiska escudos (PTE), i form av en uppgörelse med socialförsäkringsmyndigheten 1993, ett kapitaltillskott under perioden 1994-1997 och ett lån 1998, är förenliga med den gemensamma marknaden enligt artikel 86.2 i EG-fördraget. I artikel 2 i samma beslut konstateras det dessutom att vissa åtgärder inte innehöll något inslag av stöd. Dessa åtgärder var befrielsen från registreringsavgifter, betalningen för förvärvet av tv-sändningsnätet, betalningslättnader rörande årsavgiften för nätutnyttjandet, filmstödsprotokollet, obligationslånet och omstruktureringsplanen för 1996-2000.
(4)
Den 26 juni 2008 ogiltigförklarade förstainstansrätten i mål T-442/03 (5) delar av beslut 2005/406/EG med angivande av två skäl. Artikel 2 i beslut 2005/406/EG ogiltigförklarades i den del det slås fast att befrielsen från registreringsavgifter inte utgör statligt stöd. Förstainstansrätten fann att kommissionens uppgift när det gäller engångsfördelen i form av befrielse från registreringsavgifter och avgifterna för omvandlingen av RTP till aktiebolag (nedan kallad den tillfälliga befrielsen) var att fastställa huruvida det ingår i det portugisiska rättssystemets inre logik att omvandlingen av ett offentligt företag till ett aktiebolag skett genom lagstiftning eller om användningen av lagstiftning utgör ett undantag som syftar till att ge ett offentligt företag en fördel jämfört med andra företag.
(5)
Vad gäller den permanenta fördel som beviljats RTP i form av obegränsad befrielse från registreringsavgifter och alla andra avgifter för anmälnings-, registrerings- och noteringshandlingar (nedan kallad den permanenta befrielsen) fann förstainstansrätten att även om det inte är osannolikt att befrielsen i realiteten inte var permanent (se punkterna 73 och 79 i domen) så påverkar detta ändå inte konstaterandet att denna befrielses generella karaktär inte har styrkts av kommissionen. Förstainstansrätten fann vidare att även om det skulle kunna vara så att den portugisiska staten omvandlat RTP till ett aktiebolag eftersom den ansåg att detta var nödvändigt för att företaget skulle kunna fylla sin uppgift som ett programföretag i allmänhetens tjänst (nedan även kallat ett public service-programföretag) så fanns det ändå inte tillräcklig bevisning för att styrka detta påstående.
(6)
Förstainstansrätten ogillade talan när det gäller slutsatsen i beslut 2005/406/EG att 1994 års obligationslån och betalningslättnaderna för avgiften för nätutnyttjande inte ska klassificeras som statligt stöd.
(7)
Vad gäller de statliga stödåtgärdernas förenlighet med den gemensamma marknaden (artikel 1 i beslut 2005/406/EG) fann förstainstansrätten att kommissionen inte kunde stödja sig på rapporterna om uppdraget i allmänhetens tjänst (nedan även kallat public service-uppdraget) och uppgifterna i dessa om inte rapporterna har varit föremål för en extern revision i enlighet med kraven i den nationella lagstiftningen. Det var således inte möjligt för kommissionen att dra slutsatsen att de statliga stödåtgärderna var förenliga med den gemensamma marknaden enligt artikel 86.2 i fördraget (nu artikel 106.2 i EUF-fördraget och ”den inre marknaden”) (6). Förstainstansrätten ogiltigförklarade artikel 1 i beslut 2005/406/EG.
(8)
Efter förstainstansrättens dom i mål T-442/03 gjorde kommissionen de berörda parterna uppmärksamma på att kommissionen hade återupptagit granskning i detta ärende och uppmanade tredje parter att inkomma med synpunkter (7).
(9)
Kommissionen mottog synpunkter från den klagande den 10 mars 2009, vilka överlämnades till de portugisiska myndigheterna den 8 april 2009. Kommissionen mottog ytterligare synpunkter från den klagande den 17 juni 2009, vilka överlämnades till de portugisiska myndigheterna den 28 juli 2009. De portugisiska myndigheterna besvarade båda omgångarna av synpunkter genom skrivelser av den 7 och 8 september 2009. De lämnade även ytterligare information till kommissionen den 23 februari 2010, den 4 mars 2010 och den 15 april 2010. Kommissionen sände en begäran om information till de portugisiska myndigheterna den 10 maj 2010 i vilken de bland annat begärde att det skulle företas oberoende externa revisioner av rapporterna om public service-uppdraget för perioden 1992-1997.
(10)
De portugisiska myndigheterna besvarade kommissionens begäran om information genom en skrivelse av den 8 juni 2010 och överlämnade de begärda externa revisionerna av rapporterna genom en skrivelse av den 12 augusti 2010. De portugisiska myndigheterna lämnade ytterligare information genom en skrivelse av den 29 september 2010. Ett möte med de portugisiska myndigheterna ägde rum den 29 mars 2011 och dessa lämnade ytterligare information till kommissionen den 17 juni 2011, den 25 augusti 2011 och den 26 oktober 2011.
Genom en skrivelse som registrerades den 15 december 2011 gick de portugisiska myndigheterna undantagsvis med på att detta beslut ska antas på engelska, som ska vara giltigt språk.
(11)
Detta beslut avser endast de engångsåtgärder som omfattas av beslutet om att inleda det formella granskningsförfarandet. Vissa av åtgärderna, dvs. de som i beslut 2005/406/EG förklarats inte utgöra statligt stöd enligt artikel 87.1 i EG-fördraget, har inte ogiltigförklarats av förstainstansrätten i mål T-442/03 och artikel 2 i beslut 2005/406/EG har därför vunnit laga kraft. Till dessa åtgärder hör befrielsen från betalningen för förvärvet av tv-sändningsnätet, betalningslättnader rörande årsavgiften för nätutnyttjandet, filmstödsprotokollet, obligationslånet och omstruktureringsplanen för 1996-2000. I enlighet med vad förstainstansrätten kräver i mål T-442/03 kommer kommissionen emellertid att företa en ny bedömning av den tillfälliga och den permanenta befrielsen från kravet på stiftelseurkund och följaktligen från de därmed tillhörande notariearvodena, från registreringsavgifter och från avgifter för offentliggörande.
Detta beslut rör i första hand den ekonomiska situationen mellan RTP och den portugisiska staten under perioden 1992-1998 vad gäller uppgörelsen 1993 om skulden till socialförsäkringskassan, kapitaltillskotten under perioden 1994-1997 och lånet 1998. Detta beslut behandlar inte frågor om juridisk klassificering och huruvida de årliga ersättningar som beviljats RTP är förenliga med fördraget, eftersom detta redan behandlats i kommissionens beslut av den 22 mars 2006 i ärende nr E 14/05 (8). Den 4 juli 2006 antog kommissionen även ett beslut om RTP:s omstruktureringsavtal, i ärende NN 31/06 (9).
(12)
För att få en fullständig bild av den finansiella situationen mellan den portugisiska staten och RTP under den period som omfattas av kommissionens granskning i detta ärende måste kommissionen dock beakta både engångsåtgärderna och det finansiella stöd som beviljats RTP genom årliga utbetalningar av ersättning. Följaktligen kommer kommissionen vad gäller detta beslut att hänvisa till årliga utbetalningar av ersättning bara om det är nödvändigt för att klargöra sina ståndpunkter vad gäller engångsåtgärderna.
II. DETALJERAD BESKRIVNING AV ÅTGÄRDERNA
A. ÅTGÄRDER TILL FÖRMÅN FÖR RTP
A.1 BESKRIVNING AV STÖDMOTTAGAREN RTP
(13)
RTP (vid den berörda tidpunkten Rádio e Televisão Portuguesa, SARL) bildades som ett aktiebolag genom en stiftelseurkund av den 15 december 1955 till följd av den portugisiska statens beslut att bilda ett programföretag som skulle beviljas koncession att bedriva tv-sändningar i allmänhetens tjänst (10). Koncessionsavtalet för sändningar i allmänhetens tjänst undertecknades den 16 januari 1956.
(14)
Genom lag (Decreto-lei) nr 674-D/75 av den 2 december 1975 nationaliserades RTP. Genom denna lag omvandlades RTP till ett offentligt företag med namnet Radiotelevisão Portuguesa, E.P., vilket övertog alla rättigheter och skyldigheter från det tidigare företaget enligt samma lag.
(15)
Till och med 1980-talet hade RTP en monopolställning på den nationella tv-marknaden. Bolaget hade två tv-kanaler, nämligen RTP1 and RTP2. Under 1990-talet började RTP stöta på konkurrens från de privata tv-bolagen SIC och TVI efter det att de portugisiska myndigheterna i februari 1992 hade gett dessa företag licens att börja sända på en tredje respektive fjärde kanal (11).
(16)
Genom lag nr 21/92 av den 14 augusti 1992 omvandlades RTP E.P. till ett aktiebolag med namnet Radiotelevisão Portuguesa, SA och antogs bolagsordningen för det nybildade företaget.
(17)
RTP bedriver både tv-sändningar i allmänhetens tjänst och kommersiell verksamhet. Företaget har enligt lagstiftningen rätt att bedriva kommersiell eller industriell verksamhet som är relaterad till televisionsverksamheten (12).
(18)
RTP bedriver sin kommersiella verksamhet genom finansiellt deltagande i andra företag, som är juridiskt fristående från RTP och som har egen struktur och egen redovisning.
A.2 ÅTGÄRDER (13)
(19)
Ersättningen till RTP för utförandet av public service-uppdraget utgörs huvudsakligen av de årliga utbetalningarna av ersättning till företaget. Under perioden 1992-1998 tog RTP emot 66,495 miljarder escudos (PTE), dvs. ca 332 miljoner euro (14), för att täcka sina utgifter för public service-uppdraget. Rättslig grund för de årliga betalningarna av ersättning är artikel 5 i lag nr 21/92 (15).
(20)
Tabell 1 visar fördelningen av de årliga utbetalningarna av ersättning till RTP under perioden 1992-1998 som täcks av detta beslut.
Tabell 1
Storleken på de årliga betalningarna av ersättning under perioden 1992-1998
(i miljoner PTE och euro)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
6 200
7 100
7 145
7 200
14 500
10 350
14 000
Euro 26,9 (16)
Euro 35,4
Euro 35,6
Euro 35,9
Euro 72,3
Euro 51,6
Euro 69,8
Källa: Ministerrådets resolution.
(21)
Vid den tidpunkt då RTP omvandlades till ett aktiebolag var den portugisiska lagstiftningen om företagsregistrering utformad enligt följande. I artikel 7.1 i den portugisiska bolagslagen (Código das Sociedades Comerciais), i den lydelse som gällde vid tidpunkten för RTP:s omvandling, föreskrives det att ett handelsföretags bolagsordning (contrato de sociedade) måste formaliseras genom en stiftelseurkund.
I artikel 18.5 i bolagslagen föreskrevs det att den rättsakt varigenom aktiebolaget bildas skulle registreras i företagsregistret efter det att bolaget bildats i lagenlig form. Denna registrering var obligatorisk enligt artiklarna 15.1 och 3 a i företagsregisterlagen (Código do Registo Comercial) och artikel 166 i bolagslagen.
I enlighet med artikel 70.1 a i företagsregisterlagen, i dess lydelse vid tidpunkten i fråga, krävdes det dessutom att den rättsakt varigenom aktiebolaget bildas skulle offentliggöras i Diário da República (se artikel 70.2) (17). Detta offentliggörande skulle ske på initiativ av registratorn och bekostas av den berörda parten (se artikel 71.1 i företagsregisterlagen).
(22)
Ombildningen av RTP till ett aktiebolag 1992 skedde med befrielse från notarie- och registreringsavgifter för registreringen av den rättsliga omvandlingen av RTP från ett offentligföretag till ett aktiebolag. Värdet av denna befrielse uppgick till 33 miljoner escudos (ungefär 164 000 euro). Enligt portugisisk lag ska alla juridiska personer normalt sett erlägga de avgifter som ska tas ut vid bildandet av ett företag, vid ändring av ett företags bolagsordning och vid alla andra relevanta ändringar av ett företag.
(23)
I artikel 11.1 i lag nr 21/92, som är den rättsliga grunden för undantaget, fastställs följande:
”RTP SA:s bolagsordning (…) godkänns härmed och behöver inte omvandlas till stiftelseurkund, utan registreras automatiskt, fritt från avgifter och arvoden, på grundval av republikens officiella tidning (Diário da República), där den offentliggörs.”
(24)
Artikel 11.1 i lag nr 21/92 bygger på tillämpningen av lag nr 84/88 av den 20 juli 1988 om omvandling av offentliga företag till aktiebolag. I artikel 1 i lag nr 84/88 fastställs att offentliga företag, även om de har förstatligats, genom en lag (Decreto-lei) kan omvandlas till aktiebolag. Denna artikel har följande lydelse:
”Offentliga företag … får genom lag (Decreto-lei) omvandlas till aktiebolag som är hel- eller majoritetsägt av ett offentligt organ, i enlighet med konstitutionen och denna lag.”
(25)
I artikel 3.2 i lag nr 84/88 om omvandling av offentliga företag till aktiebolag föreskrivs det även att aktiebolagets bolagsordning måste godkännas genom lagen (Decreto-lei) i fråga. I enlighet med artikel 3.3 i lag nr 84/88 utgör lagen (Decreto-lei) tillräcklig grund för att registreringskravet ska anses vara uppfyllt (18).
(26)
Dessutom var alla rättshandlingar med direkt anknytning till förändringar av bolagets juridiska form enligt artikel 11.2 i lag nr 21/92 undantagna från alla andra avgifter och arvoden i samband med registrering. Artikel 11.2 har följande lydelse:
”Samtliga anmälnings-, registrerings- och noteringshandlingar vid samtliga registreringsmyndigheter, förvaltningsmyndigheter och offentliga organ, särskilt det nationella bolagsregistret, hypoteksregistret och bilregistret, ska ske på grundval av en ansökan undertecknad av två av bolagets styrelseledamöter och ska undantas från alla avgifter och arvoden.”
(27)
Enligt de portugisiska myndigheterna bygger artikel 11.2 på tillämpningen av lag (Decreto-lei) nr 404/90 (19) och bekräftar att en bestämmelse som är allmänt tillämplig är tillämplig även på RTP. På grundval av artikel 1 i denna lag kunde företag som till och med den 31 december 1993 ingått samarbets- eller koncentrationsavtal beviljas undantag från överlåtelseskatt på den fasta egendom som krävs för koncentrationen eller samarbetet. I artikel 1 i samma lag föreskrevs även befrielse från arvoden och andra lagstadgade pålagor för att ingå avtal av detta slag.
(28)
De portugisiska myndigheterna har uppgivit att RTP tidigare vid ett flertal tillfällen betalat notarie- och registreringsavgifter för vissa kapitalökningar och andra transaktioner efter sin omvandling till ett aktiebolag (20).
(29)
RTP hade en skuld till socialförsäkringssystemet på 2,189 miljarder escudos för perioden 1983-1989 eftersom man inte hade betalt sina socialförsäkringsavgifter. Skulden härrör från en tolkningstvist mellan RTP och socialförsäkringsmyndigheten vad gäller avgifter för de anställdas övertid och ersättning till artister.
(30)
Socialförsäkringsmyndighetens tolkning grundade sig på artikel 2 e i genomförandedekret nr 12/83 av den 12 februari 1983. För att undvika rättsliga förfaranden slöt de två parterna ett avtal enligt vilket socialförsäkringsmyndigheten avstod från sin fordran på dröjsmålsränta och accepterade en avbetalningsplan för skulden. Efter det att tvisten hade avgjorts upphävdes dock aldrig genomförandedekretet.
(31)
Genom ett gemensamt dekret från finansministeriet och socialförsäkringsministeriet den 6 maj 1993 godkändes formellt att skulden skulle läggas om i 120 månadsvisa betalningar, medan böter och räntor till ett belopp av 1,206 miljarder escudos (6 miljoner euro) avskrevs.
(32)
Villkoren för att tillåta särskilda överenskommelser om reglering av RTP:s skulder till socialförsäkringssystemet anges i lag (Decreto-lei) nr 411/91. Enligt artikel 2.1 i denna lag måste detta tillstånd vara nödvändigt för det skuldsatta företagets fortsatta livskraft. Undantagsvillkoren kan bland annat tillämpas när det skuldsatta företaget, vilket föreskrivs i artikel 2 d i samma lag har ockuperats eller letts av arbetstagarna eller varit föremål för ett statligt ingripande.
(33)
Under perioden 1994-1997 ökade den portugisiska staten RTP:s kapital varje år. I nedanstående tabell ges en översikt över de olika kapitalökningarna, som uppgår till 46,8 miljarder escudos (PTE), dvs. 233 miljoner euro.
Tabell 2
Ökning av RTP:s aktiekapital under perioden 1994-1997
(i miljoner PTE)
År
1994
1995
1996
1997
Ökning av aktiekapitalet
10 000
12 800
10 000
14 000
Aktiekapital per den 31 december
22 708
35 508
45 508
59 508
Källa: RTP:s balansräkningar.
(34)
I de public service-avtal som slutits mellan den portugisiska staten och RTP föreskrivs att staten ska delta i RTP:s investeringar, företrädesvis i form av kapitaltillskott (21).
(35)
I december 1998 slöts ett avtal mellan Fundo de Regularização da Dívida Pública (nedan kallad regleringsfonden) och RTP om ett förlagslån. I avtalet fastställdes villkoren för ett lån på 20 miljarder escudos (99,8 miljoner euro) från regleringsfonden till RTP i syfte att öka företagets aktiekapital.
(36)
Regleringsfonden förvaltas av statslåneinstitutet (Instituto de Gestão do Crédito Público). Detta institut ansvarar för förvaltning av den portugisiska statsskulden och för genomförande av det centrala låneprogrammet i enlighet med lagen om statsskulden (22) och de riktlinjer som fastställts av regeringen. Statslåneinstitutet är underställt det portugisiska finansministeriet (23).
(37)
Från och med det datum då RTP kunde disponera medlen var lånet föremål för årliga räntebetalningar till tolv månaders Lisbor-ränta, som beräknas första dagen i varje period och ökas med 20 räntepunkter (24).
(38)
Enligt avtalet skulle lånet vara återbetalt den 31 december 2003, men kunde förlängas ett eller två år genom en gemensam överenskommelse. RTP betalade inte ränta för lånet eftersom det anges i avtalet att räntan för de fyra första årliga delbetalningarna ska aktiveras i balansräkningen (25).
(39)
Det låneavtal som ingicks 1998 mellan regleringsfonden och RTP upprättades enligt de riktlinjer som fastställts i en resolution som antogs gemensamt av statssekreterarna för medier, finans och ekonomi den 17 december 1998.
B. RTP:S EKONOMISKA STÄLLNING
(40)
Såsom framgår av tabellen nedan gick RTP med förlust under den period som är föremål för kommissionens undersökning. Under 1996 försämrades RTP:s ekonomiska situation i en sådan omfattning att företaget fick ett negativt eget kapital netto.
Tabell 3
RTP:s ekonomiska och finansiella uppgifter för perioden 1993-1998
(i miljoner PTE)
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Nettoresultat (förluster)
(7 883)
(19 558)
(26 581)
(18 512)
(32 223)
(25 039)
Eget kapital netto
1 557
8 071
4 269
(4 274)
(20 586)
(50 827)
Tillgångar
39 418
42 262
56 078
67 654
62 340
83 843
Skulder (26)
22 402
26 855
30 258
44 922
44 885
92 775
Källa: RTP:s räkenskaper.
C. RTP:S PUBLIC SERVICE-UPPDRAG 1992-1998
(41)
RTP har skyldighet att bedriva tv-sändningar i allmänhetens tjänst (public service-tv). Definition, uppdrag och finansiering vad gäller denna tjänst regleras i olika rättsakter.
(42)
I lag nr 58/90, som reglerar televisionsverksamhet, fastställs tillämpliga regler för privata programföretag och statens skyldighet att garantera public service-tv (27). I lag nr 21/92 om RTP:s bolagsordning fastställs de viktigaste skyldigheterna vad gäller public service-uppdraget och hur tjänsten ska finansieras.
(43)
I de två public service-avtal som ingicks mellan RTP och portugisiska staten 1993 respektive 1996 ges en detaljerad beskrivning av public service-uppdraget och finansieringen av detta (nedan kallat det gamla public service-avtalet och det nya public service-avtalet eller public service-avtalen när båda avtalen avses) (28).
(44)
I artikel 4 i lag nr 21/92 föreskrivs att den portugisiska staten och RTP ska ingå ett koncessionsavtal, och dessutom anges de viktigaste skyldigheterna med avseende på public service-uppdraget som ska uppfyllas inom ramen för avtalet. I artikel 4.2 anges de allmänna principerna som RTP måste iaktta vid sin koncessionsverksamhet (29). I artikel 4.3 anges de skyldigheter som följer av public service-uppdraget (30).
(45)
I public service-avtalen bekräftas RTP:s skyldigheter vad gäller public service-uppdraget. För det första omfattas RTP av allmänna skyldigheter och krav på programmens innehåll (31). RTP ska tillhandahålla public service-TV med två kanaler med allmän täckning över Portugals fastland. Den första kanalen ska vara av mer allmän karaktär och erbjuda program med mer allmänt innehåll. Den andra kanalen ska framför allt vända sig till en mer specifik publik och erbjuda kulturella och vetenskapliga program samt utbildningsprogram. En av kanalerna ska täcka de självstyrande regionerna Azorerna och Madeira.
(46)
För det andra innehåller public service-avtalen särskilda krav på RTP:s programutbud (32). I avtalen fastställs regler för programmens kvalitet (mångfald, objektiv information osv.) och innehåll (nya dramaproduktioner, sport, barnprogram, portugisisk kultur, nationella nyheter och underhållningsprogram). RTP ska upplåta sändningstid till vissa grupper, stödja filmproduktion och övriga former av audiovisuell produktion, främja produktion av utbildnings- och fortbildningsprogram, säkerställa utbyte av program med de självstyrande regionerna Azorerna och Madeira och främja samarbete med andra organ inom Europeiska unionen som tillhandahåller public service-tv. Dessutom ska RTP uppfylla särskilda krav på programutbud som avser internationellt samarbete. Exempelvis ska RTP producera och sända program för portugisiska folkgrupper i utlandet och för de länder i Afrika där portugisiska är officiellt språk samt för Macau. RTP ska ansvara för RTP Madeiras och RTP Azorernas verksamhet samt driva produktionscentrum och delegationer i utlandet.
(47)
För det tredje ställer avtalen specifika krav på RTP. Till exempel ska RTP ha audiovisuella arkiv, införa ny teknik vad gäller utrustning och verksamhet, stödja Teatro Nacional de S. Carlos och tillhandahålla andra tjänster som kan fastställas efter behov.
(48)
I artikel 5 i lag nr 58/90 tilldelas RTP koncession att bedriva public service-tv under en femtonårsperiod, som kan förlängas med ytterligare femton år, och som omfattar de frekvenser där den första och andra kanalen sänds. I artikel 4 i lag nr 21/92 anges att RTP har koncession för public service-tv. I de första klausulerna i public service-avtalen bekräftas att RTP ska tillhandahålla public service-tv (33).
(49)
I public service-avtalen föreskrivs ett opinionsråd (Conselho de Opinião) (34) med olika företrädare från den allmänna opinionen som kan ingripa för att kontrollera att RTP uppfyller sina allmänna och särskilda skyldigheter när det gäller public service-tv.
(50)
RTP är skyldigt att förse finansministern med en verksamhetsplan och en budget för sitt public service uppdrag (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público) för nästkommande år, vilken ska åtföljas av yttranden från RTP:s revisionskommitté och opinionsrådet. Företaget måste även lämna en rapport om hur den uppfyllt sitt public service-uppdrag under föregående år (Relatório sobre o Cumprimento das Obrigacões do Serviço Público; nedan kallad public service-rapporten), vilken ska åtföljas av ett yttrande från RTP:s revisionskommitté (35).
(51)
Finansministern och den regeringsledamot som ansvarar för medier ska kontrollera att public service-avtalen följs. Finansinspektionen har till uppdrag att granska finansieringsplanen. Dessutom ska en specialiserad externrevisor årligen företa en revision av public service-rapporterna (36).
(52)
I det nya public service-avtalet föreskrivs även påföljder, i form av böter, konfiskering, inlösen eller uppsägning av avtalet, som staten kan tillgripa om avtalet inte uppfylls.
(53)
Samtliga RTP:s årliga räkenskaper för perioden 1992-1998 var föremål för en extern revision av en oberoende revisor.
(54)
RTP utarbetade även public service-rapporter för samtliga år, med undantag för 1992, eftersom skyldigheten att företa externa revisioner fastställdes för första gången i det gamla public service-avtalet från 1993. Portugal hävdar att en rättsligt oberoende revisor avgav ett positivt och oberoende yttrande om public service-rapporterna för åren 1995-1998 (37). Portugal menar även att alla public service-rapporter under denna period åtföljdes av ett yttrande från RTP:s revisionskommitté och finansinspektionens (Inspecção-Geral de Finanças) revision, vilken är oberoende av RTP.
Situationen vad gäller de externa revisionerna av public service-rapporterna är som följer.
(55)
Public service-rapporterna för 1993 och 1994 innehöll en förklaring i vilken det angavs att RTP uppfyllt sina skyldigheter vad gäller public service-uppdraget. Det var dock endast RTP:s ledning som stod för dessa förklaringar.
(56)
Public service-rapporterna för 1995, 1996, 1997 och 1998 innehöll däremot uppfyllandeförklaringar från en av företaget oberoende extern revisor, Maia, Mesquita & Associados - (Revisor Oficial das Contas). I dess förklarades att det inte framkommit några fakta i revisionen som i någon betydande utsträckning kunde anses påverka beräkningen av de årliga ersättningarna till RTP enligt rapporterna för dessa år.
(57)
Under 2010 inkom Portugal med mer omfattande externa revisioner av public service-rapporterna för perioden 1992-1997 till kommissionen. De externa revisionerna av public service-rapporterna för denna period anordnades av den nationella tillsynsmyndigheten på medieområdet (Entidade Reguladora para a Comunicação Social (ERC)). Vad gäller denna period utfördes revisionerna av den av RTP oberoende externe revisorn Pedro Roque SROC (38). Portugal lämnade även en sammanfattande rapport över revisionsresultaten för samtliga år.
Vad gäller 1998 så fanns det redan en extern revision av public service-rapporten för detta år. Den externa revisionen för 1998 utfördes av den externa revisorn BDO Binder (nedan kallad BDO Binder-rapporten) (39).
(58)
Uppdraget för revisionerna 1992-1997 var vad gäller vart och ett av åren att bedöma huruvida RTP hade fullgjort sina skyldigheter enligt det vid den aktuella tidpunkten gällande public service-avtalet samt huruvida kostnaderna för public service-verksamheten stod i överensstämmelse med ersättningarna. De externa revisionerna tog upp de public service-skyldigheter som följde av public service-avtalen samt tog hänsyn till de olika lagar som reglerade RTP:s public service-skyldigheter (t.ex. tv-lagen nr 58/90 av den 7 september 1990) samt verksamhetsplanen och budgeten (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público) för public service-verksamheten samt public service-rapporterna. I de externa revisionerna undersöktes därefter huruvida public service-skyldigheterna hade uppfyllts. I rapporterna gjordes en jämförelse mellan betalningarna av ersättning från den portugisiska staten och de kostnader som anges i public service-rapporterna.
(59)
Vad gäller samtliga år, dvs. 1992-1997, kom man i revisionerna fram till att RTP i allt väsentligt uppfyllt sina viktigaste public service-skyldigheter. I revisionerna angavs det även att ”vad gäller överensstämmelsen mellan kostnaderna för de public service-tjänster som tillhandahållits och ersättningen för de ’faktiska kostnaderna’ så fanns det inga snedvridningar av betydelse som påverkade efterlevnaden av den lagstiftning som gällde vid den aktuella tidpunkten”. I den sammanfattande rapporten konstaterades det att det för samtliga år gällde att ersättningarna från den portugisiska staten var lägre än de belopp som angivits i var och en av de enskilda public service-rapporterna. Revisionerna offentliggörs på ERC:s webbplats (40). BDO Binder-rapporten tyder inte heller på att det skulle förekomma någon överkompensation för de public service-tjänster som tillhandahållits.
(60)
I artikel 5 i lag nr 21/92 fastställs RTP:s rätt att ta emot ersättning från staten för att tillhandahålla public service-tv. Denna rätt bekräftas i public service-avtalen.
(61)
Utöver systemet med årlig ersättning (se skäl 19) anges även i public service-avtalen att Portugal ska finansiera följande:
a)
Betalning av särskilda tjänster enligt avtal att tillhandahålla tjänster som ingåtts eller som kommer att ingås mellan den offentliga förvaltningen och RTP (41).
b)
Statligt deltagande i alla RTP:s investeringar, särskilt i de investeringar som gäller de infrastrukturer som krävs för fungerande produktions- och sändningsanläggningar i de självstyrande regionerna Azorerna och Madeira, audiovisuella arkiv, RTP:s internationella sändningar och andra investeringar som RTP av tekniska skäl är skyldigt att genomföra (42).
(62)
Beräkning av kostnader och intäkter för public service-uppdraget som berättigar till ersättning till RTP baserar sig på ett system för analytiskt kostnadsredovisning. I public service-avtalen anges kriterierna för beräkning av de kostnader som kan erhålla ersättning vad gäller varje public service-skyldighet (43).
(63)
Inom ramen för detta system för analytisk kostnadsredovisning fördelade RTP kostnader och intäkter (till exempel kostnader för personal och utrustning) på ett fastställt antal verksamheter (förvaltning av programplaneringen, direkta och indirekta programkostnader, distributionskostnader, sändningskostnader, marknadsföringskostnader och övriga kostnader).
(64)
De direkta kostnaderna för de olika verksamheterna fördelas mellan de olika kostnadsbärarna (till exempel RTP 1, RTP 2, RTPi och RTP África). De indirekta kostnaderna fördelas på kostnadsbärarna på grundval av enhetliga kriterier (till exempel antalet sändningstimmar) (44).
(65)
Systemet för analytisk kostnadsredovisning kännetecknas av följande:
a)
Enligt public service-avtalen kan bara nettodriftskostnaderna ersättas enligt den metod som beskrivs i avtalen. Finansiella kostnader, extraordinära utgifter och avsättningar som inte kan hänföras direkt till en särskild verksamhet får inte ersättas (45).
b)
För att beräkna de återbetalningsbara nettodriftskostnaderna ska RTP dra driftsintäkterna för respektive public service-skyldighet från driftskostnaderna.
c)
Enligt det gamla public service-avtalet var ersättning inte möjlig i samband med den allmänna skyldigheten att tillhandahålla public service-tv genom kanalerna RTP 1 och RTP 2 och att se till att de självstyrande regionerna täcks av en av dessa två kanaler (46).
d)
Enligt det nya public service-avtalet är driftskostnaderna för RTP 1 och RTP 2 ersättningsberättigande, även om ingen ytterligare ersättning är möjlig om de faktiska nettodriftskostnaderna för RTP 1 och RTP 2 skulle överstiga de budgeterade kostnaderna (47).
(66)
I sina årliga public service-rapporter har RTP angett nettokostnaden för att tillhandahålla public service-tv enligt den beräkningsmetod som beskrivs i skälen 60-65. Nedanstående tabell innehåller en översikt över de kostnader för varje public service-verksamhet för vilka RTP har rätt att få ersättning.
Tabell 4
Rapporterade återbetalningsbara nettodriftskostnader för public service-tv
(i miljoner PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Text-tv
112,9
86,8
Drift av RTP Internacional
882,3
1 517,4
1 826,9
1 890,8
2 059,6
3 999,1
3 712,9
RTP África
-
-
-
-
654,7
1 332,0
RTP 1:s direktsändningar för Madeira och Azorerna
-
-
-
-
-
76,8
295,4
Audiovisuella arkiv
509,1
241,6
402,7
492,7
184,9
909,4
672,1
Samarbete med de portugisisktalande länderna i Afrika
186,9
128,4
172,2
148,6
144,9
202,4
200,3
Skillnader i täckning
406,7
1 312,8
1 314,2
1 050,3
1 050,0
622,6
208,6
Delegationer och korrespondenter
797,8
658,2
681,1
642,7
583,2
457,2
211,0
Fundação do Teatro Nacional de S. Carlos
50,0
55,0
60,0
60,0
60,0
60,0
Stöd till filmproduktion
215,0
95,0
27,5
156,5
391,1
352,8
Drift av anläggningar i de självstyrande regionerna
3 453,4
3 486,0
3 685,9
3 696,1
3 846,6
3 459,2
2 855,2
Sändningar för vissa grupper
482,0
350,6
151,1
94,6
80,8
Sport-tv (48)
- 440,0
Nettokostnader för drift av RTP 1
16 946,1
11 916,6
Nettokostnader för drift av RTP 2
9 050,6
10 080,6
8 637,6
Totala nettodriftskostnader
6 718,2
7 960,0
8 384,1
8 103,3
17 217,1
37 972,1
30 101,3
Källa: De portugisiska myndigheterna och public service-rapporterna.
(67)
Nedanstående tabell innehåller en översikt över RTP:s investeringar i utrustning för public service-verksamheten. Den visar realinvesteringarna i public service-verksamheten både enligt vad som uppgetts i de årliga räkenskaperna och i public service-rapporterna. Det är att märka att realinvesteringarna i public service-verksamhet var större än de investeringar som angivits i public service-avtalen.
Tabell 5
Investeringar i public service-verksamhet
(i miljoner PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Totalt
Räkenskaperna
2 632,6
2 102,0
2 763,9
992,7
1 480,4
4 037,4
6 054,2
20 063,2
Public service-rapporterna
2 327,3
98,0
1 975,1
154,4
28,1
4 037,4
6 127,8
14 748,1
Skillnad
305,3
2 004,0
788,8
838,3
1 452,3
0
-73,6
5 315,1
Källa: RTP:s räkenskaper och public service-rapporterna.
(68)
Engångsåtgärdernas mål var att ersätta RTP för företagets public service-uppdrag och finansiera dess investeringar.
(69)
I Portugal valdes inte public service-operatören enligt ett anbudsförfarande där alla berörda företag hade möjlighet att ange det ersättningsbelopp som de krävde för att bedriva public service-tv enligt koncessionen. RTP utsågs av regeringen att tillhandahålla public service-tv.
(70)
Sedan 1992 förekommer både offentliga och privata programföretag på den portugisiska tv-marknaden. Förutom RTP har de privata operatörerna SIC och TVI tillstånd att driva tv-kanaler. SIC var den första privata operatören att inleda sin sändningsverksamhet den 6 oktober 1992. Åtgärderna till förmån för RTP skulle kunna leda till snedvridningar av konkurrensen på tv-marknaden.
III. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER
(71)
Efter det att kommissionen inlett granskningsförfarandet i detta ärende inkom flera berörda parter med synpunkter på de åtgärder som anges i skälen 21-39. Nedan ges en översikt över de relevanta synpunkter som inkom från de berörda parterna, sorterade efter kategori av åtgärd.
(72)
Endast synpunkter avseende de frågor som inte reglerats genom förstainstansrättens dom i mål T-442/03 tas upp till behandling i detta avsnitt. Det rör sig således om synpunkter på befrielse från notarie- och registreringsavgifter och från avgifter för offentliggörande samt på de andra åtgärder (uppgörelsen med socialförsäkringsmyndigheten 1993, ett kapitaltillskott under perioden 1994-1997 och ett lån 1998) som anges i artikel 1 i beslut 2005/406/EG. I dessa synpunkter från berörda parter ingår även sådana synpunkter som lämnats efter kommissionens inledande beslut av den 15 december 2001 samt sådana synpunkter som mottagits efter uppmaningen att inkomma med synpunkter av den 24 december 2008 (49).
(73)
SIC och TVI hävdade att befrielsen från notarie- och registreringsavgifter utgjorde ett undantag från de regler som normalt är tillämpliga enligt portugisisk lag för alla ändringar i bolagsordningar. SIC framhöll att befrielsen inte enbart var begränsad till omvandlingen av RTP 1992. Enligt artikel 11.2 i lag nr 21/92 bolagsordningen omfattades RTP av en allmän befrielse från skatter och avgifter för alla slags anmälningar och registreringar.
(74)
TVI hänvisade till att RTP också var befriat från att betala kostnaderna i samband med offentliggörandet av stiftelseurkunden.
(75)
Vad gäller kapitaltillskotten under perioden 1994-1997 framhöll SIC, ACT (sammanslutning för kommersiella tv-bolag), det italienska privata programföretaget Mediaset och TVI att ingen rationell aktieägare skulle ha ökat kapitalet i ett bolag med RTP:s egenskaper. Kapitaltillskotten i fråga gjordes till ett företag med stora förluster som dessutom saknade en fungerande omstruktureringsplan för att få företaget på fötter igen.
(76)
Vad gäller lånet 1998 hävdade SIC också att inget finansinstitut skulle ha beviljat detta lån till RTP, eftersom företaget i praktiken hade gått i konkurs redan 1996.
(77)
SIC framhöll framför allt att det inte hade genomförts några externa revisioner, vilket borde ha skett på regelbunden basis. Företaget hänvisade även till de brister som konstaterats för 1998 i BDO Binder-rapporten för det året, dvs. den enda existerande externa revisionen, som kommissionen borde ha beaktat. SIC pekade på flera kritiska anmärkningar i BDO Binder-rapporten för 1998, bl.a. att RTP i sina sändningar inte respekterat begränsningarna vad gäller reklam. SIC påpekade att RTP enligt public service-avtalen har skyldighet att iaktta begränsningar vad gäller reklam, t.ex. att endast ett visst antal minuter reklam får visas per timme. I BDO Binder-rapporten konstateras det att denna skyldighet inte hade uppfyllts för 1998. SIC pekade även på ett annat undersökningsresultat, nämligen att vissa tillgångar inte redovisats, vilket det förefaller se som ett bevis för att de investeringar som avser dessa tillgångar aldrig genomförts.
(78)
Efter det att artikel 1 och en del av artikel 2 i beslut 2005/406/EG ogiltigförklarats av domstolen i mål T-442/03 hävdade SIC att kommissionen i detta beslut även borde ta hänsyn till den portugisiska revisionsrättens (Tribunal de Contas, nedan kallad revisionsrätten) rapport från juni 2002 (nr 8/2002). SCI uppger att denna rapport, som omfattar perioden 1997-2000 (senare utökat till 1993) hade ett objektivt uppdrag att granska hur RTP skötte förvaltningen och tillhandahållandet av public service-tjänsterna ur ett effektivitets- och lönsamhetsperspektiv. SIC:s slutsats vad gäller rapportens undersökningsresultat är att det saknas en strategi för RTP:s program, att de interna direktiven från styrelsen om kostnadsbegränsningar inte iakttagits och att den årliga budgeten inte följts. SIC angav vidare att revisionsrätten har påpekat att Portugal ännu inte angivit att beviljandet av statligt stöd förutsätter att RTP verkligen uppfyller sitt public service-uppdrag.
(79)
SIC hänvisade till den portugisiska revisionsrättens allmänna slutsatser om public service-avtalen i vilka det anges att avtalen är så utformade att de uppmuntrar en ineffektiv förvaltning från RTP:s sida och endast ger en vag och ospecificerad beskrivning av public service-uppgifterna.
IV. KOMMENTARER FRÅN DE PORTUGISISKA MYNDIGHETERNA
(80)
Vad gäller befrielsen från notariearvodena för stiftelseurkund, registreringsavgifter och avgifter för offentliggörande hävdar Portugal att eftersom omvandlingen av det offentliga företaget till ett aktiebolag (sociedade anónima) skedde genom en lagstiftningsakt så fanns det inget underlag för uppbörd av skatter och vederlag vare sig för ett formellt genomförande av omvandlingen genom en stiftelseurkund eller för registrering och offentliggörande.
(81)
Omvandlingen av RTP till ett aktiebolag 1992 skedde i syfte att göra det till ett privaträttsligt subjekt och för att dess verksamhet skulle ske mer i överensstämmelse med de regler som gäller för en privat aktör. Det var nödvändigt att förse RTP med de medel och de förutsättningar som det behövde för att kunna utföra sitt public service-uppdrag på bästa möjliga sätt på en marknad som i allt högre utsträckning hade öppnats upp för konkurrens. Målet var att göra RTP:s förvaltning och verksamhet lika flexibel som hos ”normala” privaträttsliga företag. Enligt Portugal var aktiebolagslösningen smidigare än de statliga kontrollförfaranden som RTP omfattades av när det var ett offentligt företag och denna lösning gav därmed RTP bättre förutsättningar för att utveckla tv-kanaler och programutbud.
(82)
Portugal hävdar att det var helt i linje med det portugisiska rättssystemets natur och logik att låta omvandlingen av RTP 1992 ske genom en lag utan att det ställdes krav på en stiftelseurkund för det formella genomförandet. I detta sammanhang erinrar Portugal om att RTP:s inrättande som ett offentligt företag 1975 skedde lagstiftningsvägen, nämligen genom lag (Decreto-lei) nr 674-D/75. Följaktligen måste, precis såsom uttryckligen anges i lag nr 84/88 som var tillämplig på omvandlingen från offentligt företag till aktiebolag, en handling av detta slag också ske lagstiftningsvägen.
Enligt artikel 3.2 i lag nr 84/88, som är en allmän lag för omvandling av offentliga företag (se skäl 25), skulle den lagstiftningsakt genom vilken omvandlingen av det offentliga företaget skedde även godkänna det nybildade företagets bolagsordning. Detta överensstämmer för övrigt med principen om rättsakters ekvivalens enligt vilken en lagstiftningsakt endast kan ändras, upphävas eller återkallas genom en rättsakt som ligger på samma nivå inom rättsaktshierarkin. Portugal påpekar att principen om ekvivalens fastställs i den portugisiska konstitutionen (f.n. artikel 112.5 och vid tiden för RTP:s omvandling 1992 artikel 115.5) i vilken det anges att ”ingen lag kan skapa en annan kategori av lag eller ge andra typer av rättsakter behörighet att tolka, införliva, ändra, upphäva eller återkalla någon av dess bestämmelser med verkan för tredje part”. Även doktrinen instämmer i att denna princip bör tillämpas på omvandlingen av offentliga företag (50). Portugal hänvisar till ett antal domar från den portugisiska författningsdomstolen i vilka man bekräftar tolkningen att en lag endast kan tolkas genom en annan lag (51) och inte genom en rättsakt på en annan eller lägre nivå inom rättsaktshierarkin.
(83)
Portugal hävdar att omvandlingen av RTP till ett aktiebolag genom lag nr 21/92 följde denna allmänna regel i det portugisiska rättssystemet och att det inte hade varit lagenligt att använda ett privaträttsligt instrument i form av en stiftelseurkund. Portugal nämner flera exempel på andra offentliga företag som omvandlats till ett aktiebolag genom en lagstiftningsakt (52).
(84)
Portugal hänvisar till lag (Decreto-lei) nr 267/76 av den 8 april 1976 i vilken det för första gången fastställdes en allmän ordning för offentliga företag. Denna lag (Decreto-lei) föreskrev att offentliga företag endast kan inrättas genom en lag (Decreto-lei) som även måste godkänna företagets bolagsordning. Detta skulle även gälla för alla eventuella ändringar av bolagsordningen.
(85)
Portugal hänvisar vidare till lag nr 84/88 av den 20 juli 1988 (se skäl 25 i detta beslut) i vilken det föreskrivs att omvandlingen av ett offentligt företag till ett aktiebolag måste ske genom en lag (Decreto-lei) och att det nybildade företagets bolagsordning också måste godkännas genom samma lag. Portugal drar följaktligen slutsatsen att det krävdes en lag (Decreto-lei) för omvandlingen av RTP 1992 och att bolagsordningen endast kunde ha godkänts genom en lag och inte genom en stiftelseurkund.
(86)
Dessutom krävdes det enligt lag nr 58/90 av den 7 september 1990 att public service-tv skulle tillhandahållas av operatörer som ägs helt eller till största del av en offentlig enhet och att bolagsordningen för en sådan operatör skulle godkännas genom en lag (Decreto-lei).
(87)
Vad gäller registreringsavgifterna påpekar Portugal att även om det gällde att registreringen av den bolagsordning som godkändes genom lag nr 21/92 var befriad från avgifter så var man ändå tvungen att genomföra registreringsformaliteterna ex officio, eftersom det föreskrivs i företagsregisterlagen (Código do Registo Comercial) att akter som rör företag ska registreras och offentliggöras. Enligt Portugal var värdet för registreringsavgifterna 11 000 contos (53), vilket motsvarar 11 000 000 escudos (PTE).
(88)
Vad gäller kravet på offentliggörande understryker Portugal att detta krav måste anses vara uppfyllt i och med att RTP:s bolagsordning offentliggjorts i Diário da República i en bilaga till lag nr 21/92, genom vilken de godkändes.
(89)
Vad gäller SIC:s kommentarer rörande artikel 11.2 i lag nr 21/92 svarade de portugisiska myndigheterna att den portugisiske lagstiftaren inte hade fastställt några särskild skatteförmåner för omvandlingar eller omstruktureringar av offentliga företag. Befrielsen grundade sig på lag (Decreto-lei) nr 404/90. De portugisiska myndigheterna hävdade att RTP inte var befriat från registreringsavgifter på grundval av artikel 11.2 i lag nr 21/92 annat än för omvandlingen 1992. De hävdade vidare att klassificeringen av artikel 11.2 i lag nr 21/92 som en permanent befrielse berodde på ett språkligt missförstånd. I stället för att fastställa att lagen (Decreto-lei) var tillräcklig för alla rättsliga ändamål och alla rättsakter som var nödvändiga för att reglera ”situationen” (dvs. omvandlingen 1992; författarens anmärkning), föreskrevs det i artikel 11.2 att RTP skulle vara befriat från alla avgifter och arvoden i samband med att dessa handlingar ges verkan genom införandet in i relevanta register (t.ex. fastighetsregistret). Detta innebär enligt Portugal att RTP enbart var befriat från sådana registreringsavgifter som avsåg omvandlingen 1992. Portugal lämnade tillhandahöll även handlingar av vilka det framgick att RTP betalat registreringsavgifter vid flera tillfällen.
(90)
De portugisiska myndigheterna hävdar att bakgrunden till den ursprungliga uppgörelsen mellan socialförsäkringsmyndigheten och RTP om omläggning av skulden och avskrivning av räntor och böter var en rättslig tvist om det grundlagsenliga i lag (Decreto Regulamentar) nr 12/83 om obligatoriska avdrag från övertidsersättning till socialförsäkringssystemet. I uppgörelsen erkändes RTP:s tolkning att övertidsersättningen inte skulle omfattas av bidrag till socialförsäkringssystemet, vilket bekräftades av en skatteexpert.
(91)
För det andra hävdar de portugisiska myndigheterna att regeringens formella tillstånd till denna uppgörelse inte innebar någon särskild ekonomisk fördel för RTP jämfört med andra företag med liknande omständigheter enligt lag (Decreto-lei) nr 411/91. De portugisiska myndigheterna hävdar att undantaget i artikel 2.1 d gäller för RTP eftersom företaget var föremål för ett statligt ingripande och upplevde flera dramatiska händelser när det förvaltades av en administrativ kommission som utsågs av regeringen 1977 (54). Enligt de portugisiska myndigheterna understryks undantagets allmänna karaktär av det faktum att det även har ingåtts ett avtal med en av de berörda parterna på grundval av lag (Decreto-lei) nr 411/91.
(92)
Vad gäller lånet påpekar de portugisiska myndigheterna att de tekniska lånevillkoren angav att den finansiella transaktionen omfattades av ränta som beräknats enligt marknadsvillkor.
(93)
Dessutom påpekade de portugisiska myndigheterna att kapitaltillskotten under perioden 1994-1998, tillsammans med betalningarna av ersättning, var ett medel för att finansiera kostnaderna för att tillhandahålla public service-tv.
(94)
Enligt de portugisiska myndigheterna visade sig den valda finansieringsmodellen för att ersätta RTP för public service-verksamheten vara olämplig och ge upphov till rörelseförluster. För det första beräknades alltid en lägre ersättning än vad som verkligen krävdes för finansieringen av public service-tv. För det andra betalade den portugisiska staten systematiskt ut dessa ersättningar för sent. Följaktligen var RTP tvunget att tillgripa bankfinansiering för att kunna klara av sina driftsutgifter, fastän det inte kunde ta med ränte- och amorteringskostnaderna i beräkningen av public service-kostnaderna. För det tredje måste RTP betala mervärdeskatt till staten för ersättningen, vilket minskade nettobeloppet.
(95)
Portugal hävdar följande: i) Skattebefrielserna (dvs. befrielse från notariearvodena för stiftelseurkund, registreringsavgifter och avgifter för offentliggörande), ii) betalningslättnaderna rörande avgiften för nätutnyttjandet, iii) omläggningen av skulden till socialförsäkringssystemet, iv) betalningen för förvärvet av tv-sändningsnätet, v) filmstödsprotokollet, och vi) det lån som RTP tog 1998 inte omfattas av begreppet statligt stöd. När det gäller de andra åtgärdernas förenlighet med den inre marknaden hävdar de portugisiska myndigheterna att de måste betraktas som ersättning för public service-kostnaderna och följaktligen inte kan anses vara statligt stöd (55). Alternativt måste stödets förenlighet med unionslagstiftningen bedömas mot bakgrund av artikel 86.2 i EG-fördraget (numera artikel 106.2 i EUF-fördraget).
(96)
När det gäller beräkningen av överkompensationen påpekade de portugisiska myndigheterna följande:
a)
1996 års medräkning av driftskostnaderna för RTP 2 som ersättningsberättigade public service-kostnader grundade sig på det nya public service-avtalet enligt vilket ersättningen för RTP 2:s driftskostnader skulle träda i kraft från och med den 1 januari 1996 (56).
b)
Lånet på 20 miljarder escudos (PTE) ska inte betraktas som ersättning eftersom det beviljades till marknadsvillkor.
c)
Kapitalökningarna var också avsedda att finansiera investeringar och inte enbart att ersätta stödberättigande public service-kostnader. Statens skyldighet att som aktieägare delta i finansiering av nödvändiga investeringar anges i public service-avtalen (57).
d)
Ersättningarna omfattades av mervärdesskatt, och därför var det nettobelopp som RTP tog emot lägre.
e)
Enligt villkoren i det nya public service-avtalet var public service-kostnaderna endast ersättningsberättigande upp till de anslagna beloppen.
Med hänsyn till ovanstående argument drar de portugisiska myndigheterna slutsatsen att stödet till RTP för public service-uppdraget inte ska betraktas som orimligt högt eller olämpligt.
(97)
Vad gäller det faktum att det inte genomförts några externa revisioner menade Portugal att kommissionen redan hade intagit en ståndpunkt angående RTP:s ekonomiska ställning, som även den omfattade perioden 1992-1998, utan att kräva någon extern revision av public service-verksamheten i sina beslut från 2006 i mål E 14/05 och NN 31/06 och dessa beslut hade inte hade överklagats till domstol. De portugisiska myndigheterna hävdar bl.a. att kommissionen redan tagit hänsyn till revisionsrättens rapport 8/2002 i beslut NN 31/06. De understryker vidare att kommissionen i beslut NN 31/06 dragit slutsatsen att RTP:s ekonomiska ställning under perioden 1992-1998 kunde förklaras av en kronisk underfinansiering av dess public service-verksamhet. I beslut NN 31/06 grundade kommissionen sitt avgörande på en extern rapport, dvs. PriceWaterhouse Coopers rapport från 2005, och de externa revisionerna av RTP:s årliga räkenskaper, vilka är de enda räkenskaper som Portugal anser vara relevanta.
(98)
Portugal påpekade vidare att public service-rapporterna för perioden 1993-1998 granskats av RTP:s företagsrevisorer (58). Portugal har emellertid därefter inkommit med externa revisioner av public service-rapporterna för perioden 1992-1998, jämte en slutlig sammanfattande rapport som omfattade samtliga dessa år. Den oberoende mediemyndigheten, Entidade Reguladora para a Comunicação Social, ERC, som ansvarade för anordnandet av dessa externa revisioner gav revisionsuppdraget till den externe revisorn Pedro Roque (59).
(99)
Portugal gav mer detaljerade svar när det gäller mer specifika punkter i några av SIC:s påståenden. Vad gäller SIC:s påstående att det enligt BDO Binder-rapporten inte fanns något yttrande från opinionsrådet understryker Portugal att ett sådant yttrande inte behövdes för RTP:s public service-rapport. Även om ett yttrande från opinionsrådet kunde begäras enligt det gamla public service-avtalet så var det aldrig ett rättsligt bindande krav. Enligt det nya public service-avtalet krävs det inte heller något yttrande från opinionsrådet för public service-rapporterna.
(100)
Vad gäller SIC:s påstående att BDO Binder-rapporten för 1998 innehöll ungefär 53 miljoner euro i materiella anläggningstillgångar, trots att det inte fanns någon inventarieförteckning för några sådana tillgångar, så har Portugal bekräftat att det gjorts investeringar för sådana tillgångar. Att det inte fanns någon inventarieförteckning redan från början (bortsett från 4 miljoner euro kunde dessa tillgångar dock senare identifieras och retroaktivt tas upp i en inventarieförteckning) behöver i sig inte betyda att det inte hade gjorts några investeringar. Den externe revisorn bekräftade saldon, siffror och transaktioner med tredje part.
(101)
Vad gäller SIC:s påstående att reklambegränsningarna överskridits 1998 enligt BDO Binder-rapporten påpekade Portugal att detta under inga omständigheter ändå inte skulle ha lett till en sänkt ersättning. Detta beror på att de belopp som RTP erhöll för den överskridna reklamtiden låg på en nivå som väl underskred underfinansieringen för det året. Portugal bekräftade att de totala reklamintäkterna (inbegripet intäkterna från den reklam som överskred begränsningen) hur som helst tagits med vid beräkningen av finansieringsbehovet, dvs. ersättningen för uppfyllandet av public service-uppdraget.
(102)
Portugal hävdar att den portugisiska revisionsrättens rapport 8/2002 inte bör beaktas i detta beslut, eftersom domstolens dom i mål T-442/2003 endast fann en objektiv svaghet i den information som ingår i public service-rapporterna, som inte åtföljdes av en extern revision. Portugal framhåller att revisionsrättens rapport 8/2002 endast avser åren 1997-2000 och inte hela den period som omfattas av den aktuella granskningen. Åren 1993-1997 omfattades av rapporten endast för en allmän beskrivning av RTP:s finansiella situation och omstruktureringsbehov och utgör inte själva föremålet för rapporten. Rapportens syfte är att bedöma RTP:s förvaltning, statens roll som aktieägare och tillhandahållandet av public service-sändningarna.
Portugal hävdar att revisionsrätten överskridit gränserna för sitt uppdrag att granska de offentliga finanserna och i stället gett sig in på en analys av de offentliga utgifternas effektivitet och kostnadseffektivitet. Enligt Portugal saknar rapporten relevans förutom att den utgjorde en oberoende revision av företaget, bekräftade Portugals räkenskaper och inte avslöjade några olagligheter. Portugal hävdar att kommissionen i detta beslut bör ta hänsyn till revisionsrättens rapport 20/98 i stället för revisionsrapport 8/2002, eftersom revisionsrapport 20/98 omfattar RTP:s ekonomiska och finansiella situation för perioden 1994-1996. I revisionsrapport 20/98 konstaterades att de kriterier som använt för att finansiera public service-verksamheten definieras tydligare i det nya public service-avtalet än i det gamla, vilket bestrids i rapport 8/2002 som kom senare.
V. BEDÖMNING AV ÅTGÄRDERNA
(103)
För att kommissionen ska kunna avgöra om de engångsåtgärder som Portugal har genomfört till förmån för RTP utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget måste den bedöma om dessa åtgärder
a)
ges av staten eller med hjälp av statliga medel,
b)
hotar att snedvrida konkurrensen,
c)
gynnar vissa företag eller viss produktion,
d)
påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(104)
Nedan undersöks om 1998 års lån, avtalet om omläggning av skulden och räntebefrielsen samt de kapitaltillskott som gjordes 1994-1997 har karaktär av statligt stöd. Samtidigt bedöms förekomsten av statliga medel i samband med befrielserna från notariearvodena, registreringsavgifterna och avgifterna för offentliggörande.
(105)
Det är fråga om statliga medel i samband med befrielsen från notariearvoden, registreringsavgifter och avgifter för offentliggörande, eftersom förlusten av skatteintäkter är likvärdig med en förbrukning av statliga medel i form av skatteutgifter (60).
(106)
Vad gäller omläggningen av skulden till socialförsäkringssystemet och den efterskänkta dröjsmålsräntan anser kommissionen att socialförsäkringsmyndigheten inte kan betraktas som ett företag. Den utövar ingen ekonomisk verksamhet utan är en myndighet med uppgift att sköta socialförsäkringssystemet (61). Dessutom var det inte socialförsäkringsmyndigheten själv som beviljade skuldomläggningen, utan det skedde genom ett gemensamt dekret från statssekreterarna på finans- och socialministerierna och vice statssekreteraren på regeringskansliet. Genom detta avstod staten i praktiken från intäkter som normalt skulle ha inneburit 1,206 miljarder escudos i räntor för den utestående skulden. Därför är det uppenbart att det var fråga om statliga medel och att åtgärden kan tillskrivas staten.
(107)
Kapitaltillskotten till RTP beviljades direkt ur statsbudgeten. Det är därför uppenbart att sådan finansiering utgjorde statliga medel i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
(108)
Kommissionen kan inte godta Portugals påstående att lånet till RTP inte omfattar statliga medel. Begreppet statliga medel innefattar även fördelar som beviljas av organ som en medlemsstat har utsett eller inrättat för detta ändamål (62). Låneavtalet 1998 ingicks mellan RTP och regleringsfonden, som förvaltas av statslåneinstitutet. Institutet är enligt lag underställt finansministeriet (63). De medel som regleringsfonden beviljade bör därför betraktas som statliga medel.
(109)
Åtgärden kan direkt tillskrivas staten, eftersom det var statssekreterarna med ansvar för medier, ekonomi och finans som fastställde avtalsvillkoren i en gemensam resolution av den 17 december 1998.
(110)
Befrielse från notariearvoden för stiftelseurkund, registreringsavgifter och avgifter för offentliggörande: Vad gäller befrielsen från notariearvoden för stiftelseurkund, registreringsavgifter och avgifter för offentliggörande bör det utvärderas om den åtgärden medförde en allmän skattebefrielse som gynnade RTP eller om den tillämpades specifikt på RTP. I följande skäl skiljer kommissionen mellan den tillfälliga befrielsen enligt artikel 11.1 i lag nr 21/92 och den permanenta befrielsen enligt artikel 11.2 i lag nr 21/92.
(111)
Kommissionen anser att befrielsen från kravet på en stiftelseurkund och därtill hörande avgifter, registreringsavgifter och avgifter för offentliggörande medförde en fördel för RTP genom att det befriades från avgifter som annars skulle belasta dess egen budget.
(112)
Denna förmån är dessutom uppenbart selektiv genom att den, såsom artikel 11.1 i lag nr 21/92 visar, enbart beviljas RTP. Det faktum att den lagen kan bekräfta, såsom hävdats av Portugal, tillämpningen av en mer allmän lagstiftning, nämligen lag nr 84/88, förändrar inte denna slutsats. Lag nr 84/88 avser offentliga företag och föreskriver att sådana företag kan omvandlas till aktiebolag genom en lag (Decreto-lei). Det faktum att denna lag hänvisar till ”offentliga företag i allmänhet” påverkar inte den materiella selektivitet som konstaterats i artikel 11.1 i lag nr 21/92 till förmån för det specifika företaget RTP. I alla händelser skulle befrielse endast för offentliga företag likaså utgöra en uppenbart selektiv åtgärd för denna grupp av företag (jämfört med privata företag), som RTP ingår i.
(113)
Statliga åtgärder kan emellertid, trots att de är uppenbart selektiva, inte anses omfattas av begreppet selektiv åtgärd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget, om den statliga åtgärden, i stället för att avvika från den normala tillämpningen av systemet, blir en naturlig del av det (64). Det är därför nödvändigt att undersöka om åtgärden var förenlig med det portugisiska rättssystemets natur och logik att omvandla det offentliga företaget RTP till ett aktiebolag genom lagstiftning eller om man valde att gå lagstiftningsvägen för att omvandla RTP för att det medför en fördel i förhållande till andra företag. I linje med domstolens synsätt i dess dom kommer kommissionen i det följande att skilja mellan befrielsen från notariearvoden å ena sidan och befrielsen från registreringsavgifter och avgifter för offentliggörande å andra sidan (65).
(114)
Befrielse från kravet på stiftelseurkund och notariearvoden. Kommissionen anser att omvandlingen av RTP till ett aktiebolag och godkännandet av dess bolagsordning genom lagstiftning i stället för med en stiftelseurkund är förenligt med det portugisiska rättssystemets natur och logik. Omvandlingen till ett aktiebolag gjordes för att ge RTP en mer flexibel bolagsform och samma verksamhetsvillkor som privata aktörer. Det faktum att denna omvandling gjordes genom lag i stället för med en stiftelseurkund var inte ett försök att kringgå kravet på en stiftelseurkund utan var en följd av den allmänna principen i portugisisk lagstiftning att rättsakter endast kan ändras med rättsakter på motsvarande nivå.
(115)
Enligt denna princip om ”rättsakters ekvivalens” kan en lag endast återkallas, upphävas eller ändras genom en rättsakt som är av samma hierarkiska rang som den konstituerande rättsakten men inte genom en rättsakt som har en lägre rangordning i lagstiftningshierarkin. Denna princip infördes i den portugisiska konstitutionen år 1982, dvs. långt innan omvandlingen av RTP ägde rum 1992. Artikel 115.5 i den portugisiska konstitutionen i den lydelse som gällde vid tidpunkten för RTP:s omvandling föreskrev att ingen lagstiftning bör skapa andra former av lagstiftning eller ge andra typer av rättsakter befogenhet att tolka, integrera, ändra, tillfälligt dra in eller återkalla någon av dess bestämmelser på ett sådant sätt att det får konsekvenser i förhållande till tredje man. Då RTP förstatligades 1975 genom en rättsakt, nämligen genom lag (Decreto lei) nr D 674-D/75, kunde dess omvandling till en annan rättslig form återigen uppnås endast genom en sådan lag eller genom en lag med samma eller högre rang än en sådan lag. Det finns dessutom inget som tyder på att det ursprungliga förstatligandet av RTP år 1975 genomfördes för att kringgå tillämpningen på företag som omfattas av privaträttslig lagstiftning och att det medförde en fördel för företaget.
(116)
Det finns ingenting som tyder på att alla andra lagar som fanns före RTP:s omvandling (se skälen 84-86 i detta beslut) har till syfte att skapa en ekonomisk fördel för offentliga företag genom att undvika stiftelseurkunder (och de därmed sammanhängande kostnaderna) som gäller för privata transaktioner. I synnerhet lag nr 84/88 som gjorde det möjligt att omvandla offentliga företag till aktiebolag genom en lag (Decreto-lei) avspeglade de konstitutionella och rättsliga principer som gällde vid den aktuella tidpunkten.
(117)
Slutsats: Med hänsyn tagen till dessa omständigheter utgör befrielsen från kravet på att omvandlingen av RTP till ett aktiebolag måste formaliseras via en stiftelseurkund (varvid det inte heller hade uppstått några kostnader) inte statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
(118)
Befrielse från registreringsavgifter och avgifter för offentliggörande: Det måste utvärderas om RTP åtnjöt en fördel genom att inte betala några kostnader i samband med registreringen av företaget i företagsregistret och offentliggörandet av stiftelseurkunden. I enlighet med den portugisiska lagstiftning som gällde vid den aktuella tidpunkten måste en stiftelseurkund som formaliserar inrättandet av ett privaträttsligt företag och dess bolagsordning offentliggöras i Diário da República av justitiesekreteraren med ansvar för företagsregistret i syfte att göra tredje parter medvetna om innehållet i dessa dokument. RTP ådrog sig inte dessa kostnader för offentliggörande eftersom det obligatoriska offentliggörandet i Diário da República av lag nr 21/92 garanterade att lagen om omvandling av RTP och innehållet i dess nya bolagsordning gavs nödvändig publicitet.
(119)
Det finns inget som tyder på att Portugal valde att omvandla RTP till ett aktiebolag genom lag nr 21/92 för att bevilja RTP en fördel i form av inbesparade registreringsavgifter och avgifter för offentliggörande. Det var snarare så att ett andra offentliggörande av RTP:s bolagsordning skulle ha varit fullständigt meningslöst eftersom öppenhetskraven och kraven på offentliggörande redan har uppfyllts genom offentliggörandet av lag nr 21/92 i Diário da República. Samtidigt som registreringen görs med tanke på ett senare offentliggörande och de två åtgärderna hänger samman med varandra, är det tveksamt om befrielsen från registreringsavgifter också kan berättigas av det portugisiska rättssystemets natur och logik och den obligatoriska omvandlingen av RTP genom lagstiftning. Portugal bestrider inte att registreringen fortfarande krävdes enligt lagen om rörelsedrivande bolag. Portugal uppgav att registreringen inte ansågs överflödig, det var bara det att ingen handling behövdes, eftersom lagen (Decreto-lei) var tillräcklig som registreringshandling. Detta följer också av artikel 3.3 i lag nr 84/88 (se skäl 25 i detta beslut). Dessutom har Portugal framhållit att för att RTP i framtiden ska kunna registrera alla andra akter som gäller bolaget måste bolagets tillkomst (dvs. resultatet av 1992 års omvandling till ett aktiebolag) registreras (66). Om registrering trots allt är nödvändig ser kommissionen ingen anledning till varför RTP inte skulle behöva stå för motsvarande avgifter.
(120)
Slutsats: Slutsatsen bör bli att RTP:s befrielse från kravet på en stiftelseurkund (och därtill hörande notariearvoden) och kravet på offentliggörande och därtill hörande avgifter enligt artikel 11.1 i lag nr 21/92 inte utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
Befrielsen från registreringsavgifter enligt artikel 11.1 i lag nr 21/92 utgör statligt stöd.
Såsom konstateras nedan i skälen 160 och 161 av detta beslut skulle dock dessa befrielser i alla händelser vara berättigade som en legitim ersättning för kostnaderna för att tillhandahålla en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse enligt artikel 106.2 i EUF-fördraget.
(121)
Portugal hävdar att artikel 11.2 i lag nr 21/92 de facto inte ger RTP en permanent befrielse, utan att det enbart var avsett att täcka samma situation som tidigare i förhållande till den tillfälliga befrielsen, nämligen omvandlingen av RTP till ett aktiebolag 1992. Portugal hävdar också att RTP vid flera tillfällen betalade notariearvoden för registrering. Lydelsen av artikel 11.2 i lag nr 21/92 omfattar dock all ytterligare anmälnings-, registrerings- eller noteringsåtgärder som, i enlighet med samma artikel, kan verkställas utan avgift för en obegränsad tid.
(122)
En sådan permanent befrielse ger RTP en fördel också genom att bolaget befrias från avgifter som det annars skulle behöva betala ur sin egen budget. Portugals argument att artikel 11.2 i lag nr 21/92 veterligen aldrig tillämpats och att RTP betalat alla nödvändiga avgifter är relevanta bevis med tanke på ett eventuellt återkrav av statligt stöd, men det ändrar inte konstaterandet gällande bestämmelsens lydelse.
(123)
Fördelen är dessutom selektiv, eftersom lag nr 21/92 gäller RTP. Portugal kan inte påstå att det i lag nr 21/92 bara är fråga om tillämpning av en allmän regel i den portugisiska lagstiftningen. Framför allt kan artiklarna 1 och 2 i lag nr 404/90 inte användas för att bevisa att det inte föreligger selektivitet, eftersom lagen handlar om koncentrationsåtgärder och därmed inte omfattar detta ärende, som gäller omvandlingen av ett offentligt företag till ett aktiebolag (67).
(124)
Till skillnad från en tillfällig befrielse från registreringsavgifter kan en permanent befrielse inte dessutom motiveras med doktrinen om handlingars ekvivalens som, på grund av lagstiftningsprocessen, avskaffade kravet på en stiftelseurkund och dess offentliggörande när RTP omvandlades till aktiebolag 1992. Det skulle kunna accepteras att den tillfälliga befrielsen är förenlig med det portugisiska rättssystemets natur och logik, eftersom en omvandling till ett aktiebolag i det konkreta fallet med RTP bara kunde uppnås genom en lag (Decreto-lei), såsom visas ovan. Det omfattande tillämpningsområdet för artikel 11.2 i lag nr 21/92 hindrar inte att befrielser notariella krav (och kostnader) skulle vara möjligt i andra situationer än 1992 års omvandling av RTP till ett aktiebolag. Det räcker med att konstatera att en permanent befrielse till förmån för ett företag (eller en grupp av företag, t.ex. aktiebolag) från olika registreringsavgifter aldrig kan vara förenligt med ett rättssystems natur och logik (68).
Slutsats: Slutsatsen bör vara att den permanenta befrielse för RTP som följer av artikel 11.2 i lag nr 21/92 utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
(125)
Uppgörelsen mellan socialförsäkringsmyndigheten och RTP (omläggning av skuld och befrielse från dröjsmålsränta): Efter granskning av synpunkterna från berörda parter och Portugal drar kommissionen slutsatsen att den ursprungliga uppgörelsen mellan RTP och socialförsäkringsmyndigheten inte kan uppfattas som ett typiskt beteende hos en privat aktör. Tvisten gällde huruvida tolkningen av vissa socialförsäkringsregler som föreskrivs i genomförandedekret nr 12/83 var korrekt i rättsligt hänseende. Uppgörelsen bekräftade RTP:s tolkning, som stöddes av den analys som gjordes av en skatteexpert, som drog slutsatsen att genomförandedekretet var grundlagsvidrigt. Genomförandedekretet har dock inte upphävts efter uppgörelsen. Slutsatsen måste således bli att åtgärden tillämpades selektivt på RTP utan att det påverkade socialförsäkringsmyndighetens tolkning av bestämmelserna vad gäller andra företag.
(126)
Kommissionen kan inte godta Portugals påstående att skuldomläggningen och befrielsen från böter och räntor beviljats i enlighet med lag (Decreto-lei) nr 411/91 och inom ramen för ett generellt system gällande samtliga företag i motsvarande situation, varför RTP inte gynnats särskilt.
(127)
Syftet med detta beslut är att fastställa om tillämpningen av detta system på RTP var selektivt, utan sidoblickar på dess selektiva eller generella karaktär.
(128)
Lag nr 411/91 kräver en ekonomisk och finansiell utredning för att det ska gå att visa att omläggningen av skulden behövs för att garantera företagets överlevnad. RTP har dock aldrig gjort någon sådan utredning enligt artikel 2.3 i lag nr 411/91.
(129)
Dessutom är villkoret i artikel 2.1 d i lag (Decreto-lei) nr 411/91 inte tillämpligt på RTP, eftersom skuldregleringen inte följde på ett statligt ingripande. Kommissionen godtar inte Portugals påstående att tidigare statliga ingripanden påverkade det skuldsatta företagets verksamhet och att RTP omfattades av lagbaserade regler vid tidpunkten för det statliga ingripandet. Även om RTP förvaltades på ett särskilt sätt 1977 (69) kom detta till ett slut i och med att RTP:s bolagsordning antogs 1980, och det var under perioden 1983-1989 som skulden till socialförsäkringssystemet uppstod. Kommissionen anser att godkännandet av RTP:s skuldreglering inte kan anses ingå i ett generellt system enligt lag nr 411/91, eftersom RTP inte uppfyllde villkoren i denna lag för beviljande av skuldreglering. Följaktligen tillämpades åtgärden selektivt på RTP.
(130)
Genom att tillåta skuldomläggningen borde Portugal dessutom ha agerat på samma sätt som en offentlig eller privat fordringsägare som försöker driva in utestående belopp och som i detta syfte går med på skuldomläggning för att underlätta återbetalningen (70). Statens dröjsmålsränta borde motsvara den räntesats som en privat fordringsägare skulle tillämpa i sådana fall. Kommissionen anser att en privat fordringsägare som driver in en skuld på rättslig väg åtminstone skulle få den lagstadgade räntan. Därför har Portugal, genom att inte kräva några räntebetalningar över huvud taget trots tillgängliga mekanismer för återkrav, inte agerat på samma sätt som en privat fordringsägare skulle ha agerat för att maximera räntan. Dessutom uppstod skulden till socialförsäkringssystemet under perioden 1983-1989, och omläggningen skedde först 1993. I en sådan situation skulle en privat fordringsägare inte ha tolererat en liknande skuldökning så länge utan att vidta indrivningsåtgärder. Således förefaller åtgärden ha inneburit en särskild fördel för RTP.
(131)
Kapitaltillskott: Efter att ha granskat de berörda parternas och Portugals synpunkter drar kommissionen slutsatsen att kapitaltillskotten under perioden 1994-1997 gav RTP en ekonomisk fördel. Av tabell 3 i skäl 40 framgår RTP:s svaga finansiella ställning under den period då kapitaltillskotten gjordes, och ingen privat investerare skulle ha skjutit till kapital i företaget eftersom det inte inom rimlig tid kunde förväntas få normal lönsamhet. I själva verket försämrades RTP:s ställning trots kapitaltillskotten. Varken Portugal eller tredje parter har hävdat att Portugal agerade som en privat investerare när kapitaltillskottet gjordes.
(132)
1998 års lån: Kommissionen kan inte godta Portugals påstående att 1998 års lån beviljades på marknadsvillkor. För att det inte ska vara fråga om statligt stöd krävs det att lånevillkoren (lånegarantin och räntan) motsvarar riskerna med att låna till ett företag (71). Riskerna och därmed räntan ökar när ett företags ekonomiska och finansiella ställning är svagare än vad ett kreditinstitut skulle kräva för att bevilja lån.
(133)
Som tabell 3 i skäl 40 visar hade RTP när lånet beviljades allvarliga ekonomiska problem i och med att skulderna översteg värdet av företagets tillgångar och det redovisade ett negativt eget kapital. Således var företaget tekniskt sett konkursmässigt.
(134)
För det första bör man hålla i minnet att lånet var ”efterställt”, dvs. saknade säkerhet i form av tillgångar, varför det vid konkurs hade sämre rätt till betalning ur tillgångarna än alla fordringsägare men bättre än aktieägarna. Att lånet saknade tillräcklig säkerhet i form av tillgångar visar klart att det inte beviljades på marknadsvillkor och att det rörde sig om statligt stöd. Eftersom RTP tekniskt sett var konkursmässigt när lånet beviljades skulle inget kreditinstitut ha beviljat företaget ett ”efterställt” lån, då utsikterna för att RTP skulle betala tillbaka lånet var mycket små. Mycket riktigt beviljades lånet inte av ett privat kreditinstitut utan av regleringsfonden.
(135)
För det andra kan det hävdas att låneräntan helt klart inte återspeglade den reella risken. Inte nog med att den är lägre än kommissionens normala referensränta för att beräkna det stödinslag som följer av system för räntesubventioner vid lån (72), dessutom skulle en normal marknadsaktör förutom solida säkerheter också kräva en ränta som kompenserar för den stora risken för att lånet inte återbetalas.
(136)
Eftersom RTP:s finansiella ställning var sådan att företaget inte skulle ha kunnat få ett ”efterställt” lån på normala villkor, utgör lånet i praktiken ett bidrag och medför en fördel för RTP.
(137)
Mot bakgrund av ovanstående anser kommissionen att omläggningen av skulden till socialförsäkringsmyndigheten, kapitaltillskotten under perioden 1994-1997 och det lån som beviljades 1998 innebär att RTP gynnades ekonomiskt och finansiellt i förhållande till de konkurrenter som inte fick sådana medel.
(138)
Den portugisiska tv-marknaden konkurrensutsattes senast 1992, men redan när RTP blev föremål för olika åtgärder fanns det konkurrenter på marknaden. I februari 1992 beviljades de privata programföretagen SIC och TVI sändningskoncessioner, och i oktober 1992 började SIC sända i Portugal.
(139)
Kommissionen håller inte med Portugals påstående om att skulduppgörelsen med socialförsäkringsmyndigheten inte omfattas av begreppet statligt stöd, eftersom skulden uppstått innan den portugisiska sändningsmarknaden konkurrensutsattes. En ekonomisk fördel beviljades RTP i maj 1993, sedan denna marknad konkurrensutsatts, vilket kan anses ha gynnat RTP ekonomiskt.
(140)
Mot denna bakgrund bör slutsatsen dras att de av Portugal beviljade åtgärderna kan ha gynnat RTP ekonomiskt och finansiellt i förhållande till de konkurrenter som inte erhöll samma medel och alltså kan ha snedvridit konkurrensen enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget.
(141)
Statliga åtgärder omfattas av artikel 107.1 i EUF-fördraget om de påverkar handeln mellan medlemsstaterna. Detta är fallet när verksamheterna i fråga är föremål för handel mellan medlemsstaterna. I det aktuella fallet är RTP, det stödmottagande företaget, självt verksamt på den internationella marknaden. Via EBU (European Broadcasting Union) utbyter man tv-program och deltar i Eurovisionssystemet (73). Dessutom konkurrerar RTP direkt med privata programföretag som är verksamma på den internationella sändningsmarknaden och har en internationell ägarstruktur (74).
(142)
Av detta följer att de åtgärder som Portugal vidtagit till förmån för RTP påverkar handeln mellan medlemsstaterna i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
(143)
Bortser man från RTP:s public service-skyldigheter utmynnar ovanstående i slutsatsen att följande åtgärder har inslag av statliga stöd enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget:
-
omläggning av skulden till socialförsäkringssystemet,
-
kapitaltillskotten under perioden 1994-1997 och
-
det lån som beviljades 1998.
Likaså utgör den tillfälliga befrielsen från registreringsavgifter i enlighet med artikel 11.1 i lag nr 21/92 och om permanent befrielse från registrerings- och andra avgifter i enlighet med artikel 11.2 i lag nr 21/92 statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
(144)
Såsom nämns i skälen 44-48 i detta beslut har RTP emellertid tilldelats ett uppdrag att tillhandahålla public service-tv. I målet Altmark Trans GmbH och Regierungspräsidium Magdeburg mot Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH, och Oberbundesanwalt beim Bundesverwaltungsgericht (Altmarkmålet) fann EG-domstolen att statliga åtgärder som kompenserar för kostnader för public servie-verksamhet inte utgör statligt stöd enligt artikel 87.1 i EG-fördraget, numera artikel 107.1 i EUF-fördraget), om följande fyra villkor är uppfyllda (75):
a)
Det stödmottagande företaget ska faktiskt ha public service-skyldigheter att fullgöra, och dessa skyldigheter ska vara klart definierade.
b)
De kriterier som ligger till grund för beräkningen av ersättningen ska ha fastställts i förväg på ett objektivt och öppet sätt.
c)
Ersättningen får inte överstiga vad som krävs för att täcka hela eller delar av de kostnader som har uppkommit i samband med fullgörandet av public service-uppdraget, med hänsyn tagen till de intäkter som därvid har erhållits och till en rimlig vinst på grund av fullgörandet av dessa skyldigheter.
d)
När företaget inte väljs efter ett offentligt upphandlingsförfarande ska den ersättning som krävs fastställas på grundval av en analys av de kostnader som ett genomsnittligt, välskött och lämpligt utrustat företag skulle ha åsamkats vid fullgörandet av dessa skyldigheter.
(145)
Bortsett från de villkor som avses i det första och det tredje villkoret verkar engångsåtgärderna (se skäl 143 i detta beslut) inte uppfylla det andra och det fjärde villkoret enligt domen i målet Altmark av följande skäl:
(146)
Det står klart att finansieringen i form av uppgörelsen med socialförsäkringsmyndigheten och 1998 års lån inte omfattades av ett kompensationssystem där kriterierna fastställts i förväg på ett objektivt och öppet sätt (det andra villkoret). Tvärtom baserades de på särskilda beslut från statens sida.
(147)
Vidare, såsom nämns i skäl 61 i detta beslut, gav public service-avtalen en särskild finansieringsmöjlighet för investeringar i utrustning för public service-verksamhet med hjälp av kapitaltillskott. Public service-avtalen begränsar inte investeringarna till public service och definierar inte heller tydligt villkoren och begränsningarna för statlig medverkan utan föreskriver endast att staten som aktieägare kan bidra till RTP:s investeringar. Kommissionen anser därför att inte heller kapitaltillskotten kan anses ingå i ett kompensationssystem med kriterier som fastställts i förväg på ett objektivt och öppet sätt.
(148)
Det står klart att RTP inte valdes ut efter ett offentligt upphandlingsförfarande som garanterar lägsta möjliga kostnad. Inget tyder på att engångsåtgärderna fastställdes på grundval av en undersökning av kostnaderna för ett genomsnittligt företag (det fjärde villkoret).
(149)
Det står följaktligen klart i detta fall att samtliga villkor i Altmarkmålet inte är uppfyllda. Därför ska de åtgärder som avses i skäl 143 i detta beslut betraktas som statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
(150)
Domstolen har konsekvent ansett att artikel 106 i EUF-fördraget kan möjliggöra ett undantag från förbudet mot statligt stöd till företag som getts i uppdrag att tillhandahålla en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse. Det bekräftades indirekt i Altmark-målet att statligt stöd som kompenserar för kostnader som ett företag ådrar sig för att tillhandahålla en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse kan anses vara förenligt med den inre marknaden om det uppfyller villkoren i 106.2 i EUF-fördraget (f.d. artikel 86.2 i EG-fördraget och tidigare kallad ”den gemensamma marknaden”) (76).
(151)
Domstolen har förklarat att för att en åtgärd ska kunna omfattas av ett sådant undantag måste principerna gällande definition, tilldelning och proportionalitet vara uppfyllda. Kommissionen menar att när dessa kriterier är uppfyllda påverkas inte utvecklingen av handeln på ett sätt som skadar unionens intressen.
(152)
Det sätt på vilket dessa principer tillämpas inom radio- och tv-sektorn förklaras i kommissionens meddelande om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på radio och tv i allmänhetens tjänst (nedan kallat radio- och tv-meddelandet) (77). Enligt radio- och tv-meddelandet måste kommissionen bedöma huruvida (78)
a)
RTP:s verksamhet motsvarar ett av medlemsstaten tydligt definierat public service-uppdrag (definition),
b)
de portugisiska myndigheterna officiellt anförtrott RTP att tillhandahålla den aktuella tjänsten (tilldelning),
c)
finansieringen står i proportion till nettokostnaden för att sköta public service-uppdraget.
(153)
Såsom anges i protokollet om systemet för radio och tv i allmänhetens tjänst i medlemsstaterna (Amsterdamprotokollet (79)) och radio- och tv-meddelandet (80) ankommer det på medlemsstaterna att definiera uppdraget att verka i allmänhetens tjänst för det offentliga programföretaget. Inom radio- och tv-sektorn begränsar sig kommissionens uppgift till att kontrollera om det finns uppenbara brister i definitionen av public service-uppdraget. Sådana brister skulle strida mot denna definition.
(154)
Med hänsyn till radio- och tv-sektorns särdrag anser kommissionen, med hänsyn till tolkningsbestämmelserna i Amsterdamprotokollet, att det är befogat med en definition där ett visst programföretag ges i uppdrag att tillhandahålla ett väl avvägt och varierat programutbud (81). En sådan definition överensstämmer med syftet att tillgodose de demokratiska, sociala och kulturella behoven i ett samhälle.
(155)
Såsom nämns i skälen 44-48 i detta beslut är RTP enligt lag nr 21/92 och public service-avtalen skyldigt att tillhandahålla radio och tv i allmänhetens tjänst via två rikstäckande kanaler. Den första kanalen ska erbjuda ett mer allmänt programutbud medan den andra ska vända sig till smalare publikkategorier. Såsom framgår av skälen 44 och 45 i detta beslut åläggs RTP i lag nr 21/92 och public service-avtalen också mer detaljerade skyldigheter beträffande programmens innehåll, internationellt samarbete och vissa andra specifika skyldigheter.
(156)
Även om definitionen av RTP:s public service-uppdrag är kvalitativ och relativt bred anser kommissionen, med hänsyn till Amsterdamprotokollets tolkningsbestämmelser, att en sådan ”bred” definition är berättigad (82). Kommissionen anser därför att den allmänna definitionen av RTP:s public service-uppdrag är berättigad, dvs. rikstäckande tv-sändningar över två kanaler, den ena med en mer allmän inriktning och den andra inriktad på smalare publikkategorier. Denna definition kan anses tillgodose det portugisiska samhällets demokratiska, sociala och kulturella behov.
(157)
Som berättigade uppfattar kommissionen också de skyldigheter som i detalj anger hur RTP ska utföra sitt uppdrag att tillhandahålla public service-tv. I enlighet med Amsterdamprotokollet kan även dessa skyldigheter i praktiken anses tillgodose det portugisiska samhällets demokratiska, sociala och kulturella behov.
(158)
Även om kommissionen anser att RTP:s public service-uppdrag är berättigat måste den ändå försäkra sig om att definitionen inte innehåller uppenbara brister.
Kommissionen kommer att bedöma huruvida det tillfälliga och permanenta befrielsen från notariearvoden, registreringsavgifter och avgifter för offentliggörande kan betraktas som ersättning för en kostnad för ett public service-uppdrag och undersöka närmare om RTP:s skyldighet att stödja biografer kan anses falla inom RTP:s uppdrag.
(159)
Kommissionen kommer först att bedöma huruvida den tillfälliga befrielsen från kravet på stiftelseurkund (och därtill hörande kostnader), registreringsavgifter och avgifter för offentliggörande i samband med omvandlingen till ett aktiebolag nr 1992 i enlighet med artikel 11.1 i lag nr 21/92 samt den permanenta befrielsen från olika avgifter i enlighet med artikel 11.2 i lag nr 21/92 kan betraktas som ersättning för kostnader som orsakas av public service-uppdraget.
(160)
Tillfälliga befrielser: För det första måste man undersöka om kostnaderna i samband med omvandlingen av RTP till ett aktiebolag 1992 (dvs. normala kostnader för en stiftelseurkund samt för registrering och offentliggörande av denna) lagligen kan ersättas som kostnader för ett public service-uppdrag. Ersättningen ges, såsom anges ovan, genom en befrielse enligt artikel 11.1 i lag nr 21/92.
(161)
Vid tidpunkten för omvandlingen bedrev RTP endast public service-verksamhet (se skäl 18 i detta beslut), medan de kommersiella aktiviteterna sköttes av juridiskt separata dotterbolag. Därför utgjorde de kostnader som hänför sig till omvandlingen av det offentliga programföretaget automatiskt kostnader för ett public service-uppdrag, som staten lagligt kunde kompensera. Det behöver inte undersökas om omorganiseringen av RTP var juridiskt bindande eller nödvändig (83). Bedömningen enligt artikel 106.2 i EUF-fördraget och radio- och tv-meddelandet kräver att ersättningen inte överstiger nettokostnaderna för public service-verksamheten, men kräver inte en bedömning av huruvida dessa kostnader, förutsatt att de är begränsade till tillhandahållandet av den allmännyttiga tjänsten, kunde ha undvikits (84). I enlighet med Amsterdamprotokollet och radio- och tv-meddelandet är medlemsstaterna i princip fria att besluta om hur de organiserar sitt offentliga programföretag, vilket inte bara gäller vilket innehåll programföretaget ska distribuera utan också i vilken rättslig form det ska bedriva sin verksamhet. Kommissionens roll är begränsad till att kontrollera om medlemsstaten eventuellt har missbrukat denna frihet. I detta fall finns det inga indikationer på att omvandlingen gjordes med det enda syftet att ge RTP en fördel. Det finns ingen anledning att ifrågasätta Portugals resonemang att 1992 års omvandling gjordes för att göra RTP mer flexibelt i stället för att vara en statlig organisation med tungrodda statliga kontrollförfaranden. Slutsatsen bör därför dras att befrielsen från registreringsavgifter (dvs. notariearvoden, registreringsavgifter och avgifter för offentliggörande) vid tidpunkten för omvandlingen av RTP utgör en legitim ersättning för tillhandahållandet av public service-tv.
(162)
Permanent befrielse: Ovanstående resonemang (som anges i skäl 161 i detta beslut) kan dock inte tillämpas på den permanenta befrielsen enligt artikel 11.2 i lag nr 21/92, som inte är tidsbegränsat och därför även kan tas i anspråk för att täcka registreringar och anmälningar för verksamhet som RTP bedriver utanför sitt public service-uppdrag (t.ex. om RTP skulle börja bedriva kommersiell verksamhet självt i stället för via juridiskt separata dotterbolag).
Med tanke på den stora spännvidden för artikel 11.2 i lag nr 21/92, både vad gäller tid (dvs. obegränsat) och omfattning (dvs. inte begränsad till public service-verksamhet), är det inte möjligt att motivera en eventuell framtida befrielse från registreringsavgifter med att det är fråga om en kostnad för att tillhandahålla en allmännyttig tjänst. Slutsatsen bör därför bli att avgiftsbefrielsen i enlighet med artikel 11.2 i lag nr 21/92 inte är förenlig med den inre marknaden.
(163)
Portugals argument att artikel 11.2 i lag nr 21/92 aldrig har tillämpats och att RTP alltid betalat alla nödvändiga registreringsavgifter efter 1992 års omvandling skulle kunna visa sig vara giltigt i fall av återkrav, men ändrar inte det faktum att den bestämmelsen i sig ger statligt stöd till RTP som inte berättigas av artikel 106.2 i EUF-fördraget eller någon annan bestämmelse i detta.
(164)
Av hänsyn till skäl 45 i direktivet ”television utan gränser” skulle kommissionen, förutsatt att de åtföljande filmrättigheterna visas i public service-tv, kunna godta att fastställandet av offentliga programföretags public service-uppdrag omfattar en skyldighet att bidra väsentligt till investeringar i europeisk audiovisuell produktion (85).
(165)
Kommissionen anser att RTP:s skyldighet att stödja filmproduktion omfattas av dess public service-uppdrag, eftersom RTP senare i public service-tv sänder de filmer som det fått distributionsrättigheterna till.
(166)
Därför kan kommissionen inte hålla med de berörda parternas anmärkning om att RTP:s skyldighet att främja och finansiera film skulle vara diskriminerande. Enligt parterna har även privata programföretag ingått protokoll om filmstöd med de portugisiska myndigheterna som inte omfattar några bestämmelser om ersättning. Kommissionen anser dock att man måste skilja mellan frivilliga filmstödsavtal mellan staten och privata programföretag å ena sidan och RTP:s public service-skyldighet att sända och finansiera filmproduktioner å den andra. Det står klart att RTP uttryckligen har ålagts en public service-skyldighet att stödja vissa filmproduktioner som senare sänds i public service-tv, medan de privata programföretagen inte anförtrotts något sådant public service-uppdrag. I själva verket har RTP blivit ett instrument för staten att stödja filmproduktion. Eventuella fördelar som RTP ger filmindustrin till följd av detta kan innebära statligt stöd och bör bedömas som sådant. Detta beslut påverkar inte bedömningen av eventuella fördelar som ges till filmproducenter.
(167)
Slutsatsen bör följaktligen bli att RTP:s samfinansiering av portugisiska filmproduktioner som sänds i public service-kanaler kan uppfattas som en legitim särskild skyldighet som har väsentlig betydelse för fullgörandet av RTP:s allmänna skyldigheter att tillhandahålla public service-tv. Därför utgör denna skyldighet inget uppenbart fel.
(168)
Kommissionen anser dock att RTP:s lagstadgade skyldighet att tillhandahålla ”andra tjänster som ska fastställas efter behov” (86) inte är tillräckligt exakt för att kommissionen på förhand med tillräcklig juridisk säkerhet ska kunna bedöma om sådana tjänster kan betraktas som public service. Kommissionen anser visserligen att ”andra tjänster som ska fastställas” inte definieras tydligt, men noterar att inga utbetalningar gjordes med hänvisning till denna bestämmelse under den granskade perioden (87).
(169)
Mot bakgrund av ovanstående drar kommissionen slutsatsen att RTP:s verksamhet, som definieras i lag nr 21/92 och senare i public service-avtalen, är tydligt definierade public service-skyldigheter.
Skyldigheten att tillhandahålla ”andra tjänster efter behov” är inte tillräckligt exakt för att det ska kunna slås fast på förhand att alla de tjänster som tillhandahålls under denna rubrik skulle kunna betraktas som public service, men inga utbetalningar gjordes på grundval av denna bestämmelse mellan 1992 och 1998.
Den permanenta befrielsen från registrerings- och andra avgifter är dock inte begränsad till ersättning för kostnaden för att tillhandahålla en allmännyttig tjänst och kan därför inte motiveras enligt artikel 106.2 i EUF-fördraget.
(170)
För det andra måste det bedömas om public service-skyldigheterna tilldelats RTP, som tagit emot statliga medel.
(171)
Enligt radio- och tv-meddelandet ska kommissionen kontrollera om RTP tilldelats sitt public service-uppdrag genom en officiell handling (88).
(172)
Såsom nämns i skäl 48 i detta beslut har RTP helt klart tilldelats public service-skyldigheterna genom olika lagar och avtal, nämligen artikel 5 i lag nr 58/90, artiklarna 4.1 och 5 i lag nr 21/92 och klausul 1 i det gamla respektive det nya public service-avtalet.
(173)
Varken de berörda parterna eller Portugal har inkommit med några synpunkter till kommissionen om att RTP inte skulle ha tilldelats public service-uppdraget genom en officiell handling. I enlighet med radio- och tv-meddelandet och mot bakgrund av de lagar och avtal som avses i skäl 48 i detta beslut bör slutsatsen bli att RTP otvivelaktigt förutsätts fullgöra skyldigheterna att tillhandahålla radio och tv i allmänhetens tjänst och att RTP därmed officiellt har tilldelats ett public service-uppdrag.
(174)
Förutom att public service-uppdraget ska ha tilldelats RTP genom en officiell handling bör det utredas om tjänsten tillhandahållits på det sätt som lagen och public service-avtalen kräver. Såsom nämns i skälen 49-59 i detta beslut infördes olika kontrollsystem som skulle garantera att RTP fullgjorde sitt public service-uppdrag på föreskrivet sätt.
(175)
För det första var RTP skyldigt att lägga fram rapporter om fullgörandet av sina public service-skyldigheter och planer åtföljda av ett yttrande från dess interna revisionskommitté. RTP lade fram public service-rapporter för åren 1993-1998 med beskrivning av hur varje public service-skyldighet fullgjorts och beräknade kostnaderna för varje skyldighet med hjälp av ett analytiskt redovisningssystem.
(176)
För det andra granskade finansministern och den ansvariga regeringsledamoten för massmedier efterlevnaden av public service-avtalet medan den statliga finansinspektionen granskade finansieringsplanen.
(177)
För det tredje måste en årlig extern revision genomföras. Kommissionen kan inte godta Portugals argument, som upprepades efter domstolens dom i mål T-442/03, att revisionen av public service-rapporterna sköttes av en extern revisor och att inga ytterligare åtgärder således behövdes. Situationen innan beslutet av den 15 oktober 2003 antogs kan beskrivas på följande sätt:
a)
För år 1992 fanns det ingen public service-rapport, eftersom skyldigheten att tillhandahålla sådana rapporter och en revision av dessa infördes först i samband med 1993 års koncessionsavtal.
b)
Åren 1993 och 1994 gjordes ingen extern revision, utan i stället avgavs ett yttrande av företagets företrädare, dvs. RTP:s finanspolitiska råd (Conselho fiscal da RTP), som endast är företagsinternt.
c)
För åren 1995-1998 åtföljdes rapporterna av ett yttrande från en extern revisor som är oberoende i förhållande till RTP och dess företrädare. Dessa yttranden bekräftar att RTP fullgjort sina public service-skyldigheter. Inga fler detaljerade public service-rapporter som ledde till dessa resultat kunde dock utvärderas.
(178)
Mot bakgrund av domstolens slutsatser i domen i mål T-442/03, särskilt punkterna 232-256 i denna, kunde kommissionen inte förlita sig enbart på de (korta) revisionsutlåtandena om public service-rapporterna som nämns i skäl 177 i detta beslut och accepterade i stället Portugals erbjudande att utföra en extern revision på grundval av de befintliga public service-rapporter för samtliga berörda år. Det vill säga att externa revisioner om RTP:s uppfyllande av sina public service-skyldigheter har genomförts för åren 1992-1997. För år 1992 utfördes den externa revisionen trots att det inte fanns någon public service-rapport. Den externa revisorn förlitade sig emellertid på andra dokument för att bedöma huruvida public service-uppdraget hade uppfyllts. För år 1998 utfördes ingen extern revision eftersom det alltid funnits, vilket inte heller bestridits av SIC, en extern revision i form av 1998 års BDO Binder-rapport, som det hänvisas till i skälen 186-188 i detta beslut.
(179)
De nya revisionerna för åren 1992-997 har anordnats av den nationella tillsynsmyndigheten för mediabranschen, Reguladora para a Comunicação Social, ERC. ERC är en oberoende myndighet som, i enlighet med den portugisiska konstitutionen, bl.a. ansvarar för att de bolagsordning och regler som styr massmedieverksamhet följs. ERC anordnade revisioner för åren 1992-1997 genom att teckna avtal med den externa revisorn, Pedro Roque, som är oberoende i förhållande till RTP.
(180)
Med tanke på den tid som förflutit mellan 1992 och 2010, då revisionerna av public service-rapporterna genomfördes, har det varit svårt att få tillgång till alla uppgifter. Detta förklarar utredningens längd och den tid det tog att genomföra nya revisioner. Revisionerna kunde dock genomföras till slut, eftersom public service-rapporterna (utom för 1992) redan fanns och revisorerna därmed hade någonting de kunde bygga revisionen på. Revisionerna för åren 1992-1997 har lämnats in till kommissionen.
(181)
Uppdraget för de externa revisionerna är att bedöma och övervaka den radio och tv i allmänhetens tjänst RTP tillhandahåller och den ersättning som RTP får för att fullgöra detta uppdrag. I revisionerna beskrivs den information som har beaktats. I revisionerna hänvisas bl.a. till lag nr 58/90 (lagen om radio och tv i allmänhetens tjänst, lag nr 21/92 om omvandlingen av RTP, public service-avtalen, de årliga räkenskaperna och de årliga revisionerna av de årliga räkenskaperna, verksamhetsplanen och budgeten för public service-uppdraget (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público) samt public service-rapporter för respektive år (Relatorio sobre o Cumprimento das Obrigacaoes do Servico Publico, RCOSP). I revisionerna nämns att den långa period som förflöt mellan 1992-1997 och revisionsavtalet 2010 innebar att vissa handlingar förstördes och viss information inte fanns tillgänglig. Därför var revisionsrapporten främst inriktad på de rapporter som fanns tillgängliga, särskilt public service-rapporterna (89) och de reviderade årsräkenskaperna.
(182)
Trots begränsningarna på grund av den långa tid som förflutit fann revisorerna att det var möjligt för dem att fullgöra sitt avtal och utföra revisionerna och göra en bedömning av hur RTP fullgjort sin public service-skyldighet och av den ersättning som RTP fått för detta. I revisionerna anges uttryckligen att revisorerna klarade av att övervinna de svårigheter som det långa tidsförloppet orsakat och kunde genomföra revisionerna. Även om revisorerna t.ex. gjorde förbehållet att kriterierna för kostnadsredovisning och metoderna för kostnadsfördelningar inte var åtkomliga visade sig detta inte vara något hinder för att genomföra revisionen och för att komma till en positiv slutsats. I den sammanfattande rapporten anges att RTP:s alla kostnader och intäkter bygger på antagandet att dess verksamhet endast avser tillhandahållandet av public service-tv och att de aktuella revisionerna byggde på räkenskaper som reviderats av såväl företagets internrevisor som externa revisorer, vilket inte resulterade i några andra relevanta fakta än de som beskrivs i detalj i de årliga räkenskaperna (90). Kommissionen hade redan fastställt (se skäl 18 i detta beslut) att RTP endast hade bedrivit public service-verksamhet under de år som omfattades av undersökningen, medan de kommersiella aktiviteterna hade utförts av juridiskt separata dotterbolag till RTP. Kostnadsfördelningskriterierna är därför endast relevanta för att placera kostnadsfördelning inom RTP:s kostnader för public service-uppdraget och bör inte ha någon inverkan på de totala kostnaderna för public service-uppdraget.
När det gäller finansiell information fann kommissionen att de externa revisorerna hade välgrundade skäl att lita på de årliga räkenskaperna, som alltid åtföljdes av en revision som intygade riktigheten hos RTP:s räkenskaper. Enligt public service-avtalen hade den externa revision av public service-rapporten till syfte att kontrollera att RTP hade uppfyllt sina skyldigheter i enlighet med sitt uppdrag och att ersättningen motsvarar kostnaderna för att fullgöra dessa skyldigheter. Även om de finansiella uppgifterna rörande public service-uppdraget under de år undersökningen omfattar avsåg RTP:s uppdrag krävdes det ytterligare en oberoende kontroll för att fastställa om kostnaderna var förenliga med public service-uppdraget.
(183)
De externa revisorerna bekräftar denna punkt. För perioden 1992-1997 kom revisorerna fram till slutsatsen att RTP i allt väsentligt hade fullgjort sin skyldighet att tillhandahålla radio och tv i kvantitetshänseende i enlighet med koncessionsavtalet, med särskild fokus på den skyldighet som avser sändningsinnehåll. Revisorn konstaterar att man efter att ha analyserat de handlingar som fanns tillgängliga, dvs. rapporterna från revisorn och den lagstadgade revisionskommittén, inte funnit någonting som föranleder slutsatsen att de framlagda dokumenten, vad gäller överensstämmelsen mellan tillhandahållandet av tjänsterna och de reella och faktiska kostnaderna för detta, innehåller materiellt relevanta snedvridningar som påverkar deras förenlighet med den lagstiftning som gällde vid tidpunkten i fråga (91).
(184)
I ett antal revisionsrapporter nämns det att RTP skulle ha kunnat begära större ersättning men hindrades från detta på grund av villkoren i public service-avtalen, på grund av artikel 15.4 i det gamla allmänna public service-avtalet och artikel 19.3 i 1996 års nya public service-avtal. De enskilda externa revisionerna för åren 1994, 1996 och 1997 innehåller uppgifter om skillnaden mellan RTP:s höga kostnader för att tillhandahålla tjänsten och den utbetalda ersättningen, som var mindre än de faktiska kostnaderna (92). I den slutliga sammanfattande rapporten för alla de år som har granskats anges uttryckligen att den kompenserande ersättning som anslogs och utbetalades varje år var lägre än de belopp som angavs i public service-rapporterna (Relatório sobre o cumprimento das obrigações de Serviço Público, RCOPS) (93).
(185)
Enligt vissa revisioner (inte revisionerna för 1992 och 1993) hade RTP överskridit den lagstadgade gränsen för reklamsändningar, dvs. sänt ut mer reklam än public service-avtalen tillät. RTP:s intäkter av sådan reklamverksamhet måste i enlighet med radio- och tv-meddelandet beaktas vid beräkningen av kostnaderna för att sköta ett public service-uppdrag. Inkomster av public service-verksamheten, även reklamintäkter, måste nämligen tas med i beräkningen av företagets behov av finansiering för att kunna sköta sitt uppdrag.
Det faktum att gränserna för reklamsändningar överskreds påverkade inte revisorns analys att ersättningen, under hela perioden 1992-1997, stod i proportion till de public service-uppgifter som RTP skötte och att ingen överkompensation förekommit. Portugal bekräftade också att man för åren 1994, 1995 och 1996 beaktade alla vinster av reklamsändningar (även de som berodde på att den tillåtna reklamtiden överskridits) och drog av dessa från finansieringsbehovet för public service-uppdraget (94). I artikel 15 i det nya public service-avtalet föreskrevs i fråga om år 1996 att man vid fastställandet av ersättningen inte får beakta de vinster som härrör från driften av kanalerna, när kostnaderna summeras för beräkning av den totala kostnaden för public service-uppdraget. ”Vinst” inkluderar reklamintäkterna. Portugal har uttryckligen bekräftat att vinsten från reklamsändningarna drogs från det begärda ersättningsbeloppet (95).
(186)
När det gäller 1998 utförde externrevisorn BDO Binder en undersökning av förhållandet mellan RTP:s public service-uppdrag och kostnaderna för detta. I BDO Binder-rapporten ges flera framtidsinriktade rekommendationer och föreslås en förstärkning av RTP:s interna kontroller för att säkerställa efterlevnaden av interna regler, men konstateras ingenting om att RTP hade fått för stor ersättning i förhållande till de public service-uppgifter som utfördes, eller att de siffror som använts i den public service-rapport som RTP utarbetat och som kommissionen använt i sitt beslut av den 15 oktober 2003 inte var tillförlitliga. När BDO Binder-rapporten behandlar konkreta siffror avses ett misslyckande med att upprätta en inventarieförteckning för vissa tillgångar. BDO Binder-rapporten förefaller dock snarare kritisera avsaknaden av en inventarieförteckning (96), än dra slutsatsen att respektive investeringar inte hade gjorts och att investeringvärdena redovisats på ett felaktigt sätt. Såsom Portugal framhöll ingick siffrorna för de respektive investeringarna i alla händelser inte i beräkningen av ersättningen, vilket uteslöt att kostnaderna för avskrivning av anläggningstillgångar skulle kunna ersättas.
(187)
Vad gäller överskridandet av reklamtiderna konstaterades det i BDO Binder-rapporten att alla reklamintäkter hade beaktats vid beräkningen av finansieringsbehovet för public service-uppdraget. Återigen föranledde ingen av dessa omständigheter revisorn att avge ett negativt yttrande om RTP:s uppfyllande av sina public service-skyldigheter och de tyder inte heller på att någon överkompensation förekommit.
(188)
Men viktigast med tanke på analysen i detta beslut är slutsatsen i BDO Binder-rapporten (som inte ifrågasätts av SIC) att RTP skulle ha kunnat begära 25 miljarder escudos för fullgörandet av sina public service-skyldigheter, men i stället fick endast 14 miljarder escudos. I BDO Binder-rapporten anses således inte att någon överkompensation förekommit utan dras i stället motsatt slutsats.
(189)
Såsom konstateras i beslut NN 31/06 om omstruktureringen av RTP har det i en extern revision utförd av PriceWaterhouse Coopers (nedan kallad PWC) granskats huruvida den finansiella informationen från de portugisiska myndigheterna stämde överens med RTP:s räkenskaper under perioden 1991-2003, med de belopp som inkluderats i revisionsrapporterna rörande public service-uppdraget och med andra informationskällor som ansågs relevanta för att fastställa överensstämmelsen mellan de rapporterade beloppen (se skäl 38 i beslut NN 31/06). I PWC:s revisionsrapport validerades uppgifterna utan någon betydande anmärkning (skäl 52 i beslut NN 31/06). PWC:s revisionsrapport bekräftade uttryckligen att de belopp som RTP fått som ersättning för att sköta sitt public service-uppdrag motsvarade de belopp som angavs i resolutionerna från ministerrådet (se skäl 41 och tabell 39 i beslut NN 31/06). I PWC:s revisionsrapport nämndes RTP:s underfinansiering och påpekades att RTP, förutom de public service-uppgifter som berättigade till ersättning inom ramen för public service-avtal, även utförde publice service-uppgifter som inte berättigade till ersättning från staten. Kommissionen konstaterade i beslut NN 31/06 att PWC i sin revisionsrapport därför korrekt kunde stödja sig på RTP:s räkenskaper och den fann att RTP faktiskt var kroniskt underfinansierat. Därför kan PWC:s revisionsrapport i detta beslut ses som ytterligare en faktor, utöver de externa revisionerna av public service-rapporterna, som styrker att de uppgifter som kommissionen använde i beslut 2005/403/EG var korrekta.
(190)
När det gäller den klagandes argument att rapport nr 8/2002 från den portugisiska revisionsrätten (Tribunal de Contas) bör beaktas har kommissionen faktiskt gjort det i sin bedömning i detta beslut. För det första måste det påpekas, vilket också erkänns av SIC, att revisionsrapport nr 8/2002 omfattar perioden 1997-2000 och därför är relevant endast för åren 1997 och 1998. Siffror för tidigare år har visserligen nämnts i rapporten, men de var avsedda att användas för att beskriva RTP:s allmänna ekonomiska utveckling av RTP och var inte i sig föremål för revisionsrättens granskning.
(191)
Viktigast är att rapport 8/2002 inte pekar på oegentligheter i samband med RTP:s finansiering eller på någon överkompensation för åren 1997-2000 (eller för något av de övriga åren). Tvärtom påpekas i rapport nr 8/2002 ett flertal gånger RTP:s strukturella ekonomiska problem. Därför kan kommissionen inte, på grundval av rapport nr 8/2002, peka ut vissa betalningar och säga att de utgör överkompensation och olagligt statligt stöd. Tvärtom bekräftar rapport nr 8/2002 uttryckligen att RTP:s överlevnad från 1993 fram till slutet av 1999 säkrades med hjälp av en fortlöpande och ökande skuldsättning av företaget.
(192)
Såsom klaganden nämner kritiserades företagsledningen flera gånger i rapport nr 8/2002 och påpekades ineffektivitet som skulle ha kunnat undvikas. Syftet med rapport nr 8/2002 definieras som en allmän översyn av RTP:s förvaltning och tillhandahållande av public service-tv när det gäller effektivitet, ändamålsenlighet och ekonomi. Som den klagande påpekat framhölls det i rapport nr 8/2002 att RTP hade oflexibla strukturer och alltför stor personalstyrka och tillhandahöll en allmännyttig tjänst på ett ineffektivt sätt. I rapport nr 8/2002 kritiseras också den alltför vaga och allmänna beskrivningen av public service-uppdraget och public service-avtalen som enligt den statliga revisorn inbjuder till ineffektiv företagsledning.
(193)
Kommissionen undersökte beskrivningen av RTP:s public service-uppdrag i sitt beslut av den 15 november 2003. I sin dom i mål T-442/03 slog domstolen fast att den breda definitionen av RTP:s uppdrag kunde godtas (97). Vad gäller påstådd ineffektivitet vill kommissionen påpeka att detta inte är en omständighet som behöver beaktas vid tillämpningen av radio- och tv-meddelandet.
(194)
Det tredje kriteriet som kommissionen bör bedöma är om finansieringen står i proportion till nettokostnaden för att utföra public service-uppdraget.
(195)
I radio- och tv-meddelandet anges de kriterier som ligger till grund för kommissionens bedömning av den statliga finansieringens proportionalitet. Ett krav är att det statliga stödet inte bör överskrida nettokostnaderna för public service-uppdraget och att det inte uppstår snedvridningar på marknaden som inte är nödvändiga för att public service-uppdraget ska kunna fullgöras (98).
(196)
För att kostnaden för public service-verksamheten ska kunna fastställas korrekt krävs det i radio- och tv-meddelandet för det första att kostnaderna och intäkterna ska fördelas rätt mellan public service-verksamheten och affärsverksamheten.
(197)
Såsom nämns i skälen 61-67 i detta beslut fastställs i public service-avtalen den metod för kostnads- och intäktsfördelning som RTP måste tillämpa. I detta fall förenklas kommissionens uppgift av att RTP tillämpar ett analytiskt redovisningssystem, som gör det möjligt att kvantifiera företagets stödberättigande kostnader för fullgörandet av respektive ersättningsberättigande public service-skyldighet.
(198)
I detta system motsvaras varje stödberättigande utgiftsrubrik av en aktivitet och fördelas följaktligen på RTP:s olika ersättningsberättigande public service-uppgifter i enlighet med objektiva redovisningsprinciper.
(199)
Då intäkterna från respektive bidragsberättigande public service-uppgift dras från driftskostnaderna garanterar systemet att de årliga ersättningarna är begränsade till nettokostnaden för varje public service-skyldighet (se skäl 65 i detta beslut).
(200)
Kommissionen har därför kommit fram till slutsatsen att de parametrar som använts för att fastställa kostnaderna i princip är både objektiva och öppna.
(201)
Reglerna för kostnadskompensation kan emellertid underskatta den faktiska nettokostnaden för RTP:s public service-uppdrag och resultera i en strukturell underfinansiering i förhållande till det reella finanseringsbehovet.
(202)
Som nämns i skäl 65 undantogs vissa public service-kostnader från betalning genom årlig ersättning, i enlighet med den metod för kostnadsberäkning som anges i public service-avtalen (99). Dessutom meddelade Portugal kommissionen att även om RTP måste betala mervärdesskatt på de erhållna årliga ersättningarna kunde de åtföljande kostnaderna inte beaktas enligt redovisningsreglerna (skäl 94). Slutligen tog RTP inte med alla investeringar i utrustning för public service-verksamhet i sina public service-rapporter, trots att de redovisats i RTP:s räkenskaper (se skäl 67).
(203)
Enligt Amsterdamprotokollet ska dock medlemsstaterna besluta om finansieringsordningen för sina offentliga programföretag. I detta fall beslutade Portugal att inte ersätta en del av de kostnader som tjänsteleverantören ådragit sig i samband med utförandet av sitt uppdrag.
(204)
I det aktuella fallet har staten inte bara beviljat RTP årliga ersättningar utan också beviljat ytterligare finansiering i form av kapitaltillskott, lån och en uppgörelse med socialförsäkringsmyndigheten. Enligt punkt 57 i radio- och tv-meddelandet måste kommissionen undersöka om alla åtgärder står i proportion till nettokostnaderna för public service-verksamheten. Först då kan finansieringen av RTP anses vara förenlig med artikel 106.2 i EUF-fördraget.
(205)
Kommissionen anser också att de av RTP:s public service-skyldigheter som inte berättigade till ersättning enligt public service-avtalen kan betraktas som berättigade och klart definierade public service-skyldigheter som staten formellt ålagt tjänsteleverantören. Därför får Portugal, i enlighet med reglerna om statligt stöd, finansiera RTP:s nettokostnader för public service-uppdraget.
(206)
I tabell 6 i skäl 207 ges en översikt över RTP:s public service-kostnader (investerings- och nettodriftskostnader), beräknade enligt tillämpliga kostnadsredovisningsregler samt över den ersättning för investeringar och driftskostnader som utbetalats.
(207)
För det första redovisas investeringarna i utrustning för public service-verksamheten (tabell 5) och ersättningen för att finansiera investeringar (som i tabell 2). För det andra redovisas RTP:s nettodriftskostnader (tabell 4) samt ersättningarna för dessa kostnader (tabell 1). Slutligen visar tabellen också den fördel som engångsåtgärderna innebär i form av uppgörelsen med socialförsäkringsmyndigheten samt 1998 års lån.
Tabell 6
Översikt över finansierings- och ersättningsbehovet för nettodriftskostnaden enligt gällande redovisningsregler
(i miljoner PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Summa
Investeringskostnader
2 632,6
2 102,0
2 763,9
992,7
1 480,4
4 037,4
6 054,2
20 063,2
Kapitaltillskott
-0
-0
-10 000,0
-12 800,0
-10 000,0
-14 000,0
-0
-46 800,0
Skillnaden mellan investeringskostnader och ersättning
2 632,6
2 102,0
-7 236,1
-11 807,3
-8 519,6
-9 962,6
-6 054,2
-26 736,8
Driftskostnader
6 718,2
7 960,0
8 384,1
8 103,3
17 217,1
37 972,1
30 101,3
116 456,1
Ersättningar
-6 200,0
-7 100,0
-7 145,0
-7 200,0
-14 500,0
-10 350,0
-14 000,0
-66 495,0
Socialförsäkringssystemet
-
-1 206,0
-
-
-
-
-
-1 206,0
Lån
-20 000,0
-20 000,0
Skillnaden mellan driftskostnader och ersättning
518,2 (100)
- 346
1 239,1
903,3
2 717,1
27 622,1
-3 898,7
28 755,1
Källa: Ekonomisk rapport och public service-rapporter.
(208)
Såsom framhålls i skäl 201 och 202 medförde det system för årliga ersättningar som valts av Portugal en underskattning av de faktiska kostnaderna för de public service-uppgifter som RTP utförde. Systemet ledde till en ackumulering av skuld. I ett andra skede, för att bibehålla RTP:s finansiella jämvikt, vidtog Portugal engångsåtgärder för att finansiera RTP:s kostnader för sin public service-verksamhet.
(209)
Som tabell 6 i skäl 207 visar innebar kapitaltillskottet att investeringarna i public service-verksamheten överkompenserades med 26 736,8 miljoner escudos, medan driftskostnaderna underfinansierades med 28 755,1 miljoner escudos av ersättningarna och engångsåtgärderna. Fastän kapitaltillskotten egentligen skulle finansiera investeringar i utrustning användes de även till återbetalning av ackumulerad skuld.
(210)
Tabell 6 i skäl 207 visar också att den totala ersättningen var 2 018,3 miljoner escudos mindre än nettokostnaderna för public service-uppdraget (28 755,1 miljoner escudos minus 26 736,8 miljoner escudos). Kommissionen drar därför slutsatsen att den totala statliga finansieringen, enligt unionens regler, står i proportion till RTP:s nettokostnader för public service-verksamheten under den granskade perioden. Denna slutsats ändras inte om de 11 000 000 escudos som följer av befrielsen från registreringsavgifter också betraktas som statligt stöd (se skälen 119 och 120 i detta beslut), i motsats till kommissionens ursprungliga antagande. Även om detta belopp beaktades skulle det ändå röra sig om en underfinansiering av RTP på 2 007,3 miljoner escudos.
(211)
Kommissionen anser att de medel som RTP fick t.o.m. underskred de totala nettokostnader RTP ådrog sig för att utföra det av staten ålagda uppdraget, med tanke på att tabell 6 i skäl 207 inte beaktar RTP:s samtliga kostnader för att tillhandahålla en allmännyttig tjänst under perioden 1992-1998.
(212)
I enlighet med radio- och tv-meddelandet bör kommissionen inte bara förvissa sig om att statens finansiering står i proportion till nettokostnaderna för public service-uppdraget utan också om att marknaden inte snedvrids genom med public service-verksamheten förknippad affärsverksamhet, vars kostnader inte kan redovisas korrekt i förhållande till intäkterna och som inte krävs för att utföra public service- uppdraget. En sådan snedvridning skulle föreligga om RTP fått marknadspriserna på reklam att sjunka och därigenom minskat konkurrenternas intäkter (101). I ett sådant fall skulle RTP inte maximera sina affärsintäkter och opåkallat öka behovet av statlig finansiering. Enligt radio- och tv-meddelandet skulle ett sådant beteende, om det påvisas, inte anses följa av det public service-uppdrag som tilldelats programföretaget (102).
(213)
I beslutet av den 15 november 2011 om att inleda förfarandet försäkrade kommissionen att om ett sådant beteende påvisades skulle den beakta dessa snedvridningar och resulterande behov av ökad statlig finansiering vid sin bedömning av eventuell överkompensation. I detta skede av förfarandet noterade kommissionen att det på grundval av den information kommissionen har tillgång till inte går att avgöra om RTP gjort sig skyldigt till ett sådant beteende (103).
(214)
Efter uppmaningen att inkomma med synpunkter i samband med att förfarandet inleddes i detta ärende erhöll kommissionen inga synpunkter från RTP:s konkurrenter som tydde på eller styrkte att RTP:s beteende på kommersiella marknader var konkurrensbegränsande och kunde tyda på en betydande statlig finansiering som inte är förenlig med fördraget (104).
(215)
Under dessa omständigheter anser kommissionen att ingenting tyder på ett sådant beteende. Kommissionen drar därför slutsatsen att RTP inte förefaller ha ägnat sig åt konkurrensbegränsande beteende på kommersiella marknader som lett till ett ökat behov av statlig finansiering och att ingen överkompensation ägt rum till följd av ett sådant beteende.
(216)
Kommissionen drar därför slutsatsen att uppgörelsen med socialförsäkringsmyndigheten, kapitaltillskotten och det efterställda lånet samt den tillfälliga befrielsen från registreringsavgifter bör betraktas som statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget. Finansieringen av RTP med hjälp av engångsåtgärder är dock förenlig med den inre marknaden enligt artikel 106.2 i EUF-fördraget. Den totala finansieringen står i proportion till nettokostnaderna för tydligt definierade, tilldelade public service-skyldigheter. Därför påverkade den statliga finansieringen inte handeln och konkurrensen inom unionen i en omfattning som strider mot unionens intressen enligt artikel 106.2 i EUF-fördraget (105).
VI. SLUTSATS
(217)
Kommissionen konstaterar att Portugal olagligen har genomfört stödet för särskilda ändamål i strid med artikel 108.3 i EUF-fördraget (106). Detta gäller inte den tillfälliga befrielsen från notariearvoden och avgifter för offentliggörande enligt artikel 11.1 i lag nr 21/92, eftersom dessa åtgärder inte anses utgöra statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
(218)
Som nämns i skäl 143 drar kommissionen slutsatsen att 1993 års uppgörelse med socialförsäkringsmyndigheten, kapitaltillskotten under perioden 1994-1997 och 1998 års lån utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget. Likaså utgör befrielsen från registreringsavgifter enligt artikel 11.1 i lag nr 21/92 och det permanenta befrielsen från avgifter enligt artikel 11.2 i lag nr 21/92 statligt stöd. Engångsåtgärderna beviljas med hjälp av statliga medel och hotar att snedvrida konkurrensen på den inre marknaden genom att gynna RTP och påverka handeln.
Engångsåtgärderna uppfyller inte villkoren i domen i Altmark-målet, eftersom de inte kan ses som en del av ett ersättningssystem, vars parametrar har fastställts på förhand på ett objektivt och öppet sätt. Dessutom står det klart att RTP inte valdes genom ett offentligt upphandlingsförfarande som garanterar lägsta möjliga kostnad, och ingenting tyder på att engångsutbetalningarna fastställdes på grundval av en analys av de kostnader som ett genomsnittligt företag skulle ha åsamkats.
(219)
Undantaget i artikel 106.2 i EUF-fördraget är tillämplig på de särskilda åtgärderna med undantag för den permanenta befrielsen för RTP enligt artikel 11.2 i lag nr 21/92. Som analysen visar kompenserade åtgärderna klart definierade public service-skyldigheter som tilldelats RTP genom lag nr 21/92 och public service-avtalen. De särskilda åtgärderna står i proportion till RTP:s nettokostnad för att bedriva public service-verksamheten. Engångsåtgärderna snedvrider inte konkurrensen i en omfattning som strider mot unionens intresse, eftersom åtgärderna står i proportion till RTP:s nettokostnader för att tillhandahålla tjänsten. RTP betedde sig inte heller på ett konkurrensbegränsande sätt i samband med kommersiell verksamhet.
(220)
Kommissionen konstaterar att den permanenta befrielsen i artikel 11.2 i lag nr 21/92 utgör statligt stöd som inte är förenligt med den inre marknaden, eftersom det inte utgör en ersättning för tillhandahållande av en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse i den mening som avses i artikel 106.2 i EUF-fördraget. Portugal bör därför upphäva denna lag. Portugal bör också se till att de stöd som utbetalats till RTP enligt denna lag återkrävs från RTP.
(221)
Mot bakgrund av ovanstående slutsatser har kommissionen beslutat följande.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
1. Följande engångsåtgärder som Portugal vidtagit till förmån för Radiotelevisão Portuguesa SA (RTP) utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget.
a)
Portugals omläggning av en skuld på 1 206 miljoner escudos till RTP i form av en uppgörelse med det organ som 1993 ansvarade för indrivningen av sociala avgifter.
b)
Kapitaltillskott på 46 800 miljoner escudos under perioden 1994-1997.
c)
Ett lån på 20 000 miljoner escudos som beviljades år 1998.
d)
En tillfällig befrielse från registreringsavgifter enligt artikel 11.1 i den portugisiska lagen nr 21/92 uppgående till 11 000 000 escudos.
2. De statliga stödåtgärder som avses i punkt 1 i denna artikel är förenliga med den inre marknaden enligt artikel 106.2 i fördraget, eftersom de inte ledde till någon överkompensation av nettokostnaderna för det public service-uppdrag som tilldelats RTP.
Artikel 2
Befrielsen från kravet på stiftelseurkund och därtill hörande notariearvoden samt från avgifter för offentliggörande enligt artikel 11.1 i den portugisiska lagen nr 21/92 utgör inte statligt stöd.
Artikel 3
1. Den obegränsade befrielse från betalningen av alla avgifter för inskrivnings-, registrerings- eller noteringshandlingar som beviljats RTP enligt artikel 11.2 i den portugisiska lagen nr 21/92 utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget.
2. Det statliga stöd som Portugal, på grundval av artikel 11.2 i lag nr 21/92, olagligen har beviljat RTP i strid med artikel 108.3 i fördraget är oförenligt med den inre marknaden.
Artikel 4
1. Portugal ska upphäva den lag som nämns i artikel 3.1 i detta beslut och kräva återbetalning av allt stöd som RTP beviljats på grundval av den bestämmelsen till dess att lagen upphävts.
2. De belopp som ska återkrävas ska innefatta ränta som löper från den dag då stödet ställdes till RTP:s förfogande till den dag det har återbetalats.
3. Räntan ska beräknas som sammansatt ränta i enlighet med kapitel V i förordning (EG) nr 794/2004 och förordning (EG) nr 271/2008 om ändring av förordning (EG) nr 794/2004.
Artikel 5
1. Återkravet av det stöd som beviljats enligt den lag som avses i artikel 3 ska genomföras omedelbart och effektivt.
2. Portugal ska se till att detta beslut genomförs inom fyra månader från dagen för delgivningen av beslutet.
Artikel 6
1. Portugal ska inom två månader från delgivningen av detta beslut lämna följande uppgifter till kommissionen:
a)
En detaljerad beskrivning av de åtgärder som vidtagits för att upphäva artikel 11.2 i lag nr 21/92.
b)
Det sammanlagda belopp (stödbelopp och ränta) som ska återkrävas från RTP.
c)
En detaljerad beskrivning av de åtgärder som redan har vidtagits eller som planeras för att följa detta beslut.
d)
Handlingar som visar att RTP har anmodats att betala tillbaka stödet.
2. Portugal ska hålla kommissionen underrättad om utvecklingen vad gäller de nationella åtgärder som vidtagits för att genomföra detta beslut till dess att det stöd som avses i artikel 3 är återbetalt. Portugal ska på kommissionens begäran omgående lämna uppgifter om de åtgärder som redan har vidtagits eller som planeras för att följa detta beslut. Portugal ska också lämna detaljerade upplysningar om de stödbelopp och räntebelopp som redan har återkrävts från RTP.
Artikel 7
Detta beslut riktar sig till Republiken Portugal.
Utfärdat i Bryssel den 20 december 2011.