ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 5. dubna 2011
o opatřeních C 11/09 (ex NN 53b/08, NN 2/10 a N 19/10), která provedl nizozemský stát ve prospěch skupiny ABN AMRO NV (vytvořené po spojení společností Fortis Bank Nederland a ABN AMRO N)
(oznámeno pod číslem K(2011) 2114)
(Pouze anglické znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/823/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek (1) v souladu s čl. 108 odst. 2 Smlouvy, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dne 3. října 2008 získal nizozemský stát společnost Fortis Bank Nederland (dále jen „FBN“) (nizozemskou bankovní dceřinou společnost finanční holdingové společnosti Fortis SA/NV (2)), včetně aktiv ABN AMRO Holding ve vlastnictví společnosti FBN (dále jen „ABN AMRO N“) za částku ve výši 12,8 miliardy EUR. V rámci této transakce nizozemský stát rovněž nahradil Fortis Bank SA/NV, belgickou bankovní dceřinou společnost společnosti Fortis SA/NV, jakožto věřitele, pokud jde o půjčky poskytnuté společnosti FBN v nominální hodnotě 16,1 miliardy EUR (3). Nizozemský stát poskytl společnosti FBN rovněž krátkodobou likvidní facilitu ve výši 45 miliard EUR a souhlasil s odškodněním společnosti Fortis SA/NV za náklady a povinnosti vyplývající z dohody akcionářů konsorcia. Dohoda akcionářů konsorcia popisovala práva a povinnosti tří finančních institucí (Fortis SA/NV, Banco Santander a Royal Bank of Scotland (dále jen „RBS“) neboli tří „členů konsorcia“), které se společně ucházely o společnost ABN AMRO Holding prostřednictvím nově založeného právního subjektu „RFS Holdings“. Dne 7. října 2008 oznámil nizozemský stát Komisi svá opatření ze dne 3. října 2008 (konkrétně nabytí společnosti FBN za částku 12,8 miliardy EUR, novaci dlouhodobých půjček v nominální hodnotě 16,1 miliardy EUR a krátkodobou likvidní facilitu ve výši 45 miliard EUR, dále jen „integrované transakce ze dne 3. října 2008“) jako opatření, která nepředstavují státní podporu, s cílem získat ohledně těchto opatření právní jistotu. Jelikož opatření již byla provedena, zaevidovala Komise tento případ jako případ NN (tj. NN53b/08).
(2)
Během jednání vedoucích k nabytí společnosti FBN dne 3. října 2008 vycházel nizozemský stát z externí zprávy o ocenění vypracované […] (4), jejíž kopie byla Komisi zaslána dne 15. října 2008.
(3)
Dopisem ze dne 30. října 2008 sdělila Komise nizozemskému ministerstvu financí svůj předběžný názor, že se zdá, že opatření ze dne 3. října 2008 představují státní podporu pro společnost FBN. Dne 20. listopadu 2008 se uskutečnila schůzka útvarů Komise a nizozemského státu.
(4)
Dne 21. listopadu 2008 se nizozemský stát oficiálně rozhodl, že společnosti FBN a ABN AMRO N neponechá jako samostatné subjekty, nýbrž že v souladu s dřívějšími plány společnosti Fortis SA/NV obě společnosti sloučí (dále jen „spojení“).
(5)
Dne 3. prosince 2008 přijala Komise rozhodnutí (5) (dále jen „rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008“), v němž prohlásila opatření nizozemského státu ze dne 3. října 2008 ve prospěch Fortis Bank SA/NV za státní podporu, která je slučitelná se společným trhem. Ve 4. bodě odůvodnění uvedeného rozhodnutí se však výslovně uvádělo, že Komise v samostatném řízení posoudí, zda opatření provedená dne 3. října 2008 obsahovala podporu rovněž pro společnost FBN.
(6)
Dne 17. prosince 2008 informoval nizozemský stát Komisi o svém záměru získat od společnosti FBN společnost ABN AMRO N za částku ve výši 6,5 miliardy EUR. K akvizici došlo dne 24. prosince 2008. Dne 2. února 2009 nizozemské orgány z důvodu právní jistoty oznámily tuto akvizici Komisi jako opatření, které nepředstavuje státní podporu.
(7)
Dne 24. prosince 2008 podepsaly společnosti RBS a Banco Santander a nizozemský stát dodatek k dohodě akcionářů konsorcia, na jehož základě nahradil nizozemský stát v této dohodě společnost Fortis SA/NV.
(8)
Dne 6. března 2009 zaslal nizozemský stát Komisi zprávu o hloubkové kontrole (6) nabytých podniků, která byla na žádost nizozemského státu vyhotovena […].
(9)
Rozhodnutím ze dne 8. dubna 2009 (dále jen „rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009“) zahájila Komise s ohledem na údajnou podporu poskytnutou společnostem FBN a ABN AMRO N řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy s číslem jednacím C11/09 (ex-NN53b/08).
(10)
Dne 6. května 2009 obdržela Komise stížnost od společnosti Van Lanschot Bank (dále jen „stěžovatel“), nizozemského konkurenta společností FBN a ABN AMRO N. Tento dopis předala Komise nizozemskému státu dne 22. července 2009 a požádala jej, aby se k němu vyjádřil. Nizozemský stát požádal dne 20. srpna 2009 o prodloužení lhůty a dne 22. září 2009 zaslal velmi podrobnou odpověď na stížnost. Stěžovatel poskytl další informace v dopisech ze dne 21. srpna 2009 a 28. srpna 2009. Tyto dopisy byly nizozemskému státu předány dne 23. září 2009 a nizozemský stát na ně odpověděl dne 29. října 2009.
(11)
Dne 15. května 2009 zaslal nizozemský stát Komisi dopis, v němž odpověděl na řadu otázek uvedených v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009. Podrobná odpověď týkající se podstaty (s ohledem na niž si nizozemský stát vyžádal více času) byla Komisi zaslána dne 11. srpna 2009.
(12)
V pracovním dokumentu zaslaném dne 15. června 2009 a během následné schůzky s Komisí dne 16. června 2009 informoval nizozemský stát Komisi o svém záměru provést plán rekapitalizace v hodnotě 2,5 miliardy EUR, což společnosti ABN AMRO N umožní oddělit se od své mateřské společnosti ABN AMRO Bank (7). Během této schůzky nizozemský stát uvedl, že po prvním kapitálovém vkladu ve výši 2,5 miliardy EUR budou zapotřebí další opatření, jež však ještě nelze vyčíslit.
(13)
V rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 vyzvala Komise nizozemský orgán finančního dohledu (dále jen „DNB“), aby se vyjádřil k bonitě společností FBN resp. ABN AMRO N. Požadované informace o společnosti FBN obdržela Komise v dopise ze dne 18. června 2009 a aktuální informace dne 5. ledna 2010. Dne 20. ledna 2010 předal nizozemský stát dopis DNB týkající se společnosti ABN AMRO N.
(14)
Dne 6. července 2009 zaslala společnost ABN AMRO Bank (mateřská společnost společnosti ABN AMRO N) Komisi dopis s připomínkami k rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009. Tento dopis byl dne 22. července 2009 předán nizozemskému státu a nizozemský stát na něj odpověděl dne 22. září 2009.
(15)
Dne 9. července 2009 nizozemský stát Komisi informoval, že společnost FBN splatila veškeré krátkodobé financování ve výši 45 miliard EUR, které od nizozemského státu obdržela v rámci likvidní facility dne 3. října 2008.
(16)
Dne 15. července 2009 informoval nizozemský stát Komisi o plánech společnosti FBN na získání společnosti Fortis Clearing Americas (dále jen „FCA“) od společnosti Fortis Bank SA/NV.
(17)
Dne 17. července 2009 oznámil nizozemský stát oficiálně plán s rekapitalizačními opatřeními v hodnotě 2,5 miliardy EUR (8), který se skládal ze swapu úvěrového selhání s účinkem v podobě snížení kapitálových požadavků o 1,7 miliard EUR (dále jen „nástroj k snížení kapitálových požadavků“) a povinně převoditelných cenných papírů v hodnotě 800 milionů EUR. Tato opatření byla původně zaevidována pod číslem jednacím N429/09, jelikož však tato opatření byla provedena dříve, než o nich Komise rozhodla, byl případ převeden z rejstříku oznámených podpor do rejstříku neoznámených podpor (pod číslem NN2/10).
(18)
Dne 10. září 2009 zaslal nizozemský stát Komisi pracovní dokument s aktuálními informacemi o procesu rozdělování, v němž se rovněž uvádělo, že budou nevyhnutelná další (nevyčíslená) opatření státní podpory.
(19)
Během schůzky s Komisí dne 9. listopadu 2009 nizozemský stát uvedl, že společnosti FBN a ABN AMRO N budou potřebovat další opatření v hodnotě 4,39 miliardy EUR, což celkovou částku opatření (včetně opatření oznámených dne 17. července 2009) zvyšuje na celkem 6,89 miliardy EUR. Opatření byla blíže rozvedena v dodatku ze dne 10. listopadu 2009 k pracovnímu dokumentu ze dne 10. září 2009 a v dodatečné vysvětlivce ze dne 13. listopadu 2009.
(20)
Dne 26. listopadu 2009 poskytl nizozemský stát Komisi zprávu […] s připomínkami k transakci ze dne 24. prosince 2008. Podání obsahovalo rovněž některé podkladové materiály vysvětlující […].
(21)
Dne 4. prosince 2009 předal nizozemský stát Komisi první verzi (9) plánu restrukturalizace skupiny ABN AMRO, nového subjektu vzniklého spojením společností FBN a ABN AMRO N (dále jen „plán restrukturalizace z prosince 2009“). V tomto plánu byla popsána strategie nového subjektu a rovněž uvedeny finanční výhledy pro základní scénář.
(22)
Dne 14. ledna 2010 oznámil nizozemský stát oficiálně nová opatření státní podpory ve výši 4,39 miliardy EUR kromě opatření, která byla oznámena již v červenci 2009. Nová opatření zaevidovala Komise pod číslem N19/2010.
(23)
Rozhodnutím ze dne 5. února 2010 (dále jen „rozhodnutí ze dne 5. února 2010“) Komise rozhodla o rozšíření vyšetřovacího řízení C11/09 tak, aby zahrnovalo opatření zaevidovaná pod čísly NN2/10 a N19/10. V uvedeném rozhodnutí Komise tato opatření dočasně schválila jako podporu na záchranu do dne 31. července 2010. Nizozemský stát zaslal Komisi dopis se závazkem týkajícím se zákazu cenového vedení, který platil do konce roku 2010.
(24)
Dne 23. března 2010 obdržela Komise odpověď nizozemského státu (v níž požadoval prodloužení lhůty) na rozhodnutí ze dne 5. února 2010. Nizozemský stát poskytl rovněž další informace o plánu restrukturalizace nové skupiny ABN AMRO z prosince 2009, mimo jiné finanční výhledy pro pesimistický scénář.
(25)
Dne 8. dubna 2010 položila Komise další otázky, které byly zodpovězeny dne 7. května 2010. Dne 26. května 2010 poskytl nizozemský stát Komisi rovněž další informace o křížových závazcích vyplývajících z realizace nápravného opatření v souvislosti se spojením (10). Téhož dne odeslala Komise e-mail s dalšími dotazy, jež byly zodpovězeny dne 9. června 2010.
(26)
Dne 20. července 2010 požádal nizozemský stát Komisi o prodloužení dočasného schválení opatření podpory na záchranu, jež bylo zaevidováno pod čísly NN2/10 a N19/10. Nizozemský stát zaslal rovněž dopis, v němž byl závazek týkající se zákazu cenového vedení prodloužen do 30. června 2011 nebo do data přijetí konečného rozhodnutí Komise, podle toho co nastane dříve.
(27)
Dne 30. července 2010 rozhodla Komise o prodloužení dočasného schválení opatření podpory na záchranu, která byla zaevidována pod čísly jednacími NN2/10 a N19/10, dokud nedokončí své šetření C11/09.
(28)
Dne 20. srpna 2010 zaslal nizozemský stát Komisi dokument, v němž byla podrobně vysvětlena jeho strategie odchodu.
(29)
Dne 5. října 2010 poskytl nizozemský stát obchodní plán pro divizi soukromých kapitálových fondů v rámci skupiny ABN AMRO. Podobný plán pro divizi skupiny ABN AMRO „Energetika, komodity a doprava“ byl Komisi zaslán dne 10. ledna 2010.
(30)
Dne 15. října 2010 skupina ABN AMRO oznámila, že uplatní možnost vypovězení a ke dni 31. října 2010 nástroj k snížení kapitálových požadavků ukončí.
(31)
Dne 8. listopadu 2010 zaslal nizozemský stát aktualizovaný plán restrukturalizace skupiny ABN AMRO ze dne 4. prosince 2009 (dále jen „plán restrukturalizace z listopadu 2010“), jenž byl datován dne 29. října 2010. Dne 10. ledna 2011 zaslal nizozemský stát dokument, v němž byly objasněny aktualizované výhledy skupiny ABN AMRO ze dne 8. listopadu 2010 v porovnání s původními výhledy ze dne 4. prosince 2009.
(32)
Během řízení došlo mezi zástupci nizozemského státu, společností ABN AMRO N a FBN a Evropské komise k četným výměnám informací, telekonferencím a schůzkám.
2. PODROBNÝ POPIS PŘÍJEMCŮ A OPATŘENÍ
2.1 Založení skupiny ABN AMRO
(33)
Na jaře 2007 vytvořili členové konsorcia nový právní subjekt „RFS Holdings“ za účelem nabytí společnosti ABN AMRO Holding.
(34)
Členové konsorcia hodlali společnost ABN AMRO Holding rozdělit na tři části a opatření týkající se tohoto rozdělení byla uvedena v dohodě akcionářů konsorcia.
(35)
S cílem usnadnit rozdělení vytvořili členové konsorcia tzv. „trackingové akcie“ představující ekonomické vlastnictví podniků přidělené jednotlivým členům konsorcia. V důsledku toho se společnosti RBS, Banco Santander a Fortis SA/NV staly ekonomickými (11) vlastníky tzv. podílu R, podílu S a podílu N („ABN AMRO R“, „ABN AMRO S“ a „ABN AMRO N“).
(36)
Společnost ABN AMRO R zahrnovala mimo jiné obchodní jednotku (dále jen „OJ“) Světové podniky a trhy, OJ Asie, OJ Globální transakční služby a mezinárodní síť, zatímco ABN AMRO S zahrnovala mimo jiné OJ Latinská Amerika a OJ Antonveneta (Itálie).
(37)
Společnost ABN AMRO N zahrnovala obchodní jednotky Nizozemsko a Soukromé bankovnictví a rovněž mezinárodní skupinu Diamond and Jewelry.
(38)
Položky, které nebyly přiděleny jednotlivým členům konsorcia, byly spojeny v tzv. podílu ABN AMRO Z (dále jen „ABN AMRO Z“), přičemž tato společnost odpovídala například za funkce ústředí. Každý člen konsorcia měl ve společnosti ABN AMRO Z poměrnou kapitálovou účast (12).
(39)
Dne 3. října 2008 získal nizozemský stát od společnosti Fortis Bank SA/NV společnost FBN za částku ve výši 12,8 miliardy EUR. V důsledku této akvizice se nizozemský stát stal rovněž nepřímým vlastníkem společnosti ABN AMRO N, jelikož společnost FBN byla (v rámci Fortis Bank SA/NV) právoplatným vlastníkem společnosti ABN AMRO N. Dne 3. října 2008 se nizozemský stát rovněž zavázal, že společnost Fortis SA/NV odškodní za jakékoli poplatky, jež by musela tato společnost uhradit v důsledku své další účasti na dohodě akcionářů konsorcia. Dne 24. prosince 2008 podepsaly společnosti RBS a Banco Santander a nizozemský stát dodatek k dohodě akcionářů konsorcia, na jehož základě nizozemský stát nahradil v dohodě akcionářů konsorcia společnost Fortis SA/NV.
(40)
Dne 24. prosince 2008 získal nizozemský stát od společnosti FBN společnost ABN AMRO N za částku 6,5 miliardy EUR, čímž se stal přímým vlastníkem této společnosti. Před touto akvizicí ovládal nizozemský stát společnost ABN AMRO N nepřímo prostřednictvím společnosti FBN.
(41)
Schéma č. 1:
Oddělení společnosti ABN AMRO N
(42)
Dne 21. listopadu 2008 se nizozemský stát rozhodl, že společnosti ABN AMRO N a FBN spojí (což byl nerealizovaný záměr společnosti Fortis SA/NV). Spojení bylo možno provést až poté, co byla společnost ABN AMRO N oddělena od své mateřské společnosti ABN AMRO Bank. Jako první krok byly činnosti společnosti ABN AMRO N převedeny na nový právní subjekt v rámci společnosti ABN AMRO Bank, který byl nazván ABN AMRO II.
(43)
Dne 6. února 2010 byl subjekt ABN AMRO II oddělen (jak je popsáno v 41. bodě odůvodnění) a přejmenován na ABN AMRO Bank. Současně byl právní subjekt dříve nazývaný ABN AMRO Bank přejmenován na „Royal Bank of Scotland NV“ (dále jen „RBS NV“) (viz výše uvedené schéma).
(44)
Než se mohl nový subjekt, ABN AMRO Bank, spojit se společností FBN, bylo nutno provést nejprve nápravné opatření v souvislosti se spojením. Když společnost Fortis SA/NV získala v roce 2007 ABN AMRO N, dospěla Komise k závěru (13) (dále jen „rozhodnutí o spojení“), že by spojení společností ABN AMRO N a FBN vedlo k problémům způsobeným vysokou koncentrací na nizozemském bankovním trhu, zejména v segmentech komerčního bankovnictví a faktoringu.
(45)
K odstranění těchto problémů vyplývajících ze spojení se společnost Fortis SA/NV zavázala odprodat řadu činností (konkrétně divizi faktoringu IFN a činnosti „New HBU“ v oblasti komerčního bankovnictví) společnosti Deutsche Bank. Když nizozemský stát získal dne 3. října 2008 společnosti FBN a ABN AMRO N, společnost Fortis SA/NV dosud nedokončila zamýšlený prodej New HBU a IFN společnosti Deutsche Bank. Jakmile se nizozemský stát rozhodl přikročit ke spojení společností FBN a ABN AMRO N, obnovil jednání s Deutsche Bank (14). Prodej New HBU a IFN společnosti Deutsche Bank byl uzavřen dne 1. dubna 2010.
(46)
New HBU měla celková aktiva ve výši [10 - 20] miliard EUR a zaměstnávala přibližně [1 000 - 1 500] pracovníků v přepočtu na plné pracovní úvazky. Subjekt New HBU zahrnoval Hollandsche Bank Unie (dále jen „HBU“) (obchodní banka ve vlastnictví společnosti ABN AMRO N), některá prodejní místa ABN AMRO (13 z celkem 78) a některé útvary ABN AMRO pro korporátní klientelu (2 z celkem 5).
(47)
Společnosti ABN AMRO Bank a FBN se dne 1. července 2010 oficiálně spojily a vytvořily skupinu ABN AMRO, jak je popsáno ve schématu č. 2 v 49. bodě odůvodnění.
(48)
Nizozemský stát převedl správu svého podílu ve společnosti ABN AMRO Z na novou společnost ABN AMRO Bank, jelikož nechtěl vyhradit zdroje na každodenní řízení této účasti. Nizozemský stát však zůstal právoplatným vlastníkem společnosti ABN AMRO Z a má nárok na veškeré potenciální zisky a odpovídá za veškeré potenciální ztráty společnosti ABN AMRO Z (15).
(49)
Schéma č. 2:
Založení skupiny ABN AMRO
2.2 Příjemci
2.2.1 Ekonomické činnosti společností ABN AMRO N a ABN AMRO Z
(50)
Společnost ABN AMRO N - samostatně třetí největší banka v Nizozemsku za Rabobank a ING - sestávala z OJ Nizozemsko a OJ Soukromé bankovnictví.
(51)
První obchodní jednotka, OJ Nizozemsko, poskytovala služby retailového a komerčního bankovnictví prostřednictvím sítě 510 bankovních poboček a 78 poradenských center a rovněž prostřednictvím alternativních kanálů, jako je Internet, ATM (16) a střediska telefonických služeb. OJ Nizozemsko zaměstnávala přibližně 19 000 pracovníků v přepočtu na plné pracovní úvazky.
(52)
V oblasti retailového bankovnictví měla OJ Nizozemsko franšízu s mnoha zákazníky, která byla rozdělena na „hromadné retailové bankovnictví“ (více než [3,5 - 5] milionů zákazníků) a „prémiové bankovnictví“ (více než [250 000 - 420 000] zákazníků) (17) a která nabízela širokou škálu produktů (např. spoření, investice, hypotéky, pojištění, půjčky z kreditních karet a platební služby).
(53)
V oblasti komerčního bankovnictví obsluhovala společnost ABN AMRO N [300 000 - 400 000] zákazníků z řad MSP (18) a [9 000 - 21 000] větších korporátních zákazníků (ačkoliv podle podmínek dohody akcionářů konsorcia byli větší zákazníci společnosti ABN AMRO Bank přiděleni společnosti RBS) se širokou škálou produktů (např. úvěry, správa plateb a hotovosti, spoření, finanční správa, řízení rizik a správa pojištění, složitá finanční řešení a produkty, leasing a faktoring).
(54)
Druhá obchodní jednotka, OJ Soukromé bankovnictví, se zaměřovala na fyzické osoby s čistým investovatelným majetkem ve výši více než 1 milionu EUR, a to s různými produkty v oblasti správy majetku a realitního plánování. OJ Soukromé bankovnictví vytvořila prostřednictvím organického růstu dobře rozvinutou síť v Nizozemsku a ve Francii a prostřednictvím akvizic v Německu (Delbrück Bethmann Maffei) a v Belgii (Bank Corluy). OJ Soukromé bankovnictví zahrnovala rovněž francouzský společný podnik v oblasti pojišťovnictví Neuflize Vie.
(55)
Podniky, které nizozemský stát nabyl ke dni 3. října 2008, zahrnovaly rovněž mezinárodní skupinu Diamond and Jewelry, což je divize vyhrazená pro společnosti, které působí v oblasti výroby klenotů a obchodování s diamanty.
(56)
Společnost ABN AMRO Z neobsahovala žádná provozní aktiva, zahrnovala však mimo jiné daňová aktiva, řadu účastí (mimo jiné v Saudi Hollandi Bank) a zbývající portfolio soukromých kapitálových fondů. Pokud jde o závazky, existovala rezerva na vypořádání závazků vůči Ministerstvu spravedlnosti USA, další rezervy (související částečně se zaměstnanci) a mezipodnikové financování aktiv společnosti. Jak je uvedeno v poznámce pod čarou č. 11, podíl, který ve společnosti ABN AMRO Z vlastní nizozemský stát, činí 33,81 %.
(57)
V tabulce č. 1 je shrnuta řada formálních hlavních finančních údajů společnosti ABN AMRO N:
Tabulka č. 1
Hlavní finanční údaje společnosti ABN AMRO N (v milionech EUR)
2008
2009
Celkový provozní příjem (19)
5 189
4 899
Čistý zisk
471
(117)
Návratnost vlastního kapitálu
6,7 %
-2,7 %
Poměr nákladů a příjmů
73 %
77,5 %
Celková aktiva
183 539
202 084
Celkový vlastní kapitál
7 044
4 278 (20)
Rizikově vážená aktiva (RWA) (21)
91 700
74 973 (22)
Podíl kapitálu Tier 1
9,4 %
10,2 % (23)
Celkový kapitálový poměr neboli poměr rizikového kapitálu a rizikově vážených aktiv (ukazatel BIS)
12,6 %
14,8 %
Stálé financování/nelikvidní aktiva
107 %
110 %
Zdroj: ABN AMRO Bank NV, roční přehled za rok 2009, kromě ABN AMRO Z a konsolidace soukromých kapitálových fondů, avšak včetně New HBU.
(58)
Za finanční rok 2009 vykázala ABN AMRO N ztrátu ve výši 117 milionů EUR. Tato ztráta byla zapříčiněna vyšším znehodnocením úvěrů, tlakem na úrokové rozpětí, vyššími poplatky souvisejícími s nizozemským systémem pojištění vkladů a náklady na rozdělení a integraci (24). Po vyloučení nákladů na rozdělení a integraci by společnost ABN AMRO N vykázala za rok 2009 malý čistý zisk ve výši 52 milionů EUR.
2.2.2 Společnost Fortis Bank Nederland (FBN)
(59)
Samostatně byla společnost FBN čtvrtou největší bankou na nizozemském trhu (po Rabobank, ING a ABN AMRO N, avšak před SNS REAAL).
(60)
Nizozemský stát (a předtím Fortis SA/NV) držel přímo 92,6 % akcií společnosti FBN, přičemž zbývající podíl ve výši 7,4 % ve formě prioritních akcií vlastnil investiční prostředek Fortis FBN(H) Preferred Investments BV. Nizozemský stát vlastnil v tomto investičním prostředku 70 % akcií, zatímco zbývajících 30 % bylo v rukou řady soukromých investorů (25). Prioritní akcie v soukromém vlastnictví měly nominální hodnotu ve výši 210 milionů EUR a (nekumulativní) dividendu ve výši 5,85 % (26).
(61)
Činnosti společnosti FBN byly rozděleny do tří segmentů - retailové bankovnictví, soukromé bankovnictví a obchodní bankovnictví.
(62)
Činnosti v oblasti retailového bankovnictví zahrnovaly tradiční činnosti v této oblasti (se sítí 157 poboček, [2 - 3] miliony zákazníků z řad fyzických osob a [20 000 - 60 000] zákazníků z řad malých a středních podniků), avšak rovněž Directbank (která prostřednictvím zprostředkovatelů nabízela hypoteční řešení) a produkty v oblasti financování spotřebitelských úvěrů a platebních karet Alfam resp. ICS.
(63)
Soukromé bankovnictví se rozvíjelo především pod značkou Fortis Mees Pierson a na segmentovaném základě nabízelo služby v oblasti správy majetku (realitní plánování, investice, úvěry a pojištění) pro [15 000 - 40 000] zákazníků v celém Nizozemsku.
(64)
V oblasti obchodního bankovnictví rozlišovala společnost FBN sedm různých dílčích divizí. V divizi „Komerční bankovnictví“ (1) měla společnost FBN 23 obchodních středisek, která nabízela různé produkty společnostem s obratem do výše 250 milionů EUR. Společnosti s obratem vyšším než 250 milionů EUR a rovněž veřejný sektor byly obsluhovány jinou divizí, „Korporátní a veřejné bankovnictví“ (2). Existovaly rovněž dílčí divize „Investiční bankovnictví“ (3) (27), „Specializované finanční služby“ (4) (28), „Energetika, komodity a doprava“ (5), „Světové trhy a institucionální bankovnictví“ (6) (29) a „Clearingové fondy a úschova“ (7) (30).
(65)
V tabulce č. 2 je shrnuta řada hlavních finančních údajů společnosti FBN:
Tabulka č. 2
Hlavní finanční údaje společnosti FBN
(v milionech EUR)
2006
2007
2008 (31)
2009
Celkový provozní příjem
3 473
3 553
3 096
2 171
Čistý zisk
1 157
1 296
-18 486
406
Návratnost vlastního kapitálu (norm.) (32)
20,1 %
8,9 %
4,9 %
0,7 %
Poměr nákladů a příjmů
50,5 %
54,2 %
64,9 %
84,2 %
Celková aktiva
209 749
272 378
184 203
189 785
Celkový vlastní kapitál
5 910
21 763
2 944
4 716
Rizikově vážená aktiva
66 995
75 850
70 932
53 730 (33)
Podíl kapitálu Tier 1
8,6 %
11,2 %
7,4 %
12,5 %
Celkový kapitálový poměr
10,5 %
11,2 %
11,2 %
16,7 %
Poměr úvěrů k vkladům
167 %
237 %
208 %
Zdroj: výroční zprávy společnosti FBN za roky 2008/2009.
(66)
V roce 2008 vykázala společnost FBN ztrátu ve výši 18,5 miliardy EUR, tato ztráta však byla do značné míry spojena s mimořádnými položkami. Společnost musela vykázat čistou ztrátu ze své účasti ve společnosti RFS Holdings a jejího prodeje ve výši 16,8 miliard EUR a rovněž jí vznikla škoda ve výši 922 milionů EUR (po odečtení daní) v divizi Prime Fund Solutions kvůli Madoffově podvodu (34). Čistý základní zisk po vyloučení těchto prvků činil 604 milionů EUR a byl dosažen téměř výlučně v prvním pololetí roku 2008.
(67)
V roce 2009 docílila společnost FBN čistý zisk ve výši 406 milionů EUR, čemuž napomohly dva mimořádné výnosy (hotovostní vyrovnání se společností Fortis Capital ve výši 362,5 milionu EUR a snížení rezerv o 16 milionů EUR v souvislosti s Madoffovým podvodem). Čistý základní zisk se snížil na 27 milionů EUR (35) (z částky ve výši 604 milionů EUR v roce 2008).
2.2.3 Skupina ABN AMRO
(68)
Skupina ABN AMRO, která vznikla spojením společností FBN a ABN AMRO Bank (tj. činnosti společnosti ABN AMRO N) dne 1. července 2010, seskupuje veškeré činnosti společností FBN a ABN AMRO N ve dvou zvláštních obchodních jednotkách, „Retailové a soukromé bankovnictví“ a „Komerční a obchodní bankovnictví“. Skupina měla v roce 2008 formální provozní příjem ve výši 7,15 miliardy EUR a formální celková aktiva ve výši 360 miliard EUR. Podle nejnovějších údajů (36) má skupina ABN AMRO celkový vlastní kapitál podle IFRS (37) ve výši 11,7 miliard EUR.
(69)
Skupina ABN AMRO je náležitě diverzifikována s provozním příjmem ve výši 4,2 miliardy EUR v oblasti „retailového a soukromého bankovnictví“ a s provozním příjmem ve výši 2,8 miliardy EUR v oblasti „komerčního a obchodního bankovnictví“. Ze zeměpisného hlediska pochází převážná část příjmů skupiny ABN AMRO (konkrétně [65 - 95] % celkové výše) z Nizozemska.
(70)
V oblasti „retailového a soukromého bankovnictví“ má integrovaná skupina ABN AMRO podíly na trhu ve výši [15 - 20] %, pokud jde o „hromadné retailové bankovnictví“, a [15 - 20] % (38) v případě „prémiového bankovnictví“ (39), což z ní činí třetí největší subjekt na nizozemském bankovním trhu z hlediska podílu na trhu. V oblasti soukromého bankovnictví (se značkou ABN AMRO Mees Pierson) je skupina ABN AMRO zdaleka největším subjektem na nizozemském trhu s podílem na trhu ve výši přibližně [30 - 40] % (40). V oblasti „komerčního a obchodního bankovnictví“ činí podíl skupiny ABN AMRO na trhu přibližně [15 - 25] % (41).
(71)
Skupina ABN AMRO již nezahrnuje New HBU a činnosti IFN v oblasti faktoringu, jež byly dne 1. dubna 2010 odprodány v rámci nápravného opatření v souvislosti se spojením.
(72)
Jako součást procesu restrukturalizace byly odprodány rovněž dvě malé divize společnosti FBN (konkrétně Intertrust a Prime Fund Solutions (dále jen „PFS“)) a tyto již nejsou součástí skupiny ABN AMRO.
(73)
V září 2009 prodala společnost FBN (a její partner Banque Générale du Luxembourg (dále jen „BGL“) (42)) divizi Intertrust specialistovi na soukromé kapitálové fondy, společnosti Waterland. Divize Intertrust je jedním z největších aktérů v oblasti celosvětové správy svěřeného majetku a řízení společností. Zaměstnává 1 000 odborníků v 19 zemích a má provozní příjem ve výši […] milionů EUR a rizikově vážená aktiva ve výši […] milionů EUR.
(74)
V květnu 2010 oznámila společnost FBN rovněž prodej divize PFS společnosti Credit Suisse. Divize PFS poskytuje služby fondů odvětví alternativní správy majetku, včetně administrativy, bankovnictví, úschovy a financování. Její zákazníci pocházejí z řad butikových správců aktiv i velkých globálních institucí, jako jsou penzijní fondy a státní investiční fondy. Divize PFS odpovídala za rezervu po zdanění ve výši 922 milionů EUR v souvislosti s Madoffovým podvodem, který společnost FBN zjistila v roce 2008. Divize PFS má příjmy ve výši […] milionů EUR a rizikově vážená aktiva ve výši […] milionů EUR.
(75)
Dne 4. března 2011 zveřejnila skupina ABN AMRO své výsledky za fiskální rok 2010 a vykázala čistou ztrátu ve výši 414 milionů EUR. Bez nákladů na rozdělení a integraci vykázala skupina ABN AMRO základní zisk ve výši 1 077 milionů EUR. Podíl základní kapitálové složky Tier 1 ke dni 31. prosince 2010 činil 10,4 %, podíl kapitálu Tier 1 byl 12,8 % a celkový kapitálový poměr pak 16,6 %. Po konzultaci s nizozemským státem vypracovala skupina ABN AMRO dividendovou politiku, jejímž cílem bylo vyplacení dividend ve výši 40 % vykázaného ročního zisku.
2.3 Popis plánu restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaného plánu restrukturalizace z listopadu 2010
(76)
Dne 4. prosince 2009 poskytl nizozemský stát Komisi plán restrukturalizace z prosince 2009. Další informace byly poskytnuty v březnu 2010 (43). Základem obchodní koncepce vypracované v rámci plánu restrukturalizace z prosince 2009 je spojení společností FBN a ABN AMRO N. Skupina ABN AMRO, nová banka vzniklá na základě plánu restrukturalizace z prosince 2009, se zaměří na střední tržní segment v Nizozemsku (44) a bude působit v oblasti „retailového a soukromého bankovnictví“ a „komerčního a obchodního bankovnictví“.
(77)
Plán restrukturalizace z prosince 2009 vychází z poznatku, že kapitálové potřeby nesouvisely se základní výkonností společností FBN a ABN AMRO N, nýbrž spíše s nutností financovat jejich oddělení od mateřských společností a počáteční náklady na integraci v souvislosti se spojením.
(78)
Ve srovnávacím scénáři bez státní podpory se v plánu restrukturalizace z prosince 2009 uznává, že bez koordinovaného úsilí vlád zemí Beneluxu by společnost Fortis SA/NV vyhlásila úpadek, což by stáhlo dolů i společnosti FBN a ABN AMRO N.
(79)
Plán restrukturalizace z prosince 2009 obsahuje finanční výhledy pro období 2009-2012 s rozdělením divizí na retailové bankovnictví, soukromé bankovnictví v Nizozemsku, mezinárodní soukromé bankovnictví a komerční a obchodní bankovnictví. Pro rok 2012 vypočetla skupina ABN AMRO rovněž zisk z operací, který nezahrnuje náklady na přechod a předpokládá, že nákladové synergie již připadly na celý rok. Tyto výhledy byly poskytnuty pro základní scénář a pesimistický scénář.
(80)
Dne 8. listopadu 2010 aktualizoval nizozemský stát v plánu restrukturalizace z listopadu 2010 finanční výhledy uvedené v plánu restrukturalizace z prosince 2009 pro období do roku 2012, včetně dodatečných výhledů pro rok 2013.
(81)
V základním scénáři vychází nizozemský stát z předpokladu, že objemy obchodu porostou v souladu s inflací. Náklady na zaměstnance podle předpokladů porostou o [1 - 6] % ročně a ostatní náklady o něco mírněji, tj. o [1 - 5] % ročně. Nizozemský stát rovněž předpokládá, že se rezervy skupiny ABN AMRO na úvěrové ztráty začnou snižovat z vysoké úrovně, která byla vykázána v roce 2009.
(82)
Podle základního scénáře obsaženého v plánu restrukturalizace z listopadu 2010 dosáhne skupina ABN AMRO roce 2010 záporného čistého výsledku ve výši […] milionů EUR, než se od roku 2011 vrátí k zisku (tj. v roce 2011 zisk ve výši […] milionů EUR).
(83)
V roce 2012 a 2013 se očekává, že se čisté zisky skupiny ABN AMRO zvýší na […] milionů EUR resp. […] milionů EUR, což se projeví v návratnosti vlastního kapitálu (45) ve výši přibližně […] %. Zlepšení ziskovosti skupiny ABN AMRO je založeno na vyšším provozním příjmu (který by se měl po slabém údaji za rok 2009 zlepšit), programu snižování nákladů, podle něhož by se měly náklady snižovat rychlostí 1,1 miliardy EUR před zdaněním ročně, a normalizaci rezerv na úvěrové ztráty po dosažení nejvyšší hodnoty v roce 2009. V roce 2013 se poměr mezi náklady a příjmy skupiny ABN AMRO odhaduje na […] %.
(84)
Základní scénář
Tabulka č. 3
2009 (skuteč-nost)
2010 (O (46))
2011 (O)
2012 (O)
2012 z činností (O)
2013 (O)
Provozní příjem
7 039
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čisté úrokové výnosy
4 528
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čisté příjmy z poplatků a provizí
1 933
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Ostatní příjmy
849
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní výdaje
-5 568
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní výdaje - beze změn
-5 258
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní výdaje - přechod
- 310
(…)
(…)
(…)
Provozní výsledek
1 471
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Znehodnocení úvěrů
-1 585
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Zisk před zdaněním
- 114
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Daně a menšinové podíly
45
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čistý zisk
-68
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Základní čistý zisk
(bez nákladů na přechod)
163
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
(85)
V pesimistickém scénáři uvedeném v plánu restrukturalizace z listopadu 2010 vycházel nizozemský stát z opatrnějších předpokladů než v základním scénáři. Použil úroková rozpětí, která byla o 7,5 % nižší než v základním scénáři, obezřetnější odhady provizí a poplatků (růst o 4 % ročně na rozdíl od 7 % v základním scénáři), nižší synergie (dopad na zisk v roce 2013 ve výši -[…] milionů EUR) a o 15 % nižší míru snižování rezerv na úvěrové ztráty (dopad na zisk v roce 2013 ve výši -[…] milionů EUR).
(86)
Ačkoliv tyto opatrnější údaje vedly k nižším výsledkům, skupina ABN AMRO by byla přesto schopna docílit zisku. Pesimistický scénář předpokládá základní čistý zisk v roce 2012 ve výši […] milionů EUR a v roce 2013 […] milionů EUR (v porovnání s […] miliony EUR resp. […] miliony EUR v základním scénáři).
(87)
V plánu restrukturalizace z prosince 2009 se nizozemský stát zabýval rovněž strategií odchodu a zdůraznil, že nemá v úmyslu zůstat dlouhodobým investorem skupiny ABN AMRO.
(88)
V dopise ze dne 20. srpna 2010 poskytl nizozemský stát Komisi podrobnější údaje o své strategii odchodu. Nizozemský stát objasnil, že zvažuje převedení ve formě prvotní veřejné nabídky (47), nechává však otevřené i jiné možnosti, jako je soukromý prodej investorovi nebo účastníkovi trhu. V dopise ze dne 20. srpna 2010 nizozemský stát uvedl, že první podíl ve výši mezi [0 - 50] a [10 - 60] % by mohl být k dispozici pro prvotní veřejnou nabídku nejdříve v […], načež by v roce 2015 následovala druhá nabídka na podíl ve výši mezi [0-50] a [10-60] %. Nizozemský stát chce získat zpět svou původní investici navýšenou o náklady na financování ve výši [2 - 5] %. Nizozemský stát má v úmyslu snížit svůj podíl ve skupině ABN AMRO na nejvýše [25 - 65] %, pokud možno do konce roku [2014 - 2018]. Nizozemský stát je zcela odhodlán k úplnému odchodu. Konečné rozhodnutí o prvotní veřejné nabídce je na nizozemském ministrovi financí a bude záviset na situaci na trhu, „připravenosti“ skupiny ABN AMRO na prvotní veřejnou nabídku a očekávaných výnosech. Nizozemská vláda zveřejnila svou strategii odchodu dne 24. ledna 2011 (48).
(89)
Plán restrukturalizace z prosince 2009 (a rovněž aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010) prokazuje, že po provedení všech opatření státní podpory bude skupina ABN AMRO dostatečně vybavena kapitálem. Během období restrukturalizace by měl být podíl kapitálu Tier 1 mezi rokem 2009 a 2012 výrazně nad […] % a v roce 2013 se dále zvýšit na […] %.
(90)
V plánu restrukturalizace z prosince 2009 nizozemský stát objasnil, že skupina ABN AMRO již odprodala řadu podniků. Kromě prodeje New HBU a IFN v rámci nápravného opatření v souvislosti se spojením odprodaly společnosti ABN AMRO N a FBN rovněž divize Intertrust a PFS.
(91)
V porovnání se skupinou ABN AMRO připadá na divize Intertrust a PFS společně [0 - 5] % odhadovaného celkového provozního příjmu, [0 - 5] % nákladů a [0 - 5] % rizikově vážených aktiv.
(92)
Během procesu restrukturalizace uskutečnila společnost FBN rovněž akvizici s cílem odstranit nesoulad vyplývající z rozdělení společnosti Fortis SA/NV. Společnost FBN byla právoplatným vlastníkem OJ Zprostředkovatelství, clearingové fondy a úschova a všech kanceláří souvisejících s tímto podnikáním vyjma kanceláře v Chicagu, která zůstala součástí společnosti Fortis Bank SA/NV. K odstranění nesouladu vyplývajícího z rozdělení získala společnost FBN dne 31. července 2009 od společnosti Fortis Bank SA/NV pobočku Fortis Clearing Americas v Chicagu za cenu ve výši přibližně […] milionů USD.
2.4 Popis opatření
(93)
K určení jednotlivých opatření státní podpory použije Komise v tomto rozhodnutí stejná písmena jako v rozhodnutí ze dne 5. února 2010.
2.4.1. Opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
(94)
Dne 3. října 2008 získal nizozemský stát od společnosti Fortis SA/NV společnost FBN (včetně ABN AMRO N) za částku ve výši 12,8 miliardy EUR (dále jen „opatření X“). S ohledem na toto opatření Komise nezahájila řízení, jelikož toto opatření samo o sobě neposkytlo společnosti FBN státní podporu, ačkoli bylo součástí transakce poskytující státní podporu společnosti FBN (viz 32. bod odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009).
(95)
V době, kdy nizozemský stát získal společnost FBN, byla tato společnost velmi závislá na společnosti Fortis Bank SA/NV, pokud jde o financování. Za účelem zajištění úplného oddělení společnosti FBN od společnosti Fortis Bank SA/NV bylo nutné, aby nizozemský stát ukončil finanční vztah mezi společnostmi FBN a Fortis Bank SA/NV. V zájmu přerušení stávajících vazeb poskytl nizozemský stát společnosti FBN dne 3. října 2008 krátkodobou likvidní facilitu ve výši 45 miliard EUR (dále jen „opatření Y1“). Tato likvidní facilita umožnila společnosti FBN splatit společnosti Fortis Bank SA/NV krátkodobé úvěry ve výši 34 miliard EUR. Nizozemský stát v rámci tzv. „novace“ rovněž nahradil společnost Fortis Bank SA/NV jakožto poskytovatele dlouhodobých úvěrů společnosti FBN s nominální částkou ve výši 16,1 miliardy EUR (dále jen „opatření Y2“) (49).
(96)
Krátkodobá likvidní facilita, na niž se vztahovalo opatření Y1, existovala do konce června 2009. V době trvání tohoto opatření se protiplnění několikrát změnilo. V období mezi 6. říjnem 2008 a 23. říjnem 2008 poskytl nizozemský stát společnosti FBN krátkodobé financování se sazbou EONIA (50) (u výpůjček denních peněz s částkou nejvýše 5 miliard EUR) nebo EURIBOR (51) (u dlouhodobější likvidity s částkou nejvýše 40 miliard EUR) bez jakéhokoli dalšího rozpětí. Po dni 23. října 2008 existovalo krátké období (do 5. listopadu 2008), během něhož nizozemský stát uplatňoval sazbu EONIA + 50 bazických bodů a EURIBOR + 50 bazických bodů. Během tohoto druhého období se toto ujednání nadále týkalo částek v maximální výši 5 miliard EUR v případě denní likvidity a 40 miliard EUR u dlouhodobější likvidity. V období od 5. listopadu 2008 do 1. března 2009 změnil nizozemský stát protiplnění na sazbu EONIA + 25 bazických bodů u výpůjček denních peněz a EURIBOR + 25 bazických bodů u úvěrů se splatností (52) do 3 měsíců a EURIBOR + 50 bazických bodů u úvěrů se splatností delší než 3 měsíce (53). Po dni 1. března 2009 vyvinul nizozemský stát dvoustupňový systém vybízející společnost FBN k snižování závislosti na státu. První tranše finančních prostředků (bez ohledu na splatnost) byla poskytnuta se sazbou EURIBOR + 25 bazických bodů, jakmile však byla tato prahová hodnota překročena, mohla společnost FBN získat další likviditu pouze se sazbou EURIBOR + 50 bazických bodů (54). Výše celkové likvidní facility a výše první prahové hodnoty se postupně snižovaly. Dne 9. července 2009 nizozemský stát Komisi informoval, že společnost FBN splatila státu veškeré krátkodobé úvěry.
(97)
Dlouhodobé úvěry, které byly postoupeny nizozemskému státu (opatření Y2), činily 16,1 miliardy EUR, včetně kapitálu Tier 2 ve výši 8,15 miliardy EUR (z toho 3 miliardy EUR nad rámec Tier 2) a prioritních půjček ve výši 7,95 miliardy EUR.
(98)
Dne 24. prosince 2008 získal nizozemský stát od společnosti FBN společnost ABN AMRO N za částku ve výši 6,5 miliard EUR (dále jen „opatření Z“). Nizozemský stát nezaplatil hotově, nýbrž zrušením dlouhodobých pohledávek ve výši 6,5 miliard EUR, které získal v rámci integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008 jako součást opatření Y2. Jinými slovy, nizozemský stát upustil od vymáhání pohledávek vůči společnosti FBN ve výši 6,5 miliardy EUR, aby tímto způsobem zaplatil za společnost ABN AMRO N (55).
2.4.2. Opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 5. února 2010
(99)
Některá opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 5. února 2010 (56), byla Komisi oznámena v červenci 2009 a zbytek v lednu 2010. V červenci 2009 oznámil nizozemský stát nástroj k snížení kapitálových požadavků (dále jen „opatření A“ s účinkem v podobě snížení kapitálových požadavků o 1,7 miliardy EUR), povinně převoditelný cenný papír v hodnotě 500 milionů EUR (dále jen „opatření B1“) a druhou tranši povinně převoditelných cenných papírů v hodnotě 300 milionů EUR („opatření B2“).
(100)
V lednu 2010 oznámil nizozemský stát další kapitálová opatření v hodnotě 4,39 miliardy EUR. Nizozemský stát upsal další povinně převoditelné cenné papíry v hodnotě 2,28 miliardy EUR k pokrytí dodatečných nákladů na rozdělení (780 milionů EUR, dále jen „opatření B3“), nedostatku kapitálu v důsledku prodeje New HBU (300 milionů EUR, dále jen „opatření B4“) a nákladů na integraci (1,2 miliardy EUR, dále jen „opatření B5“). S cílem zajistit ve společnosti FBN soulad kapitálu Tier 1 s požadavky stanovenými v právních předpisech přeměnil nizozemský stát kapitál Tier 2 společnosti FBN ve výši 1,35 miliardy EUR, který již vlastnil, na kapitál Tier 1 (dále jen „opatření C“). Nizozemský stát vyplatil rovněž ostatním členům konsorcia v hotovosti částku ve výši 740 milionů EUR (dále jen „opatření D“), jak se předpokládalo v dohodě akcionářů konsorcia, k vypořádání závazků, které se objevily teprve v průběhu rozdělování. Nizozemský stát poskytl rovněž záruku za křížové závazky vyplývající z prodeje New HBU (dále jen „opatření E“).
(101)
Nizozemský stát prostřednictvím swapu úvěrového selhání prodal zajištění úvěrových rizik nizozemského hypotečního portfolia společnosti ABN AMRO N představující přibližně [30 - 80] % celkového hypotečního portfolia společnosti ABN AMRO N. Toto opatření vedlo k snížení rizikově vážených aktiv společnosti ABN AMRO N.
(102)
Jako protiplnění za zajištění úvěrových rizik obdržel nizozemský stát roční poplatek ve výši 51,5 bazického bodu (vypočteno jako procento hodnoty portfolia na začátku každého referenčního období).
(103)
Poplatek byl vypočítán pomocí ekvivalenční metody. Nizozemský stát určil, kolik kapitálu by mohla společnost ABN AMRO N uvolnit v důsledku nástroje k snížení kapitálových požadavků (konkrétně 1,7 miliardy EUR na základě požadavků rámce Basilej I, které platily v době provedení nástroje k snížení kapitálových požadavků), a poté byla vypočtena návratnost tohoto uvolněného kapitálu ve výši 10 % (tj. 10 % z částky 1,7 miliardy EUR), což odpovídalo 51,5 bazického bodu z počáteční hodnoty portfolia ve výši 34,5 miliardy EUR.
(104)
Společnost ABN AMRO N udržovala každoročně tranši první ztráty ve výši 20 bazických bodů (vypočteno jako procento počáteční hodnoty portfolia).
(105)
Společnosti ABN AMRO N zůstal vertikální podíl ve výši 5 % zbývajících rizik.
(106)
Cena nástroje týkajícího se zajištění úvěrových rizik by se neupravila ani tehdy, až společnost ABN AMRO N plně přijme kapitálové požadavky rámce Basilej II, třebaže účinek nástroje k snížení kapitálových požadavků by pak byl podstatně nižší.
(107)
Smlouva o swapu úvěrového selhání měla v zásadě sedmiletou dobu platnosti, společnost ABN AMRO N však měla možnost smlouvu vypovědět, což jí umožňovalo smlouvu ukončit k několika předem stanoveným referenčním datům (například říjen 2010, leden 2011 a leden 2012) (57).
(108)
Podle dohody akcionářů konsorcia měli tři partneři konsorcia zajistit, aby společnost ABN AMRO Z měla i nadále dostatek kapitálu. V této souvislosti měl nizozemský stát přispět částkou ve výši 2,2 miliard EUR k pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z. Cílem nástroje k snížení kapitálových požadavků bylo umožnit společnosti ABN AMRO N, aby se podílela na tomto příspěvku ve výši 2,2 miliardy EUR určeném pro společnost ABN AMRO Z.
(109)
Nizozemský stát upřednostnil neobvyklé řešení v podobě nástroje k snížení kapitálových požadavků oproti tradičnímu navýšení kapitálu, jelikož před rozdělením nemohl ve společnosti ABN AMRO Bank odlišit účelově vázané kapitálové příspěvky (ring-fencing). Jinými slovy, jelikož společnost ABN AMRO N nebyla samostatným právním subjektem, mohli by vklad kapitálu do společnosti ABN AMRO Bank využít rovněž další dva členové konsorcia. Toto jednání by mohlo mít vážné důsledky zejména v případě více zátěžových scénářů.
(110)
Když došlo k rozdělení, stala se společnost ABN AMRO N samostatným právním subjektem (nová ABN AMRO Bank). Nizozemský stát nesl podle dohody akcionářů konsorcia i nadále odpovědnost za pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z ve výši 2,2 miliardy EUR. Nizozemský stát se rozhodl, že by společnost ABN AMRO N měla využít hotovost z nástrojů v podobě povinně převoditelných cenných papírů (opatření B3, nakolik souviselo s obezřetnostním rozpětím ve výši 500 milionů EUR, a částka ve výši 1,2 miliardy EUR z opatření B5) s cílem vložit do společnosti ABN AMRO Z částku ve výši 1,7 miliardy EUR, a současně v nové ABN AMRO Bank zachoval nástroj k snížení kapitálových požadavků k pokrytí obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR a nákladů na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR.
(111)
Dne 15. října 2010 ABN AMRO Bank a nizozemský stát oznámily, že nástroj k snížení kapitálových požadavků bude ke dni 30. října 2010 ukončen. Jelikož společnost ABN AMRO Bank již mezitím zavedla požadavky rámce Basilej II, byl nástroj k snížení kapitálových požadavků méně zajímavý a méně nutný (58).
(112)
Jelikož nástroj k snížení kapitálových požadavků nepostačoval k úplnému pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z ve výši 2,2 miliardy EUR, poskytl nizozemský stát společnosti ABN AMRO Bank další kapitál prostřednictvím povinně převoditelného cenného papíru.
(113)
Tento povinně převoditelný cenný papír byl hodnocen jako hybridní kapitál Tier 1 s kupónem 10 % a v době oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank se automaticky přeměnil na akcie společnosti ABN AMRO II. Od tohoto okamžiku se považoval za základní kapitál Tier 1. K přeměně došlo v nominální hodnotě (59). Toto opatření společnosti ABN AMRO II (přejmenované na ABN AMRO Bank) umožnilo poskytnout společnosti ABN AMRO Z částku ve výši 500 milionů EUR.
(114)
K uhrazení nákladů souvisejících s oddělením společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank upsal nizozemský stát další povinně převoditelné cenné papíry. První tranše ve výši přibližně 300 milionů EUR (opatření B2) byla oznámena v červenci 2009 a zbytek (konkrétně 780 milionů EUR) byl oznámen v lednu 2010 (opatření B3).
(115)
Celková částka ve výši 1,08 miliardy EUR (tj. opatření B2 a B3 společně) byla zapotřebí k uhrazení těchto nákladů:
-
náležitě vymezené náklady na rozdělení ve výši 480 milionů EUR;
-
náklady na vytvoření oddělení peněžního trhu ve výši 90 milionů EUR a
-
částka ve výši 500 milionů EUR k zajištění obezřetnostního rozpětí.
(116)
Nizozemský stát poskytl další rozpis nákladů na rozdělení ve výši 480 milionů EUR. Tyto náklady souvisely s křížovými závazky ([0 - 200] milionů EUR), přidělením rizik ([0 - 200] milionů EUR), odkupem směnek souvisejících se sekuritizací ([0 - 200] milionů EUR), převodem tržních rizik zákazníků společnosti ABN AMRO N spojených s obchodováním ze společnosti ABN AMRO R ([0 - 200] milionů EUR), ukončením nástroje k snížení kapitálových požadavků ([0 - 200] milion EUR) a ostatními náklady spojenými s rozdělením a likvidací ([0 - 300] milionů EUR).
(117)
Po oddělení od mateřské společnosti ABN AMRO Bank potřebovala společnost ABN AMRO II zřídit vlastní oddělení peněžního trhu, což stálo 90 milionů EUR.
(118)
Nizozemský stát mimoto vložil další kapitál ve výši 500 milionů EUR s cílem zajistit, aby společnost ABN AMRO N mohla působit v určitém rozpětí nad minimálními kapitálovými požadavky.
(119)
Společnosti FBN a ABN AMRO N se mohly spojit teprve po odstranění problémů vyplývajících ze spojení, jež byly uvedeny v rozhodnutí o spojení. Nizozemský stát proto rozhodl o prodeji New HBU a IFN společnosti Deutsche Bank. Tato transakce však vedla k dodatečné potřebě kapitálu ve výši 470 milionů EUR, kterou nemohla v plné výši pokrýt společnost ABN AMRO N sama. Nizozemský stát se rozhodl pomoci a vložil částku ve výši 300 milionů EUR v podobě povinně převoditelného cenného papíru (60).
(120)
Aby bylo možno provést spojení, musely společnosti ABN AMRO N a FBN (a po spojení skupina ABN AMRO) uhradit počáteční náklady na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR (po zdanění) související s náklady na propuštění zaměstnanců pro nadbytečnost, integraci platforem IKT a restrukturalizaci sítě poboček. Jelikož společnosti ABN AMRO N a FBN nebyly schopny financovat tyto náklady samy, rozhodl se nizozemský stát vložit kapitál v podobě povinně převoditelného cenného papíru (61).
(121)
Společnost FBN musela zvýšit svůj kapitál Tier 1 poté, co DNB (62) oznámil nedostatek kapitálu Tier 1 ve výši přibližně 1,26 miliardy EUR. Po oddělení od své mateřské společnosti Fortis SA/NV musela společnost FBN vynaložit rovněž částku ve výši 90 milionů EUR na uhrazení nákladů souvisejících se zřízením oddělení finanční správy, modely založenými na požadavcích rámce Basilej, licencemi a poradenskými službami.
(122)
Nizozemský stát poskytl tento dodatečný kapitál přeměnou dluhu Tier 2 s nominální hodnotou ve výši 1,35 miliardy EUR na kapitál Tier 1. Transakce proto nezahrnovala žádnou novou peněžní hotovost (63).
(123)
Když členové konsorcia v roce 2007 sjednávali akvizici společnosti ABN AMRO Holding, uvědomovali si, že v té době nejsou ještě známy všechny skutečnosti. Dohoda akcionářů konsorcia proto obsahovala řadu obecných zásad týkajících se splnění určitých platebních povinností, které vzniknou teprve během procesu rozdělování. Přesné částky vyplynuly z jednání, jichž se účastnil nizozemský stát (a před ním společnost Fortis SA/NV).
(124)
Celková částka ve výši 740 milionů EUR souvisí s:
(…)
Tento odliv hotovosti je částečně vyrovnán skutečností, že nizozemský stát obdržel od ostatních členů konsorcia […] v souvislosti s uvízlými náklady.
(125)
Tyto platby pro ostatní členy konsorcia (konkrétně 740 milionů EUR) byly vyplaceny v hotovosti, částečně přímo ostatním členům konsorcia a částečně společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV).
(126)
I po odprodeji New HBU budou společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ABN AMRO II (nebo její právní nástupci) nadále odpovědné vůči věřitelům New HBU, pokud New HBU nebude moci plnit své povinnosti vůči vlastním věřitelům. Obdobně bude New HBU čelit křížovým závazkům vůči věřitelům společností ABN AMRO Bank a ABN AMRO II. Jelikož křížové závazky měly původ v prodeji New HBU vyplývajícím z rozhodnutí společnosti ABN AMRO II a jejích akcionářů, bylo rovněž jejich odpovědností nalézt řešení. Navrhované řešení znamenalo, že se nizozemský stát a Deutsche Bank (tj. kupec New HBU) dohodly na tom, že se New HBU a ABN AMRO II vzájemně odškodní za tyto křížové závazky tím, že si vzájemně poskytnou zajištění s cílem snížit kapitálové požadavky stanovené v právních předpisech na požadovaných 20 %. V důsledku této dohody musela společnost ABN AMRO II poskytnout zajištění New HBU ve výši 950 milionů EUR (postupně se snižující s tím, jak podkladové závazky nabudou splatnosti) za závazky New HBU vůči společnostem ABN AMRO II a ABN AMRO Bank (nyní RBS NV). Jelikož společnost ABN AMRO II neměla prostředky na poskytnutí potřebného zajištění za závazky vůči společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV), poskytl stát protizávazek odškodnění v podobě záruky za dluh společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV).
(127)
Nizozemský stát toto riziko ocenil tak, jako kdyby se jednalo o státní záruku za podřízený dluh společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV). Cena (založená na doporučení Evropské centrální banky (dále jen „ECB“) o stanovení cen za rekapitalizaci (64)) byla stanovena ve výši 200 bazických bodů s připočtením průměrného rozpětí swapu úvěrového selhání (65).
(128)
V tabulce č. 4 jsou shrnuta opatření, která jsou posouzena v tomto rozhodnutí. Sloupec „Důvod“ je stejný jako v tabulce č. 1 v 57. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010. Jak je uvedeno v 110. bodě odůvodnění, po oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank dne 6. února 2010 došlo ke změně opatření a jejich cílů. Opatření A bylo konkrétně od tohoto dne používáno k dosažení cílů opatření B3 (pokud jde o obezřetnostní rozpětí) a opatření B5 a naopak.
Tabulka č. 4
Opatření státní podpory
Popis
Výše
(v miliardách EUR)
Důvod
Právní subjekt, jemuž je opatření určeno
Opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
Y1
Krátkodobé financování
45
FBN
Y2
Dlouhodobé financování
16,1
FBN (za účelem splátky pro společnost Fortis Bank SA/NV)
Z
Nabytí ABN AMRO N
6,5
FBN (kupní cena uhrazena tak, že bylo upuštěno od vymáhání pohledávky)
Kapitálová opatření, která byla oznámena v červenci 2009 a provedena v období červenec/srpen 2009
Opatření A
Nástroj k snížení kapitálových požadavků
Swap úvěrového selhání - zajištění úvěrových rizik portfolia ve výši 34,5 miliardy EUR (s účinkem v podobě snížení kapitálových požadavků o 1,7 miliardy EUR)
Pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z
ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ke dni rozdělení převod na ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank)
Opatření B1
Povinně převoditelný cenný papír
0,5
Opatření B2
Povinně převoditelný cenný papír
0,3
První tranše nákladů na rozdělení
ABN AMRO Bank NV (nyní RBS NV) a ke dni rozdělení převod na ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank)
Další kapitálová opatření, která byla oznámena v lednu 2010
Opatření B3
Povinně převoditelný cenný papír
0,78
Druhá tranše nákladů na rozdělení a obezřetnostní rozpětí ve výši 0,5 miliardy EUR
967 milionů EUR uhrazených společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a poté ke dni rozdělení převedených na ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank), zbytek zaplacen přímo společnosti ABN AMRO II
Opatření B4
Povinně převoditelný cenný papír
0,3
Dopad prodeje New HBU na kapitál
Opatření B5
Povinně převoditelný cenný papír
1,2
Náklady na integraci
Opatření C
Přeměna kapitálu Tier 2 na vlastní kapitál
1,35
Nedostatek kapitálu Tier 1 na úrovni společnosti FBN
FBN
Opatření D
Platba v hotovosti partnerům v konsorciu
0,74
Platební povinnosti vyplývající z dohody akcionářů konsorcia
Ostatní partneři v konsorciu/ABN AMRO Bank (nyní RBS NV)
Opatření E
Záruka za závazky ve výši 950 milionů EUR
0,95
Křížové závazky vyplývající z prodeje New HBU
ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank)
3. DŮVODY ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
3.1 Důvody zahájení řízení v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
(129)
V rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 zahájila Komise řízení, jelikož měla důvod se domnívat, že opatření Y1, Y2 a Z (66) představovala státní podporu pro společnosti FBN a ABN AMRO N. Komise měla za to, že tato opatření společnostem FBN a ABN AMRO N umožnila setrvat na trhu a pokračovat v činnosti. Měla důvod se domnívat, že tato opatření poskytla společnostem FBN a ABN AMRO N selektivní výhodu.
(130)
V 29. a 30. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 Komise uvedla, že opatření X, Y1 a Y2 jsou součástí téže kupní smlouvy, jejímž cílem bylo oddělit společnost FBN od zbytku společnosti Fortis SA/NV. Rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008 již obsahovalo závěr, že uzavřením této smlouvy dne 3. října 2008 nejednal nizozemský stát jako běžný investor v tržním hospodářství.
(131)
V 33. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 Komise uvedla, že opatření Y1 je pro společnost FBN zjevně výhodné, poněvadž ta obdržela částku financování, jež by nemohla získat na trzích, jelikož na trzích panoval v té době naprostý chaos. Vzhledem k této mimořádné situaci na trhu měla Komise rovněž pochybnosti, zda by úrokové sazby, které požadoval nizozemský stát, byly přijatelné pro soukromého investora. Komise rovněž uvedla, že výhodu pro společnost FBN představovala i solidnost nového poskytovatele finančních prostředků. Společnost FBN již nebyla závislá na společnosti v problémech s omezenou likviditou, jako byla společnost Fortis SA/NV, nýbrž obdržela financování od nizozemského státu.
(132)
Komise měla pochybnosti, zda je opatření Y1 slučitelné se sdělením Komise - Použití pravidel pro poskytování státní podpory na opatření přijatá ve vztahu k finančním institucím v souvislosti se současnou globální finanční krizí (dále jen „sdělení o bankovnictví“) (67), jelikož nebylo přiměřené ani omezené na nezbytné minimum. V 52. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 byly uvedeny zejména obavy ohledně slučitelnosti těchto prvků: 1. protiplnění, které poskytla společnost FBN, 2. maximální doba, během níž mohla společnost FBN využívat financování, 3. maximální doba splatnosti dotyčných nástrojů a 4. objem likvidní facility.
(133)
Komise rovněž uvedla, že by opatření Y2 mohlo obsahovat prvky státní podpory, pokud by se společnost Fortis Bank SA/NV v době akvizice nacházela v situaci, kdy se požadovalo okamžité splacení dlouhodobých půjček, dojde-li ke změně vlastnictví společnosti FBN. Pokud by skutečně existovalo ustanovení o splacení v případě změny vlastnictví, umožnilo by opatření Y2 společnosti FBN využívat dlouhodobé půjčky s úrokovými sazbami, které platily v době před vypuknutím krize. Opatření Y2 znamenalo, že společnost FBN nemusela hledat alternativní financování za podmínek, které na trhu převládaly v té době. Jelikož společnost Fortis Bank SA/NV byla oprávněna požádat o splacení, rozhodl se nizozemský stát poskytnout dlouhodobé půjčky, aby nevznikly problémy s krátkodobými půjčkami. V rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 proto Komise vyslovila obavy, že opatření Y2 obsahovalo státní podporu po delší období, než bylo nezbytně nutné. Aby mohla Komise posoudit důsledky opatření Y2 z hlediska státní podpory, požádala nizozemský stát, aby jí poskytl více informací o podmínkách předčasného splacení, které byly obsaženy v dlouhodobých úvěrových smlouvách.
(134)
V 54. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 uvedla Komise rovněž pochybnosti, zda nizozemský stát přijal v souladu s bodem 27 oznámení o bankovnictví dostatečná opatření, aby omezil neoprávněné narušení hospodářské soutěže.
(135)
Komise se rovněž obávala, že společnost ABN AMRO N měla (případně nepřímo) prospěch z opatření týkajících se likvidity, která byla provedena ve prospěch společnosti FBN. Požádala proto nizozemský stát, aby jí poskytl více informací o finanční situaci společnosti ABN AMRO N a její strategii financování.
(136)
Co se týká opatření Z, Komise měla pochybnosti, zda nizozemský stát zaplatil společnosti FBN za nabytí společnosti ABN AMRO N tržní cenu. Komise podotkla, že nizozemský stát zaplatil více, než bylo uvedeno ve zprávě o ocenění „na základě stávajících tržních podmínek“ ze dne 3. října 2008, kterou vyhotovil odborník nizozemského státu pro oblast oceňování […] a která byla zmíněna v 2. bodě odůvodnění. Komise mimoto poznamenala, že nizozemský stát nepoužil opravný koeficient s cílem zohlednit pokles na trhu cenných papírů, k němuž došlo mezi říjnem a prosincem 2008 a který byl obzvláště výrazný u cenných papírů bank. Pokud nizozemský stát zaplatil při koupi společnosti ABN AMRO N vyšší cenu, než byla tržní cena, rovnalo se opatření Z státní podpoře, která pomohla rekapitalizovat společnost FBN.
(137)
Komise v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 rovněž uvedla, že nizozemský stát dosud nepředložil hodnocení společností FBN a ABN AMRO N ze strany DNB. Nizozemský stát neposkytl rovněž plán obnovení životaschopnosti ani plán restrukturalizace s podrobnými finančními výhledy. Jelikož nebyl k dispozici plán obnovení životaschopnosti ani plán restrukturalizace, nemohla Komise určit, zda měly společnosti ABN AMRO N a FBN v důsledku opatření X, Y1, Y2 a Z dostatek kapitálu a byly schopny dosáhnout přijatelné úrovně ziskovosti.
3.2 Důvody rozšíření řízení v rozhodnutí ze dne 5. února 2010
(138)
Když nizozemský stát oznámil dne 17. července 2009 a 15. ledna 2010 další opatření ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N jako opatření, která nepředstavují státní podporu, měla Komise obavy, zda některá z těchto dodatečných opatření nepředstavují další státní podporu pro společnosti FBN a ABN AMRO N.
(139)
V rozhodnutí ze dne 5. února 2010 Komise uvedla, že podle dohody akcionářů konsorcia měl nizozemský stát řadu povinností, jež nebyly povinnostmi společnosti ABN AMRO N. Opatření, která nizozemský stát přijal, aby dodržel své závazky podle dohody akcionářů konsorcia (zejména povinnost hradit náklady společnosti ABN AMRO Z a povinnost oddělit společnost ABN AMRO N od ABN AMRO Bank), nevypadala na první pohled jako státní podpora pro společnost ABN AMRO N.
(140)
Komise uvedla, že se zdá, že opatření A a B1 byla určena v prvé řadě na pokrytí nedostatku kapitálu společnosti ABN AMRO Z, současně však Komisi nebylo jasné, zda neexistovala rovněž nepřímá výhoda pro hospodářské činnosti společnosti ABN AMRO N. V tomto ohledu chtěla Komise vědět, zda byly společnosti ABN AMRO N a ABN AMRO Z (bez postavení samostatného právního subjektu) dostatečně vzájemně odlišeny. Komise chtěla obdržet rovněž více informací o důvodech nedostatečného kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z a například o převodu akcií společnosti Unicredito ze společnosti ABN AMRO Z na ABN AMRO N. Komise měla rovněž otázky týkající se odměny, kterou společnost ABN AMRO N platila společnosti ABN AMRO Z za plnění funkcí ústředí. Komise měla podezření, že přinejmenším částečně byla nedostatečná kapitalizace společnosti ABN AMRO Z spojena se skutečností, že společnost ABN AMRO N neplatila za služby ústředí poskytované společností ABN AMRO Z tržní cenu.
(141)
Ačkoliv oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank je podle dohody akcionářů konsorcia povinností nizozemského státu, nemohla Komise vyloučit, že by státní rekapitalizace financující náklady na rozdělení mohla být státní podporou. Komise rovněž podotkla, že ne všechny náklady zařazené jako náklady na rozdělení byly v přísném slova smyslu spojeny s povinnostmi týkajícími se rozdělení, které byly popsány v dohodě akcionářů konsorcia. Komise podotkla, že kategorie „náklady na rozdělení“ zahrnovala částku ve výši 500 milionů EUR, která byla zapotřebí k tomu, aby bylo ve skupině ABN AMRO zajištěno obezřetnostní rozpětí nad minimálními obezřetnostními kapitálovými požadavky.
(142)
Komise podotkla, že nizozemský stát pomohl společnostem FBN a ABN AMRO N uhradit náklady související se spojením. K odstranění problémů, jež vznikly v důsledku spojení, se společnost ABN AMRO N rozhodla prodat IFN a New HBU, což vedlo k novému nedostatku kapitálu. Komise uvedla, že společnosti FBN a ABN AMRO N mohly využívat výhody plynoucí ze spojení (například synergie vzniklé spojením, výhody vyplývající ze skutečnosti, že byly po spojení společností s vyššími podíly na nizozemském trhu, …), zatímco nizozemský stát financoval počáteční náklady. Komise v této souvislosti uvedla, že nizozemský stát neměl žádnou právní povinnost uhradit tyto náklady, jelikož ty vyplývaly z rozhodnutí nizozemského státu ze dne 21. listopadu 2008 o spojení společností FBN a ABN AMRO N, a nikoli z dohody akcionářů konsorcia.
(143)
Komise vzala na vědomí skutečnost, že spojení a zvláštní podmínky spojené s rozdělením vedly ke křížovým závazkům (opatření E). Podle nizozemského práva obchodních společností byly společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ABN AMRO II i nadále odpovědné vůči věřitelům New HBU, pokud by New HBU (nebo její nový vlastník Deutsche Bank) neplnila své platební povinnosti. New HBU měla obdobné povinnosti vůči věřitelům společností ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ABN AMRO II. Komise nemohla vyloučit, že řešení týkající se odškodnění, které znamenalo, že nizozemský stát poskytl věřitelům společnosti ABN Amro Bank (nyní RBS NV) záruku s prémií ve výši 200 bazických bodů s připočtením průměrného rozpětí u swapu úvěrového selhání, představovalo státní podporu.
(144)
Komise měla rovněž obavy ohledně podoby nástroje k snížení kapitálových požadavků (opatření A). Komise uznala, že se opatření A zásadně liší od ostatních opatření týkajících se znehodnocených aktiv, jelikož nebylo zavedeno s cílem chránit společnost ABN AMRO N před dalšími poklesy tzv. toxických aktiv s vysoce nejistým oceněním. Komise se však domnívala, že aby bylo opatření A slučitelné s vnitřním trhem, mělo by splňovat obecné zásady sdělení Komise o nakládání se znehodnocenými aktivy v bankovním sektoru Společenství (68) (dále jen „sdělení o znehodnocených aktivech“). Konkrétně by měly existovat dostatečné důkazy o náležitém ocenění, což znamená, že by banka neměla převést očekávané ztráty na stát. V této souvislosti chtěla Komise zjistit, jaký dopad měla řada zvláštních smluvních ujednání (např. mechanismus zpětného získání a vertikální podíl na rizicích) na skutečný peněžní tok a cenu. Komise měla rovněž pochybnosti, zda existovaly dostatečné pobídky, které by zajistily, aby společnost ABN AMRO N nástroj ukončila, jakmile již nebude nezbytně nutný.
(145)
Komise měla pochybnosti, zda plán restrukturalizace z prosince 2009 splňuje kritéria stanovená ve sdělení Komise o návratu k životaschopnosti a hodnocení restrukturalizačních opatření ve finančním sektoru v současné krizi podle pravidel pro státní podporu (69) (dále jen „sdělení o restrukturalizaci“), pokud jde o životaschopnost, sdílení zátěže a neoprávněné narušení hospodářské soutěže.
(146)
Komise uznala, že se na první pohled zdálo, že skupina ABN AMRO dosáhla dostatečných příjmů k pokrytí všech svých provozních nákladů (včetně znehodnocení) a docílila přijatelné návratnosti vlastního kapitálu. Komise však rovněž podotkla, že návratnost vlastního kapitálu závisela u skupiny ABN AMRO do značné míry na splnění řady klíčových předpokladů. Za prvé, pokud se skupina ABN AMRO chce stát nákladově efektivní s přijatelným poměrem nákladů a příjmů, je zásadní, aby dosáhla plánovaných synergií (konkrétně 1,1 miliardy EUR před zdaněním v porovnání s čistým ziskem v roce 2013 ve výši […] miliard EUR). Jak je uvedeno v 118. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010, mělo pro životaschopnost skupiny ABN AMRO za druhé zásadní význam rovněž to, zda bude schopna zvýšit své čisté úrokové rozpětí z nízkých úrovní, které u společností FBN a ABN AMRO N existovaly v druhém pololetí roku 2008 a prvním pololetí roku 2009. Ve svém rozhodnutí ze dne 5. února 2010 Komise uvedla, že potřebuje o těchto záležitostech více informací, aby mohla posoudit, zda byla skutečně obnovena dlouhodobá životaschopnost.
(147)
Komise rovněž podotkla, že plán restrukturalizace z prosince 2009 neobsahoval finanční výhledy pro pesimistický scénář, jak se požaduje v bodě 13 sdělení o restrukturalizaci. Komise si proto vyžádala takovéto pesimistické finanční výhledy, aby mohla ověřit, jak bude skupina ABN AMRO fungovat v složitějších tržních podmínkách.
(148)
Komise rovněž uvedla, že plán restrukturalizace z prosince 2009 obsahoval málo informací o menších dílčích divizích, takže Komise nemohla posoudit, zda jsou otázky životaschopnosti dostatečně vyřešeny i na této úrovni. Komise měla konkrétně pochybnosti, zda je dostatečně zaručena životaschopnost divize PFS ve společnosti FBN, která v roce 2008 vykázala v souvislosti s Madoffovým podvodem významné ztráty.
(149)
Komise měla pochybnosti, zda byla státní podpora omezena na minimum nezbytné k obnovení životaschopnosti skupiny ABN AMRO. V této souvislosti podotkla, že skupina ABN AMRO uvedla, že chce provést malé dodatečné akvizice, které považovala za nezbytné k opětovnému získání kompetencí s ohledem na některé produkty, o něž přišla při oddělení od společností Fortis SA/NV a ABN AMRO Holding. V rozhodnutí ze dne 5. února 2010 Komise uvedla, že by státní podpora neměla být použita na financování akvizic či nových investic, pokud to není nezbytné k obnovení životaschopnosti podniku. Komise nizozemský stát požádala o objasnění politiky skupiny ABN AMRO v oblasti akvizic a o poskytnutí mimo jiné podrobného seznamu činností skupiny ABN AMRO, které skupina potřebuje na obnovu z důvodu životaschopnosti.
(150)
Komise měla rovněž pochybnosti, zda všichni poskytovatelé hybridního kapitálu společností FBN a ABN AMRO N zaplatili svůj podíl na restrukturalizaci. Komise se obávala, že například držitelé prioritních akcií společnosti FBN (70) nepřispěli dostatečně k tomu, aby bylo zajištěno, že zásah nizozemského státu byl omezen na nezbytné minimum.
(151)
Státní podpora by měla být omezena na nezbytné minimum, i pokud jde o dobu trvání. V tomto ohledu Komise podotkla, že k vyřešení dočasných problémů byla zapotřebí řada opatření, Komise však měla pochybnosti, zda nizozemský stát podnikl dostatečné kroky k zajištění toho, že opatření budou ukončena, jakmile již nebudou nutná.
(152)
Pokud jde o opatření A, Komise podotkla, že nástroj k snížení kapitálových požadavků nebude přitažlivý, jakmile bude společnost ABN AMRO N smět zavést požadavky rámce Basilej II. Ačkoliv tento nástroj obsahoval možnost vypovězení, která umožňovala předčasné ukončení smlouvy, Komise poznamenala, že neexistoval jednoznačný harmonogram pro odchod nizozemského státu.
(153)
S ohledem na obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR Komise podotkla, že záměrem bylo, aby skupina ABN AMRO nahradila tuto částku kapitálem, který bude sama financovat. Komise opět poznamenala, že nebyl uveden žádný údaj o načasování.
(154)
Co se týká nákladů na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR (tj. opatření B5), Komise uvedla, že nizozemský stát tvrdil, že to povede k významným synergiím ve výši 1,1 miliardy EUR (před zdaněním) ročně, přičemž tato částka by se mohla v zásadě použít k splacení státní podpory. Komise však poznamenala, že nizozemský stát nezavedl mechanismus, který by zajistil toto splacení. Pokud jde o kapitálové potřeby v souvislosti s prodejem New HBU, Komise dospěla k závěru, že kapitálové potřeby související s ochranou před úvěrovými riziky se budou rychle snižovat s tím, jak budou úvěry postupně nabývat splatnosti. Komise opět zdůraznila, že by státní podpora měla být splacena, jakmile již není zapotřebí.
(155)
Pokud jde o narušení hospodářské soutěže, Komise uvedla, že kapitálové potřeby společností FBN a ABN AMRO N vyplývaly do jisté míry z jejich oddělení od bývalých mateřských společností a počátečních nákladů na integraci, a nikoli z rozsáhlého přejímání rizik či nesprávného řízení v rámci samotných společností FBN a ABN AMRO N. Komise v tomto kontextu dospěla k závěru, že další odprodeje nejsou pravděpodobně nutné.
(156)
Komise však současně vyslovila pochybnosti, zda plán restrukturalizace z prosince 2009 obsahoval dostatečná opatření týkající se změn v jednání, aby bylo zajištěno, že společnosti FBN a ABN AMRO N nepoužijí státní podporu k růstu na úkor svých konkurentů, například zavedením neudržitelné cenové politiky nebo nabytím dalších finančních institucí, což by mohlo oslabit pobídky ostatních subjektů, jež nejsou příjemci podpory, k soutěži, investicím a inovacím a odrazovat od vstupu na nizozemský bankovní trh.
(157)
Pokud jde o odchod, Komise uvedla, že by bylo užitečné, kdyby nizozemský stát vypracoval a jednoznačně oznámil strategii odchodu. Opakované a masivní zásahy nizozemského státu by mohly být vkladateli vnímány jako známka trvalé podpory.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1 První soubor připomínek společnosti Van Lanschot (dopis ze dne 6. května 2009)
(158)
Stěžovatel tvrdil, že díky státní podpoře a státnímu vlastnictví nabízely společnosti FBN a ABN AMRO N (včetně svých dceřiných společností, jako jsou MoneYou a Mees Pierson) u úspor fyzických osob a vkladových účtů neudržitelně vysoké úrokové sazby, čímž destabilizovaly nizozemský bankovní trh.
(159)
Stěžovatel se domníval, že úrokové sazby, které nabízely společnosti FBN a ABN AMRO N, byly ztrátové. V tomto ohledu poukázal na skutečnost, že se sazby EURIBOR snížily z 5 % v září 2008 na méně než 2 % v lednu/únoru 2009, zatímco se úrokové sazby společností FBN a ABN AMRO N u spořicích účtů ve skutečnosti zvyšovaly.
(160)
Stěžovatel poukázal rovněž na zvláštnosti nizozemského trhu soukromého bankovnictví v porovnání s trhem retailového bankovnictví, jež měly tendenci zvyšovat rušivý účinek přijatých opatření. Částky úspor v soukromém bankovnictví jsou v průměru vyšší než v retailovém bankovnictví. U nižších částek úspor se zákazníci starají méně o rizikový profil banky, jelikož jsou chráněni nizozemským systém pojištění vkladů (až do výše 100 000 EUR). O rizika se však začínají více zajímat, jakmile je tato prahová hodnota překročena, což je v soukromém bankovnictví poměrně časté.
(161)
Stěžovatel rovněž tvrdil, že společnosti FBN a ABN AMRO N mají prospěch z implicitní státní záruky. Tvrdil, že zákazníci společností FBN a ABN AMRO N jsou přesvědčeni, že nizozemský stát nedopustí, aby banky ve státním vlastnictví vyhlásily úpadek.
(162)
Stěžovatel, který krizi přestál bez státní podpory, zdůraznil, že ho jednání společností FBN a ABN AMRO N narušující hospodářskou soutěž velmi poškodilo, jelikož je při financování svých aktiv tradičně ve značné míře závislý na nizozemském trhu spoření (71). V absolutním vyjádření má stěžovatel úspory a vklady ve výši 15 miliard EUR, což znamená, že by zvýšení úrokových sazeb o 1 % mohlo společnost stát přibližně 150 milionů EUR ročně (72). Kromě tohoto zvýšení nákladů existoval i dopad na objem, jelikož společnost Van Lanschot přišla o zákazníky.
4.2 Následné připomínky společnosti Van Lanschot (dopisy ze dne 21. a 28. srpna 2009)
(163)
Podle stěžovatele přetrvávalo neobvyklé jednání společností FBN a ABN AMRO N i v letních měsících roku 2009.
(164)
Jako další argument uvedl stěžovatel neobvykle velké změny v objemu a podílu na trhu na tradičně stabilním nizozemském trhu spoření. V tomto ohledu stěžovatel odkázal na tiskové zprávy společností FBN a ABN AMRO N, v nichž se uváděl příliv vkladů ve výši 9 miliard EUR, resp. 21 miliard EUR v prvním pololetí roku 2009 (73). Stěžovatel pokládal tyto údaje za vysoké vzhledem ke skutečnosti, že celkový nizozemský trh spoření má hodnotu přibližně 287 miliard EUR.
(165)
Jako na další příklad neobvyklého stanovování cen poukázal stěžovatel na skutečnost, že úrokové sazby u spoření vykazovaly v sousedních zemích, jako je Belgie, Francie a Německo, pokles sazeb EURIBOR, zatímco nizozemské úrokové sazby zůstávaly u spoření neochvějně na vysoké úrovni.
4.3 Připomínky společnosti ABN AMRO Bank (dopis ze dne 6. července 2009)
(166)
Ve svých připomínkách k rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení poskytla společnost ABN AMRO Bank (tj. mateřská společnost ABN AMRO N) více informací o své finanční situaci a strategii financování. Společnost ABN AMRO Bank popřela, že by měla jakýkoli prospěch (přímo či nepřímo) z podpory financování poskytnuté společnosti FBN (opatření Y1 a Y2). Společnost ABN AMRO Bank podotkla, že v době krize nepotřebovala pomoc, aby se mohla financovat, a to díky diverzifikované strategii financování. Rovněž zdůraznila, že statistické údaje o její likviditě byly v mezích stanovených předpisy a rovněž v jejích vlastních interních mezích.
5. PŘIPOMÍNKY NIZOZEMSKÉHO STÁTU
5.1 Připomínky nizozemského státu k rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
(167)
Nizozemský stát připustil, že společnost FBN mohla vykonávat své činnosti díky tomu, že ji získal stát (74), tvrdil však, že akvizice byla v souladu s tzv. „zásadou investora v tržním hospodářství“. V důsledku toho neexistovala podle nizozemského státu žádná selektivní výhoda, a tudíž žádná státní podpora. Nizozemský stát tvrdil, že ačkoliv integrované transakce ze dne 3. října 2008 měly v prvé řadě zabránit destabilizaci společností FBN a ABN AMRO N a nizozemského bankovního systému obecně, nákupem účastí ve společnostech FBN a ABN AMRO N usiloval o kladnou dlouhodobou návratnost. Nizozemský stát zdůraznil, že cena za společnost FBN (včetně ABN AMRO N) byla v rámci rozpětí ocenění jeho externího odborníka pro oblast oceňování.
(168)
Nizozemský stát uvedl, že za společnost FBN zaplatil spravedlivou tržní cenu, podotkl však, že i kdyby zaplatil příliš vysokou cenu, představovala by tato platba státní podporu pro společnost Fortis SA/NV (což byla prodávající společnost), a nikoli pro společnost FBN.
(169)
Co se týká opatření Y1, nizozemský stát tvrdil, že společnosti FBN poskytl krátkodobé financování za tržních podmínek. Uvedl, že před krizí dostávala společnost FBN finanční prostředky od své mateřské společnosti za sazby EONIA nebo EURIBOR bez dodatečného rozpětí. Nizozemský stát tvrdil, že použitá cena (jak je popsána v 96. bodě odůvodnění) byla v souladu s tržní praxí. Konkrétně rovněž uvedl, že jeho systém stanovování cen, který se používal v době po 5. listopadu 2008 (s rozpětím ve výši 50 bazických bodů u úvěrů s delší než tříměsíční splatnosti), byl v souladu s nizozemským systémem záruk (75).
(170)
Pokud jde o období, během něhož byla společnosti FBN poskytnuta likvidní facilita, nizozemský stát objasnil, že v lednu 2009 zahájil jednání o ukončení likvidní facility s cílem ukončit ji co nejdříve. S ohledem na tento cíl zavedl nizozemský stát v březnu 2009 nový dvoustupňový systém stanovování cen, který zajišťoval, že po překročení předem stanovené prahové hodnoty bylo financování dražší. Nizozemský stát předpokládal, že by společnost FBN mohla splácet likvidní facilitu ve výši 4 až 5 miliard EUR měsíčně, a zamýšlel likvidní facilitu ukončit do konce roku 2009. Ve skutečnosti splatila společnost FBN likvidní facilitu rychleji, než se očekávalo. Likvidní facilita byla ukončena již dne 1. července 2009.
(171)
Nizozemský stát tvrdil, že maximální doba splatnosti likvidity stanovená v rámci likvidní facility byla přiměřená. V tomto ohledu nizozemský stát objasnil, že v prvním období (tj. od 6. do 23. října 2008) poskytl facilitu se splatností nejvýše několika týdnů. Když byla poté likvidní facitlita upravena, byla maximální splatnost prodloužena na devět měsíců, aby se zamezilo vysokým hodnotám při splácení.
(172)
Nizozemský stát objasnil, že celkový objem likvidní facility (tj. 5 miliard EUR v podobě výpůjček denních peněz a 40 miliard EUR ve formě dlouhodobějšího financování) vycházel ze skutečných potřeb společnosti FBN v oblasti financování, a představoval proto nezbytné minimum. Krátkodobá likvidní facilita ve výši 45 miliard EUR zohledňovala běžnou volatilitu objemu hotovosti ve společnosti FBN a umožnila této společnosti rovněž ihned splatit společnosti Fortis SA/NV částku ve výši přibližně 34 miliard EUR.
(173)
Pokud jde o dlouhodobé půjčky (tj. opatření Y2), nizozemský stát potvrdil, že společnost Fortis Bank SA/NV mohla požádat o splacení půjček s pevnou úrokovou sazbou (nikoli však úvěrů s variabilním úročením) (76). Nizozemský stát však uvedl, že pouze nahradil společnost Fortis Bank SA/NV, přičemž se ostatní podmínky stávajících smluv nezměnily. Podle nizozemského státu představovala smlouva mezi společnostmi Fortis Bank SA/NV a FBN běžnou tržní smlouvu mezi soukromými účastníky trhu. Nizozemský stát tvrdil, že vzhledem k tomu, že nahradil investora v tržním hospodářství, bylo jeho jednání automaticky v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství. Nizozemský stát se domníval, že nemusel odůvodnit, proč mohly být sazby vyšší nebo proč měl nahradit tyto dlouhodobé půjčky krátkodobějšími úvěry (77).
(174)
Nizozemský stát rovněž tvrdil, že je zcela běžné, že společnosti při provádění akvizic současně poskytnou nově nabytým dceřiným společnostem likviditu.
(175)
Pokud jde o to, zda byla společnosti ABN AMRO N poskytnuta přímá či nepřímá státní podpora, nizozemský stát popřel, že by společnost ABN AMRO N obdržela od nizozemského státu nebo od společnosti FBN finanční prostředky. Nizozemský stát objasnil, že společnost ABN AMRO N (s velkou franšízou v oblasti retailového a soukromého bankovnictví) měla dostatek vlastních finančních prostředků.
(176)
Co se týká opatření Z, nizozemský stát uvedl, že cena transakce ve výši 6,5 miliardy EUR představovala spravedlivou tržní cenu. Zdůraznil, že cena byla v rozmezí mezi oceněním na základě „stávajících tržních podmínek“ ve výši [4 - 6,5] miliardy EUR a oceněním „v průběhu hospodářského cyklu“ ve výši [6,5 - 9] miliard EUR, jak ji vypočetl jeho externí odborník pro oblast oceňování počátkem října 2008 (před uskutečněním transakce dne 3. října 2008). Pokud jde o skutečnost, že k akvizici (opatření Z) došlo dva a půl měsíce po ocenění, nizozemský stát se domníval, že nebyly zapotřebí žádné opravy, jelikož nejistoty se již odrazily v ocenění z počátku října 2008 (78). Nizozemský stát rovněž tvrdil, že základem problémů ostatních bank, které souvisely s důvěrou, bylo obvykle investiční bankovnictví a toxická aktiva, což se promítlo do velkých poklesů cen akcií těchto bank. Společnost ABN AMRO N se stabilním profilem v oblasti retailového a komerčního bankovnictví se naopak od těchto bank zásadně lišila. Vzhledem k této situaci nizozemský stát uvedl, že úprava ceny analogicky s ostatními bankami neměla žádný smysl.
(177)
Nizozemský stát rovněž zdůraznil, že ostatní členové konsorcia, a zejména RBS, museli transakci schválit a že […]. Nizozemský stát odkázal rovněž na body 166 a 177 předběžné zprávy odborníků pro valnou hromadu akcionářů společnosti Fortis SA/NV, která se konala dne 11. února 2009 v Bruselu (79), a tvrdil, že tyto body podporují tvrzení nizozemského státu, že za společnosti FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance a Fortis Corporate Insurance zaplatil dne 3. října 2008 spravedlivou cenu, která proto představuje platnou referenční cenu pro prodej v prosinci 2008.
(178)
Nizozemský stát provedl opatření Z tak, že se vzdal vymáhání svých pohledávek vůči společnosti FBN. Nizozemský stát mimoto tvrdil, že by opravu měla uplatnit Komise (pokud by dospěla k závěru, že opatření Z představuje státní podporu). Jelikož se s podobnými nástroji ostatních bank obchodovalo se značnou slevou oproti jmenovité hodnotě (80), je logické, že tržní hodnota dluhových nástrojů, od jejichž vymáhání nizozemský stát upustil, byla rovněž nižší než jmenovitá hodnota. Jinými slovy, převládající tržní podmínky naznačovaly, že nizozemský stát neměl nárok na jmenovitou hodnotu, nýbrž na nižší tržní hodnotu. Nizozemský stát uvedl, že s přihlédnutím k tržním podmínkám převládajícím v té době měl nárok pouze na tržní hodnotu ve výši [4,55 - 5,85] miliardy EUR (tj. jmenovitá hodnota úvěrů ve výši 6,5 miliardy EUR upravena o tržní slevu ve výši [0,65 - 1,95] miliardy EUR).
(179)
Dne 18. června 2009 předalo nizozemské ministerstvo financí Komisi hodnocení společnosti FBN, které provedl DNB, jak se požadovalo v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 […] (81), (82), (83).
(180)
Dopisem ze dne 20. ledna 2010 DNB Komisi informoval rovněž o […] ABN AMRO N. […]
5.2 Připomínky nizozemského státu k rozhodnutí ze dne 5. února 2010
(181)
Nizozemský stát obecně tvrdil, že přijatá opatření nepředstavují státní podporu, jelikož tato opatření:
i)
neposkytla prospěch společnosti ABN AMRO N ani společnosti FBN,
ii)
byla nezbytná k oddělení společností ABN AMRO N a FBN od jejich příslušných dřívějších mateřských společností a vyplývala ze smluvních povinností nizozemského státu jakožto nástupce společnosti Fortis SA/NV v dohodě akcionářů konsorcia nebo
iii)
byla z hlediska soukromého investora ekonomicky racionální.
(182)
Nizozemský stát uvedl, že by Komise měla zásadu investora v tržním hospodářství uplatnit na každé jednotlivé opatření, které nizozemský stát přijal. Zejména co se týká opatření souvisejících se spojením (tj. opatření B4 a B5), nizozemský stát zdůraznil, že spojení představovalo investici s kladnou čistou současnou hodnotou, a bylo proto v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
(183)
Jinými slovy, nizozemský stát nesouhlasil s předběžným názorem Komise, který byl uveden v 96. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010, že se na opatření následující po integrovaných transakcích ze dne 3. října 2008 zásada investora v tržním hospodářství nevztahuje, jelikož tato opatření byla součástí větší operace na záchranu a restrukturalizaci.
(184)
Nizozemský stát připustil, že pravidla státní podpory znamenají, že se zásada investora v tržním hospodářství nepoužije, pokud se v krátkém čase uskuteční několik vzájemně souvisejících kapitálových vkladů. Tvrdil však, že tato analýza v případě společností FBN a ABN AMRO N neplatí, jelikož integrované transakce ze dne 3. října 2008 podle jeho názoru neobsahovaly opatření státní podpory a s původní transakcí nebyla mimoto spojena žádná následná opatření.
(185)
Nizozemský stát uvedl, že by Komise měla zohlednit velmi zvláštní podmínky, za nichž byl nizozemský stát povinen koupit společnost FBN. Nizozemský stát poukázal rovněž na skutečnost, že prodej New HBU byl pro stát a pro společnost ABN AMRO N velmi obtížný se záporným dopadem na kapitál ve výši 470 milionů EUR.
(186)
Nizozemský stát tvrdil, že svá opatření založil na zásadách uvedených ve sdělení o bankovnictví (84) a ve sdělení Komise - Rekapitalizace finančních institucí během současné finanční krize: omezení podpory na nezbytné minimum a záruky proti neoprávněnému narušení hospodářské soutěže (85) (dále jen „sdělení o rekapitalizaci“). Obecně nizozemský stát tvrdil, že jeho opatření byla dobře cílená, úměrná daným problémům a navržena tak, aby minimalizovala negativní dopady na ostatní konkurenty.
(187)
Nizozemský stát tvrdil, že opatření A a opatření B1 nepředstavují státní podporu, jelikož stát měl smluvní povinnost vyřešit problémy s kapitálem, s nimiž se potýkala společnost ABN AMRO Z. Nizozemský stát měl podle dohody akcionářů konsorcia povinnost provést rozdělení společnosti ABN AMRO Holding. DNB povolil zahájení procesu oddělování společnosti ABN AMRO II až poté, co všichni členové zaplatili svůj podíl na nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z. Nizozemský stát připustil, že společnosti ABN AMRO Z poskytl prostřednictvím společnosti ABN AMRO N kapitál, zdůraznil však, že společnost ABN AMRO N fungovala pouze jako zprostředkovatel. Společnost ABN AMRO N pouze předala kapitál společnosti ABN AMRO Z a opatření A neposkytlo společnosti ABN AMRO N žádnou selektivní výhodu.
(188)
Pokud jde o to, zda byl nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z výsledkem selektivních výhod poskytnutých společnosti ABN AMRO N, nizozemský stát uvedl, že členové konsorcia již v době získání společnosti ABN AMRO Holdings konsorciem (viz 33. bod odůvodnění) zajistili, aby byly aktivity s různými trackingovými akciemi (jak byly definovány v 35. bodě odůvodnění) dostatečně vzájemně odlišeny. Toto opatření znamenalo, že se jednoznačně rozlišovalo rovněž mezi činnostmi společnosti ABN AMRO N a ABN AMRO Z. To například znamenalo, že společnost ABN AMRO N měla vlastní strukturu řízení podniku a vlastní výkaznictví. Nizozemský stát upozornil Komisi rovněž na skutečnost, že společnost ABN AMRO N byla od 6. února 2010 (86) samostatným právním subjektem.
(189)
Nizozemský stát předložil rovněž důkazy, že nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z existoval již v době nabytí dne 3. října 2008. Počáteční rozvaha společnosti ABN AMRO Z ke dni 3. října 2008 již vykazovala zápornou částku ve výši 7,4 miliard EUR a podíl společnosti Fortis SA/NV činil přibližně 2,5 miliardy EUR. Co se týká příčin nedostatečného kapitálu, nizozemský stát připustil, že došlo k převodu akcií společnosti Unicredito v hodnotě 1 miliardy EUR ze společnosti ABN AMRO Z na provozní trackingové akcie (včetně částky ve výši přibližně 300 milionů EUR pro společnost ABN AMRO N), poskytl však informace prokazující, že k převodu akcií Unicredito došlo v únoru 2008, tj. dlouho před zásahem nizozemského státu. Převod akcií společnosti Unicredito proto nelze považovat za státní podporu.
(190)
Co se týká nákladů hrazených společností ABN AMRO Z, které souvisely s funkcemi ústředí, nizozemský stát zdůraznil, že se tyto náklady po nabytí společnosti ABN AMRO Holding členy konsorcia výrazně snížily, jak bylo popsáno v 33. bodě odůvodnění. Jelikož členové konsorcia neměli zájem na udržování velkého integrovaného ústředí, bylo logické udržovat tyto náklady na co nejnižší úrovni. Údaje, které poskytl nizozemský stát, prokazují, že náklady na fungování skupiny, které hradila společnost ABN AMRO Z, v roce 2008 činily [0 - 0,5] miliardy EUR a v roce 2009 pak [0 - 0,2] miliardy EUR, což nizozemský stát pokládal za zanedbatelné. Nizozemský stát rovněž zdůraznil, že mu povinnost absorbovat tyto náklady vznikla, když po nabytí společnosti FBN (včetně ABN AMRO N) dne 3. října 2008 nahradil jako strana dohody akcionářů konsorcia společnost Fortis SA/NV.
(191)
Pokud by se Komise domnívala, že opatření A představuje státní podporu, nizozemský stát tvrdil, že by se nemělo použít sdělení o znehodnocených aktivech (87). Podle nizozemského státu neexistovala žádná nejistota ohledně ocenění zajištěných aktiv, jež proto nebylo možno považovat za „znehodnocená“ ve smyslu použitém ve sdělení. I kdyby Komise s tímto názorem nesouhlasila, nizozemská vláda tvrdila, že swap úvěrového selhání společnosti ABN AMRO N je i tak v souladu s obecnými zásadami uvedeného sdělení. Nizozemský stát mimoto tvrdil, že nástroj k zajištění úvěrových rizik byl nezbytný a přiměřený, přičemž narušení hospodářské soutěže bylo minimální.
(192)
Nizozemský stát uvedl, že v případě nástroje k snížení kapitálových požadavků bylo protiplnění (výnosnost uvolněného kapitálu ve výši 10 %) dostatečně vysoké. Předložil rovněž důkazy, že tranše první ztráty ve výši 20 bazických bodů byla podstatně vyšší než očekávaná ztráta. Nizozemský stát tvrdil, že náležitý základ pro odhad rozpětí očekávaných ztrát v budoucnu poskytly minulé ztráty (konkrétně [0 - 15] bazických bodů) a ztráty odhadované pro rok 2010 ([0 - 30] bazických bodů) u hypotečního portfolia společnosti ABN AMRO N. Rovněž informace o trhu obsažené ve zprávách o ratingu (88) potvrzovaly, že tranše první ztráty překračovala očekávané ztráty. Nizozemský stát odkázal rovněž na dokument investiční banky […], který simuloval, jak by se mohly vyvíjet peněžní toky nizozemského státu podle jednotlivých zátěžových scénářů.
(193)
Nizozemský stát se rovněž domníval, že nástroj k snížení kapitálových požadavků obsahoval dostatečné pobídky k odchodu. Nizozemský stát upozornil Komisi na možnosti vypovězení obsažené v nástroji k snížení kapitálových požadavků a na skutečnost, že tento nástroj bude poměrně neatraktivní, jakmile bude skupina ABN AMRO moci působit podle požadavků rámce Basilej II. V tomto kontextu se nizozemský stát domníval, že společnost ABN AMRO N pravděpodobně nástroj k snížení kapitálových požadavků ukončí v lednu 2011, kdy se očekávalo, že přechod na požadavky rámce Basilej II povede k snížení uvolněného kapitálu.
(194)
Nizozemský stát objasnil, že náklady na rozdělení (tj. opatření B2 a B3) byly důsledkem dohody akcionářů konsorcia, jejíž stranou byl nizozemský stát ode dne 3. října 2008. Podle podmínek této dohody měl stát povinnost (na rozdíl od společnosti ABN AMRO N) rozdělit společnost ABN AMRO Holding na tři části. Nizozemský stát popřel, že tyto náklady poskytly společnosti ABN AMRO N výhodu, a rovněž objasnil, že náklady na rozdělení uhradil, jelikož provedení rozdělení představovalo smluvní povinnost státu.
(195)
Co se týká obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR (rovněž zařazeného do nákladů na rozdělení), nizozemský stát tvrdil, že se jednalo o běžnou bankovní praxi. Banky nemohou fungovat pouze s minimálním požadovaným kapitálem, nýbrž potřebují dodatečné pohodlné rozpětí. Pokud by tomu tak nebylo, dostaly by se banky okamžitě do finančních potíží již při malém zhoršení situace. Nizozemský stát však uvedl, že by jeho příspěvek k obezřetnostnímu rozpětí měl být dočasný a že v dlouhodobějším horizontu by společnost ABN AMRO N měla vytvořit obezřetnostní rozpětí sama bez pomoci nizozemského státu.
(196)
Co se týká opatření B4, nizozemský stát tvrdil, že toto opatření nepředstavuje státní podporu. Nizozemský stát uvedl, že rozhodnutí o spojení obou bank již bylo v době, kdy získal společnost FBN, přijato a částečně provedeno. Nizozemský stát toto tvrzení doložil odkazem na skutečnost, že v době uskutečnění integrovaných transakcí dne 3. října 2008 již byla správa majetku společnosti ABN AMRO oddělena a začleněna do společnosti Fortis SA/NV. Nizozemský stát rovněž zdůraznil, že mu Komise uložila povinnost provést nápravné opatření v souvislosti se spojením v zájmu vyřešení zbývajících problémů vyplývajících ze spojení a že nápravné opatření v souvislosti se spojením týkající se New HBU zdědil od společnosti Fortis SA/NV. Nizozemský stát rovněž uvedl, že se finanční prostředky společnosti ABN AMRO N nezvýšily, a proto hájil názor, že opatření B4 nepředstavuje státní podporu.
(197)
Nizozemský stát uvedl, že by se státní prostředky poskytnuté na financování nákladů na integraci (opatření B5) měly považovat za rozumnou investici, která vedla k náležité návratnosti ve formě synergií. Nizozemská vláda tyto synergie odhadla na částku ve výši 1,1 miliardy EUR ročně (před zdaněním), přičemž počáteční náklady na integraci činily 1,2 miliardy EUR (po zdanění). Podle nizozemského státu by celková čistá současná hodnota spojení (s přihlédnutím k synergiím, nákladům na integraci a nákladům na nápravné opatření v souvislosti se spojením) měla představovat kladnou částku ve výši 2,88 miliardy EUR (89).
(198)
Podle nizozemského státu neposkytla přeměna kapitálu Tier 2 na kapitál Tier 1 (opatření C) společnosti FBN selektivní výhodu. Nizozemský stát uvedl, že přeměna byla v zájmu nizozemského státu, jelikož ten mohl přeměnit úvěry s průměrným kupónem ve výši 2,976 % na vlastní kapitál, u něhož podle jeho názoru existovalo přitažlivé protiplnění. V tomto ohledu odkázal nizozemský stát na odhadovanou normalizovanou návratnost vlastního kapitálu skupiny ABN AMRO v roce 2012 ve výši přibližně […] %, jak se uvádělo v plánu restrukturalizace z prosince 2009.
(199)
Pokud by Komise považovala opatření C za státní podporu, nizozemský stát tvrdil, že by Komise neměla považovat za státní podporu všechny půjčky, od jejichž vymáhání již upustil. Nizozemský stát objasnil, že přeměnu lze rozdělit na splacení kapitálu Tier 2 v nominální hodnotě a vklad základního kapitálu Tier 1 (bez čistých dopadů na hotovost). Podle nizozemského státu nebylo možno v té době přiměřeně předpokládat splacení kapitálu Tier 2 v nominální hodnotě, jelikož se se srovnatelnými nástroji ostatních bank obchodovalo s významnou slevou oproti jmenovité hodnotě, což bylo odrazem nejisté situace na trhu. Nizozemský stát uvedl, že na základě srovnatelných údajů byla sleva ve výši [135 - 405] milionů EUR odůvodněná.
(200)
Nizozemský stát uvedl, že platba ve výši 740 milionů EUR (opatření D) představovala jednu z jeho povinností vyplývajících z dohody akcionářů konsorcia. Nizozemský stát mimoto zdůraznil, že se jednalo pouze o platby ostatním členům konsorcia, a nikoli společnosti ABN AMRO N, takže této společnosti nebyla poskytnuta žádná státní podpora.
(201)
Pokud jde o opatření E, nizozemský stát tvrdil, že společnost ABN AMRO II neměla prospěch z protizávazku odškodnění (který byl popsán v 126. bodě odůvodnění), nýbrž že opatření E pouze znamenalo, že společnost ABN AMRO II poskytla protizávazek odškodnění společnosti Deutsche Bank. Nizozemský stát uvedl, že tento protizávazek odškodnění nemohla banka využít k rozvoji nových oblasti podnikání, a že tudíž nevedl k narušení hospodářské soutěže.
(202)
Nizozemský stát měl za to, že protizávazek odškodnění je v souladu se sdělením Komise o rekapitalizaci. Nizozemský stát zdůraznil, že při stanovení ceny vycházel z doporučení ECB o stanovení cen za rekapitalizaci.
(203)
Nizozemský stát se vyjádřil rovněž k podezření Komise, že držitelé prioritních akcií společnosti FBN (90) neposkytli dostatečný příspěvek, pokud jde o sdílení zátěže. Nizozemský stát objasnil, že investoři do prioritních akcií neobdrželi v roce 2008 dividendy (v hotovosti ani jako příjmy příštích období) a že se s prioritními akciemi obchodovalo za cenu nižší, než byla jejich nominální hodnota. Nizozemský stát dodal, že schopnost společnosti FBN vyplatit nebo rezervovat v budoucnu pevně stanovené dividendy závisela na tom, zda bude mít společnost dostatečný zisk podle IFRS. Nizozemský stát podotkl, že ustanovení o dividendách, jimiž se řídí prioritní akcie společnosti FBN, zahrnovalo tzv. systém pozastavení výplaty dividend/povinné výplaty dividend (91) a že nejistota ohledně dividendové politiky skupiny ABN AMRO snížila jistotu, kterou investorům do prioritních akcií poskytoval systém pozastavení výplaty dividend/povinné výplaty dividend.
(204)
Pokud jde o to, zda bude kapitál splacen, jakmile zaniknou (dočasné) kapitálové potřeby, nizozemský stát tvrdil, že zamýšlí využívat dividendovou politiku skupiny ABN AMRO tak, aby skupina ABN AMRO neměla nadbytečný kapitál, který by mohl vést k narušení hospodářské soutěže (92).
(205)
Pokud jde o narušení hospodářské soutěže, nizozemský stát uvedl, že nesouhlasí s názorem Komise, že společnosti ABN AMRO N a FBN byly v důsledku spojení v Nizozemsku posíleny, ani s tím, že tento vývoj mohl vést k neoprávněnému narušení hospodářské soutěže. Nizozemský stát se domníval, že opak je pravdou, a v této souvislosti poukázal na skutečnost, že oddělení společností FBN a ABN AMRO N od jejich mateřských společností a následné spojení bylo velmi pracné a znamenalo, že vedení společností FBN a ABN AMRO N mohlo věnovat méně času každodenní obchodní činnosti, a proto tvrdil, že oddělení a následné spojení mělo negativní dopad na soutěžní postavení společností FBN a ABN AMRO N (nebo skupiny ABN AMRO po spojení).
5.3 Připomínky nizozemského státu k podáním zúčastněných stran
5.3.1 Připomínky nizozemského státu k dopisu stěžovatele ze dne 6. května 2009
(206)
Nizozemský stát obecně zdůraznil, že podle jeho názoru nesplňovala opatření ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N definici Unie týkající se státní podpory, a neměla proto účinky narušující hospodářskou soutěž. Nizozemský stát se domníval, že tržní chování společností FBN a ABN AMRO N na trhu spoření a trhu vkladů bylo v souladu s chováním rozumně uvažujícího účastníka trhu, který chrání své obchodní zájmy. Nizozemský stát se domníval, že úrokové sazby, které nabízely společnosti FBN a ABN AMRO N, nenarušovaly hospodářskou soutěž. Tvrdil proto, že nedošlo k porušení práva Unie v oblasti hospodářské soutěže.
(207)
Nizozemský stát předložil řadu srovnávacích tabulek s úrokovými sazbami nabízenými u konkrétních vkladových a spořicích produktů. Nizozemský stát popřel, že by společnosti FBN a ABN AMRO N trvale nabízely nejvyšší úrokové sazby, zejména ve srovnání s menšími nizozemskými bankami, jako jsou SNS, NIBC a DSB. Nizozemský stát rovněž uvedl, že úrokové sazby u spořicích účtů byly v Nizozemsku vysoké již před finanční krizí, a to částečně kvůli chování menších bank s agresivní cenovou politikou. Nizozemský stát se domníval, že se banky během finanční krize snažily chránit své franšízy v oblasti spoření tím, že u spořicích produktů nabízely zákazníkům poměrně vysoké úrokové sazby.
(208)
Nizozemský stát se vyjádřil rovněž k cenové strategii MoneYou, internetové značky společnosti ABN AMRO N, která byla na trh zavedena v září 2008. Nizozemský stát tvrdil, že MoneYou je specializovaný internetový produkt, který se značně liší od tradičnějších produktů, pokud jde o nákladovou základnu a úroveň služeb. Nizozemský stát uvedl, že MoneYou musela v prvních šesti měsících své existence zajistit uznání své značky, a musela proto nabízet úrokové sazby, které byly většinou mírně nižší nebo stejné jako sazby nabízené podobnými účastníky trhu poskytujícími internetové bankovnictví (93). Od druhého čtvrtletí 2009 se úrokové sazby nabízené MoneYou snížily a MoneYou se usadila v tzv. středním tržním segmentu (Mid-Tier-Segment) (94). Co se týká MoneYou, nizozemský stát dodal, že dosud získala pouze omezené objemy finančních prostředků (konkrétně [0 - 5] miliard EUR), což představuje přibližně [0 - 5] % celkového objemu na nizozemském trhu spoření. Nizozemský stát dodal, že bývalí zákazníci společnosti Van Lanschot představovali pouze malou část podnikání MoneYou ([0 - 5 000] účtů, tj. [0 - 5] % účtů MoneYou).
(209)
Nizozemský stát rovněž popřel, že by se společnosti ABN AMRO N a FBN při samofinancování spoléhaly výhradně na nizozemský trh spoření. Nizozemský stát poskytl nové informace prokazující, že společnost ABN AMRO N vydala 6. července 2009 kryté dluhopisy v hodnotě 2 miliardy EUR a že společnost FBN vydala dluhové nástroje se státní zárukou v hodnotě 15,5 miliardy EUR. Podle nizozemského státu byla tvrzení stěžovatele nesprávná a unáhlená. Nizozemský stát uvedl, že společnost FBN potřebovala pouze určitý čas na vytvoření pokladních operací a vydání dluhových nástrojů se státní zárukou. Nizozemský stát taktéž uvedl, že vkladové a spořicí produkty jsou důležité rovněž k navázání vztahů se zákazníky a mají jiný a širší účel než v případě jiných finančních nástrojů. V tomto ohledu nizozemský stát podotkl, že úbytek podílu na trhu spoření a vkladů mohl vést k úbytku podílu na trhu jiných bankovních produktů.
(210)
Nizozemský stát rovněž popřel, že by spotřebitelé a účastníci trhu vnímali společnosti ABN AMRO N a FBN jako bezpečnější banky, než jsou jejich konkurenti. Poukázal na rating společností FBN a ABN AMRO N u ratingových agentur, jenž byl nižší než například rating AAA v případě Rabobank. Obdobně to platí pro relativní rozpětí swapu úvěrového selhání. Nizozemský stát se rovněž domníval, že státní vlastnictví nezajistilo, že společnosti ABN AMRO N nebo FBN byly v očích zákazníků a účastníků trhu považovány za bezpečnější. V této souvislosti uvedl, že mnoho státních zásahů ad hoc ukázalo, že by nizozemský stát zasáhl u jakékoli banky v soukromém vlastnictví, pokud by to bylo možné. Nizozemský stát proto usuzoval, že fakticky neexistoval žádný vnímaný rozdíl mezi bezpečností, kterou poskytovaly nizozemské banky v soukromém vlastnictví v porovnání s bankami ve vlastnictví nizozemského státu.
(211)
Pokud jde o výpočet, zda byly úrokové sazby nabízené u spořicích produktů ztrátové, nizozemský stát tvrdil, že by se neměly srovnávat se sazbami EURIBOR, nýbrž se sazbami vyplývajícími z tzv. „metody reprodukce portfolia“(replicating portfolio methodology) (95). S použitím této metody nizozemský stát uznal, že u některých produktů existovalo dočasné záporné rozpětí. Tvrdil však, že se jednalo o racionální tržní chování, jež bylo v souladu s tržním chováním konkurentů (v soukromém vlastnictví) v tomto konkrétním časovém okamžiku.
5.3.2 Připomínky nizozemského státu k tvrzením stěžovatele ze dne 21. a 28. srpna 2009
(212)
Nizozemský stát uvedl, že platí jeho dřívější připomínky týkající se stěžovatele, jež jsou shrnuty v 206. až 211. bodě odůvodnění.
(213)
Nizozemský stát mimoto poznamenal, že tvrzení stěžovatele, že se podíl společností ABN AMRO N a FBN na trhu zvýšil, bylo založeno na chybných statistických údajích. Pokud jde o údajný nárůst vkladů získaných společností ABN AMRO N ve výši 21 miliard EUR, nizozemský stát tvrdil, že na nizozemské retailové vklady připadalo pouze 5,1 miliardy EUR, zatímco zbytek připadal na úspory korporátních zákazníků a zahraniční vklady. Nizozemský stát poskytl rovněž údaje prokazující, že velká část zvýšeného objemu vkladů a úspor společnosti FBN plynula z korporátního bankovnictví, a nikoli z retailového a soukromého bankovnictví.
(214)
Nizozemský stát podotkl, že nizozemští zákazníci investovali více do úspor kvůli nejistému makroekonomickému prostředí. Nizozemský stát poukázal na údaje Ústředního statistického úřadu, které udávaly, že v prvním pololetí roku 2009 vzrostly úspory meziročně o 7,7 %. Úspory zákazníků společnosti ABN AMRO N vzrostly meziročně o 7,5 %, což naznačuje, že se podíl společnosti ABN AMRO N na trhu spíše snížil. Společnost FBN rovněž předložila důkazy prokazující, že se úspory jejích zákazníků vyvíjely v souladu s trhem.
5.3.3 Připomínky nizozemského státu k připomínkám společnosti ABN AMRO Bank
(215)
Nizozemský stát potvrdil, že společnosti ABN AMRO N neposkytl likvidní facilitu, čímž obecně potvrdil tvrzení společnosti ABN AMRO Bank.
6. POSOUZENÍ
6.1 Existence podpory
(216)
V čl. 107 odst. 1 Smlouvy se uvádí, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem. Z toho vyplývá, že se státní opatření považuje za státní podporu, pokud splňuje tato čtyři (kumulativní) kritéria:
-
státní prostředky,
-
selektivní výhoda,
-
narušení hospodářské soutěže a
-
ovlivnění obchodu mezi členskými státy.
(217)
První kritérium je splněno u opatření Y1 až E uvedených v tabulce č. 4 v 128. bodě odůvodnění, jelikož všechna tato opatření jsou přímo financována z prostředků nizozemského státu.
(218)
Skutečnost, zda opatření představuje selektivní výhodu pro společnosti FBN a ABN AMRO N nebo skupinu ABN AMRO po spojení (druhé kritérium), je analyzována v 220. až 278. bodě odůvodnění, přičemž každé opatření je posouzeno zvlášť.
(219)
Existuje-li v tomto případě selektivní výhoda, bylo by splněno i třetí a čtvrté kritérium. Všechna opatření narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž, jelikož společnostem FBN a ABN AMRO N nebo skupině ABN AMRO po spojení zajišťují výhodnější postavení v porovnání s ostatními konkurenčními bankami (třetí kritérium). Opatření mimoto ovlivňují rovněž obchod mezi členskými státy. Společnosti FBN, ABN AMRO N a skupina ABN AMRO po spojení jsou banky zaměřené na mezinárodní klientelu s činnostmi mimo Nizozemsko, přičemž na domácím trhu rovněž soutěží s dceřinými společnostmi zahraničních bank (čtvrté kritérium).
6.1.1 Opatření Y1 a Y2 ze dne 3. října 2008
(220)
Je vhodné připomenout, že toto rozhodnutí posuzuje pouze potenciální podporu pro společnosti FBN a ABN AMRO N nebo skupinu ABN AMRO po spojení. Potenciální podpora společnosti Fortis Bank SA/NV vyplývající z opatření Y1 a Y2 byla posouzena v rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008.
(221)
Jak je uvedeno v 52. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008 (96) a v prvotním posouzení těchto opatření z hlediska státní podpory v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009, opatření přijatá dne 3. října 2008 (tj. opatření X, Y1 a Y2) jsou neoddělitelně spojená. Nizozemský stát oddělil společnosti FBN a ABN AMRO N od jejich mateřské společnosti s omezenou likviditou nabytím společnosti FBN. Aby však společnost FBN plně izoloval od problémů její mateřské společnosti souvisejících s likviditou, musel nizozemský stát převzít rovněž úlohu poskytovatele finančních prostředků pro společnost FBN. Stalo se tak formou opatření Y1 a Y2. Dne 3. října 2008 převzal mimoto nizozemský stát povinnosti společnosti Fortis SA/NV vyplývající z dohody akcionářů konsorcia.
(222)
Jak je uvedeno v 50. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008, Komise nemůže uznat, že u integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008, jimiž nizozemský stát získal společnost FBN (včetně ABN AMRO N) za částku ve výši 12,8 miliardy EUR a rovněž poskytl společnosti FBN velmi vysokou částku finančních prostředků, je splněna zásada investora v tržním hospodářství. Vzhledem k tehdejším převládajícím tržním podmínkám by žádný kupec nebyl schopen a ochoten nabídnout za záchranu společnosti FBN tak vysokou částku (97). Doplňkové informace, které poskytl nizozemský stát, mimoto potvrdily, že se dne 3. října 2008 nizozemský stát dohodl rovněž na odškodnění společnosti Fortis SA/NV za její závazky vyplývající z dohody akcionářů konsorcia. Tato dohoda znamenala, že by integrované transakce ze dne 3. října 2008 byly pro investora v tržním hospodářství ještě méně přijatelné. Bez náležité hloubkové kontroly by žádný investor nepřevzal povinnosti společnosti Fortis SA/NV vyplývající z dohody akcionářů konsorcia, které později vedly k významným závazkům (čehož si byl nizozemský stát dne 3. října 2008 již částečně vědom).
(223)
Pro nizozemský stát byly integrované transakce ze dne 3. října 2008 nezbytné, aby zamezil velkým negativním vedlejším účinkům na nizozemský bankovní systém a hospodářství (98). Investor v tržním hospodářství k takovýmto vedlejším účinkům obvykle nepřihlíží.
(224)
Snaha zamezit vážnému narušení nizozemského bankovního systému a hospodářství rovněž vysvětluje, proč nizozemský stát přijal rozhodnutí tak rychle. Investor v tržním hospodářství by k posouzení možné potřeby dalších kapitálových vkladů potřeboval mnohem více času a podrobněji by prověřil rovněž finanční situaci společností. Investor v tržním hospodářství (s dostatkem času na provedení náležité hloubkové kontroly) by proto měl lepší přehled o následných investicích a vzal by tyto informace v úvahu ve svém ocenění. Nizozemský stát, který musel jednat rychle, aby v Nizozemsku zachoval finanční stabilitu, se nemohl chovat jako investor v tržním hospodářství a vzít si více času na důkladnější posouzení integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008 a povinností souvisejících s dohodou akcionářů konsorcia.
(225)
Komise proto potvrzuje své hodnocení, že integrované transakce ze dne 3. října 2008 nebyly v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství (tento závěr již byl obsažen v rozhodnutí ze dne 3. října 2008, v němž se usuzovalo, že tyto transakce představují státní podporu pro společnost Fortis Bank SA/NV).
(226)
Pokud jde o existenci výhody, opatření ze dne 3. října 2008 společně umožnila oddělení společností FBN a ABN AMRO N od společnosti Fortis SA/NV, a proto poskytla důležitou selektivní výhodu společnosti FBN, která již byla ve značném rozsahu začleněna do společnosti Fortis Bank SA/NV, a zejména byla velmi závislá na financování poskytovaném posledně uvedenou společností. V plánu restrukturalizace z prosince 2009 (viz rovněž 78. bod odůvodnění) nizozemský stát připustil, že pokud by nezasáhl, stáhla by společnost Fortis SA/NV dolů i společnost FBN. Bez opatření státní podpory by byla společnost FBN nadále vystavena závazkům společnosti Fortis SA/NV, která byla na pokraji úpadku, a to by bylo značně na překážku činnostem společnosti FBN. Vyčleněním svých činností ze společnosti Fortis SA/NV byla společnost FBN schopna zamezit do značné míry problémům a nákladům, jež jsou obvyklé u (finanční) společnosti v potížích (např. vyšší náklady financování, horší platební podmínky ze strany dodavatelů a protistran, vyšší mzdové náklady k udržení zaměstnanců, omezení činnosti a snížení rizikově vážených aktiv k zachování kapitálu) (99). Ačkoliv společnost ABN AMRO N zůstala na provozní úrovni samostatnou společností, nizozemský stát se obával kontaminace vyplývající ze skutečnosti, že by si trhy mohly společnost ABN AMRO N spojovat s bývalým vlastníkem, společností Fortis SA/NV.
(227)
Opatření Y1 (důležitá součást integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008) poskytlo velkou výhodu i společnosti FBN, zejména vzhledem k rozsahu transakce a tehdejším převládajícím tržním podmínkám.
(228)
Vysoká likvidní facilita ve výši 45 miliard EUR (100) byla poskytnuta v době, kdy byly velkoobchodní trhy prakticky uzavřené, zejména s ohledem na velké částky a společnosti s poměrně vysokým poměrem úvěrů k vkladům, jak tomu bylo v případě společnosti FBN. Skutečnost, že by takováto vysoká částka likvidity nebyla na trhu snadno dostupná, potvrzuje i to, že společnost FBN potřebovala několik čtvrtletí na to, aby krátkodobou likvidní facilitu nahradila jinými zdroji financování. Společnost FBN nakonec splatila veškeré krátkodobé financování poskytnuté nizozemským státem v červnu 2009, devět měsíců po poskytnutí podpory v podobě likvidity. Refinancování se uskutečnilo částečně prostřednictvím emise dluhopisů se státní zárukou (101).
(229)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření Y1 představuje státní podporu, jelikož společnosti FBN poskytlo výhodu v podobě financování, které by za převládajících tržních podmínek v té době nebylo dostupné na trhu.
(230)
Co se týká opatření Y2, novace dlouhodobých úvěrů poskytnutých společností Fortis Bank SA/NV, Komise se domnívá, že toto opatření poskytuje společnosti FBN selektivní výhodu. Z informací předložených nizozemským státem vyplývá, že společnost Fortis Bank SA/NV měla v případě změny vlastnictví na úrovni společnosti FBN nárok na okamžité splacení dlouhodobých půjček s pevnou úrokovou sazbou (v nominální hodnotě ve výši 7,9 miliardy EUR). Díky opatření Y2 nemusela společnost FBN hledat nové financování na trhu, aby mohla tyto dlouhodobé půjčky splatit. Měla i nadále prospěch z existujících půjček s úrokovými sazbami platnými v době před krizí.
(231)
Tím, že nizozemský stát souhlasil s novací, poskytl společnosti FBN dlouhodobou půjčku s úrokovými sazbami platnými v době před krizí. Investor v tržním hospodářství by tyto půjčky neposkytl s úrokovými sazbami platnými v době před krizí, nýbrž by vyjednal úrokové sazby, jež by lépe odrážely převládající tržní podmínky v té době, zejména vzhledem k tomu, že se jednalo o půjčky ve značné výši.
(232)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření Y2 představuje státní podporu pro společnost FBN, jelikož této společnosti poskytlo selektivní výhodu v podobě půjčky s úrokovými sazbami platnými v době před krizí. Nizozemský stát se nepokusil uvést u splatných půjček úrokové sazby do souladu s úrokovými sazbami platnými v době po skončení krize, nejednal tudíž jako investor v tržním hospodářství.
(233)
Komise obdržela dostatečné informace, aby mohla vyvodit závěr, že společnost ABN AMRO N neobdržela prostřednictvím opatření Y1 a Y2 žádné finanční prostředky. Neměla proto z těchto opatření žádný prospěch.
(234)
Integrované transakce ze dne 3. října 2008 proto nejsou v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství a poskytly společnosti FBN selektivní výhodu. Tato opatření umožnila společnosti FBN setrvat na trhu a dále vykonávat své činnosti, aniž by ji zatěžovaly problémy její mateřské společnosti. Společnost FBN obdržela rovněž velmi vysokou částku podpory financování, která by nebyla na trhu dostupná v tak krátkém čase. Opatření Y1 a Y2 proto představují státní podporu, zatímco (jak je uvedeno v 32. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009) opatření X jako takové nepředstavuje státní podporu pro společnost FBN, nýbrž je součástí širší transakce (oddělení společnosti FBN od Fortis Bank SA/NV), která zahrnovala státní podporu společnosti FBN.
6.1.2 Použitelnost zásady investora v tržním hospodářství na opatření, která byla provedena po poskytnutí počáteční pomoci dne 3. října 2008
(235)
Nizozemský stát přijal ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N velký počet opatření, jež byla rozložena v období přibližně 18 měsíců. Nizozemský stát uvedl, že by se přezkoumání zásady investora v tržním hospodářství mělo použít na každé z těchto opatření zvlášť (a zejména na opatření B4 a B5 související se spojením). Na základě časové posloupnosti opatření (I), společného účelu opatření (II) a situace společností v době provedení každého opatření (III) však Komise vyvozuje názor, že tato opatření nebyla dostatečně odlišená, aby mohla být s ohledem na zásadu investora v tržním hospodářství posouzena samostatně. Komise má za to, že všechna opatření byla součástí jednoho zdlouhavého procesu restrukturalizace (102), (103).
(236)
Časová posloupnost opatření (I), která byla popsána dříve v oddíle 2.1 a v oddíle 2.4 tohoto rozhodnutí, prokazuje, že všechna opatření spolu vzájemně souvisí a byla přijata v krátkém čase.
(237)
Opatření v souvislosti se spojením jsou mimoto jednoznačně spojená s předchozími zásahy. Když nizozemský stát dne 21. listopadu 2008 (o něco málo více než šest týdnů po záchranném zásahu dne 3. října 2008) rozhodl o spojení společností FBN a ABN AMRO N, mohl tak učinit jen proto, že tyto dvě společnosti právě zachránil před úpadkem. Jinými slovy, ve srovnávacím scénáři bez zásahu ze dne 3. října 2008 by provedení spojení nebylo možné, jelikož by tyto dvě společnosti již neexistovaly, nebo by existovaly v podstatně omezené podobě, která by vedla k mnohem menšímu a méně přitažlivému subjektu vzniklému spojením, což nizozemský stát připouští rovněž v plánu restrukturalizace z prosince 2009 (viz 78. bod odůvodnění).
(238)
Všechna opatření měla společný cíl (II), a to plně obnovit životaschopnost společností FBN a ABN AMRO N. Ihned po provedení integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008 bylo zřejmé, že nizozemský stát situaci pouze stabilizoval, přičemž důležité provozní problémy dosud čekají na vyřešení, zejména kvůli oddělení jednotlivých subjektů od bývalé mateřské společnosti.
(239)
Spojení bylo mimoto opatřením, které bylo zapotřebí k dosažení společného cíle, a to úplného obnovení životaschopnosti. Finanční situace samostatné společnosti FBN byla slabá, jelikož tato společnost měla poměrně malou retailovou franšízu a závisela do značné míry na velkém mezibankovním financování (104). Společnost ABN AMRO N přišla o důležité kompetence s ohledem na některé produkty a velkou část své mezinárodní sítě. Obě společnosti se potýkaly s provozními problémy souvisejícími například s informačními technologiemi, daněmi a řízením rizik a nebylo rovněž jisté, zda mají ve všech oblastech činnosti, v nichž působily, dostatečný rozsah. Nizozemský stát zvážil řadu alternativ a rychle rozhodl, že spojení a dodatečné navýšení kapitálu je nejlepším způsobem, jak plně obnovit životaschopnost. Ve scénáři založeném na spojení kompenzovaly činnosti ABN AMRO N s vysokými vklady v oblasti retailového bankovnictví slabou finanční situaci společnosti FBN, zatímco společnost FBN mohla společnosti ABN AMRO N zajistit větší velikost a poskytnout mezinárodní pobočky. Subjekt vzniklý spojením měl mimoto lepší postavení při řešení praktických problémů a mohl využít rovněž dodatečných úspor z rozsahu. Spojení zamezilo nutnosti přeorganizovat každý subjekt zvlášť.
(240)
Pokud jde o situaci společností v době provedení každého opatření (III), Komise podotýká, že životaschopnost společností byla plně obnovena až po provedení všech opatření. Společnosti nebyly životaschopné v přechodné fázi, například ke dni 21. listopadu 2008, kdy bylo rozhodnuto o spojení. V této souvislosti Komise zdůrazňuje, že na konci prosince 2008, a tudíž po přijetí rozhodnutí o spojení, hrozilo, že společnost FBN nebude splňovat minimální kapitálové požadavky DNB, jelikož s ohledem na společnost ABN AMRO N musela provést odpis. Společnost ABN AMRO N byla v účetnictví společnosti FBN dosud vykazována s oceněním, které po ocenění použitém v opatření X již nebylo reálné (105), a proto byl nevyhnutelný odpis. Aby se vyřešily problémy společnosti FBN s kapitálem, získal nizozemský stát společnost ABN AMRO N od společnosti FBN za částku ve výši 6,5 miliardy EUR a koncem roku 2009 přijal další nápravná opatření spočívající v přeměně kapitálu Tier 2 na kapitál Tier 1 (viz 121. bod odůvodnění a poznámka pod čarou č. 52 tohoto rozhodnutí). Prohlášení nizozemského státu, […] a […] potvrzují, že i po uskutečnění integrovaných transakcí dne 3. října 2008 se společnosti FBN a ABN AMRO N i nadále potýkaly se značnými problémy ohledně životaschopnosti (106).
(241)
Komise rovněž podotýká, že nizozemský stát předložil plnohodnotný plán restrukturalizace až poté, co bylo rozhodnuto o opatřeních, což naznačuje, že k úplnému obnovení životaschopnosti došlo až po tomto rozhodnutí. V průběhu řízení Komise opakovaně žádala o předložení podrobného plánu restrukturalizace (viz například 137. bod odůvodnění), který byl nezbytný pro posouzení, zda byla plně obnovena životaschopnost společnosti, která obdržela podporu.
(242)
Dne 4. prosince 2009 předložil nizozemský stát plán restrukturalizace z prosince 2009, v tomto prvním plánu však dosud chyběly důležité údaje uvedené ve sdělení o restrukturalizaci, jako jsou finanční výhledy pro pesimistický scénář. Potřebné doplňkové informace byly obdrženy dne 23. března 2010. Nizozemský stát na předchozí žádosti Komise o předložení plánu restrukturalizace odpověděl, že při restrukturalizaci společností FBN a ABN AMRO N hrálo zásadní úlohu spojení těchto společností. Podle něj potřebovalo dočasné vedení skupiny ABN AMRO na vypracování plánu určitý čas a před dokončením spojení nemohlo mít úplnou představu o budoucí podobě skupiny.
6.1.3 Existence výhody a závěr ohledně existence podpory u opatření provedených po integrovaných transakcích ze dne 3. října 2008
(243)
Opatření Z bylo nezbytné, aby se zamezilo poklesu podílů kapitálu společnosti FBN pod minimální kapitálové požadavky stanovené v právních předpisech.
(244)
Problém společnosti FBN s kapitálem byl zapříčiněn vysokým oceněním společnosti ABN AMRO N v jejím účetnictví. Simulace ve zprávě o hloubkové kontrole vyhotovené […] prokazují, že snížení účetní hodnoty společnosti ABN AMRO N na 6,5 miliardy EUR by ve společnosti FBN vedlo k podílu kapitálu Tier 1 ve výši 3,8 % a celkovému kapitálovému poměru ve výši 7,6 % (107). Jinými slovy, hrozilo, že společnost FBN nedodrží minimální požadavky stanovené v právních předpisech, podle nichž musel minimální celkový kapitálový poměr činit 8 % (s nejvýše jednou polovinou kapitálu Tier 2). Podle zprávy […] zvýšil prodej společnosti ABN AMRO N nizozemskému státu za cenu ve výši 6,5 miliardy EUR podíl kapitálu Tier 1 a celkový kapitálový poměr ve společnosti FBN na 7,8 %, resp. 15,7 %, čímž se vyřešil problém společnosti FBN s kapitálem a společnosti to umožnilo setrvat na trhu.
(245)
Opatření poskytlo společnosti FBN výhodu v podobě kapitálu, který by nemohla získat na trzích. Společnost nemohla k (částečnému) vyřešení problému využít interně vytvořené základní zisky, mj. proto, že v roce 2008 utrpěla v souvislosti s Madoffovým podvodem ztráty ve výši 922 milionů EUR. Jelikož společnosti FBN hrozilo, že nesplní minimální kapitálové požadavky, umožnilo toto opatření společnosti dodržet požadavky stanovené v právních předpisech a pokračovat v činnosti.
(246)
Komise dospěla k závěru, že se nákup společnosti ABN AMRO N nizozemským státem neuskutečnil za tržních podmínek, a to z níže uvedených důvodů.
(247)
Investor v tržním hospodářství (108) zajímající se o nabytí společnosti ABN AMRO N v prosinci 2008 by použil tržní cenu s přihlédnutím k tržním podmínkám v té době. Ve zprávě […] měl nizozemský stát k dispozici dvě ocenění: ocenění „v průběhu hospodářského cyklu“ ve výši [5 - 9] miliard EUR, které předpokládalo normalizaci trhů, a ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“ ve výši [4 - 6,5] miliard EUR, jež bylo založeno na tržních podmínkách v prvních dnech října roku 2008 (109). Investor v tržním hospodářství by jako výchozí bod použil ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“.
(248)
Každopádně by bylo nutné ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“ upravit, aby se zohlednilo zhoršení tržních podmínek mezi dnem 3. října 2008 (tj. datem vydání zprávy […] o ocenění) a skutečným dnem, kdy bylo nizozemským státem rozhodnuto o získání společnosti ABN AMRO N. V tomto období klesl index Euro Stoxx 50 o 22,2 % a index Euro Stoxx Banks o 45,3 %.
(249)
Tvrzení nizozemského státu, že úprava nebyla vzhledem ke konzervativnímu rizikovému profilu společnosti ABN AMRO N (tj. žádná toxická aktiva, dobrá finanční situace atd.) nutná, nelze uznat. Pokles trhu byl rozsáhlý, a to zejména v případě akcií bank, což naznačovalo, že nebyl až tolik spojen se zvláštnostmi akcií, nýbrž spíše se zhoršujícími se hospodářskými a finančními tržními podmínkami a s tím spojeným zvýšením požadovaných rizikových prémií. Vzhledem k této situaci je nezbytné upravit ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“ ze dne 3. října 2008 směrem dolů, aby byl získán přiměřený odhad hodnoty společnosti ABN AMRO N ke dni 14. prosince 2008. Použití zaznamenaného procentního poklesu u indexů Euro Stoxx 50 a Euro Stoxx Banks (22,2 % a 45,3 %) vede k rozpětí tržní ceny v prosinci 2008 od [2,2 - 3,6] miliardy EUR do [3,1 - 5,1] miliardy EUR (tj. [4 - 6,5] miliardy EUR po snížení o 22,2 % a 45,3 %) (110).
(250)
Komise může uznat, že (jak tvrdí nizozemské orgány) je nutno provést úpravu s cílem zohlednit skutečnost, že nizozemský stát nezaplatil za transakci hotově. V důsledku opatření Y2 vlastnil nizozemský stát dluhopisy emitované společností FBN a poté za společnost ABN AMRO N zaplatil společnosti FBN tím, že upustil od vymáhání tohoto dluhu v nominální hodnotě ve výši 6,5 miliardy EUR. Jelikož se s dluhopisy vydanými ostatními bankami v této době obchodovalo za cenu nižší, než byla jejich nominální hodnota, může Komise uznat, že hodnota dluhových nástrojů, od jejichž vymáhání nizozemský stát upustil, byla nižší než jejich nominální hodnota. Podle dostupných informací o trhu může Komise uznat úpravu ve výši [10 - 30] %, tj. [0,65 - 1,95] miliardy EUR. To znamená, že skutečná cena transakce činila [4,55 - 5,85] miliardy EUR (6,5 miliardy EUR minus [0,65 - 1,95] miliardy EUR) místo 6,5 miliardy EUR (111).
(251)
Výši podpory obsažené v opatření Z pak představuje rozdíl mezi zaplacenou cenou a tržní hodnotou společnosti ABN AMRO N. Tento rozdíl je v rozmezí od [0 - 2,75] miliardy EUR ([4,55 - 5,85] miliardy EUR minus [3,1 - 5,1] miliardy EUR) do [0,95 - 3,65] miliardy EUR ([4,55 - 5,85] miliardy EUR minus [2,2 - 3,6] miliardy EUR).
(252)
Komise nevidí žádný důvod pro tvrzení nizozemského státu, že jeho ocenění ve výši 6,5 miliardy EUR bylo přesvědčivě doloženo schválením ostatními členy konsorcia a zprávou […]. Zaplacení příliš vysoké ceny za společnost ABN AMRO N nemělo na ostatní členy konsorcia žádný vliv, což znamená, že schválení prodeje z jejich strany neznamenalo schválení samotného ocenění. Není k dispozici rovněž žádný údaj o tom, že by členové konsorcia sami provedli nové ocenění. Rovněž dopis […] nepodporuje tvrzení nizozemského státu. Společnost […] pouze ověřila metodiku a postup a příslušnou stručnou zprávu nelze pokládat za věrohodné ocenění. Ve zprávě […] byla jako základ použita cena, kterou nizozemský stát zaplatil za společnosti FBN a ABN AMRO N dne 3. října 2008. Jak bylo objasněno výše, transakce ze dne 3. října 2008 není tržní transakcí. K odvození tržní ceny nelze použít transakci, která obsahuje podporu.
(253)
Ani zpráva odborníků pracujících pro akcionáře společnosti Fortis SA/NV nepodporuje hypotézu, že nizozemský stát nezaplatil příliš vysokou cenu. Zpráva je pouze druhotnou analýzou ocenění a metod oceňování, které byly v tomto procesu použity, a nepředstavuje nové ocenění. Zprávu je mimoto nutno posoudit v tomto kontextu. Akcionáři společnosti Fortis SA/NV měli obavy, že za aktiva, která získal nizozemský stát, obdrželi příliš nízkou cenu, a zpráva se zabývá především tímto tvrzením, tj. že nizozemský stát zaplatil příliš nízkou cenu. Je nutno rovněž zmínit, že odstavce, na něž odkazuje nizozemský stát, neříkají nic o samotné společnosti ABN AMRO N, nýbrž se vztahují na celý soubor aktiv, která získal nizozemský stát.
(254)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření Z je opatřením státní podpory ve prospěch společnosti FBN, jelikož jí poskytlo kapitál, který této společnosti umožnil setrvat na trhu. Zjištěná výše podpory je v rozmezí od [0-2,75] miliardy EUR do [0,95 - 3,65] miliardy EUR.
(255)
Komise dospěla k závěru, že za pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z odpovídal nizozemský stát, a nikoli společnost ABN AMRO N. Ode dne 3. října 2008 byl nizozemský stát vázán podmínkami dohody akcionářů konsorcia. Byl proto povinen provést rozdělení společnosti ABN AMRO Holding za podmínek popsaných ve zmíněné dohodě. Jelikož orgán finančního dohledu povolil zahájení procesu rozdělení teprve po vyřešení problému společnosti ABN AMRO Z s kapitálem, neměl nizozemský stát a ostatní členové konsorcia jinou možnost, než pokrýt nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z.
(256)
Společnost ABN AMRO N jednala při poskytnutí potřebného kapitálu společnosti ABN AMRO Z, která neměla žádné provozní činnosti, pouze jako zprostředkovatel.
(257)
Komise nenalezla žádné důkazy o nepřímé podpoře poskytnuté společnosti ABN AMRO N. Vysvětlení, které poskytl nizozemský stát, potvrdilo, že se všechny významné finanční transakce mezi společnostmi ABN AMRO Z a ABN AMRO N uskutečnily za tržních podmínek, nebo k nim došlo před zásahem státu dne 3. října 2008.
(258)
Jak je uvedeno v 110. bodě odůvodnění, nástroj k snížení kapitálových požadavků byl zaveden po oddělení společnosti ABN AMRO II od ABN AMRO Bank za účelem pokrytí obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR a nákladů na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR, zatímco hotovost pocházející z povinně převoditelných cenných papírů byla vložena do společnosti ABN AMRO Z. Ode dne oddělení společnosti ABN AMRO II od ABN AMRO Bank (tj. 6. února 2010) (do skončení platnosti nástroje k snížení kapitálových požadavků v říjnu 2010) představoval zmíněný nástroj státní podporu pro společnost ABN AMRO II, zatímco částka výnosů z povinně převoditelných cenných papírů ve výši 1,7 miliardy EUR, která byla převedena na společnost ABN AMRO Z, přestala být k témuž dni podporou pro společnosti ABN AMRO N/ABN AMRO II. Tyto změny proto nemění výši podpory, nýbrž pouze nástroje, jejichž prostřednictvím byla podpora poskytnuta, a dobu trvání. Tato změna formy nenastoluje žádné otázky, jež by bylo nutno posoudit ve zbývající části tohoto rozhodnutí.
(259)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření A nepředstavuje státní podporu. Podle dohody akcionářů konsorcia bylo smluvní povinností nizozemského státu jakožto nástupce společnosti Fortis SA/NV vyřešit nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z. Opatření proto neposkytuje společnosti ABN AMRO N selektivní výhodu ani ji neosvobozuje od nákladů, které by musela normálně hradit.
(260)
Jelikož nástroj k snížení kapitálových požadavků nepostačoval k pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z, musel nizozemský stát vložit další kapitál prostřednictvím povinně převoditelných cenných papírů. Zdůvodnění uvedené s ohledem na opatření A se vztahuje rovněž na opatření B1.
(261)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření B1 nepředstavuje státní podporu, jelikož financování nedostatečného kapitálu společnosti ABN AMRO Z bylo podle dohody akcionářů konsorcia povinností nizozemského státu a neposkytlo společnosti ABN AMRO N selektivní výhodu.
(262)
Celá částka ve výši 1,08 miliardy EUR (tj. opatření B2 a B3 společně) zahrnuje obecné náklady na rozdělení ve výši 480 milionů EUR, náklady ve výši 90 milionů EUR spojené se zřízením oddělení peněžního trhu a vytvoření obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR. Je nutné rozlišovat mezi obezřetnostním rozpětím ve výši 500 milionů EUR a ostatními náklady na rozdělení ve výši 580 milionů EUR.
(263)
Co se týká ostatních nákladů na rozdělení, Komise uznává, že dohoda akcionářů konsorcia ukládala nizozemskému státu povinnost provést rozdělení společnosti ABN AMRO Holding na tři samostatné části podle pokynů uvedených v dohodě. Jinými slovy, náklady na rozdělení byly důsledkem smluvních povinností nizozemského státu jakožto nástupce společnosti Fortis SA/NV. Společnost ABN AMRO N neměla v důsledku tohoto opatření na čistém základě lepší kapitálovou pozici, jelikož nizozemský stát vložil kapitál, který byl ihned spotřebován na náklady na rozdělení.
(264)
Toto odůvodnění však neplatí pro obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR, jelikož stát neměl smluvní povinnost je poskytnout. Pokud by nizozemský stát neposkytl tuto pomoc, nacházela by se společnost ABN AMRO N v horší finanční situaci a musela by například snížit svá rizikově vážená aktiva, aby uvolnila kapitál. Jinými slovy, obezřetnostní rozpětí představuje selektivní výhodu, která zlepšila soutěžní postavení společnosti ABN AMRO N v porovnání se scénářem, podle něhož by toto opatření nebylo provedeno.
(265)
Vyvozuje se proto závěr, že zatímco obecné náklady na rozdělení nepředstavují státní podporu, obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR (tj. část opatření B3) ano. Toto obezřetnostní rozpětí poskytlo společnosti ABN AMRO N dodatečný kapitál a představuje selektivní výhodu.
(266)
Komise podotýká, že po získání společností FBN a ABN AMRO N nizozemským státem neexistovala žádná smluvní nebo ekonomická povinnost tyto dvě společnosti spojit. Divize správy majetku ve společnosti ABN AMRO N byla začleněna do společnosti Fortis Bank SA/NV, tato divize však není pro banky naprosto nezbytnou činností, jelikož mnoho ostatních bank pořizuje produkty v oblasti správy majetku od specializovaných externích poskytovatelů. Nizozemský stát sám dne 21. listopadu 2008 rozhodl o spojení společností ABN AMRO N a FBN. Tuto možnost upřednostnil před ostatními alternativami restrukturalizace, jako je samostatná strategie pro obě banky, rychlý prodej jedné či obou společností nebo rychlý prodej významných dceřiných společností.
(267)
Společnosti FBN a ABN AMRO N nebyly s to uhradit počáteční náklady na integraci vyplývající ze spojení samy. Komise podotýká, že nizozemský stát hájil na veřejnosti spojení tím, že „obě banky jsou silnější společně než samostatně“ (112). Spojení mělo vést k významným výhodám v podobě synergií (v odhadované výši 1,1 miliardy EUR před zdaněním ročně) a silnějšímu soutěžnímu postavení (např. vyšší podíly na trhu, lepší finanční základna atd.).
(268)
K získání přínosů plynoucích ze spojení musely společnosti FBN a ABN AMRO N uhradit různé náklady (konkrétně náklady spojené s nápravným opatřením v souvislosti se spojením, náklady na integraci). Nizozemský stát tyto náklady uhradil prostřednictvím rekapitalizace (v době, kdy byl kapitál dosud obtížně dostupný), zatímco společnosti FBN a ABN AMRO N získaly všechny výhody. To proto poskytuje společnostem FBN a ABN AMRO N jednoznačnou výhodu.
(269)
Podle nizozemského státu vedlo spojení ke kladné čisté současné hodnotě (113). Jak však již bylo podrobně rozvedeno v 235. až 242. bodě odůvodnění, opatření B4 a B5 souvisela s ostatními opatřeními státní podpory a byla součástí širšího plánu restrukturalizace, takže se zásada investora v tržním hospodářství nepoužije.
(270)
Vyvozuje se proto závěr, že opatření B4 a B5 představují státní podporu ve výši 300 milionů EUR resp. 1,2 miliardy EUR. Tato opatření poskytla společnostem FBN a ABN AMRO N selektivní výhodu tím, že jim poskytla kapitál.
(271)
Opatření C poskytuje společnosti FBN kapitál, který jí umožnil splnit minimální regulační požadavky orgánu finančního dohledu. Pokud by nizozemský stát nepřeměnil její kapitál Tier 2 na kapitál Tier I, musela by společnost FBN ukončit svou činnost, nebo by musela hledat alternativní řešení, jako je snížení rizikově vážených aktiv k uvolnění kapitálu Tier 1. Díky tomuto opatření měla společnost FBN nakonec k dispozici více kapitálu a silnější soutěžní postavení než v případě scénáře „bez podpory“.
(272)
Nizozemský stát přeměnil dluhové nástroje Tier 2 v nominální hodnotě ve výši 1,35 miliardy EUR na kapitál Tier 1 ve stejné výši. Tato přeměna vede ke stejným peněžním tokům jako scénář, podle něhož by společnost FBN odkoupila nástroje Tier 2 ve vlastnictví státu za nominální hodnotu, načež by následovalo navýšení kapitálu o stejnou částku. Analogicky s 250. bodem odůvodnění může Komise uznat, že tržní hodnota dluhových nástrojů, od jejichž vymáhání nizozemský stát upustil, byla nižší než jejich nominální hodnota. S přihlédnutím k snížení hodnoty podobných nástrojů rovnocenných bank je snížení hodnoty ve výši [135 - 405] milionů EUR (tj. o [10 - 30] %) odůvodněné. Jinými slovy, nepřímým odkupem nástrojů v nominální hodnotě by společnost FBN nepřímo zaplatila nizozemskému státu částku zbytečně vyšší o [135 - 405] milionů EUR. Výše podpory proto činí [0,945 - 1,215] miliardy EUR, nikoli 1,35 miliardy EUR.
(273)
Tvrzení nizozemského státu, že opatření je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, nelze přijmout. Opatření bylo provedeno společně s jinými opatřeními, jež obsahovala státní podporu, jak je objasněno v 235. až 242. bodě odůvodnění, takže se zásada investora v tržním hospodářství nepoužije.
(274)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření C představuje státní podporu ve výši [0,945 - 1,215] miliardy EUR, jelikož poskytuje společnosti FBN výhodu v podobě dodatečného kapitálu.
(275)
Co se týká plateb pro ostatní členy konsorcia, Komise vyvodila závěr, že platby byly skutečně součástí povinností souvisejících s dohodou akcionářů konsorcia. Členové konsorcia předvídali, že se během procesu rozdělování objeví některé neočekávané záležitosti, a dohoda akcionářů konsorcia popisuje postupy, jež se použijí k vyřešení těchto záležitostí. Komise nenalezla žádné důkazy, že by platby nizozemského státu pro ostatní členy konsorcia vedly k dodatečnému převodu čistých aktiv na společnost ABN AMRO N či k jiné výhodě poskytnuté této společnosti.
(276)
Vyvozuje se proto závěr, že opatření D nepředstavuje státní podporu, jelikož toto opatření představovalo podle dohody akcionářů konsorcia povinnost státu, a nikoli povinnost společnosti ABN AMRO N. Opatření neposkytlo společnosti ABN AMRO N žádnou selektivní výhodu.
(277)
Komise dospěla k závěru, že křížové závazky souvisely do značné míry se zvláštní situací s ohledem na oddělení společnosti ABN AMRO N od mateřské společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV). Podle nizozemského práva obchodních společností je Deutsche Bank jakožto kupec New HBU i nadále odpovědná za dluhy společnosti ABN AMRO Bank, pokud by tato neplnila své povinnosti. Deutsche Bank proto chtěla být odškodněna za riziko, které podstupuje s ohledem na společnost ABN AMRO Bank. Pokud by společnost ABN AMRO N nebyla oddělena od ABN AMRO Bank, tyto křížové závazky mezi New HBU a ABN AMRO Bank by neexistovaly. Nizozemský stát proto poskytl záruku za křížové závazky, které existují výhradně v důsledku oddělení společnosti ABN AMRO N. Nizozemský stát neposkytl záruku za křížový závazek mezi New HBU a společností ABN AMRO N.
(278)
Vyvozuje se proto závěr, že lze uznat, že opatření E nepředstavuje státní podporu, jelikož oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank bylo podle dohody akcionářů konsorcia povinností nizozemského státu.
6.1.4 Vyčíslení státní podpory
(279)
Skupina ABN AMRO (nebo společnosti FBN a ABN AMRO N před spojením) měla prospěch z podpory na rekapitalizaci, která je v rozmezí od 4,2 miliardy EUR do 5,45 miliardy EUR. Tato částka představuje 2,75 % - 3,5 % rizikově vážených aktiv skupiny ABN AMRO.
(280)
Komise podotýká, že společnost FBN měla prospěch rovněž z vysoké částky podpory likvidity, a to v relativním i absolutním vyjádření.
Tabulka č. 5
Státní podpora: Souhrnná tabulka podpory na rekapitalizaci a podpory likvidity
Podpora na rekapitalizaci
(všechny údaje v miliardách EUR)
Minimální státní podpora
Maximální státní podpora
Rizikově vážená aktiva subjektu vzniklého spojením FBN-ABN AMRO N
Min. % rizikově vážených aktiv
Max. % rizikově vážených aktiv
Opatření Z: nizozemský stát získává AA od FBN
[0 - 2,75]
[0,95 - 3,65]
162,6 (114)
[0 - 1,7] %
[0,6 - 2,25] %
Opatření B3: náklady na rozdělení (obezřetnostní rozpětí)
0,5
0,5
149,5 (115)
0,33 %
0,33 %
Opatření B4: nedostatek kapitálu v souvislosti s prodejem HBU
0,3
0,3
149,5
0,20 %
0,20 %
Opatření B5: náklady na integraci
1,2
1,2
149,5
0,80 %
0,80 %
Opatření C: přeměna kapitálu Tier 2 na Tier 1
[0,945 - 1,215]
[0,945 - 1,215]
149,5
[0,63 - 0,82] %
[0,63 - 0,82] %
Podpora na restrukturalizaci celkem
4,2
5,45
2,75 %
3,5 %
Podpora financování/likvidity
Opatření Y1: krátkodobá likvidní facilita
45
Opatření Y2: dlouhodobé úvěry
7,9
Emise nových dluhových nástrojů se zárukou v rámci nizozemského systému záruk
18,8
Celková podpora financování/likvidity
71,7 (tj. 52,9 po opravě s ohledem na dvojí započtení) (116)
6.2 Slučitelnost jednotlivých opatření podpory
(281)
Podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy může Komise prohlásit podpory za slučitelné s vnitřním trhem, mají-li „napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“. Pokud jde o nizozemské hospodářství, riziko vážné poruchy potvrdila skutečnost, že Komise několikrát schválila opatření nizozemských orgánů v boji proti finanční krizi, např. systém záruk.
(282)
V této souvislosti je však důležité vyzdvihnout, že Soud prvního stupně zdůraznil, že ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy je nutno uplatňovat restriktivně (117), takže by se hospodářská porucha měla týkat celého členského státu a neměla by mít pouze regionální rozměr. Komise podotýká, že společnosti ABN AMRO N a FBN patří k předním nizozemským bankám s celostátní sítí poboček a v řadě segmentů mají na nizozemském trhu retailového bankovnictví a bankovnictví pro malé a střední podniky přední postavení. V kontextu různých nejistot ohledně překonání světové finanční a hospodářské krize by ukončení činnosti těchto bank vedlo k vážné poruše v nizozemském hospodářství, a proto lze státní podporu nizozemské vlády posoudit podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy.
(283)
Komise uvedla podrobnější údaje o slučitelnosti konkrétních opatření ve svém sdělení o bankovnictví, sdělení o rekapitalizaci a sdělení o znehodnocených aktivech a o požadované restrukturalizaci ve sdělení o restrukturalizaci.
(284)
Jednotlivá opatření je nutno přezkoumat na základě příslušných sdělení Komise. Nástroj k snížení kapitálových požadavků nezahrnuje znehodnocená aktiva a je ve skutečnosti náhradou rekapitalizačního opatření. Obecné zásady uvedené ve sdělení o znehodnocených aktivech by však měly platit i pro nástroj k snížení kapitálových požadavků, aby byl tento nástroj v souladu s vnitřním trhem. V zájmu zachování rovných podmínek musela Komise ověřit, zda nebyl tento nástroj využit k přesunu očekávaných ztrát z portfolia na stát. Opatření A by mělo obsahovat rovněž dostatečné pobídky k odchodu a v případě, že by se ekonomická situace zhoršila, musela by společnost ABN AMRO N převzít určité ztráty prostřednictvím vertikálního podílu na rizicích. Opatření v oblasti likvidity (opatření Y1 a Y2) je nutno posoudit podle sdělení o bankovnictví a rekapitalizační opatření (a zejména opatření Z, B4 a B5 a rovněž obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR, které bylo součástí opatření B3 a C) podle sdělení o rekapitalizaci.
6.2.1 Slučitelnost opatření Y1 a Y2 podle sdělení o bankovnictví
(285)
Aby byla opatření Y1 a Y2 v souladu se sdělením o bankovnictví, měla by být dobře cílená, přiměřená a navržená v takové podobě, aby zamezila neoprávněnému narušení hospodářské soutěže.
(286)
Komise opakuje závěr uvedený v 51. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009, že opatření k přerušení veškerých vazeb mezi společností FBN a její mateřskou společností Fortis SA/NV s omezenou likviditou bylo nezbytné k ochraně společnosti FBN před tehdejšími akutními problémy její mateřské společnosti. Opatření proto lze považovat za dobře cílená na záchranu společnosti FBN.
(287)
Opatření Y1 a Y2 by měla být rovněž přiměřená a neměla by zbytečně narušovat hospodářskou soutěž. V tomto ohledu hodnotí Komise kladně systém stanovování cen vypracovaný nizozemským státem, který měl vytvořit rovné podmínky se systémem záruk (viz 169. bod odůvodnění). Co se týká systémů záruk, Komise soustavně požadovala, aby členské státy účtovaly u záruk delších než tři měsíce (a ne delších než 12 měsíců) prémii ve výši nejméně 50 bazických bodů. Komise zjistila, že nizozemský stát nepožadoval u půjček delších než tři měsíce konzistentně sazbu EURIBOR + 50 bazických bodů. Komise proto může prohlásit opatření Y1 za slučitelné s vnitřním trhem pouze pod podmínkou, že bude provedena opravná platba ve výši 18,2 milionu EUR s cílem zajistit, aby za úvěry se splatností delší než tři měsíce bylo skutečně poskytnuto protiplnění ve výši EURIBOR + 50 bazických bodů. Komise hodnotí kladně, že všechny likvidní facility byly splaceny a ukončeny v červnu 2009.
(288)
Pokud jde o opatření Y2, Komise podotýká, že jelikož nizozemský stát nezměnil úrokovou sazbu a splatnost půjček, měla společnost FBN prospěch z relativně levných půjček, které mohly narušit hospodářskou soutěž. Komise tedy může prohlásit toto opatření za slučitelné se sdělením o bankovnictví pouze v případě, budou-li splněny všechny podmínky stanovené dále v tomto rozhodnutí, a zejména budou-li náležitě provedena opatření, která mají omezit narušení hospodářské soutěže.
6.2.2 Slučitelnost opatření Z, B3 (konkrétně 500 milionů EUR), B4 a B5 a C na základě sdělení o rekapitalizaci
(289)
Komise dospěla k závěru, že dotyčná opatření byla zavedena s cílem vyřešit skutečné potřeby a představovala minimum nezbytné k úplnému obnovení životaschopnosti dotyčných společností.
(290)
Pokud jde o protiplnění, Komise podotýká, že stát již vlastnil veškeré kmenové akcie společnosti FBN (a nepřímo veškeré akcie společnosti ABN AMRO N). Všechna tato opatření byla nevyhnutelná k zachování hodnoty těchto účastí.
(291)
Skupina ABN AMRO docílí v roce 2013 návratnosti vlastního kapitálu ve výši přibližně […] %, což naznačuje, že díky všem státním zásahům byl vytvořen životaschopný a ziskový subjekt.
(292)
Veškerá dostupná ocenění skupiny ABN AMRO značně překračují částku podpory obsažené v opatřeních Z, B3, B4, B5 a C (tj. v rozmezí od 4,2 miliardy EUR do 5,45 miliardy EUR). Stát proto obdrží za podporu, která byla poskytnuta společnostem ABN AMRO N a FBN, odpovídající protiplnění (118).
(293)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem dospěla Komise k závěru, že opatření Z, B3, B4, B5 a C jsou slučitelná se sdělením o rekapitalizaci, budou-li náležitě splněny podmínky stanovené dále v tomto rozhodnutí.
6.2.3 Slučitelnost nástroje k snížení kapitálových požadavků se zásadami stanovenými ve sdělení o znehodnocených aktivech
(294)
Komise uznává, že nástroj k snížení kapitálových požadavků, který zavedl nizozemský stát, se liší od obvyklých opatření týkajících se znehodnocených aktiv, která byla posuzována v jiných případech. Zatímco ostatní opatření týkající se znehodnocených aktiv měla banky zbavit znehodnocených aktiv, portfoliem, které je chráněno nástrojem k snížení kapitálových požadavků, je tradiční nizozemské hypoteční portfolio, u něhož společnost ABN AMRO N ani externí odborníci neočekávají významné zhoršení výkonnosti.
(295)
Komise podotýká, že obvyklá rekapitalizace na úrovni společnosti ABN AMRO N nebyla pro nizozemský stát vhodná, jelikož tato společnost nebyla v příslušném okamžiku samostatným právním subjektem a nizozemský stát nebyl schopen ohraničit její příspěvek ke kapitálu, což by mohlo mít negativní dopady zejména v zátěžových scénářích. Soukromé nástroje k snížení kapitálových požadavků navíc nebyly schůdné vzhledem k rozsahu transakce a složitosti v souvislosti s rozdělením ABN AMRO Bank NV, mateřské společnosti ABN AMRO N a ABN AMRO Z.
(296)
Vzhledem k této zvláštní situaci může Komise uznat, že nástroj k snížení kapitálových požadavků představuje spíše alternativu tradičního navýšení kapitálu než ochranu před toxickými aktivy, a jedná se proto o nezbytné a vhodně zacílené opatření k vyřešení kapitálového problému společnosti ABN AMRO Z.
(297)
Navzdory skutečnosti, že opatření představuje především náhradu rekapitalizace, mělo by být toto opatření v souladu s ostatními režimy na záchranu kapitálu, a tudíž chránit vnitřní trh, jak je objasněno v 284. bodě odůvodnění.
(298)
Komise dospěla k závěru, že nizozemský stát poskytl dostatečné důkazy, aby prokázal, že ocenění bylo takové, že společnost ABN AMRO N nebo její právní nástupce ponesou očekávané ztráty. Údaje o trhu (zejména zprávy o ratingu), historické údaje a nejnovější důkazy od společnosti ABN AMRO N prokazují, že tranše první ztráty ve výši 20 bazických bodů ročně by měla postačovat k pokrytí očekávaných ztrát.
(299)
Protiplnění, které poskytla společnost ABN AMRO N, není nižší, než se požaduje ve sdělení o znehodnocených aktivech a ve sdělení o rekapitalizaci. Protiplnění znamená, že společnost ABN AMRO N zaplatí z kapitálu uvolněného transakcí v důsledku snížení rizikově vážených aktiv 10 %. Tato sazba obstála v porovnání s minimálními sazbami uvedenými v bodě 27 sdělení o rekapitalizaci. Vzhledem k relativně vysokému protiplnění lze mít za to, že vertikální podíl na rizicích ve výši 5 % a mechanismus zpětného získání jsou v souladu s bodem 24 a poznámkou pod čarou č. 15 ve sdělení o znehodnocených aktivech.
(300)
Opatření A obsahuje rovněž dostatečné pobídky k odchodu. Možnost vypovězení popsaná v 107. bodě odůvodnění naznačuje, že pro společnost ABN AMRO N (nebo nyní skupinu ABN AMRO) je snadné opatření ukončit. Ceny jsou mimoto stanoveny tak, že opatření je postupem času dražší. Smluvní podmínky znamenají, že cena nebude upravena, pokud skupina ABN AMRO začne vypočítávat své kapitálové požadavky podle rámce Basilej II. Neexistence úpravy omezí účinek opatření v podobě snížení kapitálových požadavků, přičemž se poplatek za poskytnutí záruky nesníží. Tranše první ztráty je mimoto vypočítána jako procento původní hodnoty portfolia, takže se tranše první ztráty jako procento zbývajícího portfolia (tj. původního portfolia opraveného mimo jiné o splátky) bude postupem času zvyšovat.
(301)
Vzhledem k charakteristikám nástroje k snížení kapitálových požadavků a s ohledem na plán restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010 popsaný v oddíle 2.3 tohoto rozhodnutí se Komise domnívá, že opatření A je slučitelné s obecnými zásadami vztahujícími se na opatření na záchranu znehodnocených aktiv a se zásadami vnitřního trhu, jak byly objasněny v 284. bodě odůvodnění.
(302)
Skutečnost, že nástroj k snížení kapitálových požadavků skupina ABN AMRO brzy po zavedení požadavků rámce Basilej II vypověděla, potvrzuje dodatečně analýzu, která byla provedena v 294. až 301. bodě odůvodnění.
6.3 Posouzení podpory a plánu restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaného plánu restrukturalizace z listopadu 2010 podle sdělení o restrukturalizaci
(303)
Vzhledem k výši a rozsahu podpory (jak bylo popsáno v předchozích odstavcích), a zejména vzhledem ke skutečnosti, že podpora na rekapitalizaci překračuje 2 % rizikově vážených aktiv, se Komise domnívá, že v souladu s bodem 4 sdělení o restrukturalizaci je zapotřebí důkladná restrukturalizace.
6.3.1 Životaschopnost
(304)
Z plánu restrukturalizace by mělo být patrné, že strategie banky je založena na ucelené koncepci, a tento plán by měl prokazovat, že banka obnoví dlouhodobou životaschopnost bez státní podpory.
(305)
Jak již bylo uvedeno v rozhodnutí ze dne 5. února 2010, obchodní modely společností FBN a ABN AMRO N nebyly založeny na přejímání nadměrného rizika a neudržitelných úvěrových praktikách. V důsledku oddělení od svých mateřských skupin byly však oba subjekty zranitelné a v určitých základních oblastech činnosti nedostatečně vybavené. Po oddělení od mateřské společnosti měla společnost ABN AMRO N špatný přístup k větším společnostem, neměla již mezinárodní síť a postrádala řadu kapacit v oblasti produktů a informačních technologií. Společnost FBN byla oddělením od své mateřské společnosti rovněž vážně zasažena a její financování bylo velmi závislé na velkoobchodních trzích. Plán restrukturalizace skupiny ABN AMRO z prosince 2009 (a rovněž aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010) prokazuje, že integrace společností ABN AMRO N a FBN významně omezuje nedostatky jednotlivých subjektů. Spojení společností FBN a ABN AMRO N pomohlo některé tyto problémy zmírnit. Velká franšíza společnosti ABN AMRO N v oblasti retailového a soukromého bankovnictví měla dostatek vkladů, což vytvářelo lepší finanční profil integrované skupiny, společnost FBN vyřešila částečně problém společnosti ABN AMRO N v souvislosti s mezinárodní sítí a obě společnosti dohromady mohly lépe vyřešit například problémy související s informačními technologiemi (nemusely znovu vytvářet samostatně platformu informačních technologií a jiné nástroje podpory).
(306)
Z finančních výhledů vyplývá, že na konci období restrukturalizace by měl být subjekt vzniklý spojením schopen pokrýt své náklady a docílit přiměřené návratnosti vlastního kapitálu ve výši přibližně […] %. I v případě zátěžového scénáře bude společnost i nadále zisková, přičemž její poměry kapitálové přiměřenosti budou vyšší než minimální prahové hodnoty stanovené v právních předpisech. Zdá se proto, že kapitálová rezerva společnosti je (po opakovaných státních zásazích) dostatečně vysoká, aby společnost mohla přestát budoucí nepříznivou situaci, aniž by se musela znovu obrátit na stát.
(307)
Jak prokazují údaje za druhé pololetí roku 2008 a první pololetí roku 2009, aby byla společnost zcela životaschopná, má zásadní význam dosažení dostatečně vysokých čistých úrokových výnosů. Plán restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010 lze proto prohlásit za slučitelné s požadavky na životaschopnost uvedenými ve sdělení o restrukturalizaci pouze pod podmínkou, že skupina ABN AMRO bude usilovat o dosažení aktualizovaných čistých úrokových výnosů, které jsou uvedeny v plánu restrukturalizace z listopadu 2010. Skupina ABN AMRO by měla Komisi pravidelně (alespoň čtvrtletně) informovat o vývoji. Pokud skupina ABN AMRO zjistí rozdíly oproti těmto výhledům, měla by okamžitě přijmout nápravná opatření.
(308)
Plán restrukturalizace by měl obsahovat výhledy s potřebným rozčleněním a restrukturalizace vyžaduje rovněž ukončení činností, jež by ve střednědobém horizontu byly ze strukturálního hlediska nadále ztrátové (119). V 120. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010 vyslovila Komise pochybnosti, zda byly přiměřeně řešeny otázky životaschopnosti divize Prime Fund Solutions, která v roce 2008 vykázala v souvislosti s Madoffovým podvodem významnou ztrátu. Tato záležitost byla vyřešena prodejem divize PFS společnosti Credit Suisse (viz rovněž 74. bod odůvodnění). Podrobné výhledy na úrovni divizí prokazují, že v základním i zátěžovém scénáři přispějí všechny divize kladně k výsledkům. Komise proto může vyvodit závěr, že neexistují žádné další divize, jež by měly ze strukturálního hlediska problémy se ziskovostí, a na základě tohoto závěru usuzuje, že k zlepšení životaschopnosti společnosti nejsou zapotřebí další odprodeje.
6.3.2 Sdílení zátěže/nezbytné minimum
(309)
Plán restrukturalizace by měl jednoznačně prokazovat, že podpora je omezena na nezbytné minimum. Náklady spojené s restrukturalizací by neměl nést pouze stát, nýbrž v maximálním možném rozsahu i ti, kteří do banky investovali. Jinými slovy, banka a držitelé jejího kapitálu by se na restrukturalizaci měli podílet v maximální možné míře svými vlastními zdroji. Podpora na restrukturalizaci by měla být omezena na pokrytí nákladů nezbytných k obnovení životaschopnosti. To znamená, že podniku by neměly být poskytnuty veřejné zdroje, které by mohly být použity k financování činností, jež narušují trh a nesouvisejí s procesem restrukturalizace, jako je například nabytí nových podniků (120).
(310)
Ve sdělení o restrukturalizaci je připomenuto, že zákaz akvizic je nezbytný k tomu, aby byla podpora omezena na nezbytné minimum. V bodě 23 sdělení o restrukturalizaci je výslovně uvedeno, že „podniku by neměly být poskytnuty veřejné zdroje, které by mohly být použity k financování činností, jež narušují trh a nesouvisejí s procesem restrukturalizace. Prostřednictvím státní podpory by například nemělo být financováno nabytí podílů v jiných podnicích nebo nové investice, pokud to pro obnovení životaschopnosti podniku nemá zásadní význam“.
(311)
Ve sdělení o restrukturalizaci je zákaz akvizic spojen rovněž s narušením hospodářské soutěže. V bodech 39 a 40 sdělení je objasněno, že „státní podpora nesmí být použita na úkor konkurentů, kteří podobnou veřejnou podporu nedostávají“, a že by „banky neměly použít státní podporu na akvizice konkurenčních podniků. Tato podmínka by měla platit alespoň po dobu tří let a v závislosti na rozsahu, výši a délce trvání podpory může být zachována až do konce období restrukturalizace“.
(312)
V souladu s bodem 40 sdělení o restrukturalizaci může být podpora prohlášena za slučitelnou pouze pod podmínkou, že skupina ABN AMRO bude po dobu tří let od data vydání tohoto rozhodnutí důsledně dodržovat zákaz akvizic (121). Zákaz akvizic by se měl prodloužit, bude-li nizozemský stát po třech letech vlastnit i nadále více než 50 % skupiny ABN AMRO. Zákaz akvizic by však neměl přesahovat pět let. Zatímco část podpory již byla splacena, některá opatření (zejména opatření Z a C) nemůže banka splatit kvůli formě, v jaké byla poskytnuta (tj. nikoli ve formě hybridního dluhového nástroje). Ukončení státního vlastnictví představuje náhradu za odhad, kdy skončí výhoda plynoucí z podpory.
(313)
Komise podotýká, že plán restrukturalizace z prosince 2009 (doplněný dne 23. března 2010 o pesimistické finanční výhledy) již uváděl, že skupina ABN AMRO se stala životaschopným subjektem, který by měl dosáhnout přiměřené návratnosti vlastního kapitálu a u nějž se očekává dosažení přiměřeného zisku i v případě špatných hospodářských podmínek. Aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010 tuto analýzu potvrdil. Obnovení životaschopnosti nezávisí na akvizicích. Zákaz akvizic proto není v rozporu s obnovením životaschopnosti.
(314)
Komise se domnívá, že podle bodu 26 sdělení o restrukturalizaci je nevyhnutelný zákaz výplaty kupónů z hybridních kapitálových nástrojů a zákaz týkající se koupě hybridních kapitálových nástrojů (122). V kontextu restrukturalizace nejsou opatření, která snižují celkové množství vlastních finančních prostředků, slučitelná s cílem týkajícím se sdílení zátěže a s požadavkem na nezbytné minimum.
(315)
Jak je uvedeno v bodě 26 sdělení o restrukturalizaci, „pokud tyto činnosti nevytváří dostatečné zisky, neměly by banky k výplatě odměn za kapitál (vlastní kapitál a podřízený závazek) používat státní podporu“. Podrobné posouzení plánu restrukturalizace skupiny ABN AMRO z prosince 2009 (a aktualizovaného plánu restrukturalizace z listopadu 2010) Komisi umožňuje vyvodit závěr, že během přibližně dvou let by skupina ABN AMRO měla obnovit svou životaschopnost, jak dokládá přijatelná návratnost vlastního kapitálu ve výši přibližně […] % v roce 2012 resp. 2013. V tomto kontextu se zdá, že dvouletý zákaz výplaty kupónů z hybridních kapitálových nástrojů a zákaz týkající se koupě hybridních kapitálových nástrojů (123) je vhodný k zajištění náležitého sdílení zátěže ze strany držitelů kapitálu společnosti (124). Podporu lze proto prohlásit za slučitelnou pouze pod podmínkou dvouletého zákazu výplaty kupónů z hybridních kapitálových nástrojů a zákazu týkajícího se koupě těchto nástrojů, jak je podrobně popsáno v článku 8 v normativní části rozhodnutí. Tento zákaz týkající se výplaty kupónů a koupě by se měl vztahovat rovněž na držitele prioritních akcií FBNH, aby byly odstraněny pochybnosti Komise, které byly uvedeny v 130. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010.
(316)
V ostatních případech jsou opatření týkající se sdílení zátěže nezbytná rovněž k zajištění toho, že zachráněné banky nesou přiměřenou odpovědnost za důsledky svého chování v minulosti, aby vytvořily vhodné pobídky pro své chování i chování ostatních v budoucnu. Tento faktor je v tomto případě méně důležitý, jelikož problémy společnosti byly do značné míry spojeny s bývalou mateřskou společností Fortis SA/NV (viz oddíl 6.3.3 „Opatření k omezení narušení hospodářské soutěže“). Z hlediska sdílení zátěže lze proto uznat, že nedojde k významným odprodejům kromě prodeje divizí PFS a Intertrust, na něž společně připadalo […] % celkového provozního příjmu a […] % rizikově vážených aktiv.
6.3.3 Opatření k omezení narušení hospodářské soutěže
(317)
Co se týká opatření, která jsou nezbytná k omezení narušení hospodářské soutěže, tento případ vykazuje některé atypické znaky.
(318)
V bodě 28 sdělení o restrukturalizaci je uvedeno, k jakému druhu narušení hospodářské soutěže může dojít, je-li státní podpora poskytnuta s cílem přispět k finanční stabilitě v dobách systémové krize: „V situaci, kdy banky spolu soutěží na základě kvality svých produktů a služeb, pak ty banky, které nakumulují nadměrné riziko nebo se spoléhají na neudržitelné obchodní modely, nakonec v rámci konkurence bankovních produktů a služeb ztratí podíl na trhu a pravděpodobně trh opustí, zatímco jiní, efektivnější soutěžitelé na příslušných trzích expandují nebo na tyto trhy vstoupí. Státní podpora prodlužuje narušení hospodářské soutěže, ke kterým došlo v minulosti v důsledku nadměrného riskování a neudržitelných obchodních modelů, a to tím, že uměle podporuje tržní sílu příjemců podpory. Tak může podpora vytvářet morální hazard pro příjemce podpory a zároveň u subjektů, jež nejsou příjemci podpory, oslabit motivaci k soutěžení, investicím a inovacím.“
(319)
Jak je objasněno v rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008, potíže společností Fortis SA/NV a Fortis Bank SA/NV vyplývaly z nadměrných rizik: i) společnost Fortis Bank SA/NV investovala velkou částku peněz do strukturovaného úvěru a ii) společnost Fortis SA/NV se rozhodla koupit společnost ABN AMRO N za velmi vysokou cenu. Aby bylo možno schválit podporu pro tyto banky, požaduje Komise významné omezení přítomnosti příjemce podpory na trhu. V tomto ohledu Komise podotýká, že se společnost Fortis SA/NV rozdělila na čtyři části: belgická a mezinárodní aktiva v oblasti pojištění jsou dosud součástí kótované společnosti Fortis SA/NV (která se po úpadku společnosti Fortis SA/NV přejmenovala na Ageas); Fortis Bank SA/NV a BGL získala společnost BNP Paribas; nizozemský stát získal společnost FBN (včetně ABN AMRO N) a nizozemský stát převzal rovněž nizozemské činnosti v oblasti pojištění (125). Jinými slovy, společnost Fortis SA/NV byla rozdělena na menší subjekty a samotná společnost Fortis Bank SA/NV se rozdělila na dvě části (126).
(320)
Komise podotýká, že opatření ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N, která jsou posuzována v tomto rozhodnutí, mají zvláštní charakteristiky, které se liší od ostatních případů restrukturalizace, jimiž se musela zabývat během současné krize, včetně případů společností Fortis Bank SA/NV a Fortis SA/NV. V tomto případě společnosti FBN a ABN AMRO N nepotřebovaly státní podporu v prvé řadě proto, že přijaly chybná manažerská rozhodnutí. Potřeba státní podpory nevyplývala například z kumulace nadměrného rizika v jejich investicích či v jejich úvěrové politice, tyto společnosti rovněž neprováděly neudržitelnou cenovou politiku. Problém společností Fortis SA/NV a Fortis Bank SA/NV stejně tak nevyplýval z rizikových úvěrových nebo cenových politik v oblasti retailového bankovnictví, soukromého bankovnictví nebo komerčního bankovnictví, tyto činnosti byly naopak ziskové. Komise se proto domnívá, že podpora poskytnutá společnostem FBN a ABN AMRO N narušuje hospodářskou soutěž podstatně méně než podpora schválená pro finanční instituce, které kumulovaly nadměrné riziko. Komise z těchto důvodů usuzuje, že nejsou nutné další odprodeje.
(321)
Je však třeba zajistit, aby společnosti FBN a ABN AMRO N nevyužily státní podporu k svému růstu na úkor konkurentů, například zavedením neudržitelné cenové politiky nebo nabytím jiných finančních institucí. Pokud by k tomu došlo, podpora by „oslabila u subjektů, jež nejsou příjemci podpory, motivaci k soutěžení, investicím a inovacím“ a mohla by snižovat účinnost „pobídek podporujících přeshraniční aktivity“ tím, že by odrazovala od vstupu na nizozemský trh.
(322)
Státní podporu lze proto prohlásit za slučitelnou pouze tehdy, budou-li zavedena dostatečná opatření, která zajišťují, aby státní podpora nebyla použita na úkor ostatních konkurentů, z nichž někteří neobdrželi podobnou veřejnou podporu. Je nutno zachovat rovné podmínky mezi bankami, které obdržely veřejnou podporu, a bankami, které takovouto podporu neobdržely. Je nutno zamezit rovněž tomu, aby státní podpora oslabila u subjektů, jež nejsou příjemci podpory, motivaci k soutěžení, investicím a inovacím a aby byly vytvořeny překážky pro vstup na trh, které by mohly narušit přeshraniční aktivity.
(323)
Ve sdělení o restrukturalizaci je stanoveno, že povaha a forma takovýchto omezení bude záležet na výši podpory a na podmínkách a okolnostech, za kterých byla podpora udělena, a rovněž na vlastnostech trhu či trhů, na kterých bude banka přijímající podporu působit. Výše podpory je popsána v oddíle 6.1.3 Vyčíslení podpory. Zvláštní podmínky a okolnosti, za kterých byla podpora udělena, byly projednány na začátku tohoto oddílu. Jak je uvedeno v bodě 32 sdělení o restrukturalizaci, důležitá je i velikost a relativní význam banky na trhu nebo trzích. Pokud restrukturalizovaná banka omezila svou přítomnost na trhu, budou s menší pravděpodobností zapotřebí další opatření. Podmínky nezbytné pro to, aby mohla být podpora prohlášena za slučitelnou, souvisí proto zejména s retailovým a soukromým bankovnictvím, jelikož v oblasti komerčního bankovnictví společnost již svou přítomnost významně omezila odprodejem New HBU.
(324)
Podporu lze prohlásit za slučitelnou se sdělením o restrukturalizaci pod podmínkou, že skupina ABN AMRO provede opatření, která jsou popsána v 325. až 329. bodě odůvodnění.
(325)
V oblasti retailového a soukromého bankovnictví lze podporu prohlásit za slučitelnou pod podmínkou, že skupina ABN AMRO nebude u standardních spořicích a hypotečních produktů usilovat o to, aby určovala ceny. V souladu s bodem 44 sdělení o restrukturalizaci by skupina ABN AMRO neměla nabízet cenové podmínky, které jsou pro konkurenty, kteří nejsou příjemcem státní podpory, nedosažitelné.
(326)
Jelikož zákaz určování cen může být méně účinný v segmentech s mnoha nestandardními produkty, jako je soukromé bankovnictví v Nizozemsku, jehož se týkala konkrétní stížnost, je v souladu s bodem 44 sdělení o restrukturalizaci zapotřebí dodatečná podmínka, aby bylo možno podporu prohlásit za slučitelnou. Skupina ABN AMRO musí usilovat o dosažení čistých úrokových výnosů, jež byly Komisi předloženy dne 8. listopadu 2010. Jakmile proto skupina ABN AMRO zjistí, že zaostává za svými výhledy, zejména je-li to zapříčiněno nízkým úrokovým rozpětím, musí přijmout náležitá opatření.
(327)
Jelikož v oblasti soukromého bankovnictví je dodržování a sledování zákazu určování cen obtížné, je nezbytné provést jiná vhodná nápravná opatření s cílem zajistit účinnou hospodářskou soutěž, například opatření podporující vstup na trh, jak je popsáno v bodě 44 sdělení o restrukturalizaci. V této souvislosti je nezbytnou podmínkou pro prohlášení podpory za slučitelnou to, aby skupina ABN AMRO zavedla opatření, které usnadňuje přechod zákazníků k jiným společnostem. Skupina ABN AMRO by měla konkrétně uhradit vlastní správní náklady a náklady na převod a transakce u zákazníků divize Soukromé bankovnictví v Nizozemsku, které jsou přímým důsledkem ukončení vztahů v rámci soukromého bankovnictví a převedení portfolií (127). Toto opatření by mělo platit po dobu dvou po sobě jdoucích měsíců a mělo by být zavedeno co nejdříve, nejpozději však do jednoho roku od data vydání tohoto rozhodnutí. Jakmile začne běžet dvouměsíční lhůta, banka jednoznačným způsobem informuje všechny své zákazníky v oblasti soukromého bankovnictví o nabízené možnosti. Skupina ABN AMRO by měla Komisi předložit rovněž důkazy, že k převodům zákazníků došlo běžným postupem a že se během převodu zákazníků nedošlo k žádným prodlevám.
(328)
Budou-li náležitě provedena opatření k omezení hospodářské soutěže, a zejména zvláštní opatření v oblasti retailového a soukromého bankovnictví, budou rovněž dostatečně vyřešeny záležitosti, na něž upozornil stěžovatel. Při zkoumání těchto záležitostí Komise zjistila, že skupina ABN AMRO stanovila ceny některých produktů dočasně se ztrátou, tato cenová politika však byla uplatňována v situaci omezené likvidity, kdy všechny banky agresivně soutěžily o úspory, přičemž je nutno vzít v úvahu rovněž zvláštní kontext v souvislosti se spuštěním značky MoneYou (o němž bylo rozhodnuto před úpadkem společnosti Fortis SA/NV).
(329)
V bodě 44 sdělení o restrukturalizaci je rovněž uvedeno, že banky nesmí používat státní podporu jako konkurenční výhodu při uvádění svých finančních nabídek na trh. Podmínkou pro prohlášení podpory za slučitelnou proto je, že skupina ABN AMRO nepoužije po dobu tří let státní podporu ve svých marketingových kampaních a sděleních pro investory. Tyto zákazy by se měly prodloužit na dobu pěti let, bude-li nizozemský stát držet nejméně 50 % akcií skupiny ABN AMRO.
(330)
Z hlediska neoprávněného narušení hospodářské soutěže hodnotí Komise kladně odprodeje divizí PFS a Intertrust. Prodej PFS snižuje přitažlivost společnosti pro institucionální zákazníky, zatímco divize Intertrust poskytovala mimo jiné služby, jež by mohly posílit franšízu v oblasti soukromého bankovnictví. Její prodej proto mohl ostatním konkurentům usnadnit zlepšení jejich soutěžního postavení vůči značce ABN AMRO Mees Pierson. Komise se rovněž domnívá, že k omezení narušení hospodářské soutěže přispívá skutečnost, že část podpory byla splacená. Komise hodnotí rovněž příznivě dividendovou politiku, která byla popsána v 75. bodě odůvodnění.
6.3.4 Závěr
(331)
Budou-li náležitě splněny všechny podmínky popsané v oddílech 6.2 a 6.3, poskytuje plán restrukturalizace z prosince 2009, který byl aktualizován plánem restrukturalizace z listopadu 2010, dostatečné důkazy, že byla obnovena dlouhodobá životaschopnost skupiny ABN AMRO. Plán restrukturalizace z prosince 2009, který byl aktualizován plánem restrukturalizace z listopadu 2010, zajišťuje dostatečné sdílení zátěže a obsahuje přiměřená opatření k omezení neoprávněného narušení hospodářské soutěže. Komise proto může plán restrukturalizace z prosince 2009, který byl aktualizován plánem restrukturalizace z listopadu 2010, podmíněně prohlásit za slučitelný se sdělením o restrukturalizaci.
7. ZÁVĚR
Komise konstatuje, že Nizozemsko poskytlo v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy protiprávně státní podporu uvedenou v oddíle 6.1.3 „Vyčíslení podpory“. Tato podpora však může být prohlášena za slučitelnou, budou-li splněny podmínky uvedené v oddílech 6.2 a 6.3, které jsou podrobněji popsány v normativní části tohoto rozhodnutí.
Komise podotýká, že nizozemský stát výjimečně souhlasil s tím, že znění tohoto rozhodnutí obdrží pouze v angličtině,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora, kterou Nizozemsko poskytlo skupině ABN AMRO, je slučitelná s vnitřním trhem s výhradou podmínek stanovených v článcích 3 až 9.
Státní podpora byla poskytnuta takto:
-
podpora na rekapitalizaci v rozmezí od 4,2 miliardy EUR do 5,45 miliardy EUR ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N a
-
podpora likvidity ve výši 71,7 miliardy EUR.
Článek 2
Pro účely tohoto rozhodnutí se:
a)
„skupinou ABN AMRO“ rozumí skupina ABN AMRO a přímé a nepřímé dceřiné společnosti, jejichž je jediným akcionářem, včetně subjektů, v nichž má skupina ABN AMRO výlučnou kontrolu ve smyslu nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků („nařízení o spojování“) (128);
b)
„prvním místem v pořadí“ rozumí nabízení nejatraktivnější ceny;
c)
„retailovými zákazníky“ rozumí všichni zákazníci z řad fyzických osob (na rozdíl od korporátních zákazníků);
d)
„standardními retailovými spořicími a vkladovými produkty“ rozumí všechny standardní retailové spořicí a vkladové produkty, které v kterémkoli okamžiku tvoří nejméně 85 % objemu produktů skupiny ABN AMRO na retailovém trhu spoření a vkladů;
e)
„standardními hypotečními produkty“ rozumí všechny standardní hypoteční produkty, které v kterémkoli okamžiku tvoří nejméně 85 % objemu produktů skupiny ABN AMRO v oblasti hypoték;
f)
„soukromým bankovnictvím v Nizozemsku“ rozumí všichni zákazníci obchodní jednotky Soukromé bankovnictví vyjma zákazníků, kteří patří do obchodní jednotky Mezinárodní soukromé bankovnictví (129).
Článek 3
1. Bez předchozího schválení Komisí nesmí skupina ABN AMRO zaujímat první místo v pořadí s ohledem na standardní retailové spořicí a vkladové produkty pro retailové zákazníky mezi […] finančními institucemi s největším podílem na trhu z hlediska objemu na nizozemském retailovém trhu spoření v některém z těchto segmentů:
-
spořicí účty;
-
termínové vklady na dobu jednoho roku;
-
termínové vklady na dobu dvou let;
-
termínové vklady na dobu tří let;
-
termínové vklady na dobu čtyř let a
-
termínové vklady na dobu pěti let.
Bez ohledu na první pododstavec může skupina ABN AMRO v případě, že tři finanční instituce společně zaujímají první místo v pořadí mezi […] finančními institucemi s největším podílem v segmentu nizozemského retailového trhu spoření a vkladů, přizpůsobit u standardních produktů v příslušném segmentu sazbu těmto třem finančním institucím.
2. Bez předchozího schválení Komisí nesmí skupina ABN AMRO zaujímat první místo v pořadí s ohledem na standardní typ hypoték mezi […] finančními institucemi s největším podílem na nizozemském retailovém hypotečním trhu.
Bez ohledu na první pododstavec může skupina ABN AMRO v případě, že tři finanční instituce společně zaujímají první místo v pořadí mezi […] finančními institucemi s největším podílem na nizozemském retailovém hypotečním trhu, přizpůsobit u příslušného standardního typu hypotéky sazbu těmto třem finančním institucím.
3. Za účelem dodržování odstavců 1 a 2 sleduje skupina ABN AMRO trvale (a nejméně jednou týdně) podmínky, které nabízejí […] jiné finanční instituce s největším podílem z hlediska objemu na příslušných nizozemských trzích spoření, jsou-li tyto podmínky dostupné ve veřejné doméně. Pokud údaje některé z těchto […] jiných finančních institucí nejsou veřejně dostupné, budou nahrazeny údaji dalších největších finančních institucí v pořadí podle podílu na trhu.
Jakmile skupina ABN AMRO zjistí, že u kteréhokoli ze svých produktů nabízí výhodnější cenu, než je cena, kterou může nabízet podle odstavce 1 a odstavce 2 tohoto článku, vyrozumí o tom skupina ABN AMRO neprodleně Komisi. Cenu produktů ihned upraví a úpravu ceny zavede co nejdříve.
Co se týká retailových spořicích a vkladových produktů, skupina ABN AMRO provede úpravu nejpozději do deseti pracovních dnů ode dne, kdy zjistila odchylku od stanovené podmínky. Pokud se však odchylka týká produktů, u nichž lze cenu změnit teprve na konci měsíce, a mezi okamžikem zjištění odchylky a koncem měsíce zbývá méně než deset pracovních dnů, provede skupina ABN AMRO úpravu při první příležitosti od konce následujícího měsíce.
Pokud jde o hypotéky, skupina ABN AMRO upraví svou cenu do deseti pracovních dnů ode dne, k němuž zjistila odchylku od stanovené podmínky, a úprava bude zavedena nejpozději do patnácti pracovních dnů ode dne zjištění odchylky od stanovené podmínky.
4. Podmínka stanovená v odstavcích 1 a 2 platí po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí. Skupina ABN AMRO bude Komisi předkládat čtvrtletně zprávy o dodržování této podmínky, a to nejpozději do dvou týdnů od zveřejnění čtvrtletních finančních výsledků skupiny ABN AMRO.
Článek 4
1. Skupina ABN AMRO se všemožně vynasnaží dosáhnout výhledů (včetně čistých úrokových výnosů), jež byly Komisi předloženy v plánu restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovány v plánu restrukturalizace z listopadu 2010. Výhledů z listopadu 2010 je nutno dosáhnout na konsolidované úrovni skupiny ABN AMRO.
Skupina ABN AMRO bude Komisi předkládat čtvrtletně zprávy s rozčleněním výhledů a skutečných údajů (včetně čistých úrokových výnosů) na úrovni čtyř segmentů vymezených v plánu restrukturalizace z prosince 2009 a v plánu restrukturalizace z listopadu 2010: retailové bankovnictví, soukromé bankovnictví v Nizozemsku, mezinárodní soukromé bankovnictví, komerční a obchodní bankovnictví.
Skupina ABN AMRO může podat Komisi odůvodněnou žádost o revizi výhledů (včetně čistých úrokových výnosů) s cílem zohlednit vnější vývoj.
2. Skupina ABN AMRO poskytne rozpis výhledů týkajících se čistých úrokových výnosů podle objemu a rozpětí na konsolidované úrovni a na úrovni soukromého bankovnictví.
Skupina ABN AMRO bude Komisi předkládat čtvrtletně (nejpozději do dvou týdnů od zveřejnění svých čtvrtletních finančních výsledků) zprávy, v nichž je objasněno, zda jsou čisté úrokové výnosy, jichž bylo dosaženo na konsolidované úrovni, v souladu s výhledy uvedenými v odstavci 1. Tato zpráva obsahuje rovněž srovnání odhadovaných a skutečných rozpětí na konsolidované úrovni a na úrovni soukromého bankovnictví.
Nejsou-li čisté úrokové výnosy, jichž bylo dosaženo na konsolidované úrovni, v souladu s těmito výhledy, uvede skupina ABN AMRO v této zprávě opatření, která přijme k dosažení těchto výhledů.
3. Povinnosti stanovené v odstavcích 1 a 2 platí po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Skupina ABN AMRO nesmí v žádném podniku získat kontrolu přesahující [0 - 7] %.
2. Odchylně od odstavce 1 může skupina ABN AMRO uskutečnit akvizice, pokud celková hrubá kumulativní kupní cena (s vyloučením převzetí či převodu dluhu v souvislosti s těmito akvizicemi) zaplacená skupinou ABN AMRO za veškeré tyto akvizice v období tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí nepřesáhne [0 - 600] milionů EUR.
Zákaz stanovený v odstavci 1 se nevztahuje na akvizice soukromých kapitálových fondů ze strany skupiny ABN AMRO, jsou-li v souladu s jejím obchodním plánem a plánovaným rozpočtem divize „Soukromé kapitálové fondy“, který byl Komisi předložen dne 5. října 2010.
Zákaz stanovený v odstavci 1 se nevztahuje rovněž na […] podíly na vlastním kapitálu, které převzala divize skupiny ABN AMRO „Energetika, komodity a doprava“ na podporu své běžné činnosti v oblasti financování, jsou-li v souladu s obchodním plánem skupiny ABN AMRO a plánovaným rozpočtem této divize, který byl Komisi předložen dne 10. ledna 2010.
Skupina ABN AMRO bude Komisi čtvrtletně (nejpozději do dvou týdnů od zveřejnění svých čtvrtletních finančních výsledků) předkládat zprávy. V těchto zprávách jsou uvedeny skutečné akvizice, které uskutečnily divize „Soukromé kapitálové fondy“ a „Energetika, komodity a doprava“. Zpráva obsahuje rovněž podrobné údaje o ostatních akvizicích skupiny ABN AMRO, jež směla uskutečnit podle odstavce 1.
3. Zákaz stanovený v odstavci 1 platí alespoň po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí nebo do dne, k němuž se účast Nizozemska ve skupině ABN AMRO sníží pod 50 %, podle toho, co nastane později. Tento zákaz přestane platit nejpozději pět let ode dne vydání tohoto rozhodnutí.
Pokud zákaz stanovený v odstavci 1 platí déle než tři roky ode dne vydání tohoto rozhodnutí, zvyšuje se celková hrubá kumulativní kupní cena podle odst. 2 prvního pododstavce o [0 - 200] milionů EUR ročně.
Článek 6
Skupina ABN AMRO nesmí zmiňovat v reklamě skutečnost, že je ve státním vlastnictví, ani na obdrženou státní podporu odkazovat v komunikaci se stávajícími či potenciálními zákazníky nebo investory, a to alespoň po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí nebo do dne, k němuž se účast Nizozemska ve skupině ABN AMRO sníží pod 50 %, podle toho, co nastane později. Tento zákaz přestane platit nejpozději pět let ode dne vydání tohoto rozhodnutí.
Bez ohledu na tento zákaz může skupina ABN AMRO poukázat na skutečnost, že je ve státním vlastnictví, a na případnou jinou státní podporu, kterou obdržela, pokud se to vyžaduje podle platných právních a správních předpisů.
Článek 7
1. Skupina ABN AMRO nabídne zákazníkům divize Soukromé bankovnictví v Nizozemsku možnost ukončit vztah se skupinou ABN AMRO v rámci soukromého bankovnictví a převést investiční portfolia do jiných bank. Tato nabídka platí po dobu dvou po sobě jdoucích měsíců (dále jen „příslušné období“).
Příslušné období začne co nejdříve ode dne vydání tohoto rozhodnutí tak, aby byl (v případě potřeby) k dispozici přiměřený čas na přípravu, nejpozději však do jednoho roku ode dne vydání tohoto rozhodnutí. Skupina ABN AMRO předloží Komisi ke schválení počáteční datum příslušného období, a to nejméně čtyři týdny před předpokládaným začátkem příslušného období.
2. Skupina ABN AMRO sdělí jednoznačným způsobem všem zákazníkům divize Soukromé bankovnictví v Nizozemsku podmínky nabídky popsané v odstavci 1, a to nejpozději k prvnímu dni příslušného období. Informace, které skupina ABN AMRO zašle svým zákazníkům, budou nejprve předloženy Komisi, a to nejméně čtyři týdny před rozesláním těchto informací zákazníkům.
3. Skupina ABN AMRO usnadní ukončení vztahů v rámci soukromého bankovnictví, pokud o to zákazníci požádají, použitím běžných postupů s co nejnižšími náklady. Jestliže se zákazník rozhodne převést svou pozici a/nebo (související) zajištění pohledávek a je-li tento převod možný z hlediska nabývající banky, skupina ABN AMRO takovýto převod usnadní. Zákazníci jsou informováni o možnosti převést pozice místo jejich likvidace a budou informováni rovněž o nákladech těchto dvou možností.
Skupina ABN AMRO uhradí své vlastní správní náklady a náklady na převod a transakce, které jsou přímým důsledkem ukončení vztahu v rámci soukromého bankovnictví a převodu portfolií (130).
Skupina ABN AMRO není povinna uhradit jiné finanční důsledky vzniklé zákazníkům.
Článek 8
Skupina ABN AMRO nevyplatí kupóny z nástrojů týkajících se základní kapitálové složky Tier 1, kapitálu Tier 1 a kapitálu Tier 2 (včetně hybridních kapitálových nástrojů a prioritních akcií), které byly vydány přede dnem přijetí tohoto rozhodnutí, ani neuplatní případná práva na koupi ve vztahu k těmto kapitálovým nástrojům do dne 10. března 2013 včetně, neexistuje-li právní povinnost tak učinit.
Skupina ABN AMRO může po dni přijetí tohoto rozhodnutí vydat nové kapitálové nástroje nebo vyplatit kupóny z těchto nových kapitálových nástrojů, pokud tyto emise či výplaty nevedou k povinnosti vyplatit kupóny z vlastních stávajících kapitálových nástrojů.
Odchylně od prvního pododstavce může skupina ABN AMRO odkoupit nástroj FCC (konkrétně 87,5 milionu EUR, nekumulativní, časově neomezené prioritní akcie bez hlasovacích práv třídy A série I s dividendou 6,25 % vydané společností Fortis Capital Company Ltd).
Do dne 10. března 2013 včetně bude skupina ABN AMRO vyplácet dividendy ze svých kmenových akcií pouze v případě, že tyto dividendy přesáhnou 100 milionů EUR (131).
Článek 9
Nejpozději do dne 30. června 2011 zaplatí skupina ABN AMRO Nizozemsku upravenou úrokovou sazbu z půjček uvedených v e-mailu, který Komise zaslala nizozemskému státu dne 24. června 2010. Částky upravené o úroky činí 18 152 722 EUR.
Článek 10
Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí informuje Nizozemsko Komisi o opatřeních přijatých k dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 11
Toto rozhodnutí je určeno Nizozemskému království.
V Bruselu dne 5. dubna 2011.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 5 april 2011
om åtgärderna C 11/09 (f.d. NN 53b/08, NN 2/10 och N 19/10) som Nederländerna genomfört till förmån för ABN AMRO Group NV (som skapades efter sammanslagningen av Fortis Bank Nederland och ABN AMRO N)
[delgivet med nr K(2011) 2114]
(Endast den engelska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
(2011/823/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR BESLUTAT FÖLJANDE
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket,
efter att i enlighet med nämnda artikel 108.2 i fördraget ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (1) och med beaktande av dessa synpunkter, och
av följande skäl:
1. FÖRFARANDE
(1)
Den 3 oktober 2008 förvärvade den nederländska staten för summan 12,8 miljarder euro Fortis Bank Nederland (”FBN”) (dvs. det nederländska dotterbolaget till det finansiella holdingbolaget Fortis SA/NV (2)) inklusive ABN AMRO Holdings tillgångar som ägdes av FBN (”ABN AMRO N”). Vid samma transaktion ersatte den nederländska staten också Fortis Bank SA/NV, det belgiska dotterbolaget till Fortis SA/NV, som fordringsägare för lån till FBN med ett nominellt värde av 16,1 miljarder euro (3). Den nederländska staten garanterade också FBN en kortfristig likviditetsfacilitet på 45 miljarder euro och samtyckte till att ersätta Fortis SA/NV för kostnader och skyldigheter som härrörde från konsortie- och aktieägaravtalet. I avtalet beskrivs rättigheter och skyldigheter för de tre finansinstituten (Fortis SA/NV, Banco Santander och Royal Bank of Scotland (”RBS”), eller de tre medlemmarna i konsortiet) som gemensamt hade lagt bud på ABN AMRO Holding via den nybildade juridiska personen ”RFS Holdings”. Den 7 oktober 2008 underrättade den nederländska staten kommissionen om sina åtgärder den 3 oktober 2008 (dvs. förvärvet av FBN för 12,8 miljarder euro, novation av långfristiga lån med ett nominellt värde av 16,1 miljarder euro och den kortfristiga likviditetsfaciliteten på 45 miljarder euro, nedan kallat ”de samlade transaktionerna av den 3 oktober 2008”), som åtgärder som inte utgör statligt stöd för att få rättslig klarhet om dessa åtgärder. Eftersom åtgärderna redan hade genomförts registrerade kommissionen ärendet som ett NN-ärende (dvs. NN53b/08).
(2)
Under de förhandlingar som ledde till förvärvet av FBN den 3 oktober 2008 förlitade sig den nederländska staten på en extern värdering som rapporterades av […] (4). En kopia av värderingen skickades till kommissionen den 15 oktober 2008.
(3)
Genom en skrivelse av den 30 oktober 2008 underrättade kommissionen det nederländska finansministeriet om sin preliminära bedömning att åtgärderna av den 3 oktober 2008 föreföll utgöra statligt stöd till FBN. Den 20 november 2008 ägde ett möte rum mellan kommissionens avdelningar och den nederländska staten.
(4)
Den 21 november 2008 beslutade den nederländska staten officiellt att den inte skulle hålla isär FBN och ABN AMRO N utan i stället fullfölja en sammanslagning av de båda företagen (”sammanslagningen”), i linje med Fortis SA/NV:s tidigare planer.
(5)
Den 3 december 2008 fattade kommissionen ett beslut (5) (”beslutet av den 3 december 2008”) där man förklarade att den nederländska statens åtgärder av den 3 oktober 2008 till förmån för Fortis Bank SA/NV utgjorde statligt stöd förenligt med den gemensamma marknaden. I skäl 4 i beslutet angavs det dock uttryckligen att kommissionen i ett separat förfarande skulle avgöra om de åtgärder som genomfördes den 3 oktober 2008 även innehöll stöd till FBN.
(6)
Den 17 december 2008 underrättade den nederländska staten kommissionen om sin avsikt att förvärva ABN AMRO N från FBN för 6,5 miljarder euro. Förvärvet ägde rum den 24 december 2008. Den 2 februari 2009 anmälde de nederländska myndigheterna av rättsäkerhetsskäl förvärvet till kommissionen som en åtgärd som inte utgjorde statligt stöd.
(7)
Den 24 december 2008 undertecknade RBS, Banco Santander och den nederländska staten en ändring av det konsortie- och aktieägaravtal genom vilket den nederländska staten ersatte Fortis SA/NV i konsortie- och aktieägaravtalet.
(8)
Den 6 mars 2009 skickade den nederländska staten kommissionen en förvärvsutredning (6) för de förvärvade företagen som hade utarbetats av […] på den nederländska statens begäran.
(9)
Genom ett beslut av den 8 april 2009 (”beslutet av den 8 april 2009”) inledde kommissionen det förfarande som föreskrivs i artikel 108.2 i fördraget som ärende C11/09 (ex-NN53b/08) gällande påstått stöd beviljat FBN och ABN AMRO N.
(10)
Den 6 maj 2009 mottog kommissionen ett klagomål från Van Lanschot Bank (”klaganden”), en nederländsk konkurrent till FBN och ABN AMRO N. Kommissionen vidarebefordrade skrivelsen till den nederländska staten den 22 juli 2009 och bad om synpunkter. Den 20 augusti begärde den nederländska staten förlängning av tidsfristen och skickade den 22 september 2009 ett ingående svar på klagomålet. Klaganden inkom skriftligen med mer information den 21 augusti 2009 och den 28 augusti 2009. Dessa skrivelser vidarebefordrades till den nederländska staten den 23 september 2009 och den nederländska staten svarade den 29 oktober 2009.
(11)
Den 15 maj 2009 skickade den nederländska staten en skrivelse till kommissionen med svar på ett antal frågor som togs upp i beslutet av den 8 april 2009. Ett ingående svar om innehållet - för vilket den nederländska staten hade begärt mer tid - skickades till kommissionen den 11 augusti 2009.
(12)
I ett icke-officiellt dokument som skickades den 15 juni 2009 och under ett uppföljningsmöte med kommissionen den 16 juni 2009 meddelade den nederländska staten kommissionen att man hade för avsikt att genomföra en rekapitaliseringsplan på 2,5 miljarder euro som skulle göra det möjligt för ABN AMRO N att separera från sitt moderföretag ABN AMRO Bank (7). Under detta möte tillkännagav den nederländska staten att ytterligare, ännu inte kvantifierade åtgärder skulle bli nödvändiga utöver den första injektionen av 2,5 miljarder euro.
(13)
I beslutet av den 8 april 2009 hade kommissionen inbjudit det nederländska finansiella tillsynsorganet (DNB) att kommentera kreditvärdigheten för både FBN och ABN AMRO N. Kommissionen mottog den begärda informationen om FBN i en skrivelse av den 18 juni 2009 och en uppdatering den 5 januari 2010. Den nederländska staten vidarebefordrade en skrivelse från DNB om ABN AMRO N den 20 januari 2010.
(14)
Den 6 juli 2009 skickade ABN AMRO Bank - ABN AMRO N:s moderföretag - en skrivelse till kommissionen med synpunkter på beslutet av den 8 april 2009. Den skrivelsen vidarebefordrades till den nederländska staten den 22 juli 2009 och den nederländska staten svarade den 22 september 2009.
(15)
Den 9 juli 2009 meddelade den nederländska staten kommissionen att FBN hade löst all kortfristig finansiering som hade mottagits från den nederländska staten under likviditetsfaciliteten på 45 miljarder euro av den 3 oktober 2008.
(16)
Den 15 juli 2009 underrättade den nederländska staten kommissionen om FBN:s planer på att förvärva Fortis Clearing Americas (”FCA”) från Fortis Bank SA/NV.
(17)
Den 17 juli 2009 anmälde den nederländska staten formellt en plan med rekapitaliseringsåtgärder till ett värde av 2,5 miljarder euro (8) som utgjordes av en kreditswapp (”CDS”) med en effekt på sänkningen av kapitalkravet på 1,7 miljarder euro (”instrumentet för sänkning av kapitalkravet”) och en obligatorisk konvertibel (Mandatory Convertible Security, ”MCS”) på 800 miljoner euro. Åtgärderna registrerades inledningsvis som ärende nr N 429/09, men eftersom åtgärderna genomfördes innan kommissionen hade fattat beslut om dem överfördes ärendet från registret över anmälda stöd till registret över icke-anmälda stöd (under nr NN2/10).
(18)
Den 10 september 2009 skickade den nederländska staten ett informellt dokument till kommissionen med en uppdatering om separationsprocessen och tillkännagav att kompletterande (icke kvantifierade) statliga stödåtgärder var oundvikliga.
(19)
Vid ett möte med kommissionen den 9 november 2009 tillkännagav den nederländska staten att FBN och ABN AMRO N skulle behöva kompletterande stöd på 4,39 miljarder euro, vilket skulle innebära att stödåtgärderna (inklusive de som anmäldes den 17 juli 2009) skulle uppgå till sammanlagt 6,89 miljarder euro. Åtgärderna beskrevs närmare i ett tillägg den 10 november 2009 till det informella dokumentet av den 10 september 2009 och i en kompletterande motivering av den 13 november 2009.
(20)
Den 26 november 2009 försåg den nederländska staten kommissionen med en rapport av den […] med synpunkter på transaktionen av den 24 december 2008. Det inlämnade materialet inkluderade också en del bakgrundsmaterial som förklarade […].
(21)
Den 4 december 2009 överlämnade den nederländska staten en första version (9) av en omstruktureringsplan för ABN AMRO Group till kommissionen (”omstruktureringsplanen från december 2009”), den nya enhet som blev följden av sammanslagningen av FBN och ABN AMRO N. Planen beskrev den nya enhetens strategi och innehöll också ekonomiska prognoser för ett grundscenario.
(22)
Den 14 januari 2010 anmälde den nederländska staten formellt de nya statliga stödåtgärderna på 4,39 miljarder euro utöver de åtgärder som redan anmälts i juli 2009. Kommissionen registrerade de nya åtgärderna under nr N19/10.
(23)
Genom ett beslut av den 5 februari 2010 (”beslutet av den 5 februari 2010”) beslutade kommissionen att utvidga det formella granskningsförfarandet C11/09 till de åtgärder som registrerats under nr NN2/10 och N19/10. Genom detta beslut godkände kommissionen tillfälligt dessa åtgärder som undsättningsstöd fram till den 31 juli 2010. Den nederländska staten skickade en skrivelse till kommissionen med ett åtagande om förbud mot prisledarskap giltigt till och med slutet av 2010.
(24)
Den 23 mars 2010 mottog kommissionen ett svar från den nederländska staten - som hade bett om förlängd tidsfrist - på beslutet av den 5 februari 2010. Den nederländska staten tillhandahöll också extra information om omstruktureringsplanen från december 2009 för den nya ABN AMRO Group, med bland annat ekonomiska prognoser för ett värsta scenario.
(25)
Kommissionen ställde kompletterande frågor den 8 april 2010 som besvarades den 7 maj 2010. Den nederländska staten försåg också kommissionen med extra information om korsvisa skuldförbindelser som följde av genomförandet av de korrigerande åtgärderna (10) den 26 maj 2010. Samma dag skickade kommissionen ett e-postmeddelande med uppföljningsfrågor, som besvarades den 9 juni 2010.
(26)
Den 20 juli 2010 bad den nederländska staten att kommissionen skulle förlänga det tillfälliga godkännandet av undsättningsstödåtgärder som registrerats under nr NN2/10 och N19/10. Den nederländska staten skickade också en skrivelse om förlängning av åtagandet om prisledarförbud till tidigast 30 juni 2011 eller fram till antagningdatumet för kommissionens slutliga beslut.
(27)
Den 30 juli 2010 beslutade kommissionen att förlänga det tillfälliga godkännandet av de undsättningsstödåtgärder som registrerats som ärendena nr NN2/10 och N19/10 tills kommissionen hade slutfört granskningsförfarandet C11/09.
(28)
Den 20 augusti 2010 skickade den nederländska staten ett dokument till kommissionen med en mer ingående förklaring till sin utträdesstrategi.
(29)
Den 5 oktober 2010 tillhandahöll den nederländska staten en affärsplan för ABN AMRO Groups private equity-division. En likartad plan för ABN AMRO Groups division ”Energy, Commodities and Transportation” skickades till kommissionen den 10 januari 2010.
(30)
Den 15 oktober 2010 meddelade ABN AMRO Group att den skulle utnyttja sin köpoption för att avsluta instrumentet för sänkning av kapitalkravet den 31 oktober 2010.
(31)
Den 8 november 2010 skickade den nederländska staten en uppdatering (omstruktureringsplanen från november 2010) - daterad den 29 oktober 2010 - av ABN AMRO Groups omstruktureringsplan av den 4 december 2009. Den 10 januari 2011 skickade den nederländska staten ett dokument som förklarade hur ABN AMRO Groups uppdaterade prognoser av den 8 november 2010 förhöll sig till de ursprungliga prognoserna av den 4 december 2009.
(32)
Under förfarandet ägde ett stort antal informationsutbyten, telefonkonferenser och möten rum mellan företrädare för den nederländska staten, ABN AMRO N och FBN och Europeiska kommissionen.
2. NÄRMARE BESKRIVNING AV STÖDMOTTAGARE OCH ÅTGÄRDER
2.1 Skapandet av ABN AMRO Group
(33)
Våren 2007 skapade medlemmarna av konsortiet en ny juridisk person, ”RFS Holdings”, som skulle förvärva ABN AMRO Holding.
(34)
Medlemmarna av konsortiet avsåg att dela upp ABN AMRO Holding i tre delar, och upplägget för separationsprocessen beskrevs i konsortie- och aktieägaravtalet.
(35)
För att underlätta uppdelningen skapade konsortiets medlemmar så kallade ”värdepapper avseende viss rörelsegren” som representerade det ekonomiska ägarskap till företagen som tillskrevs varje konsortiemedlem. Som en följd av detta blev RBS, Banco Santander respektive Fortis SA/NV ekonomiska (11) ägare till den så kallade R-aktien, S-aktien respektive N-aktien (”ABN AMRO R”, ”ABN AMRO S” och ”ABN AMRO N”).
(36)
ABN AMRO R omfattade bland annat affärsenheterna Global Business & Markets, Asia, Global Transaction Services och det internationella nätverket, medan ABN AMRO S bland annat innefattade affärsenheterna Latin America och Antonveneta (Italien).
(37)
ABN AMRO N innefattade affärsenheterna Netherlands och Private Banking och även gruppen International Diamond and Jewelry.
(38)
Poster som inte tilldelades de enskilda medlemmarna av konsortiet sammanfördes i den så kallade ABN AMRO Z-aktien (”ABN AMRO Z”), som fortsatte ansvara för t.ex. huvudkontorets funktioner. Varje konsortiemedlem ägde en proportionell andel (12) i ABN AMRO Z.
(39)
Den 3 oktober 2008 förvärvade den nederländska staten FBN från Fortis Bank SA/NV för 12,8 miljarder euro. Som en följd av detta förvärv blev den nederländska staten även indirekt ägare till ABN AMRO N, eftersom FBN - inom Fortis Bank SA/NV - var juridisk ägare till ABN AMRO N. Den 3 oktober 2008 åtog sig den nederländska staten även att gottgöra Fortis SA/NV för eventuella avgifter Fortis SA/NV skulle drabbas av som en följd av att fortsätta vara part i konsortie- och aktieägaravtalet. Den 24 december 2008 undertecknade RBS, Banco Santander och den nederländska staten en ändring av det konsortie- och aktieägaravtal genom vilket den nederländska staten ersatte Fortis SA/NV i konsortie- och aktieägaravtalet.
(40)
Den 24 december 2008 förvärvade den nederländska staten ABN AMRO N från FBN för 6,5 miljarder euro och blev därigenom direkt ägare till ABN AMRO N. Före detta förvärv kontrollerade den nederländska staten indirekt ABN AMRO N via FBN.
(41)
Diagram 1:
Separation av ABN AMRO N
(42)
Den 21 november 2008 beslutade den nederländska staten att man skulle slå samman ABN AMRO N med FBN (vilket hade varit Fortis SA/NV:s oförverkligade avsikt). Sammanslagningen kunde genomföras först när ABN AMRO N hade separerats från ABN AMRO Bank, sitt moderbolag. Som ett första steg överfördes ABN AMRO N:s verksamheter till en ny juridisk person inom ABN AMRO Bank som fick namnet ABN AMRO II.
(43)
Den 6 februari 2010 separerades ABN AMRO II enligt beskrivningen i skäl 41 och döptes om till ABN AMRO Bank. Samtidigt döptes den juridiska person som tidigare var känd som ABN AMRO Bank om till ”The Royal Bank of Scotland NV” (”RBS NV”) (se diagrammet ovan).
(44)
Innan den nya enheten, ABN AMRO Bank, kunde gå samman med FBN måste den genomföra en korrigerande åtgärd. När Fortis SA/NV förvärvade ABN AMRO N 2007 hade kommissionen dragit slutsatsen (13) (”sammanslagningsbeslutet”) att en sammanslagning av ABN AMRO N och FBN skulle leda till koncentrationsproblem på den nederländska bankmarknaden, särskilt inom affärsbanks- och factoringsegmenten.
(45)
För att undvika dessa koncentrationsproblem åtog sig Fortis SA/NV att sälja ett antal verksamheter (dvs. factoringdivisionen IFN och affärsbanksverksamheten hos ”New HBU”) till Deutsche Bank. När den nederländska staten förvärvade FBN och ABN AMRO N den 3 oktober 2008 hade Fortis SA/NV ännu inte slutfört den planerade försäljningen av New HBU och IFN till Deutsche Bank. När den nederländska staten hade beslutat att gå vidare med sammanslagningen av FBN och ABN AMRO N återupptog man förhandlingarna med Deutsche Bank (14). Försäljningen av New HBU och IFN till Deutsche Bank slutfördes den 1 april 2010.
(46)
New HBU hade sammanlagda tillgångar på [10 - 20] miljarder euro och anställd personal motsvarande [1 000 - 1 500] heltidsekvivalenter. New HBU innefattade Hollandsche Bank Unie (”HBU”) (en affärsbank som ägdes av ABN AMRO N), vissa av ABN AMRO:s försäljningskontor (13 av totalt 78) och vissa av ABN AMRO:s företagskundenheter (2 av totalt 5).
(47)
ABN AMRO Bank och FBN sammanslogs officiellt till ABN AMRO Group den 1 juli 2010, såsom beskrivs i diagram 2 i skäl 49.
(48)
Den nederländska staten överförde förvaltningen av sin andel i ABN AMRO Z till den nya ABN AMRO Bank eftersom man inte ville avsätta resurser för den dagliga förvaltningen av detta delägande. Den nederländska staten förblev ändå rättslig ägare till ABN AMRO Z och har rätt till alla potentiella vinster och ansvarar för alla potentiella förluster för ABN AMRO Z (15).
(49)
Diagram 2:
Skapandet av ABN AMRO Group
2.2 Stödmottagare
2.2.1 Ekonomisk verksamhet för ABN AMRO N och ABN AMRO Z
(50)
ABN AMRO N - fristående den tredje största banken i Nederländerna efter Rabobank och ING - bestod av affärsenheterna Netherlands och Private Banking.
(51)
Den första affärsenheten, Netherlands, erbjöd banktjänster till allmänheten och företag via ett filialnät med 510 banker och 78 rådgivningskontor samt genom alternativa kanaler som Internet, bankomater (16) och callcentra. Affärsenheten Netherlands hade en personalstyrka motsvarande 19 000 heltidsekvivalenter.
(52)
Inom bankverksamhet för allmänheten hade affärsenheten Netherlands en stark kundfranchise fördelat på ”masstjänster” (över [3,5 - 5] miljoner kunder) och ”förmånstjänster” (mer än [250 000 - 420 000] kunder) (17), där man erbjöd ett brett urval av produkter (t.ex. inlåning, investering, hypotekslån, försäkringar, kreditkort och betaltjänster).
(53)
På företagsmarknaden betjänade ABN AMRO N [300 000 - 400 000] små och medelstora företagskunder (18) och [9 000 - 21 000] större företagskunder (men enligt villkoren i konsortie- och aktieägaravtalet tillskrevs ABN AMRO Banks större kunder RBS) med ett brett spektrum av produkter (bland annat krediter, betalnings- och kontanthantering, inlåning, statsobligationer, risk- och försäkringsförvaltning, komplexa finansiella lösningar och produkter, leasing och factoring).
(54)
Målgruppen för den andra affärsenheten, Private Banking, var enskilda med investerbara nettotillgångar över 1 miljon euro, med olika produkter för förmögenhetsförvaltning och förvaltning av fast egendom. Affärsenheten Private Banking hade byggt upp ett välutvecklat nätverk genom organisk tillväxt i Nederländerna och Frankrike och genom förvärv i Tyskland (Delbrück Bethmann Maffei) och Belgien (Bank Corluy). Enheten inkluderade även det franska joint venture-försäkringsbolaget Neuflize Vie.
(55)
Bland de företag den nederländska staten förvärvade den 3 oktober 2008 fanns även International Diamond and Jewelry Group, en division vars målgrupp är företag inom juveltillverkning och diamanthandel.
(56)
ABN AMRO Z innehöll inga driftstillgångar men inkluderade bland annat skattefordringar, ett antal andelar (bland annat i Saudi Hollandi Bank) och den återstående private equity-portföljen. När det gäller skulder fanns en bestämmelse om att reglera skyldigheter gentemot Förenta staternas justitiedepartement, andra bestämmelser (delvis personalrelaterade) och finansiering mellan företag av företagstillgångar. Såsom anges i fotnot 11 utgör den andel som ägs av den nederländska staten 33,81 % av ABN AMRO Z.
(57)
Ett antal viktiga finansiella proformadata för ABN AMRO N sammanfattas i tabell 1 nedan:
Tabell 1
Viktiga finansiella data för ABN AMRO N (i miljoner euro)
2008
2009
Total rörelseintäkt (19)
5 189
4 899
Nettovinst
471
(117)
Avkastning på eget kapital
6,7 %
-2,7 %
Kostnads-/inkomstkvot
73 %
77,5 %
Totala tillgångar
183 539
202 084
Totalt aktiekapital
7 044
4 278 (20)
RWA (21)
91 700
74 973 (22)
Tier 1-kvot
9,4 %
10,2 % (23)
Total kapitalkvot eller BIS-kvot
12,6 %
14,8 %
Stabil finansiering/icke-likvida medel
107 %
110 %
Källa: ABN AMRO Bank NV, årsöversikt 2009, utan ABN AMRO Z och private equity-konsolidering men inklusive New HBU.
(58)
För räkenskapsåret 2009 rapporterade ABN AMRO N en förlust på 117 miljoner euro. Förlusten berodde på ökad nedskrivning av lån, pressad räntemarginal, högre avgifter i samband med det nederländska systemet med garanti för inlåningsmedel och separations- och integrationskostnader (24). Utan separations- och integrationskostnader skulle ABN AMRO N ha registrerat en liten nettovinst för 2009 på 52 miljoner euro.
2.2.2 Fortis Bank Nederland (FBN)
(59)
Fristående var FBN den fjärde största banken på den nederländska marknaden (efter Rabobank, ING och ABN AMRO N men före SNS REAAL).
(60)
Den nederländska staten (och tidigare Fortis SA/NV) ägde direkt 92,6 % av FBN, med investeringsinstrumentet Fortis FBN(H) och Preferred Investments BV ägde den återstående andelen på 7,4 % i form av preferensaktier. Den nederländska staten ägde 70 % av aktierna i investeringsinstrumentet. Återstående 30 % ägdes av ett antal privata investerare (25). De privatägda preferensaktierna hade ett nominellt värde på 210 miljoner euro och gav en (icke ackumulativ) utdelning på 5,85 % (26).
(61)
FBN:s verksamheter var uppdelade på tre segment - Retail Banking, Private Banking och Merchant Banking.
(62)
Verksamheten inom Retail Banking innefattade traditionella banktjänster för allmänheten (med ett nätverk med 157 filialer, [2 - 3] miljoner enskilda kunder och [20 000 - 60 000] små och medelstora företagskunder) men även Directbank (erbjöd hypotekslån via mellanhänder) och Alfams respektive ICS erbjöd produkter för finansiering av konsumentköp och betalkort.
(63)
Private Banking utvecklades huvudsakligen under varumärket Fortis Mees Pierson och erbjöd tjänster för förmögenhetsförvaltning (förvaltning av fast egendom, utlåning och försäkring) på segmenterad bas för [15 000 - 40 000] kunder i hela Nederländerna.
(64)
Inom Merchant Banking hade FBN sju olika underdivisioner. I divisionen ”Commercial Banking” (1), hade FBN 23 företagscentra som erbjud ett flertal produkter för företag med en omsättning på upp till 250 miljoner euro. Företag med en omsättning över 250 miljoner euro samt den offentliga sektorn betjänades av en annan underdivision: ”Corporate & Public Banking” (2). De övriga underdivisionerna var ”Investment Banking” (3) (27), ”Specialised Financial Services” (4) (28), ”Energy, Commodities & Transportation” (5), ”Global Markets & Institutional Banking” (6) (29) och ”Clearing Funds & Custody” (7) (30).
(65)
Ett antal viktiga finansiella data för FBN sammanfattas i tabell 2 nedan:
Tabell 2
Viktiga finansiella data för FBN
(i miljoner euro)
2006
2007
2008 (31)
2009
Total rörelseintäkt
3 473
3 553
3 096
2 171
Nettovinst
1 157
1 296
-18 486
406
Avkastning på eget kapital (norm.) (32)
20,1 %
8,9 %
4,9 %
0,7 %
Kostnads-/inkomstkvot
50,5 %
54,2 %
64,9 %
84,2 %
Totala tillgångar
209 749
272 378
184 203
189 785
Totalt aktiekapital
5 910
21 763
2 944
4 716
Riskviktade tillgångar
66 995
75 850
70 932
53 730 (33)
Tier 1-kvot
8,6 %
11,2 %
7,4 %
12,5 %
Total kapitalkvot
10,5 %
11,2 %
11,2 %
16,7 %
Kvot mellan utlåning och inlåning
167 %
237 %
208 %
Källa: FBN årsrapporter 2008/2009.
(66)
2008 gjorde FBN en förlust på 18,5 miljarder euro, men den var till stor del kopplad till undantagsposter. Företaget var tvunget att rapportera en nettoförlust på 16,8 miljarder euro av sin andel i RFS Holdings och försäljningen därav och ådrog sig också en värdeminskning på 922 miljoner euro (exklusive skatt) i sin division Prime Fund Solutions på grund av Madoff-bedrägeriet (34). Den underliggande vinsten, exklusive dessa element, uppgick till 604 miljoner euro och realiserades nästan uteslutande under första halvåret 2008.
(67)
2009 gjorde FBN en nettovinst på 406 miljoner euro med hjälp av två exceptionella vinster (en kontantuppgörelse med Fortis Capital Company) och en Madoff-relaterad återhämtning av avsättningar på 16 miljoner euro. Den underliggande vinsten minskade till 27 miljoner euro (35) (från 604 miljoner euro 2008).
2.2.3 ABN AMRO Group
(68)
ABN AMRO Group, som skapades efter sammanslagningen av FBN och ABN AMRO Bank (dvs. ABN AMRO N-verksamheter) den 1 juli 2010, samlar all FBN:s och ABN AMRO N:s verksamhet i två separata affärsenheter, ”Retail and Private banking” och ”Commercial and Merchant banking”. 2008 hade gruppen en proformarörelseintäkt på 7,15 miljarder euro och en proformabalansomslutning på 360 miljarder euro. Enligt de senaste siffrorna (36) har ABN AMRO Group ett sammanlagt IFRS (37)-aktiekapital på 11,7 miljarder euro.
(69)
ABN AMRO Group är väl diversifierad med rörelseintäkter på 4,2 miljarder euro i ”Retail and Private banking” och 2,8 miljarder euro i ”Commercial and Merchant banking”. Geografiskt har huvuddelen av ABN AMRO Groups intäkter (nämligen [65 - 95] % av de totala intäkterna) sitt ursprung i Nederländerna.
(70)
I ”Retail and Private banking” har den integrerade ABN AMRO Group marknadsandelar på [15 - 20] % respektive [15 - 20] % (38) i ”masstjänster” respektive ”förmånstjänster” (39), vilket gör gruppen till den tredje största på den nederländska bankmarknaden med avseende på marknadsandel. Inom private banking (varumärket ABN AMRO Mees Pierson) är ABN AMRO Group med bred marginal störst på den nederländska marknaden med en marknadsandel på ca [30 - 40] % (40). Inom ”Commercial and Merchant banking” är ABN AMRO Groups marknadsandel ungefär [15 - 25] % (41).
(71)
ABN AMRO Group inkluderar inte längre New HBU och den factoringverksamhet hos IFN som avvecklades inom ramen för de korrigerande åtgärderna den 1 april 2010.
(72)
Som en del av omstruktureringsprocessen avvecklades även två små divisioner av FBN (nämligen Intertrust och PFS (Prime Fund Solutions)) och ingår inte längre i ABN AMRO Group.
(73)
I september 2009 sålde FBN (och dess partner Banque Générale du Luxembourg (”BGL”) (42) Intertrust till private equity-specialisten Waterland. Intertrust är en av de största aktörerna inom global förvaltning av anförtrodda medel och företagsförvaltning. Intertrust har 1 000 anställda experter i 19 länder och rörelseintäkter och riskviktade tillgångar på […] miljoner euro respektive EUR […] miljoner euro.
(74)
I maj 2010 meddelade FBN också försäljningen av PFS till Credit Suisse. PFS erbjöd fondtjänster för leverantörer av alternativa kapitalförvaltningstjänster, t.ex. administration, bankverksamhet, notariatförvaltning och finansiering. Kunderna representerade hela spannet från små fondförvaltare till stora globala institutioner som pensionsfonder och statsägda förmögenhetsfonder. PFS stod för den avsättning på 922 miljoner euro efter skatt i samband med Madoff-bedrägeriet som FBN registrerade 2008. PFS har intäkter på […] miljoner euro och riskviktade tillgångar på […] miljoner euro.
(75)
Den 4 mars 2011 offentliggjorde ABN AMRO Group sina resultat för räkenskapsåret 2010, vilka visade en nettoförlust på 414 miljoner euro. Exklusive separations- och integrationskostnader rapporterade ABN AMRO Group en underliggande vinst på 1 077 miljoner euro. Per den 31 december 2010 var ABN AMRO Groups Core Tier 1, Tier 1 och totala kapitalkvot 10,4 %, 12,8 % respektive 16,6 %. I samråd med den nederländska staten fastställde ABN AMRO Group en utdelningspolicy med ett målvärde för utdelning på 40 % av den rapporterade årliga vinsten.
2.3 Beskrivning av omstruktureringsplanen från december 2009 och den uppdaterade omstruktureringsplanen från november 2010
(76)
Den nederländska staten överlämnade omstruktureringsplanen från december 2009 till kommissionen den 4 december 2009. Mer information tillhandahölls i mars 2010 (43). En sammanslagning mellan FBN och ABN AMRO N är central för det företagskoncept som utvecklas i omstruktureringsplanen från december 2009. ABN AMRO Group, den nya bank som uppstår genom omstruktureringsplanen från december 2009, kommer att fokusera på mittsegmentet på den nederländska marknaden (44) och kommer att vara aktiv inom ”Retail and Private Banking” och ”Commercial and Merchant Banking”.
(77)
Omstruktureringsplanen från december 2009 inleds med diagnosen att kapitalbehoven inte stod i proportion till de underliggande resultaten för FBN och ABM AMRO N utan snarare till behovet av att finansiera deras respektive separation från deras moderföretag och de kommande integrationskostnaderna inför sammanslagningen.
(78)
Det vidgås i omstruktureringsplanen från 2009 att i ett kontrafaktiskt scenario utan statligt stöd, utan den samordnade insatsen från Beneluxregeringarna, skulle Fortis SA/NV ha kollapsat och därvid dragit med sig FBN och ABN AMRO N.
(79)
Omstruktureringsplanen från december 2009 innehåller ekonomiska prognoser för perioden 2009-2012, med en uppdelning på divisionerna Retail Banking, Private Banking NL, Private Banking International och Commercial & Merchant Banking. Särskilt för 2012 beräknade ABN AMRO Group vinsten utan att räkna med övergångskostnader och antar att kostnadssynergierna redan gällde för hela året. Dessa prognoser gav ett grundscenario och ett värsta scenario.
(80)
Den 8 november 2010 uppdaterade den nederländska staten de ekonomiska prognoserna i omstruktureringsplanen från december 2009 för perioden till 2012 och tog med ytterligare prognoser för 2013 i omstruktureringsplanen från november 2010.
(81)
I grundscenariot utgår den nederländska staten från antagandet att affärsvolymerna kommer att öka i takt med inflationen. Personalkostnaderna antas öka med [1 - 6] % per år och övriga kostnader med mer blygsamma [1 - 5] % per år. Den nederländska staten förväntar sig också att ABN AMRO Groups avsättningar för låneförluster kommer att börja minska från den höga nivå som rapporterades 2009.
(82)
I grundscenariot i omstruktureringsplanen från november 2010 får ABN AMRO Group ett negativt nettoresultat på […] miljoner euro 2010 innan gruppen från 2011 återgår till vinst (dvs. en vinst på […] euro 2011).
(83)
För 2012 och 2013 förväntas ABN AMRO Groups nettovinst öka till […] miljoner euro respektive […] miljoner euro, vilket motsvarar en avkastning på eget kapital (45) (”RoE”) på ca […] %. Vinstförbättringen för ABN AMRO Group drivs av bättre rörelseintäkter (som bör återhämta sig efter den svaga siffran för 2009), det kostnadssänkningsprogram som vid marschfart bör sänka kostnaderna med EUR 1,1 miljarder per år före skatt och en normalisering av avsättningarna för låneförluster efter en topp 2009. Enligt prognosen blir kostnads-/inkomstkvoten för 2013 för ABN AMRO […] %.
(84)
Grundscenario
Tabell 3
2009 (faktiska data)
2010 (U (46))
2011 (U)
2012 (U)
2012 run-rate (U)
2013 (U)
Rörelseintäkt
7 039
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Räntenetto
4 528
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Nettoinkomst från provisioner och avgifter
1 933
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Övriga inkomster
849
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Rörelsekostnader
5 568
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Rörelsekostnader - business as usual
-5 258
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Rörelsekostnader - övergång
- 310
(…)
(…)
(…)
Rörelseresultat
1 471
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Värdeförsämringar av lån
-1 585
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Vinst före skatt
- 114
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Skatter och minoriteter
45
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Nettovinst
-68
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Underliggande nettovinst
(exklusive övergångskostnader)
163
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
(85)
För det värsta scenariot i omstruktureringsplanen från 2010 utgick den nederländska staten från mer konservativa antaganden än för grundscenariot. Man använde en räntemarginal som var 7,5 % lägre än i grundscenariot, försiktigare prognoser för provisioner och avgifter (tillväxt på 4 % per år i stället för 7 % som i grundscenariot), mindre synergieffekter (inverkan på - […] miljoner euro på vinsten 2013) och 15 % lägre återhämtningshastighet för prognoserna för låneförluster (inverkan på - […] miljoner euro på vinsten 2013).
(86)
Dessa mer konservativa siffror skulle ge ett lägre resultat, men ABN AMRO Group skulle fortfarande kunna visa en vinst. Prognosen enligt det värsta scenariot är en underliggande nettovinst på […] miljoner euro respektive […] miljoner euro för 2012 respektive 2013 (vilket kan jämföras med […] miljoner euro respektive […] miljoner euro i grundscenariot).
(87)
I sin omstruktureringsplan från december 2009 berörde den nederländska staten även sin utträdesstrategi och betonade att man inte har för avsikt att förbli en långsiktig investerare i ABN AMRO Group.
(88)
I en skrivelse till kommissionen av den 20 augusti 2010 gav den nederländska staten en mer ingående beskrivning av sin utträdesstrategi. Den nederländska staten förklarade att man överväger en placering i form av en börsintroduktion (47) men håller öppet för andra möjligheter, t.ex. en privat försäljning till en investerare eller marknadsdeltagare. I sin skrivelse av den 20 augusti 2010 tillkännager den nederländska staten att en första andel på [0 - 50] - [10 - 60] % kan göras tillgänglig för en börsintroduktion tidigast i […], följt av ett sekundärt erbjudande 2015 om ytterligare [0 - 50] - [10 - 60] %. Den nederländska staten vill få tillbaka sin ursprungliga investering plus sin finansieringskostnad på [2 - 5] %. Den nederländska staten har för avsikt att minska sin andel i ABN AMRO Group till högst [25 - 65] %, helst före utgången av [2014 - 2018]. Målet är ett fullständigt utträde. Det slutliga beslutet om börsintroduktion fattas av den nederländska finansministern och kommer att vara beroende av marknadsvillkoren, ”beredskapen för börsintroduktion” hos ABN AMRO Group och de förväntade intäkterna. Den 24 januari 2011 offentliggjorde den nederländska staten sin utträdesstrategi (48).
(89)
Omstruktureringsplanen från december 2009 (och även den uppdaterade omstruktureringsplanen från november 2010) visar att ABN AMRO Group efter genomförande av alla åtgärder för statligt stöd är tillräckligt kapitaliserad. Under omstruktureringsperioden bör Tier 1-kvoterna enligt prognosen ligga väl över […] % mellan 2009 och 2012 och öka ytterligare till […] % 2013.
(90)
I sin omstruktureringsplan från december 2009 förklarar den nederländska staten att ABN AMRO Group redan har avvecklat ett antal företag. Utöver försäljningen av New HBU och IFN under processen med korrigerande åtgärder avvecklade ABN AMRO N och FBN även Intertrust och PFS.
(91)
Jämfört med ABN AMRO Group representerade Intertrust och PFS tillsammans [0 - 5] %, [0 - 5] % respektive [0 - 5] % uttryckt som totala rörelseintäkter, kostnader och riskviktade tillgångar.
(92)
Under omstruktureringsprocessen gjorde FBN också ett förvärv för att korrigera en oförenlighet som följde av upplösningen av Fortis SA/NV. FBN var rättslig ägare till affärsenheten Brokerage, Clearing and Custody och dess kontor förutom Chicagokontoret, som hade förblivit en del av Fortis Bank SA/NV. För att korrigera denna oförenlighet i samband med separationen förvärvade FBN Fortis Clearing Americas Chicagokontor från Fortis Bank SA/NV den 31 juli 2009 för ett pris av ca […] miljoner US-dollar.
2.4 Beskrivning av åtgärderna
(93)
För att identifiera enskilda statliga stödåtgärder använder kommissionen i denna skrivelse samma koder som i sitt beslut av den 5 februari 2010.
2.4.1 Åtgärder som omfattas av beslutet av den 8 april 2009
(94)
Den 3 oktober 2008 förvärvade nederländska staten FBN (inklusive ABN AMRO N) från Fortis SA/NV för 12,8 miljarder euro (”åtgärd X”). Kommissionen inledde inte förfarandet för denna åtgärd, vilken inte som sådan innebar ett statligt stöd till FBN, även om åtgärden var en del av en transaktion som gav FBN statligt stöd (se skäl 32 i beslutet av den 8 april 2009).
(95)
Vid den tidpunkt då den nederländska staten förvärvade FBN var FNB starkt beroende av Fortis Bank SA/NV för sin finansiering. För att se till att FBN separerades helt från Fortis Bank SA/NV måste den nederländska staten helt avsluta finansieringsförhållandet mellan FBN och Fortis Bank SA/NV. För att avsluta de befintliga kopplingarna beviljade den nederländska staten FBN en kortfristig likviditetsfacilitet på 45 miljarder euro (”åtgärd Y1”) den 3 oktober 2008. Tack vare likviditetsfaciliteten kunde FBN betala tillbaka ett kortfristigt lån från Fortis Bank SA/NV på 34 miljarder euro. Den nederländska staten ersatte dessutom Fortis Bank SA/NV som kreditgivare för långfristiga lån till FBN på ett nominellt belopp av 16,1 miljarder euro i så kallad ”novation” (”åtgärd Y2”) (49).
(96)
Den kortfristiga likviditetsfacilitet som omfattas av åtgärd Y1 kvarstod till slutet av juni 2009. Medan den åtgärden var i kraft ändrades ersättningen ett antal gånger. Under perioden mellan den 6 oktober 2008 och den 23 oktober 2008 försåg den nederländska staten FBN med kortfristig finansiering via Eonia (50) (för dagslån på högst 5 miljarder euro) eller Euribor (51) (för mer långfristig likviditet på belopp om maximalt 40 miljarder euro) utan någon extra spridning. Efter den 23 oktober 2008 kom en kort period (fram till den 5 november 2008) när den nederländska staten tillämpade EONIA + 50 baspunkter och Euribor + 50 baspunkter. Under denna andra period gällde arrangemanget fortfarande belopp på högst 5 miljarder euro för dagslikviditet och 40 miljarder euro för mer långfristig likviditet. Under perioden mellan den 5 november 2008 och den 1 mars 2009 ändrade den nederländska staten ersättningen till EONIA + 25 baspunkter för dagslån, Euribor + 25 baspunkter för lån med en förfallotid (52) på mindre än 3 månader och Euribor + 50 baspunkter för lån med en förfallotid på mer än 3 månader (53). Efter den 1 mars 2009 utvecklade den nederländska staten ett tvåstegssystem som uppmuntrade FBN att minska sitt beroende av staten. En första tranche av det finansiella stödet (oberoende av förfallotid) gjordes tillgänglig till Euribor + 25 baspunkter, men när den gränsen överskreds kunde FBN bara få extra likviditet till Euribor + 50 baspunkter (54). Beloppet för den totala likviditetsfaciliteten och beloppet för den första gränsen sänktes gradvis. Den 9 juli 2009 meddelade den nederländska staten kommissionen att FBN hade återbetalat alla sina kortfristiga lån till staten.
(97)
De långfristiga lån som ersattes med ett nytt avtal med den nederländska staten (åtgärd Y2) uppgick till 16,1 miljarder euro, inklusive 8,15 miljarder euro i Tier 2-kapital (varav 3 miljarder euro för övre Tier 2) och 7,95 miljarder euro i lån med bättre förmånsrätt.
(98)
Den 24 december 2008 förvärvade nederländska staten ABN AMRO N från FBN för 6,5 miljarder euro (”åtgärd Z”). Den nederländska staten betalade inte kontant utan betalade köpet genom att annullera 6,5 miljarder euro i långfristig skuld som hade erhållits i samband med de integrerade transaktionerna den 3 oktober 2008 som en del av åtgärd Y2. Den nederländska staten avstod med andra ord krav på 6,5 miljarder euro gentemot FBN för att betala för ABN AMRO N (55).
2.4.2 Åtgärder som omfattas av beslutet av den 5 februari 2010
(99)
Vissa av de åtgärder som omfattas av beslutet av den 5 februari 2010 (56) anmäldes till kommissionen i juli 2009 och återstoden anmäldes i januari 2010. I juli 2009 anmälde den nederländska staten ett instrument för sänkning av kapitalkravet eller (”åtgärd A” med en effekt på sänkningen av kapitalkravet på 1,7 miljarder euro), en obligatorisk konvertibel (”Mandatory Convertible Security”, MCS) på 500 miljoner euro (”åtgärd B1”) och en andra MCS-tranche på 300 miljoner euro (”åtgärd B2”).
(100)
I januari 2010 anmälde den nederländska staten ytterligare kapitalåtgärder till ett värde av 4,39 miljarder euro. Den nederländska staten utnyttjade ytterligare MCS-instrument på 2,28 miljarder euro för att täcka ytterligare separationskostnader (780 miljoner euro, ”åtgärd B3”), kapitalunderskottet på grund av försäljningen av New HBU (300 miljoner euro, ”åtgärd B4”) och integrationskostnader (1,2 miljarder euro, ”åtgärd B5”). För att föra FBN:s Tier 1-kapital i linje med tillsynskraven konverterade den nederländska staten dessutom 1,35 miljarder euro i FBN-Tier 2-kapital som den redan ägde till Tier 1-kapital (”åtgärd C”). Den nederländska staten betalade också övriga medlemmar i konsortiet 740 miljoner euro i kontanter (”åtgärd D”) såsom angavs i konsortie- och aktieägaravtalet för att reglera angelägenheter som uppkom först under loppet av separationsprocessen. Slutligen tillhandahöll den nederländska staten en garanti för korsvisa skuldförbindelser som följde av försäljningen av New HBU (”åtgärd E”).
(101)
Den nederländska staten sålde kreditskydd via en kreditswapp på en nederländsk inteckningsportfölj hos ABN AMRO N, som representerade ungefär [30 - 80] % av ABN AMRO N:s totala bostadslåneportfölj. Åtgärdens effekt var att minska ABN AMRO N:s riskviktade tillgångar.
(102)
Som gottgörelse för kreditskyddet mottog den nederländska staten en årsavgift på 51,5 baspunkter (räknat som en procentandel av portföljens värde i början av varje referensperiod).
(103)
Avgiften beräknades med metoden för kostnad i ekvivalent kapital. Den nederländska staten fastställde hur mycket kapital ABN AMRO N kunde frigöra tack vare instrumentet för kapitalsänkning (dvs. 1,7 miljarder euro, baserat på Basel I-kraven, som fortfarande tillämpades när avtalet om instrumentet för att sänka kapitalkravet genomfördes) och räknade sedan med en avkastning på 10 % på den kapitalsänkningen (dvs. 10 % av 1,7 miljarder euro), vilket motsvarade 51,5 baspunkter av det ursprungliga portföljvärdet på 34,5 miljarder euro.
(104)
Varje år behöll ABN AMRO N en första förlusttranche på 20 baspunkter (beräknat som en procentandel av det ursprungliga portföljvärdet).
(105)
ABN AMRO N behöll en vertikal riskandel på 5 % av den återstående risken.
(106)
Denna prissättning på instrumentet för kreditskydd skulle inte justeras när ABN AMRO N antog Basel II-kapitalkraven fullt ut, även om den kapitalsänkande effekten av instrumentet då skulle vara betydligt mindre.
(107)
I princip hade avtalet om en kreditswapp en förfallotid på sju år, men ABN AMRO N hade köpoptioner som gjorde att det gick att avsluta avtalet på ett antal förutbestämda referensdatum (t.ex. oktober 2010, januari 2011 och januari 2012) (57).
(108)
Enligt konsortie- och aktieägaravtalet var de tre medlemmarna i konsortiet skyldiga att se till att ABN AMRO Z förblev tillräckligt kapitaliserat. I det sammanhanget måste den nederländska staten bidra med 2,2 miljarder euro till kapitalunderskottet hos ABN AMRO Z. Syftet med instrumentet för sänkning av kapitalkravet, CRI, var att tillåta ABN AMRO N att bidra med en del av dessa 2,2 miljarder euro till ABN AMRO Z.
(109)
Den nederländska staten föredrog den okonventionella CRI-lösningen framför en traditionell kapitalökning eftersom man inte kunde öronmärka kapitalbidrag till ABN AMRO Bank före separationen. Eftersom ABN AMRO N inte var en separat juridisk person kunde med andra ord en kapitalinjektion i ABN AMRO Bank även ha gynnat de båda andra medlemmarna i konsortiet. Denna handlingslinje kunde ha fått allvarliga konsekvenser, särskilt vid scenarier med större problem.
(110)
När separationen ägde rum blev ABN AMRO N en separat juridisk person (nya ABN AMRO Bank). Den nederländska staten fortsatte enligt konsortie- och aktieägaravtalet att ha ansvar för att täcka ABN AMRO Z:s kapitalunderskott på 2,2 miljarder euro. Den nederländska staten beslutade att ABN AMRO N skulle använda kontanter från MCS-instrumenten (dvs. åtgärd B3 i den mån det gäller försiktighetsmarginalen på 500 miljoner euro och 1,2 miljarder från åtgärd B5) för att injicera 1,7 miljarder euro i ABN AMRO Z medan instrumentet för sänkning av kapitalkravet, CRI, fanns på plats i den nya ABN AMRO Bank för att täcka försiktighetsmarginalen på 500 miljoner euro och integrationskostnaden på 1,2 miljarder euro.
(111)
Den 15 oktober 2010 meddelade ABN AMRO Bank och den nederländska staten att CRI skulle avslutas den 30 oktober 2010. Eftersom ABN AMRO Bank under tiden hade genomfört Basel II-kraven hade instrumentet blivit mindre intressant och behovet av det hade minskat (58).
(112)
Eftersom instrumentet för sänkning av kapitalkravet inte räckte för att täcka hela ABN AMRO Z:s kapitalunderskott på 2,2 miljarder euro tillhandahöll den nederländska staten extra kapital till ABN AMRO Bank via en obligatorisk konvertibel.
(113)
Denna kategoriserades som Tier 1-hybridkapital med en kupong på 10 % och konverterades automatiskt till aktier i ABN AMRO II vid den tidpunkt då ABN AMRO N separerades från ABN AMRO Bank. Från den tidpunkten klassificerades den som Tier 1-kärnkapital. Konverteringen skedde till nominellt värde (59). Genom åtgärden kunde ABN AMRO II (omdöpt till ABN AMRO Bank) bidra med 500 miljoner euro till ABN AMRO Z.
(114)
För att täcka kostnader i samband med separationen av ABN AMRO N från ABN AMRO Bank tecknade den nederländska staten ytterligare obligatoriska konvertibler. En första tranche på ungefär 300 miljoner euro (åtgärd B2) anmäldes i juli 2009. Återstoden (dvs. 780 miljoner euro) anmäldes i januari 2010 (åtgärd B3).
(115)
Hela beloppet 1,08 miljarder euro (dvs. åtgärderna B2 och B3 tillsammans) behövdes för att täcka följande kostnader:
-
480 miljoner euro för väldefinierade separationskostnader
-
90 miljoner euro för att sätta upp en penningmarknadsenhet
-
500 miljoner euro för en försiktighetsmarginal
(116)
Den nederländska staten tillhandahöll en ytterligare uppdelning av separationskostnaderna på 480 miljoner euro. Dessa gällde exponering för korsvisa skuldförbindelser ([0 - 200] miljoner euro), likvidering av riskfördelningsbrev ([0 - 200] miljoner euro), återköp av värdepapperiseringsemissioner ([0 - 200] miljoner euro), överföring från ABN AMRO R av handelsrelaterade marknadsrisker för ABN AMRO N-kunder ([0 - 200] miljoner euro), avslutande av instrument för kapitalsänkning ([0 - 200] miljoner euro) och diverse separations- och likvideringskostnader ([0 - 300] miljoner euro).
(117)
Efter separationen från sitt moderbolag ABN AMRO Bank behövde ABN AMRO II sätta upp en egen penningmarknadsenhet, vilket kostade 90 miljoner euro.
(118)
Slutligen injicerade den nederländska staten ytterligare 500 miljoner euro i kapital för att se till att ABN AMRO N skulle kunna fungera med viss marginal över minimitillsynskraven.
(119)
FBN och ABN AMRO N kunde slås samman först när de koncentrationsproblem som identifierades i sammanslagningsbeslutet hade lösts. Därför beslutade den nederländska staten att sälja New HBU och IFN till Deutsche Bank. Denna transaktion ledde dock till ett ytterligare kapitalbehov på 470 miljoner euro som ABN AMRO N inte kunde hantera helt på egen hand. Den nederländska staten beslutade därför att hjälpa till och injicerade 300 miljoner euro i form av en obligatorisk konvertibel (60).
(120)
För att kunna genomföra sammanslagningen måste ABN AMRO N och FBN (och efter sammanslagningen ABN AMRO Group) inledande integrationskostnader på 1,2 miljarder euro (efter skatt) kopplade till kostnader för överskottspersonal, integration av IKT-plattformar och omstrukturering av filialnätverket. Eftersom ABN AMRO N och FBN inte själva kunde finansiera dessa kostnader beslutade den nederländska staten att injicera kapital i form av en obligatorisk konvertibel (61).
(121)
FBN måste öka sitt Tier 1-kapital efter att det nederländska finansiella tillsynsorganet (DNB) (62) hade angett att ett underskott på Tier 1-kapital på ca 1,26 miljarder euro förelåg. Efter separationen från sitt moderföretag Fortis SA/NV måste FBN också lägga ut 90 miljoner euro för att täcka kostnader i samband med att inrättande av en kassaenhet, Basel-relaterade modeller, licenser och konsulttjänster.
(122)
Den nederländska staten tillhandahöll detta extra kapital genom att konvertera Tier 2-skulder med ett nominellt värde av 1,35 miljarder euro till Tier 1-kapital. Följaktligen involverade transaktionen inga nya kontanta medel (63).
(123)
När konsortiemedlemmarna förhandlade om förvärvet av ABN AMRO Holding 2007 insåg de att alla fakta inte var kända vid den tidpunkten. Därför innehåller konsortie- och aktieägaravtalet ett antal allmänna principer för reglering av vissa betalningsskyldigheter som skulle bli uppenbara först under separationsprocessen. De exakta beloppen följer av en förhandlingsprocess i vilken den nederländska staten (och före det Fortis SA/NV) deltog.
(124)
Den totala summan 740 miljoner euro gäller
(…)
Dessa kassautbetalningar kompenserades delvis genom att den nederländska staten mottog […] från övriga konsortiemedlemmar i samband med strandade kostnader.
(125)
Återstoden av betalningsskyldigheterna avseende övriga konsortiemedlemmar (dvs. 740 miljoner euro) betalades i kontanta medel direkt till övriga medlemmarna och delvis till ABN AMRO Bank (nu RBS NV).
(126)
Även efter avvecklingen av New HBU kommer ABN AMRO Bank (nu RBS NV) och ABN AMRO II (eller deras rättsliga efterträdare) att fortsätta vara ersättningsskyldiga gentemot New HBU:s fordringsägare om New HBU inte kan uppfylla sina skyldigheter gentemot sina egna fordringsägare. Likaledes gäller korsvisa skuldförbindelser för New HBU gentemot ABN AMRO Banks och ABN AMRO II:s fordringsägare. Eftersom de korsvisa skuldförbindelserna härrörde från försäljningen av New HBU, som följde av ett beslut från ABN AMRO II och dess aktieägare, ålåg det även dem att hitta en lösning. Enligt den föreslagna lösningen enades den nederländska staten och Deutsche Bank (dvs. köparen av New HBU) om att New HBU och ABN AMRO II skulle kompensera varandra för dessa korsvisa skuldförbindelser genom att förse varandra med säkerhet så att kapitalkravet enligt tillsynsreglerna minskade till önskade 20 %. Som en följd av detta avtal måste ABN AMRO II tillhandahålla säkerhet för New HBU på belopp upp till 950 miljoner euro (minskande över tiden i takt med att underliggande skuldförbindelser förfaller) för New HBU:s skuldförbindelser gentemot ABN AMRO II och ABN AMRO Bank (nu RBS NV). Eftersom ABN AMRO II inte hade medel för att tillhandahålla den säkerhet som behövdes för skuldförbindelsen gentemot ABN AMRO Bank (nu RBS NV) tillhandahöll staten en motgaranti i form av en garanti för ABN AMRO Banks (nu RBS NV) skuld.
(127)
Den nederländska staten prissatte denna risk som om det rörde sig om en statlig garanti för en fordran med sämre säkerhet från ABN AMRO Bank (nu RBS NV). Prissättningen - som bygger på Europeiska centralbankens (”ECB”) rekapitaliseringsrekommendation (64)- sattes till 200 baspunkter plus medianen för CDS-spridningen (65).
(128)
Tabell 4 sammanfattar de åtgärder som bedöms i detta beslut. Kolumnen ”Skäl” är densamma som i tabell 1 i punkt 57 i beslutet av den 5 februari 2010. Såsom anges i skäl 110 har ordningsföljden för åtgärderna och deras syften ändrats efter separationen av ABN AMRO N från ABN AMRO Bank den 6 februari 2010. Närmare bestämt användes åtgärd A från och med det datumet för åtgärd B3:s (i den mån det gäller försiktighetsmarginalen) och åtgärd 5B:s syften och omvänt.
Tabell 4
Statlig stödåtgärd
Beskrivning
Storlek
(i miljarder euro)
Skäl
Juridisk person för vilken åtgärden beviljats
Åtgärder som omfattas av beslutet av den 8 april 2009
Y1
Kortfristig finansiering
45
FBN
Y2
Långfristig finansiering
16,1
FBN (för att tillåta återbetalning till Fortis Bank SA/NV)
Z
Förvärv av ABN AMRO N
6,5
FBN (förvärvspriset erlagt genom avstående av krav)
Kapitalåtgärder som anmäldes i juli 2009 och genomfördes i juli/augusti 2009
Åtgärd A
Instrument för sänkning av kapitalkrav
CDS-skydd för en portfölj på 34,5 miljarder euro (med en kapitalsänkande effekt på 1,7 miljarder)
Täcka ABN AMRO Z:s kapitalunderskott
ABN AMRO Bank (nu RBS NV) och flyttat till ABN AMRO II (nu ABN AMRO Bank) på separationsdatumet
Åtgärd B1
Obligatorisk konvertibel
0,5
Åtgärd B2
Obligatorisk konvertibel
0,3
Första tranchen av separationskostnaderna
ABN AMRO Bank (nu RBS NV) och flyttat till ABN AMRO II (nu ABN AMRO Bank) vid separationen
Ytterligare kapitalåtgärder som anmäldes i januari 2010
Åtgärd B3
Obligatorisk konvertibel
0,78
Andra tranchen av separationskostnaderna och försiktighetsmarginalen på 0,5 miljarder euro.
967 miljoner euro betalat till ABN AMRO Bank (nu RBS NV) och sedan flyttat till ABN AMRO II (nu ABN AMRO Bank) vid separationen. Återstoden betalades direkt till ABN AMRO II
Åtgärd B4
Obligatorisk konvertibel
0,3
Kapitaleffekt av försäljningen av New HBU
Åtgärd B5
Obligatorisk konvertibel
1,2
Integrationskostnader
Åtgärd C
Utbyte av Tier 2 till primärt kapital
1,35
Tier 1-underskott på FBN:s nivå
FBN
Åtgärd D
Kontantbetalning till konsortiemedlemmarna
0,74
Betalningsskyldigheter som följer av konsortie- och aktieägaravtalet
Övriga konsortiemedlemmar/ABN AMRO Bank (nu RBS NV)
Åtgärd E
Garantier för skuldförbindelser på 950 miljoner euro
0,95
Korsvisa skuldförbindelser efter försäljningen av New HBU
ABN AMRO II (nu ABN AMRO Bank)
3. GRUNDER FÖR EN UNDERSÖKNING
3.1 Grunder för en undersökning i beslutet av den 8 april 2009
(129)
I beslutet av den 8 april 2009 inledde kommission förfarandet eftersom det fanns anledning att tro att åtgärderna Y1, Y2 och Z (66) representerade statligt stöd till FBN och ABN AMRO N. Kommissionen trodde att dessa åtgärder gjorde det möjligt för FBN och ABN AMRO N att bli kvar på marknaden och fortsätta sin verksamhet. Kommissionen hade anledning att tro att dessa åtgärder selektivt gynnade FBN och ABN AMRO N.
(130)
I skälen 29 och 30 i beslutet av den 8 april 2009 noterade kommissionen att åtgärderna X, Y1 och Y2 ingick i samma försäljningskontrakt, vars syfte var att separera FBN från resten av Fortis SA/NV. Redan i beslutet av den 3 december 2008 drogs slutsatsen att den nederländska staten genom att ingå avtalet den 3 oktober 2008 inte hade agerat som en normal investerare i en marknadsekonomi.
(131)
I skäl 33 i beslutet av den 8 april 2009 hävdade kommissionen att åtgärd Y1 uppenbart gynnade FBN eftersom FBN hade mottagit ett finansieringsbelopp som inte hade gått att hitta på marknaderna, som vid den tiden var i fullständigt kaos. Med tanke på dessa extrema marknadsförhållanden tvivlar kommissionen på att de räntesatser som den nederländska staten krävde skulle ha varit godtagbara för en privat investerare. Kommissionen noterade också att soliditeten hos den nya finansieringskällan föreföll ge FBN en fördel. FBN var inte längre beroende av ett likviditetsbegränsat företag satt under press som Fortis SA/NV utan fick sin finansiering av den nederländska staten.
(132)
Kommissionen tvivlade på att åtgärd Y1 var förenlig med kommissionens meddelande ”Tillämpning av reglerna om statligt stöd på åtgärder till förmån för finansinstitut med anledning av den globala finanskrisen” (67) eftersom åtgärden varken var proportionerlig eller begränsad till ett nödvändigt minimum. Mer specifika betänkligheter togs upp i skäl 52 i beslutet av den 8 april 2009 om kompatibiliteten hos följande element: 1) den ersättning som FBN betalade, 2) den längsta period under vilken FBN kunde få finansiering, 3) den maximala löptiden för de berörda instrumenten och 4) likviditetsfacilitetens volym.
(133)
Kommissionen angav också att åtgärd Y2 kunde innehålla inslag av statligt stöd om Fortis Bank SN/NV vid tidpunkten för förvärvet var i en situation som innebar att man kunde begära omedelbar inlösen av långfristiga lån om ägarskapet till FBN skulle ändras. Om det faktiskt fanns en ägarskapsrelaterad klausul om inlösen skulle åtgärd Y2 tillåta FBN att utnyttja långfristiga lån till de räntor som gällde före finanskrisen. Enligt åtgärd Y2 hade FBN ingen skyldighet att hitta alternativ finansiering till gällande marknadsvillkor vid den tidpunkten. Eftersom Fortis Bank SA/NV hade rätt att begära inlösen kunde dessutom den nederländska statens val att tillhandahålla långfristiga i stället för kortfristiga lån ifrågasättas. I beslutet av den 8 april 2009 uttryckte kommissionen därför oro för att åtgärd Y2 innehöll statligt stöd för en längre period än vad som var strikt nödvändigt. För att kunna utvärdera åtgärd Y2:s eventuella inslag av statligt stöd begärde kommissionen att den nederländska staten skulle tillhandahålla mer information om villkoren för tidig inlösen i avtalen om långfristiga lån.
(134)
I skäl 54 i beslutet av den 8 april 2009 uttryckte kommissionen också tvivel på att den nederländska staten hade vidtagit tillräckliga åtgärder för att begränsa snedvridningen av konkurrensen, i linje med punkt 27 i bankmeddelandet.
(135)
Kommissionen uttryckte också oro för att ABN AMRO N kunde ha dragit indirekt nytta av de likviditetsåtgärder som hade erbjudits FBN. Kommissionen bad därför den nederländska staten lämna mer information om ABN AMRO N:s finansieringsposition och finansieringsstrategi.
(136)
När det gäller åtgärd Z tvivlade kommissionen på att den nederländska staten betalade marknadspris till FBN för förvärvet av ABN AMRO N. Kommissionen observerade att den nederländska staten betalade mer än deras egen värderingsexperts värdering under ”rådande marknadsvillkor” […] i sin rapport, vilket nämns i skäl 2. Vidare observerade kommissionen att den nederländska staten inte hade tillämpat någon korrigeringsfaktor för att avspegla nedgången på aktiemarknaden mellan oktober och december 2008, som var särskilt uttalad för bankaktier. Om den nederländska staten köpte ABN AMRO N till ett överpris var åtgärd Z liktydig med ett statligt stöd för att bidra till rekapitaliseringen av FBN.
(137)
Generellt observerade kommissionen även i beslutet av den 8 april 2009 att den nederländska staten ännu inte hade lämnat in en värdering från det nederländska finansiella tillsynsorganet (DNB) av FBN och ABN AMRO N. Inte heller hade den nederländska staten tillhandahållit någon lönsamhetsplan eller omstruktureringsplan med detaljerade ekonomiska prognoser. Eftersom vare sig någon lönsamhetsplan eller någon omstruktureringsplan fanns att tillgå kunde kommissionen inte avgöra huruvida ABN AMRO N och FBN hade tillräckligt med kapital och kunde uppnå en godtagbar vinstnivå som en följd av åtgärderna X, Y1, Y2 och Z.
3.2 Skäl att utvidga förfarandet i beslutet av den 5 februari 2010
(138)
När den nederländska staten den 17 juli 2009 och den 15 januari 2010 anmälde extra åtgärder till förmån för FBN och ABN AMRO N som åtgärder som inte utgör statligt stöd var kommissionen oroad över att vissa av dessa kompletterande åtgärder kunde utgöra extra statligt stöd till FBN och ABN AMRO N.
(139)
I beslutet av den 5 februari 2010 observerade kommissionen att den nederländska staten hade ett antal skyldigheter enligt konsortie- och aktieägaravtalet som inte var skyldigheter för ABN AMRO N. Åtgärder som vidtogs av den nederländska staten för att uppfylla dess skyldigheter enligt konsortie- och aktieägaravtalet (särskilt skyldigheten att bära kostnaden för ABN AMRO Z och skyldigheten att separera ABN AMRO N från ABN AMRO Bank) skulle vid första påseendet inte klassificeras som statligt stöd till ABN AMRO N.
(140)
Kommissionen angav att åtgärderna A och B1 föreföll vara utformade primärt för att täcka kapitalunderskottet för ABN AMRO Z, men samtidigt stod det inte klart för kommissionen huruvida det även fanns en indirekt fördel för ABN AMRO N:s ekonomiska verksamhet. I det sammanhanget ville kommissionen veta om ABN AMRO N och ABN AMRO Z - utan separat rättslig status - var tillräckligt väl avgränsade från varandra. Kommissionen ville också ha mer information om skälen till kapitalunderskottet för ABN AMRO Z och t.ex. om överföringen av Unicredito-aktier från ABN AMRO Z till ABN AMRO N. Kommissionen hade dessutom frågor när det gällde ABN AMRO N:s ersättning till ABN AMRO Z för att utföra huvudkontorsfunktioner. Kommissionen misstänkte att underkapitaliseringen av ABN AMRO Z åtminstone delvis var kopplad till det faktum att ABN AMRO N inte betalade marknadspris för ABN AMRO Z:s huvudkontorstjänster.
(141)
Trots att separationen av ABN AMRO N från ABN AMRO Bank är en skyldighet för nederländska staten enligt konsortie- och aktieägaravtalet kunde kommissionen inte utesluta att den statliga rekapitalisering som finansierade separationskostnaderna kunde utgöra statligt stöd. Kommissionen observerade att inte alla kostnader som kategoriserades som separationskostnader i strikt mening var kopplade till de separationsskyldigheter som beskrivs i konsortie- och aktieägaravtalet. Kommissionen observerade att kategorin ”separationskostnader” inkluderade en post på 500 miljoner euro som behövdes för att förse ABN AMRO Group med en försiktighetsmarginal som låg över minimikravet på aktsamhet.
(142)
Kommissionen observerade att den nederländska staten hjälpte FBN och ABN AMRO N att betala kostnaderna i samband med sammanslagningen. För att lösa de koncentrationsproblem som sammanslagningen skapade beslutade ABN AMRO N att sälja IFN och HBU, vilket ledde till ett nytt kapitalunderskott. Kommissionen observerade att FBN och ABN AMRO N kunde få vinning av fördelarna med sammanslagningen (t.ex. sammanslagningssynergier, fördelarna med att vara ett starkare företag med större marknadsavdelningar på den nederländska marknaden), medan den nederländska staten stod för kostnaderna i inledningsskedet. I det avseendet observerade kommissionen att det inte fanns någon skyldighet för den nederländska staten att betala dessa kostnader eftersom de hade sitt ursprung i den nederländska statens beslut av den 21 november 2008 att slå samman FBN och ABN AMRO N och inte i konsortie- och aktieägaravtalet.
(143)
Kommissionen noterade att sammanslagningen och de specifika villkoren runt separationen ledde till korsvisa skuldförbindelser (åtgärd E). Enligt den nederländska bolagslagstiftningen skulle ABN AMRO Bank (nu RBS NV) fortsätta vara ansvariga för New HBU:s innehavare av skuldförbindelser om New HBU (eller dess nya ägare Deutsche Bank) inte skulle uppfylla sina betalningsåtaganden. New HBU hade motsvarande skyldigheter gentemot ABN AMRO Banks (nu RBS NV) och ABN AMRO II:s innehavare av skuldförbindelser. Kommissionen kunde inte utesluta att lösningen med skadeersättningsanspråk, som implicerade att den nederländska staten garanterade innehavarna av skuldförbindelser hos ABN AMRO Bank (nu RBS NV) till en premie på 200 baspunkter plus medianen för CDS-spridningen, innebar statligt stöd.
(144)
Kommissionen tog också upp betänkligheter om utformningen av instrumentet för sänkning av kapitalkravet (åtgärd A). Kommissionen vidgår att åtgärd A skiljde sig i grunden från andra åtgärder avseende värdeminskade tillgångar eftersom den inte infördes för att skydda ABN AMRO N från ytterligare nedgångar av toxiska tillgångar med mycket osäker värdering. Kommissionen drog ändå slutsatsen att åtgärd A för att vara förenlig med den bör följa de allmänna principerna i kommissionens meddelande om behandlingen av värdeminskade tillgångar inom gemenskapens banksektor (68) (”meddelandet om värdeminskade tillgångar”). Närmare bestämt bör det finnas tillräckliga bevis för korrekt prissättning, vilket innebär att banken inte ska överföra förväntade förluster till staten. I det avseendet ville kommissionen också förstå vilken effekt ett antal specifika avtalsvillkor (t.ex. återkravsmekanismen och den vertikala andelen) skulle ha på faktiskt kassaflöde och faktisk prissättning. Slutligen tvivlade kommissionen också på att det fanns tillräckliga incitament för att ABN AMRO N skulle avsluta instrumentet så snart det inte längre var strikt nödvändigt.
(145)
Kommissionen var tveksam till att omstruktureringsplanen från december 2009 uppfyllde de kriterier som anges i kommissionens meddelande om återställandet av lönsamheten och bedömningen av omstruktureringsåtgärder inom finanssektorn under den rådande krisen enligt reglerna om statligt stöd (69) (”omstruktureringsmeddelandet”) när det gäller lönsamhet, ansvarsfördelning och otillbörlig snedvridning av konkurrensen.
(146)
Kommissionen erkände att ABN AMRO Group vid första påseendet skulle få tillräckliga intäkter för att täcka hela sin driftskostnad (inklusive värdeminskningar) och få en godtagbar avkastning på eget kapital. Kommissionen noterade dock också att avkastningen på eget kapital för ABN AMRO Group till stor del berodde på att ett antal antaganden förverkligades. För det första, om ABN AMRO Group vill bli kostnadseffektivt med en godtagbar kostnads-/inkomstkvot är det centralt att ABN AMRO Group förverkligar de planerade synergierna (dvs. 1,1 miljarder före skatt, vilket ska jämföras med en nettovinst 2013 på […] miljarder euro. För det andra, såsom anges i skäl 118 i beslutet av den 5 februari 2010, var det också avgörande för ABN AMRO Groups lönsamhet att förbättra sin nettoräntemarginal från de låga nivåerna för FBN och ABN AMRO N under andra halvåret 2008 och första halvåret 2009. I sitt beslut av den 5 februari 2010 angav kommissionen att man behövde fler uppgifter om dessa aspekter för att kunna bedöma om den långsiktiga lönsamheten verkligen hade återställts.
(147)
Kommissionen noterade också att omstruktureringsplanen från december 2009 ännu inte inkluderade ekonomiska prognoser för ett värsta scenario, vilket krävs enligt punkt 13 i omstruktureringsmeddelandet. Därför bad kommissionen om prognoser för ett värsta scenario så att man skulle kunna kontrollera hur ABN AMRO Group skulle prestera under mer pressande marknadsförhållanden.
(148)
Kommissionen observerade också att omstruktureringsplanen från december 2009 innehöll knapphändig information om mindre underdivisioner, vilket innebar att kommissionen inte kunde bedöma om alla lönsamhetsfrågor på den nivån hade behandlats tillräckligt ingående. Närmare bestämt tvivlade kommissionen på att lönsamheten för PFS, en division av FBN som rapporterade stora Madoff-relaterade förluster 2008, var tillräckligt garanterad.
(149)
Kommissionen ifrågasatte om det statliga stödet var begränsat till ett nödvändigt minimum för att återställa lönsamheten för ABN AMRO Group. I det avseendet noterade kommissionen att ABN AMRO Group hade angett att man ville göra små tilläggsförvärv, vilket man ansåg vara nödvändigt för att bygga upp kompetens som hade gått förlorad under separationsprocesserna från Fortis SA/NV och ABN AMRO Holding. I beslutet av den 5 februari 2010 framförde kommissionen att statligt stöd inte bör användas för att finansiera förvärv eller nyinvesteringar annat än om det är nödvändigt för att återställa ett företags lönsamhet. Kommissionen bad den nederländska staten att ge en närmare förklaring till ABN AMRO Groups förvärvspolicy och att bland annat tillhandahålla en detaljerad förteckning över verksamheter som ABN AMRO Group behövde återuppbygga av lönsamhetsskäl.
(150)
Kommissionen tvivlade också på att alla tillhandahållare av hybridkapital hade betalat sin andel av omstruktureringen. Kommissionen oroade sig bland annat för att innehavarna av preferensaktier i FBN (70) inte hade bidragit tillräckligt för att säkerställa att den nederländska statens intervention var begränsad till ett nödvändigt minimum.
(151)
Även när det gäller varaktigheten bör det statliga stödet begränsas till ett nödvändigt minimum. I det avseendet observerade kommissionen att ett antal åtgärder hade varit nödvändiga för att lösa tillfälliga problem, men kommissionen tvivlade på att den nederländska staten hade gjort tillräckligt för att se till att åtgärderna avvecklades när de inte längre var nödvändiga.
(152)
När det gäller åtgärd A observerade kommissionen att instrumentet för sänkning av kapitalkravet inte längre skulle vara attraktivt när ABN AMRO N fick genomföra Basel II-kraven. Även om instrumentet för sänkning av kapitalkravet innehöll villkor som medgav uppsägning i förtid av avtalet observerade kommissionen att det inte fanns något exakt tidsschema för den nederländska statens utträde.
(153)
Även när det gällde försiktighetsmarginalen på 500 miljoner euro noterade kommissionen att avsikten var att ABN AMRO Group skulle ersätta det beloppet med egenfinansierat kapital. Kommissionen observerade återigen att det inte fanns några som helst uppgifter om tidpunkter.
(154)
När det gäller integrationskostnaderna på 1,2 miljarder euro (dvs. åtgärd B5) observerade kommissionen att den nederländska staten hävdade att dessa skulle leda till betydande synergier på 1,1 miljarder euro (före skatt) per år, vilket i princip skulle kunna användas för återbetalning av det statliga stödet. Kommissionen observerade att den nederländska staten trots detta inte hade infört någon mekanism för att se till att en sådan återbetalning verkställdes. När det gällde kapitalbehoven i samband med försäljningen av New HBU drog kommissionen slutsatsen att kapitalkraven i samband med kreditparaplyet skulle minska snabbt i takt med att lånen gradvis skulle förfalla. Kommissionen betonade återigen att statligt stöd ska återbetalas när det inte längre behövs.
(155)
När det gäller snedvridning av konkurrensen noterade kommissionen att FBN:s och ABN AMRO N:s kapitalbehov till viss del berodde på deras separation från deras tidigare moderföretag och från inledande integrationskostnader och inte på överdrivet risktagande eller bristfällig förvaltning inom FBN eller ABN AMRO N i sig. Mot den bakgrunden drog kommissionen slutsatsen att ytterligare avvecklingar troligen inte skulle behövas.
(156)
Samtidigt uttryckte kommissionen dock tvivel på att omstruktureringsplanen från december 2009 innehöll tillräckliga förhållningsregler för att säkerställa att FBN och ABN AMRO N inte skulle använda det statliga stödet för att växa på bekostnad av sina konkurrenter, t.ex. genom att genomföra en ohållbar prispolitik eller förvärva andra finansinstitut, vilket skulle försvaga incitamenten för icke-stödmottagare att konkurrera, investera och utveckla innovationer och skulle kunna avskräcka andra aktörer från att komma in på den nederländska bankmarknaden.
(157)
När det gäller utträde framförde kommissionen att det skulle vara till hjälp om den nederländska staten utvecklade och tydligt förmedlade en utträdesstrategi. Den nederländska statens upprepade och massiva interventioner skulle faktiskt av insättarna kunna tolkas som ett tecken på att staten ger ett permanent stöd.
4. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER
4.1 Första uppsättningen synpunkter från Van Lanschot (skrivelse av den 6 maj 2009)
(158)
Klaganden hävdade att FBN och ABN AMRO N (inklusive deras dotterbolag, t.ex. Mone You och Mees Pierson) tack vare statligt stöd och statligt ägande kunde erbjuda ohållbart höga räntor på enskilda spar- och kapitalkonton och därigenom destabiliserade den nederländska bankmarknaden.
(159)
Klaganden var av uppfattningen att de räntesatser som erbjöds av FBN och ABN AMRO N var förlustskapande. I det avseendet hänvisade klaganden till att Euribor sjönk från 5 % i september 2008 till under 2 % i januari/februari 2009, medan de räntor som FBN och ABN AMRO N erbjöd på sparkonton faktiskt steg.
(160)
Klaganden pekar också på avvikelserna på den nederländska private banking-marknaden jämfört med retail banking-marknaden, vilket tenderar att öka den snedvridande effekten av vidtagna åtgärder. Sparandet är normalt högre inom private banking än inom retail banking. För lägre sparbelopp bryr sig kunderna mindre om bankens riskprofil eftersom de skyddas av den nederländska insättningsgarantin (upp till 100 000 euro). Riskmedvetenheten ökar dock när den gränsen passeras, vilket inte är ovanligt inom private banking.
(161)
Klaganden hävdade också att FBN och ABN AMRO N drog fördel av en underförstådd statlig garanti. Klaganden menade att kunder i FBN och ABN AMRO N är övertygade om att den nederländska staten inte tillåter att en statsägd bank går i konkurs.
(162)
Klaganden - som klarade krisen utan statligt stöd - betonade att man drabbades hårt av FBN:s och ABN AMRO N:s snedvridande beteende eftersom klaganden av tradition är starkt beroende av den nederländska sparmarknaden för att finansiera sina tillgångar (71). I absoluta tal hade klaganden 15 miljarder euro på spar- och kapitalkonton, vilket innebar att en höjning med 1 % av räntan skulle kosta företaget ca 150 miljoner euro per år (72). Utöver kostnadsökningen förelåg en volymeffekt, eftersom Van Lanschot förlorade kunder.
4.2 Uppföljande synpunkter från Van Lanschot (skrivelser av den 21 och 28 augusti 2009)
(163)
Enligt klaganden bestod FBN:s och ABN AMRO N:s ovanliga beteende under sommarmånaderna 2009.
(164)
Som ytterligare argument hänvisade klaganden till de ovanligt stora förändringarna av volym och marknadsandelar på den av tradition stabila nederländska sparmarknaden. I det avseendet hänvisade klaganden till pressmeddelanden från FBN och ABN AMRO N där man rapporterade insättningsflöden på 9 miljarder euro respektive 21 miljarder euro för första halvåret 2009 (73). Klaganden ansåg att dessa siffror var höga med tanke på att den totala nederländska sparmarknaden är värd ca 287 miljarder euro.
(165)
Som ett annat exempel på ovanlig prissättning hänvisade klaganden till att sparräntan i grannländer som Belgien, Frankrike och Tyskland hade följt Euribor-sänkningen medan de nederländska sparräntorna envist hade fortsatt ligga högt.
4.3 Synpunkter från ABN AMRO Bank (skrivelse av den 6 juli 2009)
(166)
I en kommentar till beslutet av den 8 april 2009 som inledde det formella granskningsförfarandet tillhandahöll ABN AMRO Bank (dvs. moderbolaget till ABN AMRO N) mer information om sin finansieringsposition och sin finansieringsstrategi. ABN AMRO Bank förnekade att man hade dragit direkt eller indirekt fördel av finansieringsstöd till FBN (åtgärderna Y1 och Y2). ABN AMRO Bank påpekade att man inte hade behövt hjälp för att finansiera sig själv under krisen tack vare sin mångsidiga finansieringsstrategi. ABN AMRO Bank betonade också att dess likviditetsstatistik låg väl inom tillsynsgränserna och även inom bankens egna interna gränser.
5. SYNPUNKTER FRÅN DEN NEDERLÄNDSKA STATEN
5.1 Synpunkter från den nederländska staten på beslutet av den 8 april 2009
(167)
Den nederländska staten erkände att FBN hade kunnat fullfölja sin verksamhet genom att bli uppköpt av staten (74) men hävdade att förvärvet var i linje med den så kallade ”marknadsekonomiska investerarprincipen”. Enligt den nederländska staten förelåg därmed ingen selektiv fördel och följaktligen inte heller något statligt stöd. Den nederländska staten hävdade att den genom att köpa andelar i FBN och ABN AMRO N syftade till en positiv långsiktig avkastning - även om de integrerade transaktionerna den 3 oktober 2008 primärt var avsedda att förhindra destabilisering av FBN och ABN AMRO N och det nederländska banksystemet som helhet. Den nederländska staten betonade att priset för FBN (inklusive ABN AMRO N) låg inom värderingsintervallet för deras egen värderingsexpert.
(168)
Den nederländska staten hävdade att man hade betalat ett skäligt marknadspris för FBN och påpekade att betalningen - även om den nederländska staten skulle ha betalat ett överpris - skulle ha betraktats som ett statligt stöd till Fortis SA/NV (som inte var det säljande företaget) och inte till FBN.
(169)
När det gäller åtgärd Y1 hävdade den nederländska staten att den tillhandahöll kortfristig finansiering till marknadsvillkor. Man hävdade att FBN före krisen fick finansiering från sitt moderbolag till Eonia och Euribor utan extra spridning. Den nederländska staten hävdade att den prissättning man tillämpade (som beskrivs i skäl 96) var i linje med marknadspraxis. Närmare bestämt hävdade man också att det prissättningssystem som användes för perioden efter den 5 november 2008 (med 50 baspunkters spridning för lån på längre än tre månader) var anpassat till den nederländska insättningsgarantin (75).
(170)
När det gäller den period under vilken FBN:s likviditetsfacilitet gjordes tillgänglig förklarade den nederländska staten att man inledde förhandlingar om att avsluta faciliteten i januari 2009 med målet att avsluta den så snart som möjligt. Med det målet för ögonen införde den nederländska staten i mars 2009 ett nytt tvåstegssystem för prissättning som gjorde finansiering dyrare om den överskred en viss fördefinierad gräns. Den nederländska staten antog att FBN skulle kunna återbetala likviditetsfaciliteten med 4 till 5 miljarder per månad och planerade att avsluta faciliteten i slutet av 2009. I praktiken återbetalade FBN likviditetsfaciliteten snabbare än förväntat. Den avslutades redan den 1 juli 2009.
(171)
Den nederländska staten hävdade att den maximala löptiden enligt likviditetsfaciliteten var proportionerlig. I det avseendet förklarade den nederländska staten att den under den första perioden (dvs. från den 6 till 23 oktober 2008) hade beviljat likviditet med en löptid på högst några veckor. När likviditetsfaciliteten sedan justerades förlängdes den maximala löptiden till nio månader för att undvika inlösningstoppar.
(172)
Den nederländska staten förklarade att likviditetsfacilitetens sammanlagda volym (dvs. 5 miljarder euro för dagslån och 40 miljarder euro för mer långfristig finansiering) byggde på FBN:s verkliga finansieringsbehov och därför var ett nödvändigt minimum. Den kortfristiga likviditetsfaciliteten på 45 miljarder euro tog hänsyn till den normala rörligheten av FBN:s kassasituation och tillät också FBN att omedelbart betala tillbaka 34 miljarder euro till Fortis SA/NV.
(173)
När det gäller långfristiga lån (dvs. åtgärd Y2) erkände den nederländska staten att Fortis Bank SA/NV kunde ha begärt återbetalning av lånen till fast ränta (men inte av dem med rörlig ränta) (76). Den nederländska staten hävdar dock att man bara hade ersatt Fortis Bank SA/NV och lämnat alla villkor i det befintliga avtalet oförändrade. Enligt den nederländska staten var kontraktet mellan Fortis Bank SA/NV och FBN ett normalt marknadskontrakt mellan två privata marknadsaktörer. Den nederländska staten hävdade att eftersom den ersatte en marknadsekonomisk investerare betedde den sig automatiskt i linje med den marknadsekonomiska investerarprincipen. Den nederländska staten ansåg i princip inte att den behövde motivera varför räntorna kunde ha varit högre eller varför den skulle ha ersatt de långfristiga lånen med mer kortfristiga (77).
(174)
Den nederländska staten hävdade också att det var vanligt att företag i samband med förvärv samtidigt tillhandahöll likviditet för nyförvärvade dotterbolag.
(175)
När det gällde om ABN MRO N hade fått statligt stöd eller inte, förnekade den nederländska staten att ABN AMRO N hade fått finansiering från den nederländska staten eller FBN. Den nederländska staten förklarade att ABN AMRO N med sin stora verksamhet inom retail och private banking hade tillräcklig egen finansiering.
(176)
När det gäller åtgärd Z hävdade den nederländska staten att transaktionspriset 6,5 miljarder euro var ett skäligt marknadspris. Den nederländska staten betonade att priset låg mellan värderingen [4 - 6,5] miljarder euro enligt ”gällande marknadsvillkor” och den ”konjukturcykeljusterade” värderingen [6,5 - 9] miljarder som beräknades av den externa värderingsexperten i oktober 2008 (före transaktionen den 3 oktober 2008). När det gäller det faktum att förvärvet (åtgärd Z) ägde rum två och en halv månader efter att värderingen gjordes menade den nederländska staten att inga korrigeringar krävdes eftersom osäkerheter redan avspeglades i värderingen från början av oktober 2008 (78). Den nederländska staten framförde också att investment banking och toxiska tillgångar normalt låg bakom förtroendeproblem hos andra banker och medförde betydande minskningar av aktiekursen för dessa banker. ABN AMRO N med sin stabila profil som affärsbank och företagsbank skilde sig däremot på ett grundläggande sätt från andra banker. Utifrån det sammanhanget hävdade den nederländska staten att en priskorrigering baserad på en jämförelse med andra banker inte var rimlig.
(177)
Den nederländska staten betonade också att övriga medlemmar i konsortiet, särskilt RBS, måste godkänna transaktionen och att […]. Den nederländska staten hänvisade också till punkterna 166 och 177 i den preliminära expertrapporten till Fortis SA/NV:s bolagsstämma den 11 februari 2009 i Bryssel (79) och hävdade att dessa punkter ger stöd för den nederländska statens argument att man betalade ett skäligt pris för FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance och Fortis Corporate Insurance den 3 oktober 2008, vilket därför utgör en giltig referens för försäljningspriset i december 2008.
(178)
Den nederländska staten genomförde åtgärd Z genom att avstå krav gentemot FBN. Dessutom hävdade den nederländska staten att kommissionen - i det fall den kom till slutsatsen att åtgärd Z innebar statligt stöd - borde tillämpa en korrigering. Eftersom motsvarande instrument hos andra banker handlade med en betydande rabatt i förhållande till pari (80) var det logiskt att värdet på de skuldinstrument som den nederländska staten avstod från också var under pari. Med andra ord gjorde gällande marknadsförhållanden att den nederländska staten inte hade rätt till parivärdet utan till ett lägre marknadsvärde. Den nederländska staten hävdade att den med hänsyn till de gällande marknadsförhållandena bara hade rätt till ett marknadsvärde på [4,55 - 5,85] miljarder euro (dvs. parivärdet av lånen på 6,5 miljarder euro korrigerade för en marknadsrabatt på [0,65 - 1,95] miljarder euro).
(179)
Den 18 juni 2009 vidarebefordrade det nederländska finansministeriet till kommissionen den värdering av FBN utförd av det nederländska finansiella tillsynsorganet (DNB) som kommissionen hade begärt i sitt beslut av den 8 april 2009. […] (81), (82), (83)
(180)
DNB underrättade också kommissionen […] ABN AMRO N genom en skrivelse av den 20 januari 2010. […]
5.2 Synpunkter från den nederländska staten på beslutet av den 5 februari 2010
(181)
Generellt hävdade den nederländska staten att de vidtagna åtgärderna inte utgjorde statligt stöd eftersom de
i)
inte gynnade vare sig ABN AMRO N eller FBN,
ii)
var nödvändiga för att separera ABN AMRO N och FBN från deras respektive tidigare moderbolag och följde av avtalsförpliktelser som den nederländska staten hade i egenskap av efterträdare till Fortis SA/NV i konsortie- och aktieägaravtalet, eller
iii)
var ekonomiskt rationella med en privat investerares synsätt.
(182)
Den nederländska staten framförde att kommissionen borde tillämpa den marknadsekonomiska investerarprincipen på varje enskild åtgärd som den nederländska staten hade vidtagit. Särskilt när det gäller åtgärderna i samband med sammanslagningen (dvs. åtgärderna B4 och B5) betonade den nederländska staten att sammanslagningen var en investering med positivt diskonterat nettovärde och därför förenlig med den marknadsekonomiska investerarprincipen.
(183)
Med andra ord godtog inte den nederländska staten kommissionens preliminära ståndpunkt, såsom den utvecklas i skäl 96 i beslutet av den 5 februari 2010, dvs. att den marknadsekonomiska investerarprincipen inte gällde åtgärderna efter de integrerade transaktionerna den 3 oktober 2008, eftersom dessa åtgärder ingick i en större undsättnings- och omstruktureringsinsats.
(184)
Den nederländska staten erkände att den marknadsekonomiska investerarprincipen enligt reglerna för statligt stöd inte gäller när flera inbördes sammanbundna kapitalinjektioner görs under en kort period. Man hävdade ändå att denna analys inte gällde för FBN och ABN AMRO N eftersom de integrerade transaktionerna den 3 oktober 2008 - enligt den nederländska statens förmenande - inte innehöll statliga stödåtgärder och eftersom dessutom uppföljningsåtgärderna inte var kopplade till den inledande transaktionen.
(185)
Den nederländska staten hävdade att kommissionen borde ta hänsyn till de mycket speciella omständigheter som rådde när staten tvingades köpa FBN. Den nederländska staten påpekade också att försäljningen av New HBU hade varit mycket betungande både för den nederländska staten och för ABN AMRO N, med en negativ kapitaleffekt på 470 miljoner euro.
(186)
Den nederländska staten ansåg sig ha baserat alla sina åtgärder på principerna i bankmeddelandet (84) och kommissionens meddelande ”Tillämpning av reglerna om statligt stöd på åtgärder till förmån för finansinstitut med anledning av den globala finanskrisen” (85) (”rekapitaliseringsmeddelandet”). Generellt hävdade den nederländska staten att dess åtgärder var väl målinriktade, stod i proportion till de problem man ställdes inför och var utformade för att minimera negativa spridningseffekter på konkurrenterna.
(187)
Den nederländska staten framförde att åtgärderna A och B1 inte kan betraktas som statligt stöd eftersom staten hade avtalsenlig skyldighet att lösa kapitalproblem åt ABN AMRO Z. Den nederländska staten var enligt konsortie- och aktieägaravtalet skyldig att genomföra separationen av ABN AMRO Holding. Det nederländska finansiella tillsynsorganet tillät att separationen av ABN AMRO II inleddes först efter att alla medlemmarna i konsortiet hade betalat sin andel av kapitalunderskottet för ABN AMRO Z. Den nederländska staten erkände att den hade försett ABN AMRO Z med kapital via ABN AMRO N men betonade att ABN AMRO N endast fungerade som mellanhand. I slutänden passerade kapital bara genom ABN AMRO N till ABN AMRO Z och åtgärd A gav ingen selektiv fördel för ABN AMRO N.
(188)
När det gäller huruvida ABN AMRO Z:s kapitalunderskott var en följd av selektiva fördelar för ABN AMRO N angav den nederländska staten att medlemmarna i konsortiet redan vid tidpunkten för konsortiets förvärv av ABN AMRO Holdings (se skäl 33) hade försäkrat sig om att verksamheterna för de olika värdepappren avseende vissa rörelsegrenar (enligt definitionen i skäl 35) var tillräckligt väl avgränsade i förhållande till varandra. Detta upplägg innebar att det också fanns en tydlig åtskillnad mellan ABN AMRO N:s och ABN AMRO Z:s verksamheter. Exempelvis måste ABN AMRO N ha en egen struktur för företagsledning och egen rapportering. Den nederländska staten fäste också kommissionens uppmärksamhet på att ABN AMRO N hade separat rättslig status från och med den 6 februari 2010 (86).
(189)
Den nederländska staten tillhandahöll också bevis för att ABN AMRO Z:s kapitalunderskott redan förelåg vid tidpunkten för förvärvet den 3 oktober 2008. Den ingående balansen för ABN AMRO Z var redan negativ med 7,4 miljarder euro den 3 oktober 2008 och Fortis SA/NV:s andel därav var ca 2,5 miljarder euro. När det gäller källorna till kapitalunderskottet medgav den nederländska staten att en överföring av Unicredito-aktier till ett värde av 1 miljard euro hade gjorts från ABN AMRO Z till de operationella värdepappren avseende viss rörelsegren (inklusive ca 300 miljoner euro till ABN AMRO N) men tillhandahöll information som visade att överföringen av Unicredito-aktierna ägde rum i februari 2008, långt före den nederländska statens intervention. Därför skulle överföringen av Unicredito-aktier inte kunna betraktas som statligt stöd.
(190)
Med avseende på de kostnader ABN AMRO Z bar när det gällde huvudkontorsfunktioner betonade den nederländska staten att dessa kostnader minskade dramatiskt efter att konsortiet hade förvärvat ABN AMRO Holding enligt beskrivningen i skäl 33. Eftersom konsortiemedlemmarna inte hade något intresse av att upprätthålla ett stort integrerat huvudkontor var det logiskt att hålla nere dessa kostnader så mycket som möjligt. Uppgifter från den nederländska staten visade att de gruppfunktionskostnader som bars av ABN AMRO Z var [0 - 0,5] miljarder euro 2008 och [0 - 0,2] miljarder euro 2009, vilket den nederländska staten anser vara försumbart. Den nederländska staten betonade också att den gjorde ett åtagande att uppta dessa kostnader när den ersatte Fortis SA/NV som part i konsortie- och aktieägaravtalet, efter förvärvet av FBN (inklusive ABN AMRO N) den 3 oktober 2008.
(191)
Den nederländska staten hävdar att om kommissionen skulle anse att åtgärd A utgör statligt stöd bör meddelandet om värdeminskade tillgångar (87) inte tillämpas. Enligt den nederländska staten förelåg ingen osäkerhet när det gällde värderingen av skyddade tillgångar, vilka därför inte kunde anses vara ”värdeminskade” i den mening som avses i meddelandet. Om kommissionen inte skulle dela denna uppfattning menade den nederländska staten att ABN AMRO N:s kreditswapp fortfarande uppfyllde de allmänna principerna i detta meddelande. Vidare framförde den nederländska staten att kreditskyddsinstrumentet var nödvändigt och proportionellt samtidigt som det höll nere snedvridningen av konkurrensen till ett minimum.
(192)
Den nederländska staten försäkrade att ersättningen från instrumentet för sänkning av kapitalkravet - en 10 %-ig avkastning på frigjort kapital - var tillräckligt hög. Den nederländska staten tillhandahöll också bevis för att den första tranchen på 20 baspunkter var väsentligt högre än den förväntade förlusten. Den nederländska staten hävdade att de historiska förlusterna (dvs. [0 - 15] baspunkter) och förlustprognosen för 2010 (dvs. [0 - 30] baspunkter) på ABN AMRO N:s inteckningsportfölj gav en god prognos för ett urval av framtida förväntade förluster. Dessutom bekräftade marknadsinformation från kreditvärderingsrapporter (88) att förlusten för den första tranchen översteg de förväntade förlusterna. Den nederländska staten hänvisade också till ett dokument från investeringsbanken […], som simulerar hur den nederländska statens kassaflöden kan tänkas utvecklas under olika stresscenarier.
(193)
Den nederländska staten tror också att instrumentet för sänkning av kapitalkravet innehåller tillräckliga utträdesincitament. Den nederländska staten fäste kommissionens uppmärksamhet på de villkor som ingick i instrumentet och det faktum att instrumentet skulle bli tämligen oattraktivt när ABN fick verka enligt Basel II-kraven. Mot den bakgrunden trodde den nederländska staten att ABN AMRO N sannolikt skulle säga upp instrumentet för sänkning av kapitalkraven i januari 2011, när övergången till Basel II-kraven förväntades leda till en minskning av frigjort kapital.
(194)
Den nederländska staten förklarade att separationskostnaderna (dvs. åtgärderna B2 och B3) följde av konsortie- och aktieägaravtalet, till vilket den nederländska staten faktiskt var part sedan den 3 oktober 2008. Enligt konsortie- och aktieägaravtalets villkor var staten - till skillnad från ABN AMRO N - skyldig att dela upp ABN AMRO Holding i tre delar. Den nederländska staten förnekade att dessa kostnader gav ABN AMRO N en fördel och förklarade också att man stod för separationskostnaderna eftersom det var statens avtalsenliga skyldighet att genomföra separationen.
(195)
När det gäller försiktighetsmarginalen på 500 miljoner euro - också klassificerad som separationskostnader - hävdade den nederländska staten att detta var gängse bankpraxis. Banker kan inte fungera med endast det minsta kapital som krävs för att en enhet ska få vara verksam utan behöver en extra bekvämlighetsmarginal. I annat fall skulle banker även vid smärre motgångar omedelbart få ekonomiska problem. Den nederländska staten angav dock att dess bidrag till försiktighetsmarginalen borde vara temporärt och att ABN AMRO N långsiktigt bör skapa försiktighetsmarginalen på egen hand, utan hjälp från staten.
(196)
När det gäller åtgärd B4 hävdade den nederländska staten att åtgärden inte utgjorde statligt stöd. Den nederländska staten hävdade att beslutet att slå samman de båda bankerna redan hade fattats och delvis genomförts när FBN förvärvades. Den nederländska staten stödde sitt påstående genom att hänvisa till att ABN AMRO Asset Management redan hade separerats och integrerats i Fortis SA/NV vid tidpunkten för de integrerade transaktionerna den 3 oktober 2008. Den nederländska staten betonade också att kommissionen hade ålagt den att genomföra en korrigerande åtgärd för att lösa kvarstående koncentrationsproblem och att man hade ärvt korrigeringsåtgärden för New HBU från Fortis SA/NV. Den nederländska staten angav också att ABN AMRO N:s finansiella medel i slutänden inte skulle öka och försvarade därför sin ståndpunkt att åtgärd B4 inte utgjorde statligt stöd.
(197)
Den nederländska staten angav att de statliga medel som beviljats för integrationskostnader (åtgärd B5) bör ses som en rationell investering som ger sund avkastning i form av synergier. Den nederländska staten uppskattade dessa synergier till ca 1,1 miljarder euro per år (före skatt), medan de inledande integrationskostnaderna uppgick till 1,2 miljarder euro (efter skatt). Enligt den nederländska staten torde sammanslagningens positiva diskonterade nettovärde (med hänsyn till synergier, integrationskostnader och kostnaden för korrigeringsåtgärden) uppgå till ett plus på 2,88 miljarder euro (89).
(198)
Enligt den nederländska staten gav konverteringen av Tier 2- till Tier 1-kapital (åtgärd C) inte FBN någon selektiv fördel. Den nederländska staten hävdade att konverteringen låg i deras eget intresse eftersom det då gick att konvertera lån med en genomsnittlig kupong på 2,976 % till kapital som enligt deras egen uppfattning gav en attraktiv ersättning. I det avseendet hänvisade den nederländska staten till ABN AMRO Groups prognos för 2012 för en normaliserad avkastning på eget kapital på ca […] % som togs upp i omstruktureringsplanen från december 2009.
(199)
Om kommissionen skulle anse att åtgärd C utgör statligt stöd anser den nederländska staten att kommissionen inte bör betrakta alla avstådda lån som statligt stöd. Den nederländska staten förklarade att konverteringen kunde delas upp i en återbetalning av Tier 2-kapital till pari i kombination med en injektion av Tier 1-kärnkapital (utan några nettokassaeffekter). Enligt den nederländska staten kunde man inte rimligen ha förväntat sig återbetalning av Tier 2-kapital till pari vid den tidpunkten, eftersom jämförbara instrument hos andra banker handlade med en betydande rabatt i förhållande till pari som avspeglade de osäkra marknadsförhållandena. Den nederländska staten angav att en rabatt på [135 - 405] miljoner euro var motiverad, baserat på jämförbara siffror.
(200)
Den nederländska staten angav att betalningen på 740 miljoner euro (åtgärd D) var en av dess skyldigheter enligt konsortie- och aktieägaravtalet. Vidare betonade den nederländska staten att det endast förekommit betalningar till övriga medlemmar i konsortiet och inte till ABN AMRO N, vilket innebär att ABN AMRO N inte hade fått något statligt stöd.
(201)
När det gäller åtgärd E framförde den nederländska staten att ABN AMRO II inte drog nytta av motgarantin (som beskrivs i skäl 126) utan att åtgärd E bara gjorde det möjligt för ABN AMRO II att erbjuda Deutsche Bank en motgaranti. Den nederländska staten hävdade att motgarantin inte kunde användas av banken för att utveckla ny verksamhet och därför inte skulle ge upphov till någon snedvridning av konkurrensen.
(202)
Den nederländska staten ansåg att motgarantin var i linje med kommissionens rekapitaliseringsmeddelande. Den nederländska staten betonade att den hade baserat sin prissättning på ECB:s rekapitaliseringsrekommendation.
(203)
Den nederländska staten kommenterade också kommissionens misstanke att innehavarna av preferensaktier i FBN (90) inte hade bidragit tillräckligt när det gällde ansvarsfördelning. Den nederländska staten förklarade att investerarna i preferensaktier inte fick någon utdelning 2008 (varken kontant eller i form av utdelning som förfaller till betalning) och att handeln med preferensaktierna skedde till under pari. Den nederländska staten tillade att FBN:s förmåga att betala eller reservera fasta utdelningar i framtiden var beroende av att FBN fick tillräckliga IFRS-vinster. Den nederländska staten noterade att den utdelningsklausul som gäller för FBN:s preferensaktier inkluderade skrivningar som stoppade eller påtvingade utdelning (”dividend stopper” respektive ”dividend pusher”) (91) och att osäkerheten kring ABN AMRO Groups utdelningspolicy minskade den trygghetskänsla stopper/pusher-klausulen kunde inge investerare i preferensaktier.
(204)
När det gäller om kapital skulle återbetalas när de (tillfälliga) kapitalbehoven upphör framhöll den nederländska staten att den avsåg att använda ABN AMRO Groups utdelningspolicy på ett sätt som skulle innebära att ABN AMRO Group inte skulle ha något överskottskapital som kunde leda till en snedvridning av konkurrensen (92).
(205)
När det gäller snedvridning av konkurrensen angav den nederländska staten att den inte var enig med kommissionens ståndpunkt varken när det gällde att ABN AMRO N och FBN skulle ha fått en starkare ställning i Nederländerna som en följd av sammanslagningen eller att en sådan utveckling hotade att skapa en otillbörlig snedvridning av konkurrensen. Den nederländska staten anser att det omvända förhållandet gäller och pekade på att separationen av FBN och ABN AMRO N från deras respektive moderbolag och den efterföljande sammanslagningen var mycket arbetsintensiva, vilket man menar skulle ha inneburit att ledningen för FBN och ABN AMRO N hade mindre tid att ägna åt den dagliga affärsverksamheten. Därför skulle separationen och den efterföljande sammanslagningen ha haft en negativ inverkan på FBN:s och ABN AMRO N:s konkurrensläge (eller på ABN AMRO Groups konkurrensläge efter sammanslagningen).
5.3 Synpunkter från den nederländska staten på synpunkter från berörda parter
5.3.1 Synpunkter från den nederländska staten på klagandens skrivelse av den 6 maj 2009
(206)
Den nederländska staten betonade generellt att åtgärderna till förmån för FBN och ABN AMRO N enligt dess förmenande inte uppfyllde EU:s definition av statligt stöd och därför inte hade snedvridande effekter. Man ansåg att FBN:s och ABN AMRO N:s beteende på spar- och kapitalmarknaden är i linje med det en rationell marknadsaktör som skyddade sina kommersiella intressen skulle uppvisa. Den nederländska staten var av uppfattningen att de räntesatser som erbjöds av FBN och ABN AMRO N inte var snedvridande. Vidare hävdade man att det därmed inte förelåg någon överträdelse av EU:s konkurrensrätt.
(207)
Den nederländska staten presenterade ett antal jämförelsetabeller med erbjudna räntor på specifika kapital- och sparprodukter. Den nederländska staten förnekade att FBN och ABN AMRO N konsekvent erbjöd de högsta räntorna, särskilt jämfört med mindre nederländska banker som SNS, NIBC och DSB. Den nederländska staten påpekade också att räntorna på sparkonton var höga i Nederländerna redan före finanskrisen, delvis på grund av mindre bankers aggressiva prissättningspolitik. Den nederländska staten menade att bankerna under finanskrisen försökte skydda sin inlåningsverksamhet genom att erbjuda relativt höga räntor på sparprodukter för kunder.
(208)
Den nederländska staten kommenterade också prissättningsstrategin för MoneYou, ABN AMRO N:s Internetvarumärke, som lanserades på marknaden i september 2008. Den nederländska staten hävdade att MoneYou är en produkt som är särskilt avsedd för Internet och som därför skiljer sig påtagligt från mer traditionella produkter när det gäller kostnadsbas och servicenivå. Den nederländska staten hänvisade till att MoneYou hade behövt bygga upp ett renommé för varumärket under sina första sex månader på marknaden och därför hade varit tvingade att erbjuda räntor som i de flesta fall var något lägre än eller desamma som dem som erbjöds av liknande aktörer på Internetbankmarknaden (93). Från och med andra kvartalet 2009 sänktes de räntor som MoneYou erbjöd och MoneYou positionerade sig i det så kallade mellansegmentet (94). När det gäller MoneYou tillade den nederländska staten att den bara skaffade en begränsad volym medel (dvs. [0 - 5] miljarder euro), vilket representerar ungefär [0 - 5] % av den totala volymen på den nederländska sparmarknaden. Den nederländska staten tillade att tidigare Van Lanschot-kunder bara utgjorde en liten andel av MoneYous verksamhet (dvs. [0 - 5 000] konton eller [0 - 5] % MoneYous konton).
(209)
Den nederländska staten förnekar också att ABN AMRO N och FBN förlitade sig enbart på den nederländska sparmarknaden för sin egenfinansiering. Den nederländska staten tillhandahöll nya uppgifter som visade att ABN AMRO N hade emitterat en säkerställd obligation på 2 miljarder euro den 6 juli 2009 och att FBN hade emitterat skuldinstrument med statlig garanti på 15,5 miljarder euro. Enligt den nederländska staten var klagandens påståenden felaktiga och förhastade. Den nederländska staten angav att FBN bara behövde en viss tid på sig för att sätta upp en kassaverksamhet och emittera skuldinstrument med statlig garanti. Den nederländska staten uppgav också att kapital- och sparprodukter är viktiga även för att etablera en kundrelation och har ett annat och bredare syfte än andra finansieringsinstrument. I det avseendet påpekade den nederländska staten att om en bank förlorar marknadsandelar när det gäller sparande och kapital kan detta leda till förlust av marknadsandelar även för andra bankprodukter.
(210)
Den nederländska staten förnekade också att konsumenter och marknadsaktörer skulle uppfatta ABN AMRO N och FBN som säkrare banker än deras konkurrenter. Den nederländska staten hänvisade till FBN:s och ABN AMRO N:s betyg från kreditvärderingsinstitut, som t.ex. låg under Rabobanks betyg AAA. Dess relativa CDS-spreadar visade en liknande bild. Den nederländska staten menade också att det statliga ägarskapet inte gjorde ABN AMRO N eller FBN säkrare i konsumenters och marknadsaktörers ögon. I det sammanhanget påpekade den nederländska staten att många tillfälliga statliga interventioner hade visat att den nederländska staten om det vore möjligt skulle ingripa för vilken privatägd bank som helst. Följaktligen trodde den nederländska staten faktiskt att det inte förelåg någon skillnad i den allmänna uppfattningen om vilken säkerhet som erbjuds av nederländska privatägda banker och nederländska statsägda banker.
(211)
Den nederländska staten framförde att man vid beräkning av huruvida de räntesatser som erbjöds på sparande var förlustskapande inte borde jämföra med Euribor utan i stället med räntor som fastställts med utgångspunkt från en så kallad ”replikerande portfölj” (95). Med den metodiken erkände den nederländska staten att en tillfällig negativ marginal förelåg för vissa produkter. Den nederländska staten hävdade dock att detta var ett rationellt marknadsbeteende och i linje med (privatägda) konkurrenters marknadsbeteende just vid den aktuella tidpunkten.
5.3.2 Synpunkter från den nederländska staten på klagandens argument av den 21 och 28 augusti 2009
(212)
Den nederländska staten framförde att dess synpunkter på klaganden som sammanfattats i skälen 206-211 fortfarande gällde.
(213)
Dessutom noterade den nederländska staten att klagandens påstående att ABN AMRO N:s och FBN:s marknadsandel hade ökat byggde på felaktig statistik. När det gällde den påstådda ökningen på 21 miljarder euro av inlåningen hos ABN AMRO N hävdade den nederländska staten att endast 5,1 miljarder berodde på nederländskt privatsparande och resten på företagskunders sparande och utländsk inlåning. Den nederländska staten tillhandahöll också data som visade att en stor del av FBN:s volymökning när det gällde inlåning och sparande härrörde från corporate banking, och inte från retail och private banking.
(214)
Den nederländska staten observerade att nederländska kunder hade investerat mer i sparande på grund av den osäkra makroekonomiska miljön. Den nederländska staten pekade på data från CBS (Central Bureau of Statistics), som visade att sparandet ökade med 7,7 % på årsbasis under första halvåret 2009. ABN AMRO N:s kundsparande ökade med 7,5 % på årsbasis, vilket tydde på att ABN AMRO N:s marknadsandel snarare minskade. FBN presenterade också bevis för att deras kundsparande hade utvecklats i linje med marknaden.
5.3.3 Synpunkter från den nederländska staten på synpunkterna från ABN AMRO Bank
(215)
Den nederländska staten bekräftade att den inte hade tillhandahållit någon likviditetsfacilitet för ABN AMRO N och bekräftade därmed generellt ABN AMRO Banks argument.
6. BEDÖMNING
6.1 Förekomsten av stöd
(216)
Enligt artikel 107.1 i fördraget är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna. Därav följer att en statlig åtgärd betraktas som statligt stöd om den uppfyller något av följande fyra (kumulativa) kriterier:
-
statliga medel,
-
selektiv fördel,
-
snedvridande effekt på konkurrensen, och
-
påverkan på handeln mellan medlemsstaterna.
(217)
Det första kriteriet uppfylls av åtgärderna Y1-E i tabell 4 i skäl 128 eftersom alla dessa åtgärder finansieras direkt med den nederländska statens resurser.
(218)
Huruvida en åtgärd utgör en selektiv fördel för FBN, ABN AMRO N eller ABN AMRO Group efter sammanslagningen (det andra kriteriet) analyseras i skälen 220-278, där varje åtgärd granskas separat.
(219)
Om en selektiv fördel föreligger i detta fall skulle även det tredje och fjärde kriteriet uppfyllas. Alla åtgärderna snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen eftersom de placerar FBN, ABN AMRO N eller ABN AMRO Group efter sammanslagningen i en gynnsam position i förhållande till andra, konkurrerande banker (tredje kriteriet). Vidare påverkar åtgärderna även handeln mellan medlemsstaterna. FBN, ABN AMRO N och ABN AMRO Group efter sammanslagningen är internationellt orienterade banker med verksamhet utanför Nederländerna, samtidigt som de konkurrerar på sin hemmamarknad med dotterbolag till utländska banker (fjärde kriteriet).
6.1.1 Åtgärderna Y1 och Y2 av den 3 oktober 2008
(220)
Det är lämpligt att påminna sig om att detta beslut endast bedömer potentiellt stöd till FBN, ABN AMRO N eller ABN AMRO Group efter sammanslagningen. Potentiellt stöd till Fortis Bank SA/NV som härrör från åtgärderna Y1 och Y2 bedömdes i beslutet av den 3 december 2008.
(221)
Såsom anges i skäl 52 i beslutet av den 3 december 2008 (96) och i den inledande stödbedömningen av dessa åtgärder i beslutet av den 8 april 2009 är de åtgärder som vidtogs den 3 oktober 2008 (dvs. åtgärderna X, Y1 och Y2) oupplösligt förenade. Den nederländska staten separerade FBN och ABN AMRO N från deras likviditetsbegränsade moderbolag genom förvärvet av FBN, men för att helt isolera FBN från dess moderbolags likviditetsproblem måste den nederländska staten också axla rollen som tillhandahållare av finansiering till FBN. Detta mål överfördes till åtgärderna Y1 och Y2. Den 3 oktober 2008 tog den nederländska staten dessutom över Fortis SA/NV:s skyldigheter enligt konsortie- och aktieägaravtalet.
(222)
Såsom anges i skäl 50 i beslutet av den 3 december 2008 kan kommissionen inte godta att den marknadsekonomiska investerarprincipen har tillgodosetts för de integrerade transaktionerna den 3 oktober 2008 genom vilka den nederländska staten förvärvade FBN (inklusive ABN AMRO N) för 12,8 miljarder euro och dessutom tillhandahöll en mycket stor summa för finansiering till FBN. Med tanke på de rådande marknadsförhållandena skulle ingen köpare ha kunnat och velat erbjuda så mycket för att rädda FBN (97). Vidare bekräftade kompletterande uppgifter som lämnades in av den nederländska staten att denna den 3 oktober 2008 även samtyckte till att gottgöra Fortis SA/NV för deras skyldigheter enligt konsortie- och aktieägaravtalet. Detta konsortie- och aktieägaravtal skulle ha gjort de integrerade transaktionerna den 3 oktober 2008 ännu mindre godtagbara för en marknadsekonomisk investerare. Utan en tillfredsställande förvärvsutredning skulle ingen investerare ha tagit över Fortis SA/NV:s skyldigheter enligt konsortie- och aktieägaravtalet, vilka i ett senare skede medförde stora skulder (som den nederländska staten redan delvis kände till den 3 oktober 2008).
(223)
För den nederländska staten var de integrerade transaktionerna den 3 oktober 2008 nödvändiga för att undvika stora negativa spridningseffekter till det nederländska banksystemet och den nederländska ekonomin (98). En marknadsekonomisk investerare skulle normalt inte ha tagit hänsyn till sådana spridningseffekter.
(224)
Viljan att undvika en allvarlig störning av det nederländska banksystemet och den nederländska ekonomin förklarar också varför den nederländska staten fattade sina beslut så snabbt. En marknadsekonomisk investerare skulle ha tagit mycket längre tid på sig för att utvärdera det potentiella behovet av ytterligare kapitalinjektioner och skulle också ha undersökt de berörda företagens ekonomi grundligare. Därmed skulle en marknadsekonomisk investerare med tillräckligt med tid för en grundlig förvärvsutredning ha haft en bättre överblick över uppföljningsinvesteringar och skulle ha tagit hänsyn till denna information vid sin värdering. Den nederländska staten, som var tvungen att handla snabbt för att bevara den ekonomiska stabiliteten i Nederländerna, kunde inte uppträda som en marknadsekonomisk investerare och ta sig mer tid för att göra en mer djupgående analys av de integrerade transaktionerna den 3 oktober 2008 och av skyldigheterna enligt konsortie- och aktieägaravtalet.
(225)
Därför bekräftar kommissionen sin bedömning att de integrerade transaktionerna den 3 oktober 2008 inte var i linje med den marknadsekonomiska investerarprincipen (den slutsatsen hade redan dragits i beslutet av den 3 december 2008, där det ansågs att dessa transaktioner var statligt stöd till Fortis Bank SA/NV).
(226)
När det gäller om en fördel föreligger möjliggjorde åtgärderna den 3 oktober 2008 sammantaget att FBN och ABN AMRO kunde separeras från Fortis SA/NV. Därför innebär åtgärderna en betydande fördel för FBN, som var högt integrerat i Fortis Bank SA/NV och särskilt var starkt beroende av denna för finansiering. I omstruktureringsplanen från december 2009 (se även skäl 78) medgav den nederländska staten att FBN skulle ha dragits ned av Fortis SA/NV utan statens ingripande. Utan de statliga stödåtgärderna skulle FBN fortsatt ha varit exponerat för Fortis SA/NV:s skulder. Fortis SA/NV var på gränsen till konkurs, och den exponeringen skulle ha hindrat FBN:s verksamhet påtagligt. Genom att avgränsa sin verksamhet från Fortis SA/NV kunde FBN i stor utsträckning undvika de problem och kostnader som normalt drabbar ett (finansiellt) företag i trångmål (t.ex. högre finansieringskostnader, sämre betalningsvillkor från leverantörer och motparter, högre personalkostnader för att behålla anställda, minskad verksamhet och riskviktade tillgångar för att bevara kapital) (99). Trots att ABN AMRO N på operativ nivå förblev ett separat företag befarade den nederländska staten kontaminering på grund av att marknaderna kunde tänkas koppla samman ABN AMRO N med dess framtida ägare Fortis SA/NV.
(227)
Även åtgärd Y1 - ett viktigt inslag i de integrerade transaktionerna den 3 oktober 2008 - gav FBN en stor fördel, särskilt med tanke på transaktionens storlek och de marknadsförhållanden som rådde vid den tidpunkten.
(228)
Den stora likviditetsfaciliteten på 45 miljarder euro (100) tillhandahölls när kapitalmarknaderna i princip var stängda, särskilt för stora belopp och för företag som FBN, med en relativt hög kvot mellan utlåning och inlåning. Att ett sådant högt likviditetsbelopp inte var lättillgängligt på marknaden bekräftas av att FBN behövde flera kvartal på sig för att ersätta den kortfristiga likviditetsfaciliteten med andra finansieringskällor. I slutänden återbetalade FBN hela den kortfristiga finansieringen från den nederländska staten i juni 2009, nio månader efter att likviditetsstödet beviljades. Refinansieringen skedde delvis med statligt garanterade låneemissioner (101).
(229)
Därför kan slutsatsen dras att åtgärd Y1 utgör statligt stöd eftersom den gav FBN en fördel i form av finansiering som inte hade gått att hitta på marknaden under de marknadsförhållanden som rådde vid den aktuella tidpunkten.
(230)
Med avseende på åtgärd Y2, den novation av långfristiga lån som genomfördes av Fortis Bank SA/NV, anser kommissionen att åtgärden ger FBN en selektiv fördel. Den information som lämnats av den nederländska staten visar att Fortis Bank SA/NV hade rätt till omedelbar återbetalning av lånen till fast ränta (med ett nominellt värde av 7,9 miljarder euro) på grund av bytet av ägare till FBN. Tack vare åtgärd Y2 behövde FBN inte hitta ny finansiering på marknaden för att kunna återbetala dessa lån. FBN kunde fortsätta dra fördel av befintliga lån till samma räntor som före finanskrisen.
(231)
Genom att godta novationen försåg den nederländska staten FBN med en långfristig skuld till samma räntenivåer som före finanskrisen. En marknadsekonomisk investerare skulle inte ha tillhandahållit dessa lån till samma räntor som före finanskrisen utan skulle ha förhandlat fram räntor som bättre skulle ha avspeglat de då rådande marknadsförhållandena, särskilt eftersom det rörde sig om relativt stora lånebelopp.
(232)
Därmed bör slutsatsen dras att åtgärd Y2 utgör statligt stöd till FBN eftersom den gav FNB en selektiv fördel i form av ett lån till den ränta som gällde före finanskrisen. Den nederländska staten försökte inte anpassa räntorna för inlösbara lån till de räntenivåerna som förelåg efter krisen och uppförde sig därmed inte som en marknadsekonomisk investerare.
(233)
Kommissionen har fått tillräckligt med information för att kunna dra slutsatsen att ABN AMRO N inte fick finansiering genom åtgärderna Y1 och Y2. Därför gynnades inte ABN AMRO N av dessa åtgärder.
(234)
Därmed är de integrerade transaktionerna den 3 oktober 2008 inte i linje med den marknadsekonomiska investerarprincipen och ger FBN en selektiv fördel. Tack vare dessa åtgärder kunde FBN bli kvar på marknaden och fortsätta sin verksamhet utan ytterligare kontaminering från sitt moderbolags problem. FBN fick dessutom en mycket stor summa i finansieringsstöd som inte fanns tillgänglig på marknaden med så kort varsel. Därför utgör åtgärderna Y1 och Y2 statligt stöd medan åtgärd X som sådan inte kan betraktas som statligt stöd till FBN, vilket fastställs i skäl 32 i beslutet av den 8 april 2009, utan utgör en del av en större transaktion - separationen av FBN från Fortis Bank SA/NV - som involverade statligt stöd till FBN.
6.1.2 Den marknadsekonomiska investerarprincipens tillämplighet på åtgärder som genomfördes efter det inledande stödet den 3 oktober 2008
(235)
Den nederländska staten har vidtagit ett stort antal åtgärder till förmån för FBN och ABN AMRO N, fördelade över en period på ca 18 månader. Den nederländska staten hävdar att var och en av dessa åtgärder bör prövas individuellt mot den marknadsekonomiska investerarprincipen (särskilt de sammanslagningsrelaterade åtgärderna B4 och B5). Baserat på åtgärdernas kronologi (I), åtgärdernas gemensamma syfte (II) och företagens situation vid tidpunkten för varje åtgärd (III) drar kommissionen slutsatsen att åtgärderna inte är tillräckligt väl åtskilda för att det ska gå att bedöma dem separat och oberoende av varandra i förhållande till den marknadsekonomiska investerarprincipen. Kommissionen anser att alla åtgärder är en del av en långdragen omstruktureringsprocess (102), (103).
(236)
Åtgärdernas kronologi (I) som beskrivs ovan i avsnitt 2.1 och 2.4 i detta beslut visar att alla åtgärderna har samband med varandra och vidtogs under en kort tidsperiod.
(237)
Dessutom är åtgärderna i samband med sammanslagningen klart kopplade till de föregående interventionerna. När den nederländska staten den 21 november 2008 - lite drygt sex veckor efter undsättningsinterventionen den 3 oktober 2008 - beslutade att slå samman FBN och ABN AMRO N kunde den göra detta endast därför att den just hade räddat de båda företagen från konkurs. Med andra ord skulle det i ett kontrafaktiskt scenario utan interventionen den 3 oktober 2008 inte ha varit möjligt att genomföra sammanslagningen, eftersom någotdera av de båda företagen inte längre skulle ha existerat eller endast existerat i betydligt krympt form. Detta skulle ha gett en sammanslagen enhet som skulle ha varit både mindre till storleken och mindre attraktiv, något som den nederländska staten vidgår i omstruktureringsplanen från december 2009 (se skäl 78).
(238)
Alla åtgärderna hade det gemensamma syftet (II) att helt återställa lönsamheten för FBN och ABN AMRO N. Omedelbart efter de integrerade transaktionerna den 3 oktober 2008 stod det klart att den nederländska staten bara hade stabiliserat situationen och att betydande driftsproblem fortfarande behövde lösas, bland annat på grund av de båda enheternas separation från sina respektive moderbolag.
(239)
Dessutom var sammanslagningen en åtgärd för att nå detta gemensamma mål, att helt återställa lönsamheten. Fristående var FBN:s finansieringsposition svag, eftersom FBN hade en relativt liten verksamhet inom retail banking och till stor del var beroende av kapitalmarknadsfinansiering (104). ABN AMRO N hade förlorat viktiga produktkompetenser och en stor del av sitt internationella nätverk. Båda företagen stod inför driftsproblem i samband med t.ex. IT, skatte- och riskförvaltning och det var också osäkert om de hade tillräcklig skala inom alla de verksamheter där de var aktiva. Den nederländska staten tittade på ett antal alternativ och beslutade snabbt att en sammanslagning i kombination med ytterligare kapitalökningar var det bästa sättet att återställa full lönsamhet. I ett sammanslagningsscenario kompenserade ABN AMRO N:s inlåningstäta verksamhet för FBN:s svaga finansieringsposition, medan FBN kunde tillföra större storlek och internationella filialer till ABN AMRO N. Vidare var den kombinerade enheten i ett bättre läge för att tackla praktiska problem och kunde även få ytterligare skalfördelar. Sammanslagningen innebar att varje enhet inte behövde återuppbyggas separat.
(240)
Med hänsyn till företagens situation vid tidpunkten för varje åtgärd (III) noterar kommissionen att företagens lönsamhet inte var helt återställd förrän efter att alla åtgärderna hade genomförts. De var inte lönsamma vid en mellanliggande tidpunkt, t.ex. den 21 november 2008, när beslutet om sammanslagningen fattades. I det avseendet betonar kommission att FBN i slutet av december 2008, dvs. efter sammanslagningsbeslutet, riskerade att hamna under det nederländska finansiella tillsynsorganets (DNB) lägsta kapitalkrav, eftersom FBN hade tvingats ta en nedskrivning av ABN AMRO N. ABN AMRO N var fortfarande bokfört hos FBN till en värdering som inte längre var realistisk (105) efter den värdering som användes i åtgärd X. Därmed hade en nedskrivning blivit oundviklig. För att lösa FBN:s kapitalproblem förvärvade den nederländska staten ABN AMRO N från FBN för 6,5 miljarder euro och vidtog ytterligare korrigerande kapitalåtgärder i slutet av 2009 med konvertering av Tier 2-kapital till Tier 1-kapital (se skäl 121 och fotnot 52 i detta beslut). Deklarationer från den nederländska staten, […] och […] bekräftar att FBN och ABN AMRO N fortfarande stod inför betydande lönsamhetsrelaterade problem efter de integrerade transaktionerna 3 oktober 2008 (106).
(241)
Kommission observerar också att den nederländska staten lämnade in en fullständig omstruktureringsplan först när alla åtgärder hade beslutats, vilket tyder på att lönsamheten var helt återställd först då. Under förfarandet bad kommission vid upprepade tillfällen om en detaljerad omstruktureringsplan (se t.ex. skäl 137). En sådan plan är oundgänglig för att bedöma om ett företag som har fått stöd har återställts helt och hållet.
(242)
Den 4 december 2009 lämnade den nederländska staten in en omstruktureringsplan, men denna första plan saknade viktiga element som nämns i omstruktureringsmeddelandet, t.ex. ekonomiska prognoser för ett värsta scenario. De nödvändiga kompletteringarna inkom den 23 mars 2010. Den nederländska staten svarade på tidigare begäranden från kommissionen om en omstruktureringsplan att sammanslagningen mellan FBN och ABN AMRO N spelade en avgörande roll för omstruktureringen av dessa företag. Enligt den nederländska staten behövde övergångsteamet från ABN AMRO Group tid för att utarbeta en plan och skulle inte ha kunnat ha full överblick över gruppens framtida form innan sammanslagningen var slutförd.
6.1.3 Förekomst av en fördel och slutsats om förekomsten av stöd för åtgärder genomförda efter de integrerade transaktionerna 3 oktober 2008
(243)
Åtgärd Z krävdes för att undvika att FBN:s kapitalkvoter föll under det lägsta kapitalkravet enligt tillsynsreglerna.
(244)
FBN:s kapitalproblem berodde på den höga värderingen av ABN AMRO N i FBN:s räkenskaper. Simuleringar i förvärvsrapporten från […] visar att en minskning av det bokförda värdet av ABN AMRO N till 6,5 miljarder euro skulle leda till Tier 1- och totala andelar eget kapital på 3,8 % respektive 7,6 % för FBN (107). Med andra ord fanns det risk för att FBN skulle hamna under den lägsta andelen eget kapital enligt tillsynsreglerna, 8 % (med högst hälften som Tier 2). Enligt […]-rapporten lyfte försäljningen av ABN AMRO N till den nederländska staten för 6,5 miljarder euro FBN:s Tier 1- och totala andelar eget kapital till 7,8 % respektive 15,7 %. Därigenom löstes FBN:s kapitalproblem så att företaget kunde finnas kvar på marknaden.
(245)
Åtgärden gav FBN en fördel i form av kapital som inte skulle ha gått att hitta på marknaderna. Företaget kunde inte heller använda internt genererad underliggande vinst för att lösa (en del av) problemet, delvis eftersom det ådrog sig förluster på 922 miljoner euro 2008 i samband med Madoff-bedrägeriet. Eftersom FBN riskerade att hamna under det lägsta kapitalkravet gjorde åtgärden det möjligt för FBN att följa tillsynskraven och fortsätta med sin verksamhet.
(246)
Kommission har kommit till slutsatsen att den nederländska statens köp av ABN AMRO N inte ägde rum till marknadsmässiga villkor av följande skäl:
(247)
En marknadsekonomisk investerare (108) med intresse av att förvärva ABN AMRO N i december 2008 skulle ha betalat marknadspris, med hänsyn till marknadsförhållandena vid den aktuella tidpunkten. I […]-rapporten hade den nederländska staten två värderingar: en ”konjukturcykeljusterad” värdering på [5 - 9] miljarder euro som antog en normalisering av marknaderna och en värdering som bygger på ”aktuella marknadsförhållanden” på [4 - 6,5] miljarder euro som byggde på marknadsförhållandena under de första dagarna i oktober 2008 (109). En marknadsekonomisk investerare skulle ha använt den värdering som byggde på aktuella marknadsförhållanden som utgångspunkt.
(248)
En korrigering av värderingen enligt ”gällande marknadsförhållanden” skulle i vilket fall behövas för att ta hänsyn till försämringen av marknadsförhållandena mellan den 3 oktober 2008 (dvs. datumet för […]-värderingsrapporten) och det datum då den nederländska staten fattade det faktiska beslutet att förvärva ABN AMRO N. Under den perioden föll Euro Stoxx 50-indexet med 22,2 % medan Euro Stoxx Banks-indexet föll med 45,3 %.
(249)
Den nederländska statens argument att ingen korrigering behövs med tanke på ABN AMRO N:s konservativa riskprofil (dvs. inga toxiska tillgångar, en god finansieringssituation osv.) kan inte godtas. Marknadsnedgången var allmänt utbredd, särskilt när det gällde bankaktier, vilket visade att den snarare var kopplad till försämrad ekonomi och försämrade marknadsvillkor och den tillhörande ökningen av nödvändiga riskpremier snarare än till vissa aktier. Med tanke på bakgrunden måste värderingen enligt ”gällande marknadsförhållanden” av den 3 oktober 2008 justeras ned så att en rimlig uppskattning erhålls av ABN AMRO N:s värde den 14 december 2008. Om man tillämpar de observerade procentuella nedgångarna av Euro Stoxx 50-indexet och Euro Stoxx Banks-indexet (22,2 % respektive 45,3 %) får man ett marknadsprisintervall för december 2008 på mellan [2,2 - 3,6] miljarder euro och [3,1 - 5,1] miljarder euro (dvs. [4 - 6,5] miljarder euro minskat med 22,2 % respektive med 45,3 %) (110).
(250)
Kommissionen kan godta de nederländska myndigheternas argument att en korrigering borde göras för att ta hänsyn till att den nederländska staten inte betalade transaktionen kontant. Som en följd av åtgärd Y2 ägde den nederländska staten skuldebrev som emitterats av FBN och betalade sedan FBN för ABN AMRO N genom att avstå en del av denna skuld till ett nominellt värde av 6,5 miljarder euro. Eftersom skuldebrev emitterade av andra banker vid denna tidpunkt handlades för under pari kan kommissionen godta att värdet av avstådda skuldinstrument var lägre än parivärdet. Baserat på tillgänglig marknadsinformation skulle kommissionen kunna godta en korrigering på [10 - 30] % eller [0,65 - 1,95] miljarder euro. Det skulle innebära ett faktiskt transaktionspris på [4,55 - 5,85] miljarder euro (6,5 miljarder euro minus [0,65 - 1,95] miljarder euro) i stället för 6,5 miljarder euro (111).
(251)
Stödbeloppet i åtgärd Z skulle då bli skillnaden mellan det erlagda priset och marknadsvärdet av ABN AMRO N. Det skulle då vara mellan [0 - 2,75] miljarder euro och ([4,55 - 5,85] miljarder euro minus [3,1 - 5,1] miljarder euro) och [0,95 - 3,65] miljarder euro ([4,55 - 5,85] miljarder euro minus [2,2 - 3,6] miljarder euro).
(252)
Kommission ser ingen grund för den nederländska statens påstående att dess värdering 6,5 miljarder euro styrktes på ett övertygande sätt genom övriga konsortiemedlemmars godkännande och genom en rapport från […]. Överpriset för ABN AMRO N påverkade inte de övriga medlemmarna i konsortiet, vilket innebär att deras samtycke till försäljningen inte var liktydigt med ett godkännande av själva värderingen. Det finns heller ingen indikation på att konsortiemedlemmarna själva gjorde en ny värdering. Skrivelsen […] ger heller inte stöd för den nederländska statens ståndpunkt. […] bekräftar bara metodiken och processen, och dess korta rapport kan inte ses som en trovärdig värderingsinsats. […]-rapporten använder dessutom det pris den nederländska staten betalade för FBN och ABN AMRO N den 3 oktober 2008 som utgångspunkt. Såsom beskrivs ovan är transaktionen av den 3 oktober 2008 inte en marknadsbaserad transaktion. En transaktion som innehåller stöd kan inte användas för att härleda ett marknadspris.
(253)
Rapporten från de experter som arbetade för Fortis SA/NV:s aktieägare ger heller inte stöd för hypotesen att den nederländska staten inte betalade ett överpris. Rapporten är bara en sekundär analys av värderingar och värderingsmetoder som användes under processen och ingen ny värdering. Vidare ska rapporten ses i sitt sammanhang. Fortis SA/NV:s aktieägare oroade sig för att de fick ett för lågt pris för de tillgångar som förvärvades av den nederländska staten, och rapporten behandlar huvudsakligen detta påstående, dvs. att den nederländska staten betalade ett för lågt pris. Slutligen bör det nämnas att de stycken till vilka den nederländska staten hänvisar inte säger något om ABN AMRO N i sig utan bara hänvisar till hela det paket av tillgångar som förvärvades av den nederländska staten.
(254)
Därför bör slutsatsen dras att åtgärd Z utgör ett statligt stöd till förmån för FBN eftersom åtgärden ger FBN kapital som gör det möjligt för företaget att bli kvar på marknaden. Det identifierade beloppet för detta stöd ligger mellan [0 - 2,75] miljarder euro och [0,95 - 3,65] miljarder euro.
(255)
Kommissionen har dragit slutsatsen att det var den nederländska statens ansvar - och inte ABN AMRO N:s - att täcka ABN AMRO Z:s kapitalunderskott. Från och med den 3 oktober 2008 var den nederländska staten bunden av villkoren i konsortie- och aktieägaravtalet. Följaktligen var den nederländska staten skyldig att genomföra separationen av ABN AMRO Holding på de villkor som anges i konsortie- och aktieägaravtalet. Eftersom det finansiella tillsynsorganet inte tillät att separationsprocessen inleddes förrän ABN AMRO Z:s kapitalproblem var lösta hade den nederländska staten och de övriga medlemmarna i konsortiet inget annat val än att täcka ABN AMRO Z:s kapitalbrist.
(256)
ABN AMRO N fungerade bara som mellanhand i en konstruktion för att förse ABN AMRO Z, som inte har någon operativ verksamhet, med nödvändigt kapital.
(257)
Kommission har inte funnit några bevis för indirekt stöd till ABN AMRO N. De förtydliganden som den nederländska staten lämnade bekräftade att alla ekonomiska transaktioner av betydelse mellan ABN AMRO Z och ABN AMRO N skedde till marknadsvillkor eller före den statliga interventionen den 3 oktober 2008.
(258)
Såsom nämns i skäl 110 behölls instrumentet för sänkning av kapitalkraven efter ABN AMRO II:s separation från ABN AMRO Bank för att täcka försiktighetsmarginalen på 500 miljoner euro och integrationskostnaderna på 1,2 miljarder euro, samtidigt som kontanta medel från de obligatoriska konvertiblerna injicerades i ABN AMRO Z. Från och med datumet för ABN AMRO II:s separation från ABN AMRO Bank (dvs. den 6 februari 2010) (till och med det att instrumentet för sänkning av kapitalkravet avslutades i oktober 2010) utgjorde därför instrumentet för sänkning av kapitalkravet ett statligt stöd till ABN AMRO II, medan beloppet 1,7 miljarder från obligatoriska konvertibler vars likvid överfördes till ABN AMRO Z upphörde att vara ett stöd till ABN AMRO N/ABN AMRO II på samma datum. Dessa förändringar ändrar därför inte stödvolymen utan bara de instrument som användes för att tillhandahålla stödet och deras varaktighet. Den ändrade formen ger inte anledning till några problem som behöver tas upp i beslutet i övrigt.
(259)
Därför bör slutsatsen dras att åtgärd A inte utgör statligt stöd. Enligt konsortie- och aktieägaravtalet hade den nederländska staten i egenskap av efterträdare till Fortis SA/NV avtalsenlig skyldighet att täcka ABN AMRO Z:s kapitalunderskott. Därför utgör åtgärden ingen selektiv fördel för ABN AMRO N och minskar inte heller kostnader som det företaget normalt skulle ha burit.
(260)
Eftersom instrumentet för sänkning av kapitalkravet inte räckte för att täcka ABN AMRO Z:s kapitalunderskott var den nederländska staten tvungen att injicera extra kapital via en obligatorisk konvertibel. Det resonemang som utvecklas för åtgärd A gäller även för åtgärd B1.
(261)
Därför bör slutsatsen dras att åtgärd B1 inte utgör statligt stöd, eftersom finansiering av ABN AMRO Z:s kapitalunderskott var en skyldighet för den nederländska staten enligt konsortie- och aktieägaravtalet och utgör heller inte någon selektiv fördel för ABN AMRO N.
(262)
Hela beloppet 1,08 miljarder euro (dvs. åtgärderna B2 och B3 tillsammans) inkluderar allmänna separationskostnader på 480 miljoner euro, 90 miljoner i kostnader i samband med inrättandet av en penningmarknadsenhet samt en försiktighetsbuffert på 500 miljoner euro. Det är viktigt att skilja mellan försiktighetsbufferten på 500 miljoner euro och övriga separationskostnader på 580 miljoner euro.
(263)
Med avseende på övriga separationskostnader godtar kommissionen att konsortie- och aktieägaravtalet innebär att den nederländska staten är skyldig att dela upp ABN AMRO Holding i tre separata delar, i enlighet med riktlinjerna i konsortie- och aktieägaravtalet. Med andra ord är separationskostnaderna en konsekvens av den nederländska statens avtalsenliga skyldigheter i egenskap av efterträdare till Fortis SA/NV. På nettobasis kommer ABN AMRO N inte att ha en bättre kapitalposition tack vare åtgärden, eftersom den nederländska staten injicerar kapital som omedelbart förbrukas av separationskostnader.
(264)
Resonemanget håller dock inte för försiktighetsmarginalen på 500 miljoner euro eftersom staten inte hade någon avtalsenlig skyldighet att tillhandahålla den. Om den nederländska staten inte hade tillhandahållit detta stöd skulle ABN AMRO N ha befunnit sig i en sämre ekonomisk position och skulle t.ex. ha kunnat tvingas minska sina riskviktade tillgångar för att frigöra kapital. Med andra ord är försiktighetsmarginalen en selektiv fördel som förbättrade ABN AMRO N:s konkurrensposition jämfört med ett scenario där åtgärden inte hade genomförts.
(265)
Därför bör slutsatsen dras att de allmänna separationskostnaderna inte utgör statligt stöd men att försiktighetsmarginalen på 500 miljoner däremot gör det (dvs. en del av åtgärd B3). Försiktighetsmarginalen ger ABN AMRO N extra kapital och utgör en selektiv fördel.
(266)
Kommissionen observerar att det inte fanns någon avtalsenlig eller ekonomisk skyldighet att slå samman FBN och ABN AMRO N när den nederländska staten förvärvade dessa företag. Fondfövaltningsdivisionen hos ABN AMRO N hade faktiskt integrerats med Fortis Bank SA/NV, men den divisionen är inte nödvändig för banker eftersom många andra banker hämtar sina fondförvaltningsprodukter från externa leverantörer. Det var den nederländska staten själv som den 21 november 2008 beslutade att slå samman ABN AMRO N och FBN eftersom man föredrog det alternativet framför andra omstruktureringsalternativ, t.ex. att låta de båda bankerna vara fristående, snabb försäljning av den ena eller båda företagen eller snabb försäljning av större dotterbolag.
(267)
FBN och ABN AMRO N kunde inte själva betala de inledande integrationskostnaderna för sammanslagningen. Kommission observerar att den nederländska staten har försvarat sammanslagningen offentligt med att säga att ”de båda bankerna är starkare tillsammans än ensamma” (112). Sammanslagningen borde faktiskt leda till stora synergifördelar (beräknas till 1,1 miljarder euro före skatt per år) och ett starkare konkurrensläge (t.ex. större marknadsandelar, bättre finansieringsbas osv.).
(268)
För att dra nytta av sammanslagningen måste FBN och ABN AMRO N ådra sig ett antal olika kostnader (dvs. kostnader i samband med korrigeringsåtgärden, integrationskostnader). Den nederländska staten betalade dessa kostnader genom en rekapitalisering (vid en tidpunkt då det fortfarande var svårt att få fram kapital) medan FBN och ABN AMRO N fick alla fördelar. Därför innebar detta en klar fördel för FBN och ABN AMRO N.
(269)
Enligt den nederländska staten har sammanslagningen ett positivt diskonterat nettovärde (113). Såsom redan har tagits upp i skälen 235-242 åtföljer dock åtgärderna B4 och B5 andra statliga stödåtgärder och är en del av en större omstruktureringsplan, varför den marknadsekonomiska investerarprincipen inte gäller.
(270)
Därför bör slutsatsen dras att åtgärderna B4 och B5 utgör statligt stöd på 300 miljoner euro respektive 1,2 miljarder euro. De ger FBN och ABN AMRO N en selektiv fördel genom att förse dem med kapital.
(271)
Åtgärd C försåg FBN med kapital som gjorde det möjligt för företaget att uppfylla det finansiella tillsynsorganets minimikrav. Om den nederländska staten inte hade konverterat sitt Tier 2-kapital till Tier 1-kapital skulle FBN ha tvingats avbryta sin verksamhet eller söka alternativa lösningar, t.ex. att minska sina riskviktade tillgångar för att frigöra Tier 1-kapital. Tack vare åtgärden fick FBN mer kapital och ett starkare konkurrensläge än i ett scenario utan stöd.
(272)
Den nederländska staten konverterade Tier 2-skuldinstrument med ett nominellt värde på 1,35 miljarder euro till motsvarande belopp i Tier 1-kapital. Denna konvertering leder till samma kassaflöde som i ett scenario där FBN hade återköpt de Tier 2-instrument som ägdes av staten till parikurs, följt av kapitalökning med samma belopp. Analogt med resonemanget i skäl 250 skulle kommissionen kunna godta att marknadsvärdet för de skuldinstrument den nederländska staten avstod låg under parivärdet. Med hänsyn till rabatterna för liknande instrument hos banker i samma kategori är en rabatt på [135 - 405] miljoner euro (eller [10 - 30] %) motiverad. Med andra ord betalade FBN indirekt [135 - 405] miljoner euro för mycket till den nederländska staten genom att underförstått återköpa instrumenten till pari. Stödbeloppet skulle därför vara [0,945 - 1,215] miljarder euro i stället för 1,35 miljarder euro.
(273)
Den nederländska staten påstående att åtgärden är i linje med den marknadsekonomiska investerarprincipen kan inte godtas. Åtgärden följer andra åtgärder som är kontaminerade med statligt stöd, såsom förklaras i skälen 235-242, varför principen inte är tillämplig.
(274)
Därför bör slutsatsen dras att åtgärd C utgör statligt stöd med beloppet [0,945 - 1,215] miljarder euro eftersom åtgärden ger FBN en fördel i form av extra kapital.
(275)
När det gäller betalningarna till övriga medlemmar i konsortiet har kommissionen dragit slutsatsen att dessa betalningar faktiskt utgör en del av skyldigheterna enligt konsortie- och aktieägaravtalet. Medlemmarna i konsortiet hade förväntat sig att vissa oväntade problem skulle uppkomma i samband med separationsprocessen, och konsortie- och aktieägaravtalet innehåller förfaranden för att lösa dessa. Kommissionen har inte funnit några bevis för att den nederländska statens betalningar till övriga konsortiemedlemmar har lett till någon extra överföring av tillgångar till ABN AMRO N eller till någon annan fördel för det företaget.
(276)
Därför bör slutsatsen dras att åtgärd D inte utgör statligt stöd eftersom åtgärden var en skyldighet för den nederländska staten enligt konsortie- och aktieägaravtalet och inte för ABN AMRO N. Åtgärden ger inte ABN AMRO N någon selektiv fördel.
(277)
Kommissionen har kommit till slutsatsen att de korsvisa skuldförbindelserna i hög grad har ett specifikt samband med separationen av ABN AMRO N från dess moderföretag ABN AMRO Bank (nu RBS NV). Enligt nederländsk bolagslag förblir Deutsche Bank i egenskap av köpare av New HBU ansvarig för ABN AMRO Banks skulder om den senare inte uppfyller sina skyldigheter. Därför vill Deutsche Bank gottgöras för den risk man löper i förhållande till ABN AMRO Bank. Om ABN AMRO N inte hade separerats från ABN AMRO Bank skulle dessa korsvisa skuldförbindelser mellan New HBU och ABN AMRO Bank inte ha existerat. Det innebär att den nederländska staten tillhandahåller ett garantiåtagande för en korsvis skuldförbindelse som existerar endast på grund av separation av ABN AMRO N. Den nederländska staten tillhandahåller ingen garanti för den korsvisa skuldförbindelsen mellan New HBU och ABN AMRO N.
(278)
Därför bör slutsatsen dras att det kan godtas att åtgärd E inte utgör statligt stöd, eftersom separationen av ABN AMRO N från ABN AMRO Bank är en skyldighet för den nederländska staten enligt konsortie- och aktieägaravtalet.
6.1.4 Kvantifiering av det statliga stödet
(279)
ABN AMRO Group (eller FBN och ABN AMRO N före sammanslagningen) har dragit fördel av rekapitaliseringsstöd på mellan 4,2 miljarder euro och 5,45 miljarder euro. Detta belopp motsvarar 2,75 % till 3,5 % vid jämförelse med ABN AMRO Groups riskviktade tillgångar.
(280)
Kommissionen observerar att även FBN drog fördel av ett mycket stort likviditetsstöd, både relativt sett och i absoluta tal.
Tabell 5
Statligt stöd: Sammanfattningstabell över rekapitaliseringsstöd och likviditetsstöd
Rekapitaliseringsstöd
(alla belopp är angivna i miljarder euro)
Statligt stöd min
Statligt stöd max
Riskviktade tillgångar för sammanslagna FBN-ABN AMRO N
min-% av riskviktade tillgångar
max-% av riskviktade tillgångar
Åtgärd Z: Nederländska staten förvärvar AA från FBN
[0 - 2,75]
[0,95 - 3,65]
162,6 (114)
[0 - 1,7]
[0,6 - 2,25]
Åtgärd B3: Separationskostnader (försiktighetsmarginal)
0,5
0,5
149,5 (115)
0,33 %
0,33 %
Åtgärd B4: Kapitalunderskott i relation till HBU-försäljningen
0,3
0,3
149,5
0,20 %
0,20 %
Åtgärd B5: Integrationskostnader
1,2
1,2
149,5
0,80 %
0,80 %
Åtgärd C: Konvertering Tier 2 == Tier 1
[0,945 - 1,215]
[0,945 - 1,215]
149,5
[0,63 - 0,82] %
[0,63 - 0,82] %
Totalt rekapitaliseringsstöd
4,2
5,45
2,75 %
3,5 %
Finansieringsstöd/likviditetsstöd
Åtgärd Y1: Kortfristig likviditetsfacilitet
45
Åtgärd Y2: Långfristiga lån
7,9
Emission av nya skuldinstrument inom ramen för det nederländska garantisystemet
18,8
Total finansiering/likviditetsstöd
71,7 (eller 52,9 efter korrigering för dubbelräkning) (116)
6.2 Kompatibilitet mellan olika stödåtgärder
(281)
Enligt artikel 107.3 b i fördraget har kommissionen rätt att förklara ett stöd förenligt med den inre marknaden om det är avsett att ”avhjälpa en allvarlig störning i en medlemsstats ekonomi”. När det gäller den nederländska ekonomin bekräftades risken för allvarlig störning i kommissionens olika godkännanden av åtgärder som vidtogs av de nederländska myndigheterna för att bekämpa finanskrisen, t.ex. garantisystemet.
(282)
I det avseendet är det dock viktigt att vara uppmärksam på att förstainstansrätten har betonat att artikel 107.3 b i fördraget ska tillämpas restriktivt (117), så att den ekonomiska störningen ska påverka hela medlemsstaten och inte bara ha regional effekt. Kommission noterar att ABN AMRO N och FBN är ledande nederländska banker med ett nationellt nätverk av filialer och ledande marknadspositioner inom ett brett urval segment på de nederländska marknaderna för retail banking och banktjänster för små och medelstora företag. Med tanke på de många osäkerheterna i samband med återhämtningen från den globala finansiella och ekonomiska krisen skulle det innebära en allvarlig störning av den nederländska ekonomin om dessa banker skulle upphöra. Därför kan statligt stöd från den nederländska staten bedömas enligt artikel 107.3 b i fördraget.
(283)
Kommission har gett mer ingående information om specifika åtgärder i sina meddelanden: bankmeddelandet, rekapitaliseringsmeddelandet och meddelandet om värdeminskade tillgångar samt om nödvändiga omstruktureringar i sitt omstruktureringsmeddelande.
(284)
De enskilda åtgärderna bör prövas mot relevanta meddelanden från kommissionen. Instrumentet för sänkning av kapitalkravet täcker inte värdeminskade tillgångar och är faktiskt en ställföreträdande rekapitaliseringsåtgärd. De allmänna principerna bakom meddelandet om värdeminskade tillgångar bör dock även gälla för instrumentet för sänkning av kapitalkravet för att vara i linje med den inre marknaden. För att upprätthålla lika konkurrensvillkor måste kommissionen kontrollera att instrumentet för sänkning av kapitalkravet inte användes för att flytta förväntade förluster på portföljen till staten. Åtgärd A bör alltså innehålla tillräckliga incitament för utträde, och om den ekonomiska situationen skulle försämras skulle ABN AMRO N fortfarande tvingas ta vissa förluster via en vertikal andel. Likviditetsåtgärderna (Åtgärderna Y1 och Y2) bör bedömas mot bankmeddelandet och rekapitaliseringsåtgärderna (och mer specifikt Z, B4 och B5 samt den försiktighetsmarginal på 500 miljoner euro som utgjorde en del av åtgärderna B3 och C) mot rekapitaliseringsmeddelandet.
6.2.1 Förenlighet av åtgärderna Y1 och Y2 enligt bankmeddelandet
(285)
För att följa bankmeddelandets principer bör åtgärderna Y1 och Y2 vara väl avpassade, proportionerliga och utformade för att undvika otillbörlig snedvridning av konkurrensen.
(286)
Kommissionen upprepar slutsatsen i skäl 51 i beslutet av den 8 april 2009 att åtgärden för att kapa alla kopplingar mellan FBN och dess likviditetsbegränsade moderbolag Fortis SA/NV var nödvändig för att skydda FBN från sitt moderbolags svårigheter, som vid den tidpunkten var akuta. Därför kan åtgärden anses vara väl avpassad för att undsätta FBN.
(287)
Åtgärderna Y1 och Y2 bör också vara proportionerliga och inte snedvrida konkurrensen i onödan. I det avseendet ser kommission med gillande på det prissättningssystem som den nederländska staten har utvecklat, som syftar till att skapa lika konkurrensvillkor inom garantisystemet (se skäl 169). När det gäller garantisystem har kommissionen konsekvent krävt att medlemsstaterna ska ta ut en premie på minst 50 baspunkter för garantiåtaganden som är längre än tre månader (och inte längre än 12 månader). Kommissionen fann att den nederländska staten inte konsekvent begärde Euribor + 50 baspunkter för lån med längre löptid än tre månader. Därför kan kommission förklara åtgärd Y1 förenlig med den inre marknaden endast på villkor att en korrigeringsbetalning på 18,2 miljoner euro görs för att se till att lån med längre löptid än tre månader faktiskt ersätts med Euribor + 50 baspunkter. Kommissionen noterar att det är positivt att alla likviditetsfaciliteter hade återbetalats och avslutats i juni 2009.
(288)
När det gäller åtgärd Y2 observerar kommissionen att FBN fick förmånen att få relativt billiga lån, vilket kan snedvrida konkurrensen, eftersom den nederländska staten inte ändrade ränta och löptid för lånen. Därför kan kommissionen förklara åtgärden förenlig med bankmeddelandet endast om alla villkor som anges längre fram i detta beslut, framför allt de särskilda villkoren för att begränsa snedvridning av konkurrensen, uppfylls.
6.2.2 Förenlighet av åtgärderna Z, B3 (dvs. 500 miljoner euro), B4 och B5 samt C med rekapitaliseringsmeddelandet
(289)
Kommissionen har dragit slutsatsen att de berörda åtgärderna infördes för att tillgodose ett verkligt behov och att de representerade ett nödvändigt minimum för att återställa lönsamheten helt för berörda företag.
(290)
När det gäller ersättning observerar kommissionen att staten redan ägde 100 % av stamaktierna i FBN (och indirekt 100 % av dem i ABN AMRO N). Alla dessa åtgärder var oundgängliga för att bevara värdet av detta aktieinnehav.
(291)
ABN AMRO Group kommer att ha en avkastning på eget kapital på ca […] % 2013, vilket tyder på att en långsiktigt lönsam enhet skapades tack vare den statliga interventionen.
(292)
Alla tillgängliga värderingar av ABN AMRO Group ligger väl över det sammanlagda stödet från åtgärderna Z, B3, B4, B5 och C (dvs. mellan 4,2 miljarder euro och 5,45 miljarder euro). Därmed kommer staten att få en rimlig gottgörelse för det stöd som beviljades ABN AMRO N och FBN (118).
(293)
Med hänsyn till ovanstående har kommissionen dragit slutsatsen att åtgärderna Z, B3, B4, B5 och C är förenliga med rekapitaliseringsmeddelandet förutsatt att de villkor som anges längre fram i detta meddelande uppfylls.
6.2.3 Förenlighet av instrumentet för sänkning av kapitalkravet med principerna i meddelandet om värdeminskade tillgångar
(294)
Kommissionen vidgår att det instrument för sänkning av kapitalkravet som införts av den nederländska staten skiljer sig från traditionella åtgärder för värdeminskade tillgångar som bedömts i andra ärenden. Andra åtgärder för värdeminskade tillgångar är avsedda att frigöra bankerna från sådana tillgångar, men den portfölj som skyddas av instrumentet för sänkning av kapitalkravet är en traditionell nederländsk inteckningsportfölj vars resultat varken ABN AMRO N eller externa experter förväntade sig skulle försämras i någon högre utsträckning.
(295)
Kommissionen observerar att en traditionell rekapitalisering på ABN AMRO N:s nivå inte var läglig för den nederländska staten eftersom ABN AMRO N inte var en separat juridisk person vid den aktuella tidpunkten och nederländska staten skulle inte ha kunnat avgränsa sitt kapitalbidrag, vilket skulle ha haft negativa följder, särskilt i trångmålssituationer. Vidare var privata instrument för sänkning av kapitalkravet inte användbara med tanke på transaktionens storlek och komplexiteten i samband med separation av ABN AMRO Bank NV, moderbolaget till ABN AMRO N och ABN AMRO Z.
(296)
Med tanke på den speciella bakgrunden kan kommissionen godta att instrumentet för sänkning av kapitalkravet är ett alternativ till en traditionell kapitalökning snarare än ett skydd mot toxiska tillgångar och därför är en nödvändig och väl avpassad åtgärd för att lösa ABN AMRO Z:s specifika kapitalproblem.
(297)
Trots att åtgärden huvudsakligen är en ställföreträdande åtgärd för rekapitalisering bör den vara samstämmig med andra system för sänkning av kapitalkraven så att den inre marknaden skyddas, såsom beskrivs i skäl 284.
(298)
Kommissionen har dragit slutsatsen att den nederländska staten har tillhandahållit tillräckliga bevis för att värderingen var sådan att ABN AMRO N eller dess rättsliga efterträdare kommer att bära förväntade förluster. Marknadsdata (särskilt kreditbedömningsrapporter), historiska data och nya bevis från ABN AMRO N visar att den årliga första förlusttranchen på 20 baspunkter bör räcka för att täcka förväntade förluster.
(299)
Den ersättning ABN AMRO N betalar är inte lägre än den som begärs i meddelandet om värdeminskade tillgångar och rekapitaliseringsmeddelandet. Ersättningen innebär att ABN AMRO N kommer att betala 10 % på kapital som frigörs genom transaktionen som en följd av minskningen av de riskviktade tillgångarna. Den ersättningen är förmånlig i förhållande till de miniminivåer som anges i punkt 27 i rekapitaliseringsmeddelandet. Med tanke på den relativt höga ersättningen kan den vertikala andelen på 5 % och återkravsmekanismen anses vara i linje med punkt 24 och fotnot 15 i meddelandet om värdeminskade tillgångar.
(300)
Åtgärd A innehåller dessutom tillräckliga incitament för utträde. De köpoptioner som beskrivs i skäl 107 tyder på att det är lätt för ABN AMRO N (eller nu ABN AMRO Group) att avsluta åtgärden. Dessutom är prissättningen sådan att åtgärden blir dyrare ju längre tid som går. Enligt avtalsvillkoren kommer prissättningen inte att justeras när ABN AMRO Group börjar beräkna sitt kapital utifrån Basel II. Att ingen justering görs kommer att minska åtgärdens effekt på sänkningen av kapitalkravet medan garantiavgiften inte minskar. Dessutom beräknas den första förlusttranchen som en procentandel av det initiala portföljvärdet, så att den första förlusttranchen som en procentandel av den utestående portföljen (dvs. den initiala portföljen korrigerad för bland annat återbetalningar) gradvis ökar över tiden.
(301)
Med tanke på egenskaperna hos instrumentet för sänkning av kapitalkravet och på omstruktureringsplanerna från december 2009 respektive november 2010 som beskrivs under rubrik 2.3 i detta beslut anser kommissionen att åtgärd A är förenlig med de allmänna principerna i meddelandet om värdeminskade tillgångar och principen om den inre marknaden enligt skäl 284.
(302)
Att instrumentet för sänkning av kapitalkravet betalades in av ABN AMRO Group strax efter att man hade genomfört Basel II-kraven bekräftar efterhandsanalysen i skälen 294-301.
6.3 Bedömning av stödet och av omstruktureringsplanerna från december 2009 respektive november 2010 enligt omstruktureringsmeddelandet
(303)
Med tanke på stödets storlek och räckvidd enligt beskrivningen i ovanstående stycken, särskilt att rekapitaliseringsstödet överstiger 2 % av de riskviktade tillgångarna, tror kommissionen att en mer genomgripande omstrukturering krävs, i linje med punkt 4 i omstruktureringsmeddelandet.
6.3.1 Lönsamhet
(304)
En omstruktureringsplan bör visa att bankens strategi bygger på ett sammanhängande koncept och att banken har återställt långsiktig lönsamhet utan hjälp av statligt stöd.
(305)
Såsom fastställdes redan i beslutet av den 5 februari 2010 byggde affärsmodellerna för FBN och ABN AMRO N inte på överdrivet risktagande och ohållbar lånepraxis. De både företagen blev dock sårbara och dåligt rustade inom vissa kärnområden som en följd av separationen från respektive modergrupper. Efter sönderfallet av dess moderföretag hade ABN AMRO N bristfällig tillgång till större företag, hade inte längre ett internationellt nätverk och saknade möjlighet att erbjuda ett antal olika produkter och IT-möjligheter. Även FBN drabbades hårt av separationen från sitt moderföretag och finansieringen därifrån och fick i hög grad förlita sig på kapitalmarknaderna. ABN AMRO Groups omstruktureringsplan från december 2009 (och även den uppdaterade omstruktureringsplanen från november 2010) visar att integration av ABN AMRO N och FBN ger en betydande förstärkning på områden där de enskilda företagen har svagheter. Kombinationen av FBN och ABN AMRO N bidrog till att undanröja en del av orosmomenten. ABN AMRO N:s omfattande verksamhet inom retail och private banking hade stor inlåning, vilket skapade en bättre finansieringsprofil för den integrerade gruppen. FBN kunde delvis lösa ABN AMRO N:s problem med ett bristfälligt internationellt nätverk och de båda grupperna kunde lösa exempelvis IT-relaterade problem bättre gemensamt (dvs. genom att de inte behövda återuppbygga var sin IT-plattform och uppsättning supportverktyg).
(306)
De ekonomiska prognoserna visar att den sammanslagna enheten i slutet av omstruktureringsperioden borde kunna täcka sina kostnader och få en rimlig avkastning på eget kapital på ca […] %. Även i ett stresscenario kommer företaget att kunna fortsätta göra vinst och samtidigt hålla sina kapitalkvoter över minimikraven. Därmed förefaller företagets kapitalbuffert vara tillräckligt hög - efter de upprepade statliga interventionerna - för att det ska klara framtida motgångar utan att behöva vända sig till staten igen.
(307)
Såsom siffrorna för andra halvåret 2008 och första halvåret 2009 visade är tillräckligt höga nettoränteintäkter av avgörande betydelse för att skapa ett helt lönsamt företag. Därför är en förutsättning för att omstruktureringsplanen från december 2009 och den uppdaterade omstruktureringsplanen från november 2010 ska kunna förklaras förenliga med lönsamhetskravet i omstruktureringsmeddelandet att ABN AMRO Group strävar efter att uppnå de uppdaterade nettoränteintäkter som anges i omstruktureringsplanen från november 2010. ABN AMRO Group bör lämna regelbundna rapporter till kommissionen om sina framsteg - minst varje kvartal. Om ABN AMRO Group observerar avvikelser från prognoserna ska korrigeringsåtgärder genast vidtas.
(308)
En omstruktureringsplan bör innehålla prognoser med nödvändig detaljgrad och en omstrukturering innebär också att man måste överge verksamheter som skulle fortsätta vara förlustbringande på medellång sikt av strukturella skäl (119). I punkt 120 i beslutet av den 5 februari 2010 uttrycker kommissionen tvivel på att lönsamheten för Prime Fund Solutions-divisionen - som rapporterade en betydande Madoff-relaterad förlust 2008 - hade hanterats på ett tillfredsställande sätt. Problemet hade lösts genom att PFS hade sålts till Credit Suisse (se även skäl 74). De detaljerade prognoserna på divisionsnivå visar att alla divisioner bidrar positivt till resultaten både i grundscenariot och i ett stresscenario. Kommissionen kan därför dra slutsatsen att det inte finns några andra divisioner med lönsamhetsproblem av strukturell karaktär och att inga ytterligare avvecklingar krävs för att förbättra företagets lönsamhet.
6.3.2 Ansvarsfördelning/nödvändigt minimum
(309)
En omstruktureringsplan bör tydligt visa att stödet har begränsats till ett nödvändigt minimum. Kostnader i samband med omstruktureringen bör inte bäras av staten utan i så hög grad som möjligt även av dem som investerade i banken. Med andra ord bör banken och dess kapitalägare i största möjliga utsträckning bidra med egna medel till omstruktureringen. Omstruktureringsstöd bör begränsas till att täcka de kostnader som är nödvändiga för att återställa lönsamheten. Detta innebär att ett företag inte bör få offentliga medel som skulle kunna användas till att finansiera marknadssnedvridande verksamheter som inte har anknytning till omstruktureringen, till exempel förvärv (120).
(310)
Omstruktureringsmeddelandet tar upp att ett förbud mot förvärv krävs för att begränsa stödet till ett nödvändigt minimum. I punkt 23 i omstruktureringsmeddelandet sägs det uttryckligen att ”ett företag bör inte få offentliga medel som skulle kunna användas till att finansiera marknadssnedvridande verksamheter som inte har anknytning till omstruktureringen. Till exempel bör förvärv av aktier i andra företag eller nya investeringar inte finansieras genom statligt stöd, såvida detta inte är av avgörande betydelse för att återställa företagets lönsamhet.”
(311)
Omstruktureringsmeddelandet kopplar också ett förbud mot förvärv till snedvridning av konkurrensen. I punkterna 39 och 40 i meddelandet förklaras det att ”Statligt stöd får inte användas till skada för konkurrenter som inte åtnjuter liknande offentligt stöd” och att ”banker inte bör använda statligt stöd för förvärv av konkurrerande verksamheter. Detta villkor bör gälla i minst tre år och får fortsätta att gälla fram till slutet av omstruktureringsperioden, beroende på stödets räckvidd, storlek och varaktighet.”
(312)
I linje med punkt 40 i omstruktureringsmeddelandet kan stöd förklaras förenligt endast under förutsättning att ABN AMRO Group tillämpar ett strikt förbud mot förvärv (121) under tre år från och med datumet för detta beslut. Förbudet mot förvärv bör förlängas om den nederländska staten fortsätter äga mer än 50 % av ABN AMRO Group efter tre år. Förbudet bör dock inte gälla längre än fem år. En del av stödet har redan återbetalats, men vissa åtgärder (bland annat åtgärderna Z och C) kan inte återbetalas av banken på grund av den form i vilken de beviljades (dvs. inte i form av ett hybridskuldinstrument). Det går att använda avslutningen av det statliga ägarskapet för att uppskatta när fördelen från det statliga stödet upphör att gälla.
(313)
Kommissionen observerar att det redan i omstruktureringsplanen från december 2009 (kompletterad med prognoser för ett värsta scenario den 23 mars 2010) anges att ABN AMRO Group har blivit en lönsam enhet som bör ha en god avkastning på eget kapital och till och med förväntas göra hyggliga vinster under sämre ekonomiska förhållanden. Den uppdaterade omstruktureringsplanen från november 2010 bekräftar denna analys. Förvärv är inte nödvändiga för att återställa lönsamheten. Därför motverkar inte ett förbud mot förvärv återställningen till lönsamhet.
(314)
Kommissionen anser att det i enlighet med punkt 26 i omstruktureringsmeddelandet är oundvikligt med ett förbud mot hybridkuponger och inlösen (122). I samband med en omstrukturering är åtgärder som minskar de sammanlagda egna medlen inte förenliga med kraven på ansvarsfördelning och nödvändigt minimum.
(315)
Såsom anges i punkt 26 i omstruktureringsmeddelandet ”bör bankerna inte använda statligt stöd till ersättning för egna medel (eget kapital och efterställda skulder) om denna verksamhet inte ger tillräcklig avkastning”. Genom en grundlig bedömning av ABN AMRO Groups omstruktureringsplan från december 2009 (och den uppdaterade omstruktureringsplanen från november 2010) kan kommissionen dra slutsatsen att ABN AMRO Group inom ca två år bör ha återställt sin lönsamhet med en godtagbar avkastning på eget kapital på ca […] % 2012 respektive 2013. Mot den bakgrunden förefaller ett tvåårigt förbud mot hybridkuponger och inlösen (123) leda till att företagets kapitalägare tar en rimlig del av ansvaret (124). Därmed kan stödet förklaras förenligt endast under förutsättning att ett tvåårigt förbud mot hybridkuponger och inlösen föreligger såsom beskrivs närmare i artikel 8 i beslutets normativa del. Detta förbud mot kuponger och inlösen bör även gälla innehavare av FBNH preferensaktier för att undanröja det tvivel kommissionen uttrycker i skäl 130 i beslutet av den 5 februari 2010.
(316)
I andra fall är ansvarsfördelningsåtgärder nödvändiga också för att se till att räddade banker tar tillräckligt stort ansvar för konsekvenserna av sitt tidigare beteende genom att skapa tillräckliga incitament för framtida beteenden från sin egen och andras sida. Denna faktor är mindre relevant i detta fall eftersom företagets problem till stor del var kopplade till det tidigare moderföretaget Fortis SA/NV (se avsnitt 6.3.3 ”Åtgärder för att begränsa snedvridningar av konkurrensen”). Därför kan det ur ansvarsfördelningsperspektiv också godtas att inga större avvecklingar förekommer utöver PFS och Intertrust som tillsammans stod för […] % av den totala driftsinkomsten och […] % av de riskviktade tillgångarna.
6.3.3 Åtgärder för att begränsa snedvridningar av konkurrensen
(317)
När det gäller åtgärder som krävs för att begränsa snedvridningar av konkurrensen uppvisar detta ärende vissa atypiska egenskaper.
(318)
Punkt 28 i omstruktureringsmeddelandet tar upp vilken typ av snedvridningar av konkurrensen som kan förekomma om statligt stöd ges för att bevara den ekonomiska stabiliteten under systemiska kriser: ”I de fall banker konkurrerar med varandra på grundval av kvaliteten på sina produkter och tjänster kommer de som tar alltför stora risker eller har en affärsmodell som inte är hållbar till slut att förlora marknadsandelar och, eventuellt, försvinna från marknaden, medan effektivare konkurrenter kommer att kunna expandera eller gå in på de berörda marknaderna. Statligt stöd förlänger befintliga snedvridningar av konkurrensen som är följden av ett alltför högt risktagande och ohållbara affärsmodeller, eftersom det innebär ett konstlat stöd till stödmottagarnas marknadsstyrka. På så sätt kan stödet uppmuntra stödmottagarna till ett överdrivet risktagande samtidigt som de som inte får stöd får mindre incitament att konkurrera, investera och ägna sig åt innovation.”
(319)
Såsom förklaras i beslutet av den 3 december 2008 berodde svårigheterna för Fortis SA/NV och Fortis Bank SA/NV på överdrivet risktagande: i) Fortis Bank SA/NV investerade stora belopp i strukturerad kredit och ii) Fortis SA/NV beslutade att köpa ABN AMRO N till ett mycket högt pris. För att stöd till sådana banker ska tillåtas kräver kommissionen en betydande minskning av stödmottagarens marknadsnärvaro. I detta avseende observerar kommissionen att Fortis SA/NV har delats upp i fyra: de belgiska och internationella försäkringstillgångarna ingår fortfarande i det listade Fortis SA/NV (som efter Fortis SA/NV:s kollaps döptes om till Ageas), Fortis Bank SA/NV och BGL har förvärvats av BNP Paribas, den nederländska staten förvärvade FBN (inklusive ABN AMRO N) och den nederländska staten förvärvade även den nederländska försäkringsverksamheten (125). Med andra ord har Fortis SA/NV delats upp i mindre enheter och Fortis Bank SA/NV själv har delats i två delar (126).
(320)
Kommissionen observerar att de åtgärder till förmån för FBN och ABN AMRO N som bedöms i det här beslutet har särskilda egenskaper som skiljer sig från andra omstruktureringsärenden som kommissionen har haft hand om under den aktuella krisen, inklusive dem med Fortis Bank SA/NV och Fortis SA/NV. I detta ärende behövde FBN och ABN AMRO N inte statligt stöd främst för att de hade fattat felaktiga ledningsbeslut. Behovet av statligt stöd berodde t.ex. inte på ackumulering av överdrivna risker i samband med deras investeringar eller lånepolicy eller på att de hade tillämpat en ohållbar prissättningspolicy. Svårigheterna för Fortis SA/NV och Fortis Bank SA/NV berodde inte heller på en riskabel utlånings- eller prissättningspolicy inom retail banking, private banking eller commercial banking, som tvärtom var lönsamma verksamheter. Följaktligen anser kommissionen att stödet till FBN och ABN AMRO N är betydligt mindre snedvridande än det stöd som godkänts till finansinstitut som har ackumulerat överdrivna risker. Därför anser kommissionen inte att ytterligare avvecklingar behövs.
(321)
Det bör däremot säkerställas att det statliga stödet inte används av FBN och ABN AMRO N för tillväxt på konkurrenternas bekostnad, t.ex. genom att en olämplig prissättningspolicy tillämpas eller genom förvärv av andra finansinstitut. Om detta skulle inträffa skulle stödet innebära att ”de som inte får stöd får mindre incitament att konkurrera, investera och ägna sig åt innovation” och kunde undergräva ”incitamenten till gränsöverskridande verksamhet” genom att avskräcka aktörer från inträde på den nederländska marknaden.
(322)
Det statliga stödet kan därför förklaras förenligt endast om tillräckliga åtgärder tillämpas för att säkerställa att stödet inte används till skada för konkurrenter som inte åtnjuter liknande offentligt stöd. Lika konkurrensvillkor ska råda mellan banker som får offentligt stöd och banker som inte får det. Det statliga stödet bör inte försvaga incitamenten för dem som inte får stöd att konkurrera, investera och ägna sig åt innovation och inte heller skapa barriärer som undergräver gränsöverskridande verksamhet.
(323)
Omstruktureringsmeddelandet föreskriver att sådana övre gränsers karaktär och form ska bero på stödbeloppet samt villkoren för och omständigheter kring beviljandet. Hänsyn ska även tas till särdragen hos den marknad eller de marknader där den stödmottagande banken är verksam. Stödbeloppet har beskrivits i avsnitt 6.1.3 ”Kvantifiering av stöd”. De särskilda villkor och omständigheter som gällde för beviljande av stödet diskuteras i inledningen av det här avsnittet. Såsom nämns i punkt 32 av omstruktureringsmeddelandet har också bankens storlek och relativa betydelse på sin marknad eller sina marknader betydelse. Om den omstrukturerade banken har en begränsad återstående marknadsnärvaro är det mindre sannolikt att kompletterande åtgärder behövs. Därför har de villkor som krävs för att stöd ska förklaras förenligt huvudsakligen att göra med retail banking och private banking, eftersom företaget redan har minskat sin närvaro inom commercial banking genom avvecklingen av New HBU.
(324)
Stödet kan förklaras förenligt med omstruktureringsmeddelandet på villkor att ABN AMRO Group genomför de åtgärder som beskrivs i punkterna 325-329.
(325)
Inom retail banking och private banking kan stödet förklaras förenligt på villkor att ABN AMRO Group inte kommer att vara prisledare för standardiserade spar- och inteckningsprodukter. I linje med punkt 44 i omstruktureringsmeddelandet bör ABN AMRO Group inte erbjuda prisvillkor som inte kan matchas av konkurrenter som inte mottar stöd.
(326)
Eftersom ett förbud mot prisledarskap kan vara mindre effektivt inom segment med många icke-standardiserade produkter, t.ex. private banking i Nederländerna där ett specifikt klagomål inkom, krävs att ett ytterligare villkor uppfylls i linje med punkt 44 i omstruktureringsmeddelandet för att stödet ska kunna förklaras förenligt. ABN AMRO Group måste ha målsättningen att uppnå de nettoränteintäkter som presenterades för kommissionen den 8 november 2010. Därför bör ABN AMRO Group vidta lämpliga åtgärder så snart det blir uppenbart att resultaten blir lägre än prognoserna, särskilt om detta beror på låga räntemarginaler.
(327)
Eftersom ett förbud mot prisledarskap är svårt att genomföra och övervaka inom private banking krävs andra lämpliga åtgärder, t.ex. sådana som främjar marknadsinträde, såsom beskrivs i punkt 44 i omstruktureringsmeddelandet. I det avseendet är ett nödvändigt villkor för att stödet ska kunna förklaras vara förenligt att ABN AMRO Group genomför en åtgärd som underlättar omställning. Konkret bör ABN AMRO Group täcka sina egna administrations-, överförings- och transaktionskostnader för sina kunder i Private Banking NL. Dessa kostnader är en direkt följd av att förhållandet inom private banking har avslutats och portföljerna överförts (127). Åtgärden bör tillämpas under en period av två på varandra följande månader, med början så snart som möjligt och senast inom ett år från datum för beslutet. Så snart tvåmånadersperioden inleds kommer banken att på ett tydligt och entydigt sätt underrätta alla sina private banking-kunder om den möjlighet de erbjuds. ABN AMRO Group bör också överlämna bevis till kommissionen för att kundöverföringarna utförs enligt normala förfaranden och att inga fördröjningar förelegat under kundöverföringsprocessen.
(328)
Om åtgärderna för att begränsa otillbörlig snedvridning av konkurrensen och närmare bestämt de specifika åtgärderna inom retail banking och private banking genomförs korrekt skulle de också lösa de problem som klaganden tar upp. När kommissionen utredde klagomålet visade det sig att ABN AMRO tillfälligt hade prissatt vissa produkter med förlust men att den prissättningspolicyn hade använts i en likviditetsbegränsad miljö när alla banker konkurrerade aggressivt om inlåningen, samtidigt med att MoneYou kom igång (beslutet om lanseringen av MoneYou fattades före Fortis SA/NV kollaps).
(329)
I punkt 44 i omstruktureringsmeddelandet nämns också att banker inte får använda sig av statligt stöd som en konkurrensfördel när de marknadsför sina finansiella tjänster. Därför är ett villkor för att stödet ska förklaras förenligt att ABN AMRO Group inte använder statligt stöd för marknadsföringskampanjer och kommunikation med investerare under en period av tre år. Dessa förbud kan förlängas till upp till fem år så länge den nederländska staten har ett aktieinnehav på minst 50 % i ABM AMRO Group.
(330)
Med tanke på otillbörliga snedvridningar av konkurrensen ser kommissionen positivt på avvecklingen av PFS och Intertrust. Avvecklingen av PFS gör företaget mindre attraktivt för institutionella kunder, medan Intertrust bland annat tillhandahöll tjänster som kunde förstärka private banking-sidan. Som en följd av detta kan försäljningen av Intertrust göra det lättare för konkurrenter att förbättra sin konkurrenssituation i förhållande till ABN AMRO Mees Pierson. Kommissionen anser också att det faktum att en del av stödet har återbetalats bidrar till att minska de snedvridande effekterna på konkurrensen. Kommissionen ser också positivt på den utdelningspolicy som beskrivs i skäl 75.
6.3.4 Slutsats
(331)
Om alla villkor som tas upp i avsnitten 6.2 och 6.3 uppfylls till fullo ger omstruktureringsplanen från december 2009, uppdaterad genom omstruktureringsplanen från november 2010 tillräckliga bevis för att ABN AMRO Groups långsiktiga lönsamhet har återställts. Omstruktureringsplanen från december 2009 som uppdaterades genom omstruktureringsplanen från november 2010 ger tillräcklig ansvarsfördelning och innehåller adekvata åtgärder för att begränsa otillbörliga snedvridningar av konkurrensen. Därför kan kommission villkorligt förklara att omstruktureringsplanen från december 2009, uppdaterad genom omstruktureringsplanen från november 2010, är i linje med omstruktureringsmeddelandet.
7. SLUTSATS
Kommissionen finner att Nederländerna olagligen har genomfört de statliga stödåtgärder som listas i avsnitt 6.1.3 ”Kvantifiering av statligt stöd” i strid med artikel 108.3 i fördraget. Dessa stödåtgärder kan dock bedömas vara förenliga om de villkor som anges i avsnitten 6.2 och 6.3 och beskrivs mer ingående i detta besluts normativa del uppfylls.
Kommissionen noterar att den nederländska staten som ett undantag har godtagit att ta emot texten i detta beslut endast på engelska.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Det statliga stöd som Nederländerna har tillhandahållit till ABN AMRO Group är förenligt med den inre marknaden, enligt de villkor som anges i artiklarna 3-9.
Detta statliga stöd tillhandahölls på följande sätt:
-
rekapitaliseringsstöd till ett värde av mellan 4,2 miljarder euro och 5,45 miljarder euro till förmån för FBN och ABN AMRO N, och
-
71,7 miljarder euro i likviditetsstöd.
Artikel 2
I detta beslut gäller följande definitioner:
a)
Med ABN AMRO Group avses ABN AMRO Group och dess direkt eller indirekt helägda dotterbolag, inklusive de enheter där ABN AMRO Group har ensam kontroll i den mening som avses i rådets förordning (EG) nr 139/2004 av den 20 januari 2004 om kontroll av företagskoncentrationer (”EG:s koncentrationsförordning”) (128).
b)
Med rankas högst avses att erbjuda det mest attraktiva priset.
c)
Med privatkund avses en enskild kund (till skillnad från en företagskund).
d)
Med standardiserade spar- och depositionsprodukter för privatkunder avses alla standardiserade produkter för privatkunder som vid varje given tidpunkt utgör minst 85 % av volymen av ABN AMRO Groups produkter på spar- och depositionsmarknaden för privatkunder.
e)
Med standardiserade hypotekslåneprodukter avses alla standardiserade produkter som vid varje given tidpunkt utgör minst 85 % av volymen av ABN AMRO Groups hypotekslåneprodukter.
f)
Med Private Banking NL avses alla affärsenheten Private Bankings klienter utom de som tillhör Private Banking International (129)
Artikel 3
1. Utan föregående medgivande från kommissionen får ABN AMRO Group inte rankas högst när det gäller standardiserade spar- och depositionsprodukter för privatkunder bland de […] finansinstitut som har de största marknadsandelarna på den nederländska sparmarknaden för privatkunder inom segmenten
-
sparkonton,
-
deposition på viss tid med en period på 1 år,
-
deposition på viss tid med en period på 2 år,
-
deposition på viss tid med en period på 3 år,
-
deposition på viss tid med en period på 4 år, och
-
deposition på viss tid med en period på 5 år.
Trots det första stycket, där tre finansinstitut gemensamt rankas högst bland de […] finansinstitut som har den största marknadsandelen i ett segment av den nederländska spar- och depositionsmarknaden för privatkunder, får ABN AMRO Group matcha dessa tre finansinstitut när det gäller standardiserade produkter inom motsvarande segment.
2. Utan föregående medgivande från kommissionen får ABN AMRO Group inte rankas högst när det gäller standardiserade hypotekslåneprodukter bland de […] finansinstitut som har den största marknadsandelen på den nederländska hypotekslånemarknaden för privatkunder.
Trots det första stycket, där tre finansinstitut gemensamt rankas högst bland de […] finansinstitut som har den största marknadsandelen på den nederländska hypotekslånemarknaden för privatkunder, får ABN AMRO Group matcha dessa tre finansinstitut när det gäller motsvarande standardiserade typ av hypotekslån.
3. För att säkerställa efterlevnad av punkterna 1 och 2 ska ABN AMRO Group regelbundet, och minst varje vecka, övervaka de villkor som erbjuds av de […] övriga finansinstitut som har den största marknadsandelen på respektive nederländska sparmarknader, i den mån dessa villkor är offentligt tillgängliga. Om uppgifterna för något av dessa […] andra finansinstitut inte är offentliga ersätts de med uppgifter för det näst största finansinstitutet enligt rankningen av marknadsandel.
Så snart ABN AMRO Group upptäcker att de erbjuder ett förmånligare pris för någon av sina produkter än det som är tillåtet enligt punkterna 1 och 2 i denna artikel ska ABN AMRO Group omedelbart underrätta kommissionen. ABN AMRO Group ska omedelbart ändra produkternas pris och verkställa prisändringen så snart som möjligt.
När det gäller spar- och depositionsprodukter för privatkunder ska ABN AMRO Group genomföra prisändringen senast tio arbetsdagar från det datum då villkorsavvikelsen anmäldes. Om avvikelsen gäller produkter vars pris inte kan ändras annat än vid ett månadsslut och det är mindre än tio dagar från det att avvikelsen noterades och månadsslutet ska ABN AMRO i stället verkställa ändringen vid första tillfälle räknat från slutet av efterföljande månad.
När det gäller hypotekslån ska ABN AMRO Group ändra sin prissättning inom tio arbetsdagar från det datum då villkorsavvikelsen noterades och ändringen ska verkställas senast femton dagar från det datum då villkorsavvikelsen noterades.
4. Det villkor som fastställs i punkterna 1 och 2 ska gälla i tre år räknat från och med dagen för detta beslut. ABN AMRO Group ska varje kvartal och senast två veckor innan ABN AMRO Groups kvartalsrapport offentliggörs lämna in en efterlevnadsrapport avseende detta villkor till kommissionen.
Artikel 4
1. ABN AMRO Group ska göra sitt yttersta för att uppnå de prognoser (inklusive nettoränteintäkter) som lämnades till kommissionen i omstruktureringsplanen från december 2009, i dess uppdaterade from från november 2010. Prognoserna från november 2010 ska uppnås på ABN AMRO Groups konsoliderade nivå.
ABN AMRO Group ska rapportera till kommissionen på kvartalsbasis med en fördelning av prognoser och faktiska resultat (inklusive nettoränteintäkter) på de fyra segment som definieras i omstruktureringsplanen från december 2009 och omstruktureringsplanen från november 2010: Retail Banking, Private Banking NL, Private Banking International, Commercial & Merchant Banking.
ABN AMRO Group får lämna en motiverad begäran till kommissionen om att få se över sina prognoser (inklusive nettoränteintäkterna) för att ta hänsyn till den yttre utvecklingen.
2. ABN AMRO Group ska tillhandahålla en fördelning av prognoserna för nettoränteintäkterna på volymer och marginaler på konsoliderad nivå och för private banking.
ABN AMRO Group ska rapportera till kommissionen på kvartalsbasis, och inom två veckor efter att kvartalsrapporten har offentliggjorts, om nettoränteintäkterna på konsoliderad nivå är in linje med de prognoser som anges i punkt 1. Denna rapport ska också innehålla en jämförelse mellan prognosen för marginalerna och de faktiska marginalerna på konsoliderad nivå och för private banking.
Om nettoränteintäkterna på konsoliderad nivå inte når upp till prognoserna ska ABN AMRO Group ange i rapporten vilka åtgärder som har vidtagits för att uppnå prognoserna.
3. De skyldigheter som fastställs i punkterna 1 och 2 ska gälla i tre år räknat från och med dagen för detta beslut.
Artikel 5
1. ABN AMRO Group ska inte förvärva kontroll över mer än [0 - 7] % av något företag.
2. Genom undantag från punkt 1 får ABN AMRO Group genomföra förvärv om det totala ackumulerade kumulativa bruttopris (exklusive antagande av eller överlåtelse av fordran i samband med ett sådant förvärv) som erläggs av ABN AMRO Group för alla sådana förvärv under en treårsperiod räknat från och med dagen för detta beslut understiger [0 - 600] miljoner euro.
Förbudet i punkt 1 ska inte gälla förvärv av private equity från ABN AMRO Groups sida om förvärven passar in i affärsplanen och den planerade budgeten för ABN AMRO Groups division ”Private Equity” enligt de uppgifter som överlämnades till kommissionen den 5 oktober 2010.
Förbudet i punkt 1 ska heller inte gälla de […] aktieinnehav som togs av ABN AMRO Groups division ”Energy, Commodities and Transportation” som stöd för dess normala finansieringsverksamhet om dessa passar in i affärsplanen och den planerade budgeten för denna division av ABN AMRO Group enligt de uppgifter som överlämnades till kommissionen den 10 januari 2010
ABN AMRO Group ska varje kvartal och senast två veckor efter ABN AMRO Groups kvartalsrapport rapportera till kommissionen. Rapporten ska lista faktiska förvärv som gjorts av divisionerna ”Private Equity” och ”Energy, Commodities and Transportation”. Rapporten ska också ge ingående information om ABN AMRO Groups övriga förvärv som är tillåtna enligt första stycket.
3. Förbudet i punkt 1 ska gälla minst tre år från och med dagen för detta beslut eller till och med den dag då Nederländernas aktieinnehav i ABN AMRO Group faller under 50 %, beroende på vilket som infaller senast. Förbudet ska upphöra att gälla senast fem år från och med dagen för detta beslut.
Om förbudet i punkt 1 gäller i över tre år från och med dagen för detta beslut ska det totala kumulativa bruttoinköpspris som ska tillämpas enligt första stycket i punkt 2 höjas med [0 - 200] miljoner euro per år.
Artikel 6
ABN AMRO Group ska inte använda sitt statliga ägande i reklam eller på annat sätt hänvisa till statligt stöd i sin kommunikation med befintliga eller potentiella kunder och/eller investerare under minst tre år från och med dagen för detta beslut eller till och med den dag då Nederländernas aktieinnehav faller under 50 %, beroende på vilket som infaller senast. Förbudet ska upphöra att gälla senast fem år från och med dagen för detta beslut.
Trots detta förbud får ABN AMRO Group hänvisa till det statliga ägandet och till annat statligt stöd företaget har fått när en sådan hänvisning krävs enligt gällande bestämmelser i lagar eller andra författningar.
Artikel 7
1. ABN AMRO Group ska erbjuda Private Banking NL:s kunder möjligheten att avsluta sin bankförbindelse med ABN AMRO Group och överföra sina investeringsportföljer till andra banker. Detta erbjudande ska gälla under en sammanhängande tvåmånadersperiod (”den relevanta perioden”).
Den relevanta perioden ska inledas så snart som möjligt från och med dagen för detta beslut, (vid behov) med utrymme för en rimlig förberedelsetid, och senast inom ett år från och med dagen för detta beslut. Senast fyra veckor innan den relevanta perioden ska inledas enligt planen ska ABN AMRO Group lämna in ett startdatum till kommissionen för godkännande.
2. ABN AMRO Group ska senast den första dagen av den relevanta perioden förse alla sina Private Banking NL-kunder med entydig information om villkoren för detta erbjudande, enligt beskrivningen i punkt 1. Den information som ABN AMRO Group ska skicka till sina kunder ska överlämnas till kommissionen senast fyra veckor innan den skickas ut till kunderna.
3. I de fall då kunden begär att ett bankförhållande inom private banking ska avslutas ska ABN AMRO Group ombesörja detta genom vanliga förfaranden och till så låg kostnad som möjligt. Om kunden beslutar att överföra sina placeringar och/eller (tillhörande) säkerhetsrätter, och om överföringen är möjlig för den mottagande banken, ska ABN AMRO ombesörja en sådan överföring. Kunderna ska underrättas om möjligheten att överföra placeringar i stället för att avveckla dem och ska informeras om kostnaden för båda alternativen.
ABN AMRO Group ska täcka de av sina egna administrations-, överförings- och transaktionskostnader som är en direkt följd av att förhållandet inom private banking har avslutats och portföljer överförts (130).
ABN AMRO Group ska inte ha skyldighet att täcka andra ekonomiska konsekvenser för kunden.
Artikel 8
ABN AMRO Group ska inte betala någon kupong på Tier 1-kärnkapitalinstrument, Tier-1-kapitalinstrument och Tier-2-kapitalinstrument (inklusive hybridkapitalinstrument och preferensaktier) emitterade före dagen för detta beslut eller utnyttja några köpoptionsrätter i förhållande till sådana kapitalinstrument till och med den 10 mars 2013, annat än om en rättslig skyldighet till detta föreligger.
ABN AMRO Group får emittera nya kapitalinstrument efter dagen för detta beslut eller betala kuponger på sådana nya kapitalinstrument, förutsatt att utfärdandet eller betalningen inte leder till en skyldighet att betala kuponger på deras egna, befintliga kapitalinstrument.
Genom undantag från första stycket får ABN AMRO Group lösa in FCC-instrument (dvs. EUR 87,5 miljoner, 6,25 % icke kumulativa preferensaktier med obegränsad löptid och utan rösträtt av klass A serie I, emitterade av Fortis Capital Company Ltd).
Till och med den 10 mars 2013 ska ABN AMRO Group endast betala utdelning på sina stamaktier om denna utdelning överstiger 100 miljoner euro (131).
Artikel 9
Senast den 30 juni 2011 ska ABN AMRO Group till Nederländerna betala en anpassad ränta på de lån som anges i kommissionens e-postmeddelande av den 24 juni 2010 till den nederländska staten. Beloppen med anpassad räntesats uppgår till 18 152 722 euro.
Artikel 10
Nederländerna ska inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om vilka åtgärder som har vidtagits för att följa beslutet.
Artikel 11
Detta beslut riktar sig till Konungariket Nederländerna.
Utfärdat i Bryssel den 5 april 2011.