ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 29. září 2010
o režimu státních podpor C 4/09 (ex N 679/97) zavedeném Francií ve prospěch rozhlasového vysílání
(oznámeno pod číslem K(2010) 6483)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/147/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody (2),
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s uvedenými články (3),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 2. října 1997 oznámila Francouzská republika Komisi režim podpory N 679/97 - návrh nařízení, jehož cílem bylo pozměnit zavedený režim podpory rozhlasového vysílání (4). Komise rozhodnutím ze dne 10. listopadu 1997 (5) schválila prodloužení tohoto režimu podpory rozhlasového vysílání na dobu deseti let.
(2)
Úprava uvedeného režimu podpory byla schválena rozhodnutím Komise ze dne 28. července 2003 (6). Úprava navrhovaná francouzskými orgány se mimo jiné týkala změny pravidel pro financování režimu podpory (7). V uvedeném rozhodnutí Komise dospěla k závěru, že pozměněný režim podpory je slučitelný se společným trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie. Tato úprava nabyla účinnosti dne 1. ledna 2003 na období deseti let.
(3)
Soudní dvůr Evropské unie prohlásil dne 22. prosince 2008 rozhodnutí Komise ze dne 10. listopadu 1997 týkající se období 1997-2002 za neplatné. Komise přijala všechna nezbytná opatření k nápravě zjištěné protiprávnosti a přezkoumala informace poskytnuté francouzskými orgány (podrobný popis tohoto postupu viz část 3 „Důvody, které vedly k zahájení řízení“).
(4)
Dopisem ze dne 11. února 2009 Komise informovala Francouzskou republiku o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie ve věci uvedené podpory.
(5)
Rozhodnutí Komise zahájit uvedené řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (8). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily své připomínky k předmětné podpoře.
(6)
Francouzská republika podala své připomínky k tomuto opatření dopisem ze dne 23. dubna 2009.
(7)
Komise neobdržela žádné další připomínky zúčastněných stran v této věci.
2. PODROBNÝ POPIS PODPORY
(8)
Předmětné opatření je režimem podpory ve prospěch malých francouzských rozhlasových stanic zaměřených na místní posluchače, které plní roli místní sociální komunikace a jejichž podnikatelské příjmy z vysílání reklamní nebo sponzorské povahy nepřekročí 20 % obratu.
(9)
Podpora byla financována prostřednictvím parafiskálního poplatku odváděného z příjmů z reklamy šířené v rámci rozhlasového a televizního vysílání.
(10)
Příslušný orgán, kterým je Fond na podporu rozhlasového vysílání (Fonds de soutien à l’expression radiophonique, FSER), může poskytnout tři druhy podpor:
a)
zřizovací příspěvek ve prospěch rozhlasových stanic „radios associatives“ nově povolených Nejvyšší radou pro rozhlasové a televizní vysílání (Conseil supérieur de l’audiovisuel), který nesmí překročit tabulkově stanovenou maximální hranici;
b)
provozní příspěvek, jehož výše je určena nejprve progresivní a poté degresivní tabulkovou sazbou stanovenou výborem pro udělování dotací. Tento příspěvek se může v rámci stanovených limitů zvýšit s ohledem na úsilí, které provozovatel rozhlasového vysílání vynakládá v oblasti vnitřního řízení a při činnostech v oblasti vzdělávací, občanské a kulturní nebo v oblasti místní sociální komunikace;
c)
příspěvek na vybavení ve výši 50 % nákladů na obnovu zařízení způsobilých rozhlasových stanic, který může být poskytnut pouze jednou za pět let a nesmí přesáhnout tabulkově stanovenou maximální hranici.
(11)
Tento režim je uplatňován od roku 1989 a prodělal několik úprav, které byly všechny oznámeny Komisi a Komisí schváleny v letech 1990, 1992, 1997 a 2003.
2.1 Příjemci režimu podpory
(12)
Návrh oznámený francouzskými orgány zavádí režim podpory podle článku 80 zákona č. 86-1067 ze dne 30. září 1986 o svobodě sdělovacích prostředků, ve znění článku 25 zákona 89-25 ze dne 17. ledna 1989 a článku 27 zákona 90-1170 ze dne 29. prosince 1990, který stanoví:
„Provozovatelům rozhlasového vysílání, jejichž podnikatelské příjmy z vysílání reklamní nebo sponzorské povahy nedosahují 20 % jejich celkového obratu, bude za podmínek stanovených nařízením Conseil d’État (Státní rady) poskytnuta podpora.
Financování této podpory se zajišťuje výběrem poplatku z příjmů z reklamy šířené v rámci rozhlasového a televizního vysílání.
Na úplatu, již provozovatelé rozhlasového vysílání obdrží v souvislosti s vysíláním na podporu kolektivních akcí nebo obecně prospěšných akcí, nebude při stanovení horní hranice uvedené v odstavci 1 tohoto článku brán zřetel.“
2.2 Způsob financování režimu podpory
(13)
Pokud jde o financování režimu podpor, návrh oznámený francouzskými orgány dne 2. října 1997, jenž se stal nařízením č. 97-1263 ze dne 29. prosince 1997, kterým se zavádí parafiskální poplatek ve prospěch Fondu na podporu rozhlasového vysílání (9), stanoví v článku 1:
„K financování Fondu na podporu majitelů licence k provozování rozhlasového vysílání, jejichž podnikatelské příjmy z vysílání reklamní nebo sponzorské povahy nedosahují 20 % jejich celkového obratu, se s účinností od 1. ledna 1998 na období pěti let zavádí parafiskální poplatek z reklamy šířené v rámci rozhlasového a televizního vysílání (dále jen ‚poplatek z reklamní činnosti‘). Cílem uvedeného poplatku je podpora rozhlasového vysílání.“
Článek 2 téhož nařízení stanoví:
„Poplatek se vyměřuje z částek po odečtení provize agentuře a daně z přidané hodnoty, které jsou zaplaceny inzerenty za šíření jejich reklamních sdělení určených pro francouzské území.
Osobami povinnými k odvádění poplatku jsou osoby, které jsou zodpovědné za uvádění těchto reklamních vysílání na trh.
Sazba poplatku bude stanovena ve společném výnosu ministrů pro rozpočet a spoje a bude odstupňovaná podle čtvrtletních příjmů provozovatelů povinných k odvádění poplatků, přičemž platí následující horní hranice:
[…].“
Článek 4 téhož nařízení stanoví, že poplatek uvedený v článku 2 nařízení je vyměřen a vybrán daňovou správou ve prospěch Fondu na podporu rozhlasového vysílání podle týchž právních předpisů a s týmiž zárukami a sankcemi, jaké platí pro daň z přidané hodnoty.
(14)
Tato ustanovení byla změněna v souvislosti s úpravou režimu podpory, který byl oznámen Komisi a schválen rozhodnutím ze dne 28. července 2003 (10). Podle nových pravidel parafiskálnímu poplatku podléhají pouze provozovatelé usazení na francouzském území.
3. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(15)
Rozhodnutím N 679/97 Komise v roce 1997 schválila úpravu režimu podpory spočívajícího v systému financování prostřednictvím parafiskálního poplatku z reklamy vysílané rozhlasem nebo televizí. Toto rozhodnutí neobsahuje žádnou analýzu způsobu financování. Rozhodnutí z roku 1997 bylo účinné až do roku 2003, kdy bylo nahrazeno novým rozhodnutím o schválení NN 42/03 (11).
(16)
Dne 3. srpna 2004 Régie Networks, reklamní dceřiná společnost velké francouzské rozhlasové stanice NRJ, napadla u soudu v Lyonu poplatky odvedené v roce 2001 (152 524 EUR). Případ byl předmětem žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce k Soudnímu dvoru ohledně platnosti rozhodnutí Komise ze dne 10. listopadu 1997 o povolení podpory.
(17)
Soudní dvůr prohlásil rozsudkem (12) ze dne 22. prosince 2008 rozhodnutí z roku 1997 za neplatné s odůvodněním, že Komise neprovedla posouzení způsobu financování zkoumaného opatření.
(18)
V bodě 89 svého rozsudku Soudní dvůr připomíná, že přezkoumání opatření podpory Komisí musí nutně zohlednit i způsob financování podpory v případě, že tento způsob financování je nedílnou součástí opatření podpory. V bodě 99 svého rozsudku Soudní dvůr uvádí, že poplatek je nedílnou součástí opatření podpory, pokud na základě relevantní vnitrostátní právní úpravy existuje vztah závazného určení mezi dotčeným poplatkem a dotčenou podporou v tom smyslu, že výnos z poplatku je nezbytně určen k financování podpory a přímo ovlivňuje její výši, a v důsledku toho i posouzení slučitelnosti této podpory se společným trhem.
(19)
Poté, co Soudní dvůr ověřil, zda všechny tyto podmínky jsou v daném případě splněny, dospěl v bodě 112 svého rozsudku k závěru, že poplatek z reklamní činnosti je nedílnou součástí režimu podpor pro rozhlasové vysílání, k jejichž financování tento poplatek slouží. Komise tudíž měla povinnost zohlednit uvedený poplatek při přezkumu předmětného režimu podpory, což však v rozhodnutí NN 42/03 neučinila.
(20)
V návaznosti na rozsudek, který prohlásil rozhodnutí Komise ze dne 10. listopadu 1997 za neplatné, Komise přijala všechna nezbytná opatření k nápravě zjištěné protiprávnosti a přezkoumala informace poskytnuté francouzskými orgány. V důsledku toho Komise dne 11. února 2009 zahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie pod číslem řízení C4/2009 (13).
4. PŘIPOMÍNKY FRANCIE
(21)
Dopisem ze dne 23. dubna 2009 zaslaly francouzské orgány Komisi tyto připomínky:
a)
Průměrná výše finančních prostředků vybraných a odvedených v průběhu dotčeného období odpovídala částce 20 milionů EUR ročně, která byla rozdělena mezi více než 500 příjemců.
b)
Je nesporné, že zahraniční hospodářské subjekty poskytující rozhlasové služby ve Francii prostřednictvím stanic nebo provozovatelů usazených v jiných členských státech rovněž odváděly tento parafiskální poplatek, jejich totožnost však není možné zjistit.
c)
Podpora nemůže být navrácena ze dvou hlavních důvodů: za prvé, tento režim podpor byl řádně oznámen a opakovaně schválen Komisí, což vedlo ke vzniku legitimního očekávání u příjemců. Za druhé, finanční situace příjemců neumožňuje francouzským orgánům za současných okolností získat zpět vyplacené částky.
5. POSOUZENÍ PODPORY
5.1 Právní základ posouzení
(22)
Posouzení předmětného režimu podpor je založeno na čl. 107 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie.
5.2 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie
(23)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie stanoví:
„Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(24)
Analýza předmětného případu s ohledem na podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
a) Podpora poskytnutá státem ze státních prostředků
Režim podpor je financován z prostředků pocházejících z odvodů parafiskálního poplatku, který je stanoven v právních předpisech, vybírán daňovou správou, a který se vztahuje na reklamu šířenou v rámci rozhlasového a televizního vysílání.
Podpory jsou tudíž poskytovány z veřejných zdrojů francouzského státu.
b) Účinek narušení nebo možnosti narušení hospodářské soutěže zvýhodněním určitých podniků nebo určitých odvětví výroby
Režim podpory zvýhodňuje pouze provozovatele služeb rozhlasového vysílání. Příjemci režimu podpory jsou provozovatelé těchto služeb, jejichž reklamní zdroje nedosahují 20 % jejich celkového obratu. Tito provozovatelé jsou konkurenty, pokud jde o příjmy z reklam a upoutání posluchačů, a to zejména vzhledem k ostatním provozovatelům rozhlasového vysílání na území Francie, jejichž podnikatelské příjmy přesahují tuto hranici a kteří nejsou příjemci veřejné podpory v rámci režimu podpor.
Předmětné podpory tudíž narušují nebo přinejmenším mohou narušit hospodářskou soutěž mezi provozovateli služeb, kteří jsou příjemci uvedených podpor a provozovateli služeb, kteří jejich příjemci nejsou.
c) Vliv na obchod mezi členskými státy
Služby rozhlasového vysílání poskytované z francouzského území, a to zejména příjemci režimu podpor, mohou být přijímány v jiných členských státech, byť jen v příhraničních oblastech. Je také zřejmé, že parafiskálnímu poplatku stanovenému oznámenými právními předpisy podléhají i reklamní zdroje provozovatelů služeb poskytovaných z jiných členských států na francouzském území.
Z toho vyplývá, že oznámený režim podpor ovlivňuje nebo může ovlivňovat obchod mezi členskými státy.
d) Závěr ohledně existence státní podpory
Vzhledem k těmto okolnostem má Komise za to, že režim podpory rozhlasového vysílání oznámený francouzskými orgány spadá do působnosti ustanovení čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie. Za předpokladu, že uvedený režim představuje státní podporu, musí Komise přezkoumat jeho slučitelnost s vnitřním trhem. V souladu s výše uvedeným rozsudkem Régie Networks musí být poplatek z reklamní činnosti, ze kterého je financována předmětná podpora, zohledněn při přezkumu slučitelnosti tohoto režimu.
5.3 Slučitelnost podpory ve smyslu čl. 107 odst. 2 a 3 Smlouvy o fungování Evropské unie
(25)
Oznámené opatření podpory vzhledem k svému předmětu a rozsahu působnosti zjevně nesplňuje podmínky stanovené v čl. 107 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie a čl. 107 odst. 3 písm. a) a b) Smlouvy o fungování Evropské unie.
(26)
Vzhledem ke svému cíli zvýhodnit stanice poskytující rozhlasové služby na francouzském území a podpořit zejména ty, jejichž reklamní zdroje jsou nejnižší, se režim podpory zaměřuje na zabezpečení plurality sdělovacích prostředků na území Francie, což je oprávněným obecným cílem. Podpora příjemců by tak mohla být přezkoumána s ohledem na podmínky stanovené v čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie. Ten stanoví: „Za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány: (…) podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem (…)“. V tomto případě musí Komise porovnat kladné a záporné účinky opatření.
(27)
Ve svých předchozích rozhodnutích Komise dospěla k závěru, že režim podpor má pozitivní účinky a je slučitelný s vnitřním trhem, a to zejména s ohledem na skutečnost, že tento režim podpor přispívá k jasně stanovenému cíli obecného zájmu. Jeho cílem je totiž podporovat pluralitu stanic poskytujících rozhlasové služby na území Francie. Režim podporuje malé stanice zaměřené na místní posluchače s ohledem na sociální, kulturní a místní zájmy, což je oprávněný cíl obecného zájmu. Možnost narušení hospodářské soutěže způsobené režimem podpor zvýhodňujícím tyto místní stanice je nízká a nemění podmínky obchodu v takové míře, která by byla v rozporu se společným zájmem. Vzhledem k poslání a velikosti těchto stanic je narušení hospodářské soutěže mezi těmito stanicemi a provozovateli stejných druhů služeb v jiném členském státě velmi omezená. V důsledku toho je vliv tohoto režimu na obchod mezi členskými státy velmi nízký.
(28)
Z přezkumu článků 3 a 6 nařízení č. 97-1263 nicméně vyplývá, že způsob financování režimu podpory prostřednictvím dotčeného parafiskálního poplatku je nedílnou součástí opatření, což mimo jiné uvedl Soudní dvůr v rozsudku Régie Networks (body 99 až 112).
(29)
Jak je uvedeno v bodě 89 rozsudku Régie Networks: „způsob financování podpory může činit celý režim podpor, k jehož financování slouží, neslučitelným se společným trhem. Přezkoumání podpory tudíž nemůže být odděleno od účinků jejího způsobu financování. Přezkoumání opatření podpory Komisí musí naopak nutně zohlednit i způsob financování podpory v případě, že tento způsob financování je nedílnou součástí opatření podpory (viz v tomto smyslu zejména výše uvedený rozsudek van Calster a další, bod 49, jakož i rozsudek ze dne 15. července 2004, Pearle a další, C-345/02, Sb. rozh. 2004, s. I-7139, bod 29)“.
(30)
Z toho vyplývá, že Komise musí při přezkumu slučitelnosti režimu podpory s vnitřním trhem zmíněný poplatek zohlednit. V tomto ohledu se uvedený poplatek z reklamní činnosti zdá být v rozporu s obecnou zásadou, která byla pravidelně uváděna Komisí a potvrzena také Soudním dvorem v jeho rozsudku ze dne 25. června 1970, Francie v. Komise (47/69, Sb. rozh. 1970, s. 487), podle níž musejí být dovezené výrobky nebo služby osvobozeny od jakéhokoli parafiskálního poplatku určeného k financování režimu podpor, které jsou poskytovány pouze domácím podnikům. Soudní dvůr uvedl tuto analýzu v bodě 115 svého rozsudku Régie Networks.
(31)
Komise má za to, že neosvobození rozhlasových služeb poskytovaných ve Francii ze stanic usazených v jiných členských státech, které nemohou být příjemci podpor poskytovaných v rámci oznámeného režimu, mění podmínky obchodu v míře, která je v rozporu se společným zájmem. I kdyby byl obecný cíl podpory příjemců, který oznámený režim sleduje, oprávněný a mohl být považován za slučitelný s vnitřním trhem, v případě způsobu financování uvedeného režimu tomu tak není.
6. ZÁVĚRY
(32)
Za těchto okolností Komise dospěla k závěru, že tento režim podpor může být prohlášen za slučitelný s vnitřním trhem, a to zejména s ohledem na kritéria stanovená v čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie. Komise však nemůže schválit způsob financování tohoto režimu.
(33)
V tomto ohledu Komise vzala na vědomí skutečnost zmíněnou v dopise francouzských orgánů ze dne 23. dubna 2009, tedy údajnou nemožnost zjistit (mezi plátci parafiskálního poplatku, ze kterého je režim financován) totožnost zahraničních hospodářských subjektů, které poskytovaly rozhlasové služby ve Francii prostřednictvím stanic nebo provozovatelů usazených v jiných členských státech v období, během nějž byl dotyčný režim podpor uplatňován. Komise připouští, že vzhledem ke staršímu datu skutkových okolností existují jisté administrativní potíže, které znemožňují zjištění jejich totožnosti. Nicméně na základě informací, které francouzské orgány poskytly, se v tomto případě nezdá, že by uplynulé časové období představovalo samo o sobě nepřekonatelnou překážku pro zjištění totožnosti osob povinných k odvádění poplatku. Francouzské orgány však uvedly, že z informací, které mají k dispozici, nelze vždy zjistit, zda osoby povinné k odvádění poplatku byly provozovatelé vysílající z francouzského území nebo z jiného členského státu. V takovém případě je jejich povinností ve lhůtě šesti měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí individuálně informovat osobu povinnou k odvádění poplatku o jejím konkrétním právu na navrácení poplatků, pokud vysílala do Francie z jiného členského státu. Orgány musejí vynaložit veškeré prostředky, které mají k dispozici, aby zjistily totožnost osob povinných k odvádění poplatku. Jelikož však není jisté, zda francouzské orgány budou samy moci zjistit totožnost všech osob povinných k odvádění tohoto poplatku, ukládá se jim povinnost vhodným způsobem zveřejnit informace o opatření k navrácení poplatků, aby dotčené hospodářské subjekty měly možnost se samy přihlásit.
(34)
Nic nebrání tomu, aby Francie umožnila těmto neznámým subjektům uplatnit právo na navrácení poplatků, které byly neoprávněně odvedeny v období let 1997-2002. Francie může napravit neslučitelnost způsobu financování režimu podpor navrácením částky poplatků, které jsou v rozporu s vnitřním trhem za těchto podmínek:
-
Francie osloví dotčené hospodářské subjekty formou individuálního oznámení jejich konkrétního práva na navrácení poplatků ve všech případech, ve kterých jsou francouzské orgány schopny zjistit jejich totožnost, a formou vhodného zveřejnění informací zejména prostřednictvím inzerce v odborných časopisech v celé Evropské unii (14),
-
pro podání žádosti o navrácení bude osobám povinným k odvádění poplatku poskytnuta lhůta tří let (15) od odpovídajícího zveřejnění,
-
navrácení poplatku se uskuteční nejpozději do šesti měsíců ode dne podání žádosti (16),
-
navrácené částky budou navýšeny o skutečné úroky naběhlé za období ode dne jejich odvedení do dne jejich skutečného navrácení, které se vypočtou na základě složené úrokové sazby, kdy jako referenční cílová sazba bude analogicky použita sazba uvedená v článku 9 nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (17),
-
francouzské orgány přijmou veškeré rozumné důkazy o zaplacení poplatku, které jim dotčené hospodářské subjekty poskytnou,
-
právo na navrácení nesmí podléhat dalším podmínkám,
-
každých šest měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí zašlou francouzské orgány Komisi pravidelně zprávy o stavu postupu navrácení poplatků,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Režim podpor zavedený Francií je slučitelný s vnitřním trhem za podmínek stanovených v článku 2.
Článek 2
K odstranění diskriminace vůči zahraničním provozovatelům rozhlasového vysílání, kteří francouzskému státu odvedli poplatky z reklamní činnosti, aniž by byli příjemci režimu podpor, francouzské orgány navrátí parafiskální poplatky vybrané od zahraničních subjektů v období let 1997-2002. Ve lhůtě šesti měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí informují všechny hospodářské subjekty povinné k odvádění poplatků, které mají být navráceny, o jejich právu na navrácení, a to ve všech případech, kdy budou moci zjistit jejich totožnost a prostřednictvím odpovídajícího zveřejnění je vyzvat, a tak jim umožnit, aby se přihlásily, přičemž jim poskytnou tříletou lhůtu k podání žádosti o navrácení poplatků (18). Po této výzvě a na základě důkazů předložených dotčenými hospodářskými subjekty Francie nejpozději do šesti měsíců ode dne podání žádosti o navrácení navrátí poplatky neslučitelné s vnitřním trhem navýšené o naběhlé skutečné úroky, které se vypočtou na základě složené úrokové sazby, kdy jako referenční cílová sazba bude analogicky použita sazba uvedená v článku 9 nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 3
Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Francie informuje Komisi o opatřeních přijatých za účelem dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Každých šest měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Francie zašle Komisi pravidelnou zprávu o stavu postupu navrácení poplatků uvedeného v článku 2, a to do uplynutí lhůty tří let ode dne posledního opatření odpovídajícího zveřejnění uvedeného v článku 2.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 29. září 2010.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 29 september 2010
om den stödordning C 4/09 (f.d. N 679/97) som Frankrike har genomfört till förmån för radioutsändningar
[delgivet med nr K(2010) 6483]
(Endast den franska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
(2011/147/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket (1),
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a (2),
efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (3), och
av följande skäl:
1. FÖRFARANDE
(1)
Genom en skrivelse av den 2 oktober 1997 anmälde Frankrike till kommissionen stödordning N 679/97 - ett förslag till dekret som syftar till att ändra en befintlig stödordning för radioutsändningar (4). Genom ett beslut av den 10 november 1997 (5) godkände kommissionen en tioårig förlängning av denna stödordning till förmån för radioutsändningar.
(2)
En ändring av nämnda stödordning godkändes genom kommissionens beslut av den 28 juli 2003 (6). De franska myndigheternas förslag till ändring avsåg bland annat stödordningens finansieringsvillkor (7). I detta beslut drog kommissionen slutsatsen att den härigenom ändrade stödordningen var förenlig med den inre marknaden enligt artikel 107.3 c i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget). Ändringen trädde i kraft den 1 januari 2003 och gäller för en period av tio år.
(3)
Den 22 december 2008 ogiltigförklarade EG-domstolen kommissionens beslut av den 10 november 1997 avseende perioden 1997-2002. Kommissionen har sedan dess vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att åtgärda den konstaterade lagstridigheten och genomfört en ny granskning av uppgifterna från de franska myndigheterna (för en ingående beskrivning av detta förfarande hänvisas till avsnitt 3: ”Skäl till att förfarandet inletts”).
(4)
Genom en skrivelse av den 11 februari 2009 underrättade kommissionen Frankrike om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 108.2 i EUF-fördraget avseende detta stöd.
(5)
Kommissionens beslut om att inleda förfarandet har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning (8). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med synpunkter på stödet i fråga.
(6)
Genom en skrivelse av den 23 april 2009 översände Frankrike sina synpunkter på åtgärden.
(7)
Kommissionen har inte mottagit några andra synpunkter från berörda parter.
2. NÄRMARE BESKRIVNING AV STÖDET
(8)
Åtgärden i fråga består av en stödordning för att stödja små lokala franska radiostationer som har betydelse för den sociala kommunikationen i grannskapsområdet och vars kommersiella intäkter från radiomeddelanden av varumärkes- eller sponsorreklam understiger 20 procent av deras totala omsättning.
(9)
Stödet finansierades med hjälp av en skatteliknande avgift på intäkter från radio- och tv-reklam.
(10)
Den behöriga myndigheten, FSER - Fonds de soutien à l'expression radiophonique (fonden till förmån för radioutsändningar), kan bevilja följande tre typer av stöd:
a)
Ett etableringsstöd för mindre franska radiostationer med lokala lyssnare, så kallade radios associatives (medborgarradiostationer), som nyligen blivit godkända av Conseil supérieur de l'audiovisuel. Stödet får inte överskrida ett tak som fastställs enligt en tabell.
b)
Ett driftsstöd som utgår enligt en tabell som först är progressiv och därefter degressiv och som upprättas av den kommitté som har till uppgift att bevilja stödet. Denna kan höja driftsstödet inom vissa fastställda ramar och ska då beakta de ansträngningar företaget har gjort i fråga om administration och insatser inom området för utbildning, föreningsliv och kultur samt social kommunikation i grannskapsområdet.
c)
Ett utrustningsstöd som uppgår till 50 procent av kostnaden för att modernisera stödberättigade radiostationers utrustning. Stödet får inte beviljas oftare än vart femte år och får inte överskrida ett tak som fastställs enligt en tabell.
(11)
Stödordningen inrättades 1989 och har genomgått ett antal ändringar som samtliga har anmälts till kommissionen och som godkändes av kommissionen år 1990, 1992, 1997 och 2003.
2.1 Stödmottagare
(12)
Genom det förslag som anmälts av de franska myndigheterna tillämpas den stödordning som föreskrivs i artikel 80 i lag nr 86-1067 av den 30 september 1986 avseende kommunikationsfrihet, ändrad genom artikel 25 i lag nr 89-25 av den 17 januari 1989 och artikel 27 i lag nr 90-1170 av den 29 december 1990, som föreskriver följande:
”Ljudradioföretag vars kommersiella intäkter från radiomeddelanden av varumärkes- eller sponsorreklam understiger 20 procent av deras totala omsättning beviljas stöd på det sätt som fastställs i dekretet i Conseil d'État.
För att finansiera detta stöd uttas en avgift på intäkter från reklammeddelanden som sänds via ljudradio och tv.
Ersättning som erhålls för ljudradiotjänster i samband med sändningar till stöd för kollektiva eller allmännyttiga åtgärder beaktas inte vid fastställandet av den övre gräns som anges i det första stycket i denna artikel.”
2.2 Stödordningens finansiering
(13)
När det gäller finansieringen av stödordningen föreskrivs följande i artikel 1 i det förslag som anmälts av de franska myndigheterna, senare dekret nr 97-1263 av den 29 december 1997 om införandet av en skatteliknande avgift och inrättandet av en fond till förmån för radioutsändningar (9):
”Med verkan från den 1 januari 1998 införs en skatteliknande avgift på reklammeddelanden som sänds via ljudradio och tv för en tid av fem år för att finansiera en fond till stöd för innehavare av tillstånd att sända ljudradiotjänster och vars kommersiella intäkter från radiomeddelanden av varumärkes- eller sponsorsreklam understiger 20 procent av deras totala omsättning.”
I artikel 2 i samma dekret föreskrivs följande:
”Avgiften beräknas på grundval av de summor, exklusive provision till reklambyrå och exklusive mervärdesskatt, som annonsörer betalar för att deras reklammeddelanden ska sändas i Frankrike.
Personer som ombesörjer sändningar av reklammeddelanden är avgiftsskyldiga.
Genom ett gemensamt dekret från den minister som är ansvarig för budget och kommunikation föreskrivs avgiftsnivåer i förhållande till de avgiftsskyldigas inkomst per kvartal, varvid följande övre gränser gäller:
[…]”
Enligt artikel 4 i samma dekret ska den avgift som nämns i dekretets artikel 2 beräknas, fastställas och uttas av skattemyndigheten till förmån för stödfonden enligt de bestämmelser och med de garantier och påföljder som gäller för mervärdesskatt.
(14)
Dessa bestämmelser ändrades i samband med den ändring av stödordningen som anmäldes till kommissionen och som kommissionen godkände genom sitt beslut av den 28 juli 2003 (10). Enligt de nya bestämmelserna ska den skatteliknande avgiften endast gälla företag etablerade i Frankrike.
3. SKÄL TILL ATT FÖRFARANDET INLETTS
(15)
År 1997 godkände kommissionen genom sitt beslut N 679/97 en ändring av stödordningen som bestod i att en finansieringsmekanism infördes genom en skatteliknande avgift på reklam som sänds via radio eller tv. Beslutet innehåller ingen analys av finansieringen. Beslutet från 1997 gällde fram till 2003, då det ersattes av ett nytt godkännandebeslut, NN 42/03 (11).
(16)
Den 3 augusti 2004 bestred Régie Networks, ett reklamföretag knutet till en stor fransk radiostation, NRJ, inför domstolen i Lyon den avgift företaget hade betalat 2001 (152 524 euro). Ärendet hänsköts till EG-domstolen med en begäran om förhandsavgörande för att bedöma huruvida kommissionens beslut om att godkänna stödet av den 10 november 1997 var giltigt.
(17)
Domstolen förklarade i sin dom (12) som avkunnades den 22 december 2008 att 1997 års beslut var ogiltigt då kommissionen hade underlåtit att bedöma finansieringen för den granskade åtgärden.
(18)
I punkt 89 i domen erinrar domstolen om att kommissionens prövning av en stödåtgärd med nödvändighet också måste omfatta finansieringsmetoden om den utgör en integrerad del av stödåtgärden. I punkt 99 i domen påpekar domstolen att det för att en avgift ska anses utgöra en integrerad del av en stödåtgärd måste föreligga ett tvingande samband mellan ändamålet med avgiften och stödet i fråga enligt relevanta nationella bestämmelser, i den meningen att intäkterna från avgiften måste användas för att finansiera stödet och direkt inverkar på stödets storlek och, följaktligen, på bedömningen av huruvida stödet är förenligt med den inre marknaden.
(19)
Efter att ha kontrollerat att alla villkor var uppfyllda i det förevarande fallet konstaterar domstolen i punkt 112 i sin dom att avgiften för reklamföretag ingår som en integrerad del i ordningen för de stöd till radiosändningar som denna avgift finansierar. Kommissionen var därför skyldig att beakta denna avgift vid granskningen av stödordningen i fråga, vilket kommissionen underlät att göra i sitt beslut NN 42/03.
(20)
Efter domen om ogiltigförklaring av kommissionens beslut av den 10 november 1997 har kommissionen vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att avhjälpa den konstaterade lagstridigheten och genomfört en ny granskning av de franska myndigheternas uppgifter. Följaktligen inledde kommissionen den 11 februari 2009 det formella granskningsförfarandet enligt artikel 108.2 i EUF-fördraget med förfarandenummer C4/2009 (13).
4. KOMMENTARER FRÅN FRANKRIKE
(21)
Genom en skrivelse av den 23 april 2009 översände de franska myndigheterna följande synpunkter till kommissionen:
a)
Insamlade och utbetalade medel under den berörda perioden uppgår årligen till i genomsnitt 20 miljarder euro, fördelat på mer än 500 stödmottagare.
b)
Man bestrider inte att även utländska aktörer som tillhandahåller radiosändningstjänster i Frankrike från radiostationer eller radioföretag i andra medlemsstater har betalat denna skatteliknande avgift, men det är inte möjligt att identifiera dessa.
c)
Det finns i huvudsak två skäl till att stödet inte kan återkrävas. För det första har stödordningen i vederbörlig ordning anmälts till och godkänts av kommissionen vid flera tillfällen, vilket har givit upphov till berättigade förväntningar hos stödmottagarna. För det andra är det omöjligt för de franska myndigheterna att återkräva det utbetalade stödet i dagens ekonomiska läge och med tanke på stödmottagarnas finansiella situation.
5. BEDÖMNING AV STÖDET
5.1 Rättslig grund för bedömningen
(22)
Bedömningen av stödordningen i fråga grundar sig på artikel 107.3 i EUF-fördraget.
5.2 Förekomst av stöd enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget
(23)
I artikel 107.1 i EUF-fördraget föreskrivs följande:
”Om inte annat föreskrivs i fördragen, är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.”
(24)
Nedan följer en analys av det aktuella fallet med avseende på de villkor som nämns i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
a) Stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel
Stödordningen finansieras med hjälp av intäkterna från en skatteliknande avgift på reklam som sänds via ljudradio och teve. Denna avgift föreskrivs i lagar och bestämmelser och tas ut av skattemyndigheten.
Stödet beviljas följaktligen med hjälp av den franska statens offentliga medel.
b) Stöd som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion
Stödordningen gynnar enbart tillhandahållandet av ljudradiotjänster. Stödordningens mottagare tillhandahåller sådana tjänster för vilka reklamintäkterna understiger 20 procent av företagets totala omsättning. Dessa tjänster konkurrerar om lyssnarsiffror och reklamintäkter, och då framför allt med andra typer av ljudradiotjänster i Frankrike för vilka de kommersiella intäkterna överstiger det tillåtna taket, med följd att de inte åtnjuter något statligt stöd enligt nämnda stödordning.
Stödet i fråga snedvrider därmed, eller riskerar åtminstone att snedvrida, konkurrensen mellan de tjänsteföretag som mottar respektive de som inte mottar nämnda stöd.
c) Stöd som påverkar handeln mellan medlemsstaterna
Ljudradiotjänster som tillhandahålls från Frankrike, i första hand av de företag som gynnas av stödordningen, kan avlyssnas i andra medlemsstater, om så bara i gränsregioner. Det tycks också som att den skatteliknande avgift som föreskrivs i de anmälda lagarna och bestämmelserna även tas ut på reklamintäkter för tjänster som tillhandahålls från andra medlemsstater och som riktas mot Frankrike.
Härav följer att handeln mellan medlemsstaterna påverkas eller riskerar att påverkas av den anmälda stödordningen.
d) Slutsats om förekomsten av statligt stöd
Under dessa omständigheter anser kommissionen att stödordningen för radioutsändningar, som är föremål för de franska myndigheternas anmälan, faller under bestämmelserna i artikel 107.1 i EUF-fördraget. Om nämnda stöd utgör statligt stöd är kommissionen skyldig att analysera om det är förenligt med den inre marknaden. I enlighet med ovan nämnda dom i Régie Networks-målet måste den avgift för reklamföretag som finansierar stödet i fråga beaktas vid granskningen av stödordningens förenlighet.
5.3 Stödets förenlighet mot bakgrund av artikel 107.2 och 107.3 i EUF-fördraget
(25)
Det är uppenbart att den anmälda stödåtgärdens mål och tillämpningsområde inte uppfyller villkoren i vare sig artikel 107.2 i EUF-fördraget eller i artikel 107.3 a och b i samma fördrag.
(26)
Stödordningen har som mål att främja radiostationer som tillhandahåller ljudradiotjänster i Frankrike, främst genom att stödja dem med lägst reklamintäkter, och att i Frankrike garantera mångfalden i mediautbudet, vilket är ett allmänt ekonomiskt rimligt mål. Stödåtgärden kan därför granskas mot bakgrund av villkoren i artikel 87.3 c i EG-fördraget. I den artikeln föreskrivs följande: ”Som förenligt med den inre marknaden kan anses: (…) stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset (…)”. Kommissionen måste i det fallet väga åtgärdens positiva och negativa effekter mot varandra.
(27)
Kommissionen har i sina tidigare beslut dragit slutsatsen att stödordningen i fråga har positiva effekter och är förenlig med den inre marknaden, främst på grund av att den bidrar till ett klart definierat allmännyttigt mål. Stödet syftar nämligen till att främja en mångfald av radiostationer som tillhandahåller ljudradiotjänster i Frankrike. Stödet främjar små radiostationer med lokala lyssnare och beaktar sociala, kulturella och lokala intressen, vilket är ett rimligt allmänt mål. Den eventuella konkurrenssnedvridning som stödet till dessa radiostationer i grannskapet kan orsaka är dessutom liten och påverkar inte handeln på ett sätt som strider mot det gemensamma intresset. Med tanke på dessa stationers syfte och storlek är snedvridningen av konkurrensen mellan dem och tjänsteföretag av samma typ i en annan medlemsstat synnerligen begränsad. Stödordningens påverkan på handeln är därför synnerligen liten.
(28)
Av granskningen av dekret nr 97-1263, artiklarna 3 och 6, framgår emellertid att finansieringen av stödordningen med hjälp av den skatteliknande avgiften är en integrerad del av åtgärden, såsom domstolen redan har konstaterat i sin dom i Régie Networks-målet (punkterna 99-112).
(29)
Domstolen gör följande påpekande i punkt 89 i nämnda dom: ”Domstolen har funnit att finansieringsmetoden för ett stöd kan medföra att hela det stödprogram som finansieras på detta sätt blir oförenligt med den gemensamma marknaden. Följaktligen kan prövningen av en stödåtgärd inte ske utan att verkningarna av dess finansieringsmetod beaktas. Tvärtom måste kommissionens prövning av en stödåtgärd med nödvändighet också omfatta finansieringsmetoden om den utgör en integrerad del av stödåtgärden (se, för ett liknande resonemang, domen i de ovannämnda målen Van Calster m.fl., punkt 49, och dom av den 15 juli 2004 i mål C-345/02, Pearle m.fl., REG 2004, s. I-7139, punkt 29)”.
(30)
Härav följer att kommissionen måste beakta nämnda avgift vid sin granskning av stödordningens förenlighet med den inre marknaden. Den ifrågavarande avgiften på reklamföretag förefaller att strida mot en allmän princip som med jämna mellanrum har bekräftats av kommissionen och som domstolen etablerade i sin dom av den 25 juni 1970 i mål 47/69, Frankrike mot kommissionen (REG 1970, s. 487), enligt vilken importerade varor eller tjänster ska vara undantagna från skatteliknande avgifter som syftar till att finansiera en stödordning enligt vilken endast nationella företag kan beviljas stöd. Domstolen hänvisar till den analysen i punkt 115 i sin dom i Régie Networks-målet.
(31)
Kommissionen anser att det faktum att man inte avgiftsbefriar ljudradiotjänster som tillhandahålls i Frankrike från radiostationer i andra medlemsstater och som därför inte kan komma i åtnjutande av stöd som beviljas enligt den anmälda stödordningen, påverkar handeln i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. Även om den anmälda stödordningens allmänna mål är berättigat och kan anses vara förenligt med den inre marknaden kan inte samma sak sägas om ordningens finansiering.
6. SLUTSATS
(32)
Under dessa förhållanden drog kommissionen slutsatsen att stödordningen kan förklaras förenlig med den inre marknaden, främst med beaktande av kriterierna i artikel 107.3 c i EUF-fördraget. Kommissionen kan däremot inte godkänna stödordningens finansiering.
(33)
Kommissionen har i det avseendet noterat att de franska myndigheterna i sin skrivelse av den 23 april 2009 hävdar att det är omöjligt att bland dem som betalat in den skatteliknande avgiften som finansierar stödordningen identifiera utländska aktörer som tillhandahållit ljudradiotjänster i Frankrike från stationer eller företag i andra medlemsstater under den period som omfattas av ifrågavarande stödordning. Kommissionen kan godta att det finns administrativa svårigheter som reser hinder för en sådan identifiering, med tanke på att händelserna går långt tillbaka i tiden. Utifrån de förklaringar de franska myndigheterna har lämnat verkar dock tidsaspekten i det aktuella fallet inte i sig utgöra ett oöverstigligt hinder för identifieringen av betalningsskyldiga stationer och företag. De franska myndigheterna har i gengäld påpekat att det inte alltid var möjligt att utifrån de uppgifter de förfogade över avgöra om de betalningsskyldiga var företag som sände från Frankrike eller från en annan medlemsstat. I det fallet åligger det myndigheterna att inom sex månader räknat från den dag detta beslut meddelades informera alla betalningsskyldiga, genom att kontakta dem var och en för sig, om att de har rätt till återbetalning av avgiften om de har bedrivit sändningsverksamhet riktad mot Frankrike från en annan medlemsstat. Myndigheterna bör använda sig av alla tillgängliga medel för att identifiera de betalningsskyldiga. Det är emellertid inte säkert att de franska myndigheterna själva kan identifiera samtliga betalningsskyldiga företag och stationer varför det också åligger dem att ge tillräcklig offentlighet åt möjligheten att begära återbetalning, på sådant sätt att berörda aktörer själva kan ge sig till känna.
(34)
Det är nämligen ingenting som hindrar att Frankrike ger dessa okända aktörer möjlighet att hävda sin rätt till återbetalning av oriktigt inbetalade avgifter under perioden 1997-2002. Frankrike kan åtgärda den oförenliga finansieringen av stödordningen genom att återbetala avgifter som är oförenliga med den inre marknaden och då uppfylla följande villkor:
-
Frankrike måste ta kontakt med berörda aktörer genom att meddela var och en av dessa att de har en specifik rätt till återbetalning av avgiften i samtliga fall där de franska myndigheterna kan identifiera dessa aktörer. Dessutom måste Frankrike ge tillräcklig offentlighet åt informationen, bland annat genom publicering i branschtidskrifter inom hela EU (14).
-
Betalningsskyldiga ska förfoga över en tidsfrist på tre år räknat från den dag då informationen gavs tillräcklig offentlighet för att ansöka om återbetalning (15).
-
Återbetalningen ska ske inom högst sex månader räknat från den dag då ansökan inlämnades (16).
-
Beloppet ska återbetalas jämte faktiskt upplupen ränta från den dag då avgiften togs ut fram till den dag återbetalningen skedde, i form av sammansatt ränta som ska fastställas utifrån en målsats, analogt den som anges i artikel 9 i kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 av den 21 april 2004 om genomförande av rådets förordning (EG) nr 659/1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (17).
-
De franska myndigheterna ska godta alla rimliga bevis som ifrågavarande aktörer inlämnar för att visa att de har betalat avgiften.
-
Rätten att omfattas av återbetalning får inte villkoras på annat sätt.
-
De franska myndigheterna ska var sjätte månad räknat från den dag då detta beslut meddelades fortlöpande rapportera till kommissionen om hur återbetalningsförfarandet framskrider.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Det statliga stöd som Frankrike har genomfört är förenligt med den inre marknaden på de villkor som föreskrivs i artikel 2.
Artikel 2
För att undanröja diskrimineringen av utländska radioföretag som har betalat reklamavgifter till den franska staten utan att kunna komma i åtnjutande av stödordningen, ska de franska myndigheterna återbetala de skatteliknande avgifter som påförts utländska aktörer under perioden 1997-2002. Myndigheterna ska inom sex månader räknat från den dag detta beslut meddelades informera samtliga betalningsskyldiga aktörer om återbetalningen av avgiften i samtliga fall där myndigheterna kan identifiera dessa aktörer samt genom lämpliga åtgärder för offentliggörande försöka komma i kontakt med dem så att de kan ge sig till känna, varvid aktörerna ska förfoga över en tidsfrist på tre år för att ansöka om återbetalning (18). Efter ett sådant förfarande och på grundval av de bevis som lämnats av aktörerna i fråga ska Frankrike inom högst sex månader räknat från den dag då ansökan inlämnades återbetala de avgifter som är oförenliga med den inre marknaden, jämte faktiskt upplupen ränta från den dag då avgiften togs ut fram till den dag då återbetalningen skedde, i form av sammansatt ränta, som ska fastställas utifrån en målsats, analogt den som anges i artikel 9 i förordning (EG) nr 794/2004.
Artikel 3
Frankrike ska inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om vilka åtgärder som har vidtagits för att följa beslutet.
De franska myndigheterna ska var sjätte månad räknat från den dag då detta beslut meddelades fortlöpande rapportera till kommissionen om hur återbetalningsförfarandet framskrider, till dess att en treårig tidsfrist löper ut räknat från de senaste åtgärderna för offentliggörande av informationen om aktörers återbetalningsrätt, såsom nämns i artikel 2.
Artikel 4
Detta beslut riktar sig till Republiken Frankrike.
Utfärdat i Bryssel den 29 september 2010.