ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 29. června 2011
o státní podpoře C 35/08 (ex NN 11/08), kterou Francie poskytla veřejné ìnstituci Institut Français du Pétrole
(oznámeno pod číslem K(2011) 4483)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/26/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (1), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru (2), a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s uvedenými články (3),
vzhledem k těmto důvodům:
1 POSTUP
(1)
V rámci formálního vyšetřovacího řízení ve věci státní podpory č. C 51/05, kterou Francie poskytla podniku Institut Français du Pétrole (4) (dále jen „IFP“), francouzské orgány informovaly útvary Komise dopisem ze dne 18. července 2006, zaevidovaným dne 19. července 2006, že veřejná instituce IFP byla dne 7. července 2006 přeměněna z profesní instituce ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o správě odborných zájmů na veřejnou instituci průmyslové a obchodní povahy (dále jen „EPIC“). K této změně došlo na základě dvou dokumentů, které francouzské orgány přiložily ke svému dopisu: i) na základě nařízení č. 2006-797 ze dne 6. července 2006 o nových stanovách veřejné instituce IFP a ii) na základě článku 95 zákona č. 2005-781 ze dne 13. července 2005 o programu orientace energetické politiky (k jehož provedení bylo výše uvedené nařízení přijato).
(2)
Dopisy ze dne 3. srpna 2007 a 7. května 2008 požádala Komise francouzské orgány o informace a obdržela jejich odpověď v dopisech ze dne 28. září 2007 a ze dne 26. června 2008.
(3)
Dne 16. července 2008 přijala Komise v rámci dříve zahájené věci rozhodnutí (dále jen „rozhodnutí C 51/2005“) ohledně první podpory, kterou Francie poskytla skupině IFP (5). Zdůraznila v něm, že prostřednictvím odděleného řízení zvlášť posoudí otázku existence dodatečné státní podpory ve formě případné neomezené státní záruky vyplývající z toho, že veřejná instituce IPF má postavení veřejné instituce průmyslové a obchodní povahy (EPIC).
(4)
Toto druhé řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU bylo zahájeno rozhodnutím Komise ze dne 16. července 2008 (6) (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“), které bylo přijato na základě čl. 4 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (7) (dále jen „procesní nařízení“), ohledně neomezené státní záruky, jíž mohla skupina IFP případně požívat.
(5)
Zveřejněním výše uvedeného rozhodnutí o zahájení řízení dne 11. října 2008 v Úředním věstníku Evropské unie Komise vyzvala zúčastněné třetí strany k předložení připomínek k projednávanému opatření.
(6)
Komise obdržela připomínky Francie dopisem ze dne 14. října 2008.
(7)
Dopisem ze dne 6. listopadu 2008, který Komise zaevidovala téhož dne, poradci ze společnosti UOP Limited informovali Komisi, že jejich klientka si přeje vyjádřit připomínky k projednávanému opatření. S ohledem na čas nezbytný pro překlad požádali o prodloužení termínu k předložení svých připomínek až do 30. listopadu 2008. Komise v dopise ze dne 7. listopadu 2008 uvedla, že souhlasí s odůvodněním této žádosti a že prodlužuje lhůtu pro odpověď společnosti UOP Limited do 30. listopadu 2008. Dopisem ze dne 28. listopadu 2008, který Komise zaevidovala téhož dne, poradci ze společnosti UOP Limited zaslali připomínky své klientky k rozhodnutí o zahájení řízení.
(8)
V témže dopise ze dne 28. listopadu 2008 poradci společnosti UOP Limited požádali o povolení, aby jejich klientka mohla vyjadřovat další připomínky během řízení. Komise dopisem ze dne 17. prosince 2008 odpověděla na tuto žádost a souhlasila s prodloužením lhůty pro odpověď společnosti UOP Limited až do 23. ledna 2009, aby jí umožnila předložit případné další připomínky. V dopise ze dne 23. ledna 2009 zaslali poradci společnosti UOP Limited další připomínky své klientky.
(9)
V dopise ze dne 6. května 2009 Komise informovala francouzské orgány o všech připomínkách, které k rozhodnutí o zahájení řízení vznesla společnost UOP Limited, a to v případě potřeby bez důvěrných údajů. Vyzvala francouzské orgány, aby se k těmto připomínkám vyjádřily nejpozději do dne 8. června 2009. Francouzské orgány dopisem ze dne 2. června 2009 požádaly o prodloužení této lhůty do 22. června 2009, protože připomínky předložené třetí stranou podle nich vyžadovaly podrobnou a hloubkovou analýzu a konzultaci několika ministerských odborů. Komise v dopise ze dne 9. června 2009 schválila prodloužení lhůty do 22. června 2009. Francouzské orgány se vyjádřily k připomínkám společnosti UOP Limited dopisem ze dne 22. června 2009.
(10)
Komise v dopise ze dne 29. července 2009 požádala francouzské orgány o dodatečné informace a vyzvala je, aby je poskytly do 24. srpna 2009. Francouzské orgány dopisem ze dne 19. srpna 2009 požádaly o prodloužení lhůty na odpověď do 7. září 2009, Komise tuto žádost schválila dopisem ze dne 20. srpna 2009. Francouzské orgány nakonec zaslaly požadované informace v dopise ze dne 8. září 2009.
(11)
Komise v dopise ze dne 20. listopadu 2009 požádala francouzské orgány o dodatečné informace a vyzvala je, aby je poskytly do dvaceti dnů. Francouzské orgány dopisem ze dne 14. prosince 2009 požádaly o prodloužení lhůty na odpověď do 22. ledna 2010, Komise tuto žádost schválila dopisem ze dne 18. prosince 2009. Francouzské orgány nakonec zaslaly požadované informace v dopise ze dne 13. ledna 2010.
(12)
Dne 20. května 2010 uspořádaly útvary Komise v Bruselu schůzi, na které s francouzskými orgány projednaly, jaké důsledky má pro posuzovanou podporu rozhodnutí Komise ze dne 26. ledna 2010 ve věci státní podpory č. C 56/07 (ex E 15/05) poskytnuté společnosti La Poste (8) (dále jen „rozhodnutí C 56/2007“). Společnost La Poste byla veřejným subjektem, který měl až do té doby postavení rovnocenné veřejné instituci průmyslové a obchodní povahy (9), věc, která se jí týkala (dále jen „věc La Poste“ nebo„věc týkají se pošty“), měla řadu společných znaků s projednávaným opatřením, a proto francouzské orgány předložily v připomínkách k oběma věcem mutatis mutandis tytéž argumenty. Dne 4. června 2010 zaslaly útvary Komise Francii mailem seznam dodatečných otázek, protože si přály mít k dispozici písemné vyjádření francouzských orgánů k několika bodům, které se projednávaly na výše uvedené schůzi. Francouzské orgány poskytly požadovaná vyjádření v dopise ze dne 16. července 2010.
(13)
V dopise ze dne 29. září 2009 požádala Komise francouzské orgány o dodatečné informace a vyzvala je, aby jí je zaslaly do dvaceti dnů. Francouzské orgány dopisem ze dne 7. října 2010 požádaly o prodloužení lhůty na odpověď do 26. listopadu 2010 a Komise tuto žádost schválila dopisem ze dne 8. října 2010. Francouzské orgány nakonec zaslaly požadované informace v dopise ze dne 26. listopadu 2010.
2 SKUPINA IFP
(14)
Jak Komise uvedla v rozhodnutí o zahájení řízení a ve výše uvedeném rozhodnutí C 51/2005 (10), veřejná instituce IFP plní tyto tři úkoly:
-
výzkum a vývoj v oblasti vyhledávání ložisek ropy a plynu a v oblasti technologií rafinace a petrochemie,
-
vzdělávání inženýrů a techniků a
-
poskytování informací a dokumentace souvisejících s těmito odvětvími.
Uzavírá se státem smlouvu o cílech, v níž jsou pokaždé vymezeny hlavní směry její činnosti na období pěti let.
(15)
Veřejná instituce IFP rovněž přímo či nepřímo ovládá obchodní společnosti, s nimiž uzavřela výhradní výzkumné a licenční dohody. Komise na základě souboru souvisejících prvků, jejichž podrobný popis je uveden ve 137. bodě odůvodnění, dospěla v rozhodnutí C 51/2005 k závěru, že celek, který tvoří akciové společnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat a jejich mateřská společnost, veřejná instituce IFP, představuje ve smyslu práva hospodářské soutěže hospodářskou skupinu (dále jen „skupinu IFP“).
(16)
Společnost Axens působí na trhu katalyzátorů a technologií pro rafinerie a petrochemický průmysl. V roce 2006, v době změny postavení mateřské společnosti, dosáhla konsolidovaného obratu 308,45 milionů EUR. IFP a Axens jsou propojeny dvěma výhradními dohodami o rámcové licenci a o licenci na výrobky a smlouvou o aplikovaném výzkumu (11). Protihodnotou za tyto dohody platí dceřiná společnost mateřské společnosti jednak poplatky na základě licenčních smluv a jednak odměnu […] (13) za přístup k výzkumným kapacitám veřejné instituce IFP.
(17)
Společnost Beicip-Franlab se specializuje na vydávání a distribuci programového vybavení v oblasti „Průzkum - Ložiska“ a na provádění studií a poradenské činnosti. V roce 2006 činil její obrat 42 milionů EUR. Výhradní smlouva o vývoji, uvádění na trh a užití, která byla podepsána v roce 2003 na dobu deseti let, stanoví, že [IFP nabízí] společnosti Beicip-Franlab [výsledky svých výzkumů] (**) o algoritmech, modelech nebo metodikách [vyvinutých] (**) IFP v oblasti „Průzkum - Ložiska“ a že Beicip-Franlab může IFP požádat o realizaci produktů na tomto základě. Beicip-Franlab hradí veškeré náklady veřejné instituce IFP na vývoj produktů. Beicip-Franlab kromě toho hradí různé doplňkové odměny […] (*) k pokrytí nákladů na údržbu a užívací práva. V roce 2005 byl podepsán dodatek smlouvy, který upravuje podmínky odměňování, ale zachovává přitom zásadu, že Beicip-Franlab hradí veškeré náklady na vývoj.
(18)
Společnost Prosernat dodává studie a služby, jakož i průmyslové celky v oblasti zpracování plynu a rekuperace síry. V roce 2006 činil její obrat 49,9 milionů EUR. Dohoda o rámcové licenci a smlouva o aplikovaném výzkumu mezi veřejnou institucí IFP a společností Prosernat byly podepsány dne 18. srpna 2003 na dobu deseti let, se zpětným účinkem k 1. lednu 2002, a udělují společnosti Prosernat výhradní licenci na patenty veřejné instituce IFP a [IFP této společnosti nabízí výsledky svých] (**) výzkumů […] (*) v oblasti technologií zpracování plynu a rekuperace síry. Společnost Prosernat platí mateřské společnosti poplatek z ročního obratu jako odměnu za licenci na postupy a také poplatek, který je stanoven podle konkrétního vybavení. Odměna veřejné instituce IFP za přístup společnosti Prosernat k výsledkům výzkumných prací činí […] (*) % z celkového ročního obratu společnosti Prosernat.
(19)
V souladu s článkem 6 rozhodnutí C 51/2005 byla v roce 2009 (14) vložena do výhradních dohod, které upravují odměňování veřejné instituce IFP jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, doložka, která zajišťuje, aby se mateřské společnosti vyplácela minimální nepaušální odměna pokrývající alespoň 25 % nákladů na studie proveditelnosti před aplikovaným výzkumem, 50 % nákladů na aplikovaný výzkum a případně 75 % nákladů na předvýrobní vývojové činnosti (15) ve smyslu Pokynů Společenství pro státní podpory na výzkum a vývoj ze dne 17. února 1996 (16) (dále jen „pokyny pro výzkum a vývoj z roku 1996“), které IFP provádí v oblastech činnosti svých dceřiných společností.
(20)
V souladu s rozhodnutím o zahájení řízení by se v rámci vyšetřování projednávané podpory mělo přihlédnout k potenciálnímu dopadu státní záruky, která vyplývá z toho, že veřejná instituce IFP má postavení EPIC, na všechny subjekty skupiny IFP (tedy na veřejnou instituci IFP a její tři soukromoprávní dceřiné společnosti) (17).
3 POPIS OPATŘENÍ
(21)
Až do roku 2006 měla veřejná instituce IFP formu právnické osoby soukromého práva, profesní instituce ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o správě odborných zájmů, a byla pod hospodářskou a finanční kontrolou francouzské vlády.
(22)
Článek 95 zákona č. 2005-781 ze dne 13. července 2005 o programu orientace energetické politiky stanovil, že se IFP stane veřejnou institucí průmyslové a obchodní povahy (EPIC). Tato přeměna nabyla účinnosti od data zveřejnění nařízení č. 2006-797 ze dne 6. července 2006 o stanovách veřejné instituce IFP v Úředním věstníku Francouzské republiky.
(23)
K datu změny postavení na EPIC se z veřejné instituce IFP stala právnická osoba veřejného práva (18).
(24)
Právní důsledky postavení EPIC jsou podrobně vysvětleny v části 2 (Popis opatření) rozhodnutí C 56/2007 a v části 3.2.1 (Právní důsledky postavení EPIC pro IFP) rozhodnutí o zahájení řízení, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis.
4 DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(25)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise uvedla, že pochybnosti související s podporou se týkaly zejména skutečnosti, že nepřiměřený režim obecného práva, který byl zaveden ve prospěch veřejných institucí průmyslové a obchodní povahy (EPIC) v případě konkurzu, je obdobný mechanismu neomezené státní záruky využívajícímu veřejné prostředky:
-
Na veřejné instituce EPIC jakožto právnické osoby veřejného práva se z důvodu obecné zásady nezabavitelnosti majetku právnických osob veřejného práva, kterou francouzské soudy, zejména Kasační soud, uznávají již od konce 19. století (19), nepoužije insolvenční a konkurzní řízení. Podrobnější informace jsou uvedeny v části 3.2.1.1 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně ve 38. až 40. bodě odůvodnění (20).
-
Na druhou stranu pro veřejné instituce EPIC platí zákon ze dne 16. července 1980 a související prováděcí předpisy. Tyto předpisy výslovně stanoví, že stát je orgánem způsobilým k vymáhání dluhů veřejných institucí, udělují mu významné pravomoci, například pravomoc provedení úhrady z moci úřední a pravomoc vytvoření dostatečných zdrojů, a upravují zásadu konečné odpovědnosti státu za dluhy právnických osob veřejného práva. Komise uvedla podrobnější informace v části 3.2.1.2 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně ve 41. až 45. bodě odůvodnění (21).
-
V případě zániku EPIC se použije zásada převodu dluhů na stát nebo na jiný veřejnoprávní subjekt (22), takže všichni věřitelé EPIC mají jistotu, že nikdy nepřijdou o svou pohledávku vůči veřejné instituci. Komise uvedla podrobnější informace v části 3.2.1.3 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně v 46. až 51. bodě odůvodnění (23).
-
EPIC by mohly využít přednostního přístupu k účtům záloh státní pokladny. Komise uvedla podrobnější informace v části 3.2.1.4 rozhodnutí o zahájení řízení, konkrétně v 52. bodě odůvodnění (24).
(26)
Kromě toho, jak Komise podrobněji uvedla v 65 až 74. bodě rozhodnutí o zahájení řízení, měla Komise za to, že vysvětlení, které francouzské orgány podaly k právním předpisům, a priori nestačilo k odstranění pochybností.
(27)
Komise dále uvedla, že nelze vyloučit, že z této situace vyplývá selektivní hospodářská výhoda, zejména kvůli podmínkám financování, které se zdají být příznivější, a to i v přesto, že veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti nejsou oceňovány externí ratingovou agenturou. Skupina IFP by mohla být rovněž zvýhodněna ve svých vztazích se zákazníky a dodavateli, pokud se tito zákazníci a dodavatelé domnívají, že jejich pohledávky jsou zaručené státem. Ve fázi předběžného šetření proto nemohlo být vyloučeno, že při dodávce nebo nákupu zboží či služeb spojených s pohledávkou poskytují tito dodavatelé nebo zákazníci veřejné instituci IFP lepší podmínky, než by poskytli podniku, který nedisponuje státní zárukou.
(28)
Komise rovněž na základě informací, které měla k dispozici po předběžném šetření, dospěla k závěru, že neomezená povaha záruky, zejména pokud jde o její trvání, její výši a její rozsah, velice ztěžuje výpočet tržního poplatku, který by veřejná instituce IFP měla státu platit za poskytnutí této ochrany.
(29)
Komise rovněž uvedla, že pochybuje o slučitelnosti státní podpory s vnitřním trhem, protože se prima facie nezdá, že by tato podpora usnadňovala rozvoj některých hospodářských činností nebo regionů.
5 PŘIPOMÍNKY A NÁVRHY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
5.1 PŮVODNÍ PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(30)
V návaznosti na výše uvedené rozhodnutí o zahájení řízení sdělily francouzské orgány Komisi své připomínky a návrhy dopisem ze dne 14. října 2008. Tento dopis doplnil připomínky a návrhy uvedené v předchozích dopisech francouzských orgánů (25) a shrnuté v rozhodnutí o zahájení řízení.
(31)
Ve svých připomínkách ze dne 14. října 2008 francouzské orgány na úvod připomněly, že řízení ve věci skupiny IFP bylo zahájeno souběžně s výše uvedeným řízením ve věci pošty, a uvedly, že proto mutatis mutandis využijí stejné argumenty jako ty, které předložily při vyšetřování uvedené věci (26). Francouzské orgány rovněž upozornily, že i přes výše uvedené obdobné prvky je veřejná instituce IFP jedinečná v tom, že se jedná o výzkumnou instituci pověřenou třemi posláními obecného zájmu (výzkum, vzdělávání a dokumentace), jejíž činnosti jsou z velké části nehospodářské povahy, což je důvodem k financování z veřejných zdrojů. Dále odůvodnily změnu postavení na EPIC: údajným účelem změny postavení bylo dosažení souladu mezi povahou činnosti a způsobem financování IFP na jedné straně s jeho právním postavením na straně druhé, aby se instituce IFP přiblížila k veřejné sféře zrušením postavení profesní instituce soukromého práva.
(32)
Francouzské orgány nesouhlasily s tím, že by se jednalo o státní podporu, protože podle nich nejsou splněny dvě podmínky čl. 107 odst. 1 SFEU, projednávané opatření nezahrnuje převod státních zdrojů (5.1.1) a neposkytuje veřejné instituci IFP žádnou výhodu (5.1.2).
5.1.1 NEEXISTENCE ZÁRUKY, KTEROU BY POSKYTOVAL STÁT A KTERÁ BY ZAHRNOVALA PREVOD STÁTNÍCH PROSTREDKU
(33)
Podle francouzských orgánů a) není veřejným institucím poskytována záruka v důsledku jejich postavení a b) odůvodnění Komise v rozhodnutí o zahájení řízení je chybné.
A. Neexistence neomezené státní záruky
(34)
Jak bylo uvedeno v 41. až 45. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány uvedly na podporu svého tvrzení pět argumentů.
(35)
Za prvé, žádný právní předpis ani žádné rozhodnutí nezavádí zásadu, podle které by stát za dluhy EPIC ručil ze zásady a neomezeně.
(36)
Za druhé, z jurisdikce Státní rady, zejména z rozsudku ve věci Société de l'hôtel d'Albe (27) a ze dvou rozhodnutí ve věci Campoloro (28), vyplývá, že záruky neexistují.
(37)
Za třetí, ústavní zákon ze dne 1. srpna 2001 o rozpočtovém zákoně stanoví, že záruka může vzniknout pouze na základě ustanovení rozpočtového zákona (29), což Státní rada výslovně potvrdila ve své výroční zprávě za rok 2006 (30). Podle znalce, kterého francouzské orgány pověřily ve věci pošty (31), proto od úplného nabytí účinnosti rozpočtového zákona ke dni 1. ledna 2005 nemohla být podle práva poskytnuta žádná implicitní záruka. Na dluhy sjednané po dni 1. ledna 2005 se tudíž nevztahuje žádná implicitní záruka. V případě dluhů sjednaných před dnem 1. ledna 2005 má znalec za to, že vzhledem k tomu, že v této věci neexistuje žádné soudní rozhodnutí, nelze stanovit, zda z důvodu dodržování ústavou chráněných práv věřitele lze nebo nelze vyloučit neplatnost implicitních záruk, které byly poskytnuty před dnem 1. ledna 2005, aniž by byly výslovně povoleny rozpočtovým zákonem.
(38)
Za čtvrté se Francie domnívá, že kdyby měly EPIC nárok na státní záruku, změna jejich postavení by vyžadovala zavedení opatření k ochraně práv věřitelů. Vzhledem k tomu, že takový mechanismus nebyl nikdy zaveden (32), docházejí k závěru, že EPIC naopak nepožívají žádné státní záruky.
(39)
Za páté, francouzské orgány citují článek (33) pana Labetoulle, bývalého předsedy právní sekce Státní rady, podle něhož „z právních předpisů nevyplývá žádné automatické poskytování, využívání a rozsah této záruky [státní záruky, která by se plnoprávně vztahovala na státní veřejné instituce].“
B. Chybné odůvodnění Komise (34)
(40)
Francouzské orgány se domnívají, že v případě EPIC a) není zaručena úhrada individuálních pohledávek, b) není zaručeno zachování existence veřejné instituce nebo jejích závazků.
a) Neexistence záruky za úhradu individuálních pohledávek
(41)
Jak bylo uvedeno v 46. až 49. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány se domnívají, že zákon ze dne 16. července 1980 nezakládá záruku. Francie se dovolává dokumentů a jednání při přípravě zákona, výkladu rozhodnutí ve věci Camporolo ze dne 10. listopadu 1999 (35) a dne 18. listopadu 2005 (36) a zásadních článků (37) a tvrdí, že podle ní není v zákoně ze dne 16. července 1980 stanovena povinnost státu vynaložit své vlastní zdroje: výraz „tak učiní“ uvedený v článku 1 prý dává státu pouze pravomoc „zastoupit“ výkonný orgán právnické osoby, kterou zastupuje, na základě „zásady, podle níž má zástupce stejné pravomoci jako zastupovaný“. V rámci tohoto zastoupení může stát pouze vykonávat pravomoci daného výkonného orgánu, do nichž nepatří možnost nakládat státním rozpočtem, protože přidělení výjimečné dotace „nespadá do oblasti výkonu pravomoci zastupovat“.
(42)
Mimo jiné, jak je uvedeno v 50. až 53. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány tvrdí, že objektivní odpovědnosti státu se nelze dovolávat jen kvůli nedostatku aktiv. Podle francouzských orgánů je předpokladem jakékoli záruky to, že ručitel souhlasí s ručením. Jestliže se odpovědnost vztahuje k pochybení nebo, v případě objektivní odpovědnosti, na převzetí následků vlastního činu, nemůže se jednat o záruku. Francie zastává názor, že není možno uplatnit odpovědnost státu pouze z důvodu, že prefekt nebo dozorčí orgán nemohl z důvodu finanční a majetkové situace veřejné instituce přijmout žádná opatření, která by umožnila úhradu pohledávky Je třeba mít za to, že k žádnému provinění nedošlo, protože skutečnost, že prefekt nebo dozorčí orgán nepřijali opatření, není sama o sobě chybou. Francouzské orgány nicméně uznávají, že představitelé státu musí při postupu podle zákona ze dne 16. července 1980 zohledňovat požadavek na kontinuitu veřejné služby, ale domnívají se, že i kdyby soud nařídil odškodnění věřitele, věřitel by se nacházel ve stejné situaci jako v právu obecném, protože při uplatnění obecného práva by byl daný majetek prodán a věřitelé by obdrželi odpovídající částku. Pro věřitele tudíž podle jejich názoru nevyplývá žádná výhoda.
b) Neexistence záruky za zachování veřejné instituce IFP nebo za její závazky
(43)
Jak bylo uvedeno v 54. až 56. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány se domnívají, že skutečnost, že se na veřejnoprávní subjekty nepoužijí řízení obecného práva v oblasti soudního vyrovnání a likvidace, nevylučuje možnost konkurzu EPIC nebo konkurzního řízení s tímto subjektem. Francouzské orgány nesouhlasí s analýzou Komise, která vychází ze sdělení o státních podporách ve formě záruk (38) (dále jen sdělení o zárukách), a domnívají se, že v tomto konkrétním případě Komise neprokázala existenci „příznivějších úvěrových podmínek“, které by souvisely s vyloučením možnosti konkurzního řízení, a neposkytla důkazy o tom, že veřejná instituce IFP nemůže upadnout do konkurzu a že insolvenční řízení není možné, protože zákon z roku 1985 je pouze procesní zákon a skutečnost, že EPIC nespadají do jeho oblasti působnosti neznamená, že se v jejich případě nemůže použít ad hoc postup soudního vyrovnání, likvidace nebo „úpadku“.
(44)
Jak je mimo jiné vysvětleno ve 25. až 67. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány tvrdí, že použití „řízení“ zavedeného zákonem ze dne 16. července 1980 místo hromadného řízení obecného práva by věřitelům neposkytlo žádnou výhodu. Nesouhlasí s tím, že pro vyhodnocení, zda uplatnění určitého řízení v případě platební neschopnosti poskytuje subjektu, který takovému řízení podléhá, výhodu oproti podnikům podléhajícím obchodnímu právu (39), je nutné dodržovat kritéria zveřejnění (40) a rovnocennosti (41), jak Komise požaduje v 81. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, ovšem samy používají tatáž kritéria pro analýzu řízení zavedeného zákonem ze dne 16. července 1980. Francouzské orgány tvrdí, že pokud jde o kritérium zveřejnění, je řízení řádně vymezeno ratingovými agenturami jako použitelné v případě platební neschopnosti EPIC, zatímco pokud jde o kritérium rovnocennosti, rozlišují případ, kdy lze použít požadavek kontinuity veřejné služby, od případu, kdy takový požadavek uplatnit nelze, a upozorňují, že veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti se nacházejí v takové finanční situaci, že je nepravděpodobné, že by skupina IFP neměla dostatek aktiv, její dostupné prostředky a investice (150,3 milionů EUR) totiž v roce 2007 dosahovaly přibližně pětinásobku jejích úvěrů a finančních dluhů (25,2 milionů EUR):
a)
za předpokladu, že by se nepoužil žádný požadavek veřejné služby, by v případě nedostatku aktiv veřejné instituce řízení zavedené zákonem z roku 1980 neposkytlo věřitelům výhodnější podmínky než řízení podle obecného práva: získali by stejné částky jako věřitelé subjektu, který se řídí obchodním právem, tedy částky vyplývající z realizace aktiv, a po ukončení řízení by již neměli nárok na odvolání (42), protože podle názoru francouzských orgánů se odpovědnosti státu nelze dovolávat na základě pouhého nedostatku aktiv. Lišily by se pouze dva aspekty:
-
pohledávky věřitelů by se nevyřizovaly hromadně: na rozdíl od soukromoprávního řízení, v němž se pohledávky vyřizují hromadně a věřitelé jsou uspokojováni podle přednostního pořadí sestupně a v poměru k disponibilním částkám, řízení zavedené zákonem ze dne 16. července 1980 se vyznačuje tím, že věřitel si zachová svá práva, pouze pokud o to sám požádá. Logika zákona ze dne 16. července 1980 je taková, že „kdo dřív přijde, ten dřív bere“,
-
představitel státu pod dohledem správního soudu (dohled nad závažným proviněním, jak jej ustanovila Státní rada ve výše uvedeném rozhodnutí Campoloro) zastává funkci rovnocennou funkci likvidátora a správce konkurzní podstaty.
b)
za předpokladu, že by musela být zajištěna kontinuita veřejné služby, francouzské orgány připouštějí, že by představitel státu při výkonu svých pravomocí svěřených zákonem ze dne 16. července 1980 mohl rozhodnout, že určitá aktiva nezbytná k plnění poslání veřejné služby nebudou prodána. Pokud by určitý majetek nebyl postoupen a stát by za něj neposkytl náhradu, projevila by se tato skutečnost sníženým prodejem aktiv a odpovídajícím snížením částek, které by mohli obdržet věřitelé. Podle francouzských orgánů toto řízení neuděluje věřitelům veřejné instituce IFP větší práva, než která by měli při použití obchodního práva. Francouzské orgány však připouštějí, že za tohoto předpokladu by bylo možné dovolávat se objektivní odpovědnosti státu, která by se projevila odškodněním věřitelů ve výši újmy, kterou utrpěli (maximálně do výše prodejní hodnoty aktiv, která si stát zachoval z důvodu kontinuity veřejné služby). Věřitelé by tedy případně byli ve stejné situaci, jako kdyby se použilo obecné právo. Francouzské orgány z toho vyvozují, že řízení zavedené zákonem ze dne 16. července 1980 neposkytuje žádnou výhodu oproti řízení podle obecného práva, a že tedy není důvod k tomu, aby veřejná instituce IFP musela podléhat řízení podle obecného práva.
(45)
Jak bylo vysvětleno v 68. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány zdůrazňují, že předpisy, které Komise uvádí v rozhodnutí o zahájení řízení, zejména v 82. bodě odůvodnění, tedy kodifikační předpis č. 02-060-M95 ze dne 18. července 2002 o úpravě financování a účetnictví státních veřejných institucí výrobní a obchodní povahy a Příručka k finanční organizaci založení, přeměně a zrušení státních veřejných institucí a sdružení veřejného zájmu ze dne 14. listopadu 2006, nelze ani použít ani přenést na veřejnou instituci IFP.
(46)
Francouzské orgány se domnívají, že v případě rekapitalizace dceřiných společností veřejné instituce IFP by se neměla otázka uvedená v 80. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení posuzovat proto, aby se prokázala existence případné státní záruky, ale spíše proto, aby se změřily případné účinky takové záruky, která by případně vytvářela pro veřejnou instituci IFP a její dceřiné společnosti lepší situaci tím, že by usnadnila podmínky jejich rekapitalizace. Domnívají se rovněž, že tvrzení Komise vychází ze dvou nesprávných názorů:
-
Komise se podle nich mýlí, když tvrdí, že by veřejná instituce mohla eventuálně podporovat své dceřiné společnosti prostřednictvím převodů uvnitř skupiny, protože podmínky, za nichž mateřská společnost skupiny, i kdyby to byla veřejnoprávní společnost, může podporovat svou dceřinou společnost v obtížích, jsou podrobně upraveny právem obchodních společností (43) a nijak nesouvisí s pojmem podniku ve smyslu soutěžního práva.
-
francouzské orgány rovněž nesouhlasí s tvrzením, že by veřejné instituci IFP její postavení EPIC a státní záruka, která by z takového postavení případně vyplývala, umožňovalo rekapitalizovat dceřiné společnosti snadněji, než by tomu bylo v případě soukromoprávní mateřské společnosti skupiny. Francouzské orgány tvrdí, že skutečnost, že určitá společnost dočasně nese ztráty jedné ze svých dceřiných společností, je běžnou součástí fungování skupiny společností, jak již podle jejich názoru uznal i soud Evropské unie (44), a že zásah veřejnoprávního investora, který jedná podle stejných pravidel jako soukromoprávní investor, neobsahuje prvky státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU (45). Podle jejich názoru je tomu tak zejména v případě veřejné instituce IFP, která má právní možnost (nikoli povinnost) rekapitalizovat svou dceřinou společnost v obtížích podle stejných hodnotících kritérií jako každý dobrý investor. Francouzské orgány rovněž nesouhlasí s tvrzením, že veřejné instituce s postavením EPIC mají možnost „přímého přístupu“ k „účtům státní pokladny“. Upřesňují, že rozpočtový mechanismus „účtu finanční pomoci“, který je upraven článkem 24 rozpočtového zákona, se týká zřízení účtů pro omezené úvěry (jejich výše je omezena rozpočtovým zákonem), které státu umožňují, aby v případě, že si to přeje a může tak učinit (zejména s ohledem na právo Evropské unie), poskytl zálohy různým subjektům. Podle francouzských orgánů nemají veřejné instituce EPIC k těmto účtům „přímý přístup“.
5.1.2 NEEXISTENCE VÝHOD NA ÚROVNI VEREJNÉ INSTITUCE IFP A JEJÍCH DCERINÝCH SPOLECNOSTÍ
(47)
Francouzské orgány se především domnívají, že v tomto konkrétním případě nelze na základě výše uvedeného sdělení o zárukách vyvodit existenci výhody, dále že rozšíření výhod, kterých veřejná instituce IFP údajně požívá z důvodu svého postavení EPIC, na její dceřiné společnosti, akciové společnosti veřejného práva, je v rozporu s rozhodovacími postupy Komise a že v tomto konkrétním případě nebylo prokázáno poskytnutí skutečné hospodářské výhody veřejné instituci IFP a jejím dceřiným společnostem.
(48)
Francouzské orgány se domnívají, že Komise mylně vykládá bod 1.2 výše uvedeného sdělení o zárukách, v němž je stanoveno, že „(…) podporu ve formě záruky představují rovněž výhodnější úvěrové podmínky získané podniky, jejichž právní forma vylučuje konkurzní řízení nebo jiná řízení v případě platební neschopnosti, nebo zajistí výslovnou státní záruku nebo pokrytí ztrát státem“:
-
francouzské orgány za prvé nesouhlasí s tvrzením, že veřejná instituce IFP má kvůli svému postavení EPIC právní formu, která vylučuje konkurzní řízení nebo insolvenční řízení; v každém případě to Komise podle jejich názoru neprokázala, pouze předložila důkaz, že toto postavení znemožňuje použít jeden konkrétní postup (v dané věci řízení zavedené zákonem ze dne 25. ledna 1985);
-
francouzské orgány za druhé popírají, že existuje automatická vazba mezi právní a statutární nemožností stát se předmětem konkurzního nebo insolvenčního řízení a mezi využíváním příznivějších podmínek financování na trzích; podle jejich názoru má Komise při uplatňování bodu 1.2 výše uvedeného sdělení o zárukách povinnost předem prokázat existenci příznivějších úvěrových podmínek, aby bylo možné tvrdit, že podnik, jehož právní forma vylučuje konkurzní nebo insolvenční řízení, je příjemcem podpory ve formě záruk.
(49)
Francouzské orgány dále uvádějí, že Komise v rozhodnutí o zahájení řízení nepřihlížela ke své rozhodovací praxi při hodnocení případných výhod, které na úrovni dceřiných společností veřejné instituce IFP vyplývají z existence neomezené záruky pro EPIC. Komise podle jejich názoru uvažovala opačně než při zřízení společnosti La Banque Postale (46): tato společnost byla, stejně jako dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, akciovou společností, kterou ze 100 % vlastnil subjekt srovnatelný s veřejnou institucí EPIC, ale Komise dospěla k závěru (a to bez ohledu na závazky, které Francie v této věci přijala), že právní forma veřejnoprávní akciové společnosti umožňuje sama o sobě vyloučit existenci neomezené záruky na úrovni dceřiné společnosti. Stejné uvažování by podle francouzských orgánů mělo vést k závěru, že dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, které mají rovněž postavení veřejnoprávní akciové společnosti, rovněž nemají nárok na neomezenou záruku, která případně vyplývá z postavení EPIC.
(50)
Komise rovněž údajně neprokázala existenci skutečné hospodářské výhody v případě veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností, pouze v rozhodnutí o zahájení řízení uvedla, že podmínky financování „se zdají být“ příznivější, aniž by předložila konkrétní důkaz. Z jurisdikce Evropské unie vyplývá, že Komise by měla v tomto konkrétním případě prokázat, že veřejné instituci IFP její postavení EPIC skutečně umožnilo získat příznivější podmínky financování (47). Francouzské orgány tvrdí, že během řízení informovaly o určitých skutečnostech, které prokazovaly, že postavení EPIC veřejné instituci IFP ani jejím dceřiným společnostem neposkytlo a ani nemohlo poskytnout žádnou finanční výhodu, protože při přeměně veřejné instituce IFP byla dodržena obecná zásada kontinuity, zejména na úrovni její činnosti, organizace, účetního a finančního režimu (zdroje a účetní a finanční pravidla) a daňového režimu.
(51)
Francouzské orgány se domnívají, že výše uvedené skutečnosti prokazují, že
-
finanční situace veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností je dobrá, čímž je bezpředmětná otázka jejího případného konkurzu, a tedy i zásahu státu jako konečného ručitele,
-
krátkodobé podmínky financování veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností jsou v případě každého jednotlivého subjektu odlišné a jsou výsledkem konkrétních jednání, které proběhlo intuitu personae s bankami jednotlivých subjektů.
-
ve vztazích veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností s dodavateli rovněž neexistují zvýhodněné podmínky, které by vyplývaly z toho, že uvedení dodavatelé a zákazníci počítají se zárukou státu.
(52)
Francouzské orgány proto dospěly k závěru, že:
-
analýza provedená Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení je sporná: veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti nedisponují žádnou státní zárukou,
-
Komise neprokázala existenci výhody, která by pro veřejnou instituci IFP a její dceřiné společnosti vyplývala z postavení EPIC veřejné instituce IFP,
-
Komise proto neprokázala existenci státní podpory ve prospěch veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností.
5.2 NÁVRHY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(53)
Francouzské orgány však za účelem odstranění všech pochybností Komise uvedly, že kdyby Komise souhlasila s ukončením řízení rozhodnutím o neexistenci podpory podle čl. 7 odst. 2 výše uvedeného procesního řízení, jsou ochotny přijmout následující opatření:
-
vyjasnit prováděcí nařízení k zákonu ze dne 16. července 1980,
-
vložit ustanovení o neexistenci záruky do smluv veřejné instituce IFP, které zahrnují pohledávku,
-
vložit ustanovení o neexistenci záruky do smluv o financování dceřiných společností veřejné instituce IFP.
5.2.1 VYJASNENÍ PROVÁDECÍHO NARÍZENÍ K ZÁKONU ZE DNE 16. CERVENCE 1980
(54)
Jak je upřesněno v 94. až 96. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na něž Komise odkazuje mutatis mutandis, francouzské orgány navrhují vyjasnit výklad zákona ze dne 16. července 1980 úpravou čl. 3 odst. 1 čtvrtého pododstavce jeho prováděcího nařízení (48). Navrhovaná změna by podle nich odstranila veškeré pochybnosti o významu výrazu „tak učiní“ při organizaci dozorčích pravomocí svěřených prefektovi nebo dozorčímu orgánu, kteří by po provedení změny museli uvolnit prostředky z rozpočtu daného územního celku nebo dané instituce (49). Podle francouzských orgánů by tento návrh vyloučil, že by v budoucnosti mohl zástupce státu při výkonu své dozorčí pravomoci zvýšit prostředky územního celku nebo dotčené instituce státní dotací nebo vkladem veřejných zdrojů.Vložení zmínky upřesňující absenci záruky do smluv veřejné instituce IFP, které by zahrnovaly pohledávku
5.2.2 VLOŽENÍ ZMÍNKY UPŘESŇUJÍCÍ ABSENCI ZÁRUKY DO SMLUV VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP, KTERÉ BY ZAHRNOVALY POHLEDÁVKU
(55)
Jak upřesňují body odůvodnění 97 až 100 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány nesouhlasí s názorem Komise (50), podle kterého by bylo možné uplatnit odpovědnost státu čistě na základě platební neschopnosti veřejné instituce IFP. Podávají nicméně návrh založený na výjimce přijatého rizika (viz rozsudky Státní rady ve věcech Sille (51) a Meunier (52)), přičemž podobně jako ve věci La Poste navrhují, že věřitelům veřejné instituce IFP úředně potvrdí, že za jejich pohledávku nebyla vystavena státní záruka a že v případě platební neschopnosti by nebyl stát povinen převzít finanční závazky podniku při zaplacení pohledávky. Proto by se případné zúčastněné strany, jež se vědomě a se znalostí věci vystavily riziku, nemohly domáhat nároku na odškodné. Francouzské orgány by se proto zavázaly, že společně s veřejnou institucí IFP budou při každé transakci ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se vztahuje smlouva) uvádět tuto zmínku:
„Emise/program/půjčka nejsou kryty žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. V případě platební neschopnosti není stát povinen převzít finanční závazky IFP při placení pohledávky“.
(56)
Jak upřesňuje 101. bod odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány rovněž vzaly na vědomí pochybnosti, které Komise vyjádřila v 71. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, ve kterém se uvádí, že výjimka přijatého rizika je, na jedné straně, pravidlo stanovené judikaturou, která se může měnit, a že, na straně druhé, toto pravidlo spočívá na nástrojích sekundárního práva, jež mohou být v případě konfliktu zbaveny platnosti, a nakonec, že návrh francouzských orgánů se nevztahuje na všechny eventuality, neboť pohledávky mohou být nejen finanční, ale také obchodní či jiné.
(57)
Jak upřesňují body odůvodnění 102 až 104 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány poté, co uvedly své zásadní námitky ohledně stanoviska Komise k uplatnění plné odpovědnosti státu za provinění pouze na základě nedostatku aktiv veřejné instituce IFP, poskytly v odpovědi na tyto pochybnosti doplňující údaje:
a)
francouzské orgány se domnívají, že první námitka Komise odpovídá úvaze, že i když vnitrostátní právo členského státu neobsahuje zákonné ustanovení v tomto smyslu, pouhé riziko změny v judikatuře, to znamená změna vnitrostátního práva, postačuje k prokázání existence státní podpory. Komise nemůže zakládat možné opatření podpory na případné změně práva, která je v daném případě více než nepravděpodobná, přičemž výjimka přijatého rizika představuje obecnou zásadu veřejného práva, obsáhle potvrzenou v judikatuře, nikdy nepopíranou a hojně komentovanou;
b)
co se týče druhé námitky, francouzské orgány uznávají, že zákon a právní předpisy jsou nadřazeny smlouvě a že sporná doložka může být kdykoli prohlášena za neplatnou. Nicméně se domnívají, že tato námitka se nedovolává na žádný nadřazený právní předpis, není ničím podepřená, a nemá tedy žádný význam;
c)
nakonec, co se týče třetí námitky, francouzské orgány se domnívají, že tato námitka je založena pouze na předpokladu případné důvěry a očekávání státní záruky na pohledávky ze strany dodavatelů, což je předpoklad, který sám o sobě nemůže zakládat existenci výhody, ale měl by jej potvrdit důkaz svědčící o tom, že veřejné instituci IFP a jejím dceřiným společnostem byla skutečně poskytnuta takováto hospodářská výhoda.
(58)
Přesto, jak upřesňuje 106. bod odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány poznamenávají, že jsou ochotny rozšířit svůj návrh zápisu absence záruky na všechny smlouvy zahrnující pohledávku tak, aby se výslovně vyloučilo veškeré riziko uplatnění plné odpovědnosti státu, založené pouze na platební neschopnosti veřejné instituce IFP.
5.2.3 VLOŽENÍ ZMÍNKY UPŘESŇUJÍCÍ ABSENCI ZÁRUKY DO SMLUV O FINANCOVÁNÍ DCEŘINÝCH SPOLEČNOSTÍ VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP AXENS, BEICIP-FRANLAB, PROSERNAT
(59)
Kromě toho, za účelem doplnění navrhovaného mechanismu, francouzské orgány předložily Komisi dodatečný návrh podobný tomu, jenž byl předložen při zakládání La Banque Postale a který spočíval v přijetí písemného závazku týkajícího se podmínek poskytnutí půjček dceřiným společnostem veřejné instituce IFP (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) na trzích, že při každé transakci se uvede ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se vztahuje smlouva), že „v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato finanční transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou“.
(60)
Jak upřesňují body odůvodnění 107 až 110 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se Komise odvolává mutatis mutandis, francouzské orgány se domnívají, že obě navrhovaná objasňující opatření (jejichž podrobný popis je uveden v 55. a 59. bodě odůvodnění) umožňují objasnit věřitelům veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností jejich práva tak, že Francii nelze považovat, jak uvedla Komise v 87. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, za „odpovědnou za očekávání věřitelů veřejné instituce IFP ohledně existence záruky“ a domnívat se, že svévolně udržuje „neprůhlednou právní situaci“, jež „zvýhodňuje veřejnou instituci IFP a může vést k uvolnění státních prostředků“.
5.3 DOPLŇUJÍCÍ PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(61)
Ve svých dopisech ze dne 16. července 2010 a 26. listopadu 2010 francouzské orgány poskytly doplňující údaje, jež podle nich potvrzují neexistenci státní podpory pro veřejnou instituci IFP.
(62)
V úvodu svého dopisu ze dne 16. července 2010 připomínají věc France Télécom (53) a skutečnost, že soud Evropské unie připomenul povinnost Komise prokázat existenci skutečné výhody s cílem stanovit existenci státní podpory. Domnívají se, že v tomto případě neomezená záruka, která podle Komise vyplývá z postavení veřejné instituce IFP, neposkytuje ve skutečnosti této instituci žádnou hospodářskou výhodu. Ve svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 francouzské orgány upřesňují, že podle nich spočívá důkazní břemeno na Komisi. V této souvislosti připomínají požadavky judikatury Evropské unie na důkazy a odůvodnění, zejména pak rozsudku Tribunálu ve výše uvedené věci France Télécom a rozsudků Soudního dvora ve věci Krantz (54) a nověji ve věci Deutsche Post AG (55). Francouzské orgány se domnívají, že analýza předložená Komisí je v tomto případě „založena více na předpokladech, než na konkrétní analýze“.
(63)
Kromě toho francouzské orgány usuzují, že Komise se domnívá, že veřejná instituce IFP by mohla získat výhodu na třech úrovních: i) na úrovni svých vztahů s bankovními a finančními institucemi, ii) na úrovni svých vztahů s dodavateli, iii) na úrovni svých vztahů s třetími průmyslovými partnery, kteří využívají výzkumné služby.
(64)
Co se týče vztahů veřejné instituce IFP s bankovními a finančními institucemi, francouzské orgány se domnívají, že veřejná instituce IFP dosud na základě svého postavení EPIC nezískala žádnou hospodářskou výhodu. Překládají Komisi informace potvrzující, že i) v dlouhodobém časovém horizontu veřejná instituce IFP vykazovala nulový dluh za léta 2005, 2006 a 2007 (56), stejně jako za léta 2008 a 2009, že ii) ve střednědobém horizontu veřejná instituce IFP samozřejmě každoročně dojednala úvěrové linie u různých bankovních institucí, ale získala sazby srovnatelné s těmi na trhu, a v každém případě tyto úvěrové linie nikdy nepoužila a nakonec, že iii) v krátkodobém horizontu bylo zadlužení veřejné instituce IFP za dané období téměř nulové anebo nulové.
(65)
Co se týče vztahů s dodavateli, francouzské orgány se domnívají, že veřejná instituce IFP, coby veřejný zadavatel, podléhá povinnosti zveřejnit informace a povinnosti uskutečnit veřejné výběrové řízení podle vyhlášky č. 2005-649 ze dne 6. června 2005 (57), a proto nemůže získat žádnou výhodu. V svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 francouzské orgány znovu poukazují na tuto analýzu a upřesňují, že zadávání zakázek veřejné instituce IFP na základě výběrového řízení v souladu se směrnicí 2004/18/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (58) podle nich představuje dostatečnou záruku, že se zabrání narušení hospodářské soutěže na trhu. Podle Francie veřejná instituce IFP, která by získala své dodavatele na základě výběrového řízení v souladu s povinnostmi vyplývajícími z práva Evropské unie, by nemohla být přinejmenším z důvodu neexistence konkrétních důkazů obviněna z toho, že získala neoprávněnou výhodu. Zdůrazňují, že právě v zájmu efektivnosti zadávání veřejných zakázek se zjednodušilo používání elektronických systémů nákupů, přičemž v 13. bodě odůvodnění směrnice 2004/18/ES se například uvádí, že „tato technika nákupů umožňuje veřejným zadavatelům […] disponovat poměrně širokým spektrem nabídek […], a tudíž zajistit optimální využití veřejných prostředků prostřednictvím široké hospodářské soutěže“. V této souvislosti se zmiňují o zprávě (59) Komise, ve které Komise dochází k závěru, že právní předpisy v oblasti zadávání veřejných zakázek mají pozitivní dopad na pokles cen, tedy pokles, jenž je prezentován jako „sociální výhoda“ spravedlivější soutěže mezi uchazeči. Komise tím, že by tyto úspory „připsala“ postavení EPIC veřejné instituce IFP, by se neztotožnila se smyslem směrnice, která ve výběrových řízeních spatřuje hlavní vektor hospodářské soutěže, jež vede ke snížení nákladů veřejné zakázky.
(66)
Konečně, pokud jde o vztahy veřejné instituce IFP s jejími zákazníky, Francie upřesňuje, že příslušné činnosti v oblasti smluvního výzkumu se vztahují na služby poskytované veřejnou institucí IFP na žádost zákazníka, třetí strany nebo dceřiné společnosti v oblasti, která patří do rozsahu úloh veřejné instituce IFP, což nemá z hlediska vlastnictví výsledků pro veřejnou instituci IFP strategický význam, může obohatit poznatky a know-how veřejné instituce z hlediska řízení programů veřejného výzkumu a vývoje, jež uskutečňuje, a nepatří do výhradní oblasti činnosti dceřiných společností. Francouzské orgány poznamenávají, že při poskytování služeb výzkumu těmto zákazníkům se používá specifického vybavení a specifického posudku.
(67)
V této souvislosti Francie tvrdí, že i kdyby měla veřejná instituce IFP na základě svého postavení EPIC výhodu při výkonu těchto hospodářských činností, tato výhoda by neměla žádný materiální dopad na trh. Především by pak nemohla narušit hospodářskou soutěž, ani ovlivnit obchod mezi členskými státy. Pokud jde o běžné období počínající změnou statusu veřejné instituce IFP (ke které došlo v červenci 2006), francouzské orgány nicméně přiznávají, že by veřejná instituce IFP mohla případně dosáhnout snížení poplatků z důvodů nevystavení záruky za řádné provedení smlouvy, které by představovalo zanedbatelnou částku vzhledem k částkám, které banky a pojišťovny obvykle vyžadují. Francouzské orgány z toho vyvozují, že takový účinek nemá charakter výhody, což by zpochybnilo samotnou existenci státní podpory pro veřejnou instituci IFP.
6 PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH STRAN A STANOVISKO FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
6.1 PŘIPOMÍNKY SPOLEČNOSTI UOP LIMITED
(68)
Ve svém dopise ze dne 28. listopadu 2008 společnost UOP Limited nejprve zdůvodnila svůj zájem konat jako třetí strana zainteresovaná na řízení (60) a poté předložila několik obecných připomínek s tím, že podle ní je subjekt, který nazývá „IFP/Axens“, příjemcem státní podpory:
-
celek tvořený veřejnou institucí a její dceřinou společností Axens, „IFP/Axens“ je zřejmě nepopiratelně vnímám trhem jako veřejný subjekt (5.1.1);
-
udělení postavení EPIC subjektu „IFP/Axens“ mohlo umožnit a nadále by umožňovalo zásadní narušení hospodářské soutěže na trhu technologií postupů, tedy trhu, na kterém je činná společnost UOP Limited, protože by ho zvýhodnilo ve vztahu k dodavatelům, poskytovatelům kapitálu a zákazníkům (5.1.2).
6.1.1 VNÍMÁNÍ SUBJEKTU „IFP/AXENS“ ZE STRANY TRHU
(69)
Podle společnosti UOP Limited argument francouzských orgánů, že Axens, stejně jako jiné dceřiné společnosti IFP, tvoří samostatné hospodářské subjekty, není možné přijmout. Komise zřejmě oprávněně zdůrazňuje, že i) Axens je 100 % vlastněn veřejnou institucí IFP; ii) uskutečňování výzkumu a vývoje veřejné instituce IFP společností Axens zřejmě odráží strategické priority rozhodnuté státem; iii) vedoucí pracovníci veřejné instituce IFP se účastní řízení společnosti Axens; iv) Axens má s veřejnou institucí IFP exkluzivní smlouvu, která je podstatná pro hospodářskou činnost dceřiné společnosti; a v) především existuje dohoda o prvním použití a přidělování zaměstnanců.
(70)
K informacím uvedeným v předcházejícím bodě odůvodnění společnost UOP Limited doplňuje, že rozhodujícími faktory jsou rovněž to, jak svůj vztah prezentují IFP a Axens a jak to vnímá trh:
-
IFP a Axens na trhu vystupují jako jeden hospodářský subjekt „IFP/Axens“. Na internetové stránce společnosti Axens se údajně především uvádí, že „společnost se už téměř padesát let opírá o úspěch v oblasti výzkumu a vývoje a vlastní průmyslové výroby“ (61). Kromě toho reklamy společnosti Axens na její technologii odkazují na veřejnou instituci IFP. Navíc zaměstnanci společnosti Axens a veřejné instituce IFP občas navštěvují držitele svých licencí společně.
-
Průmyslový tisk uvádí příklad vnímání subjektu „IFP/Axens“ ze strany trhu jako jednoho hospodářského subjektu. Společnost UOP Limited především připojila výňatky z výstřižků z tisku, jež se týkají činnosti subjektu „IFP/Axens“ v oblasti licencí na technologie postupů, anebo se alternativně zmiňují o poskytování takových licencí veřejnou institucí IFP prostřednictvím dceřiné společnosti Axens. Kromě toho společnost UOP Limited poskytla příklady v podobě článků nebo prezentací, ve kterých se zaměstnanci společnosti Axens nechali slyšet, že veřejná instituce IFP vnímá Axens jako zahrnující „všechny příslušné činnosti průmyslové divize a divize Procatalyse“.
6.1.2 VÝHODY PLYNOUCÍ Z POSTAVENÍ EPIC
(71)
Společnost UOP Limited uvádí, že skutečnost, že dodavatelé i zákazníci vnímají společnost Axens jako nakládající s neomezenými státními zdroji za účelem financování svých činností, ji výrazně zvýhodňuje na trhu. I když by se jednalo pouze o vnímání ze strany trhu, tato skutečnost má v globálním kontextu hospodářské krize stále větší význam.
(72)
Co se týče zákazníků, záruky, které údajně nabízí subjekt „IFP/Axens“, mají zvláštní význam na trhu, kde zákazníci předtím, než si vyberou danou technologii, zváží dlouhodobé ekonomické důvody. Na příkladu „aromatických komplexů“ společnost UOP Limited v podstatě vysvětluje, že před zavedením takovýchto technologií musí zákazníci velmi významně investovat do projektování a vybudování výrobních infrastruktur, které si údajně vyžadují několik let práce. Úspěch těchto průmyslových komplexů je ale spojený s výkonností používaných technologií, u kterých zákazníci obecně požadují, aby jim na ně prodejce postupů poskytl záruku (62). Za předpokladu, že by nebyla dosažena požadovaná úroveň výkonnosti, by neváhali se domáhat odpovědnosti prodejce a vyžadovali by plnění přísných závazků, pokud jde o uvedení do původního stavu. Významným faktorem ve volbě kupujících je tedy dlouhodobá platební schopnost prodejce, nejen kvůli dodržení smluvních závazků, ale také z důvodu perspektiv poskytnutých v oblasti výzkumu a vývoje, jež jsou zárukou budoucího zlepšení výkonnosti získaného postupu. Subjekt „IFP/Axens“, vnímaný trhem jako závislý na státu, má tedy údajnou výhodu ve vztahu ke konkurentům, neboť kupující nemají zvláštní důvod pochybovat o jeho dlouhodobém přežití.
(73)
Pokud jde o dodavatele, společnost UOP Limited se domnívá, že subjektu „IFP/Axens“ mohly být poskytnuty zvýhodněné podmínky v porovnání s konkurencí; v tomto směru odkazuje na smlouvy podepsané společně institucí IFP a společností Axens uvedené v rozhodnutí o zahájení řízení.
(74)
Co se týče finančních trhů, společnost UOP Limited se domnívá, že subjekt „IFP/Axens“ má zvýhodněné podmínky a zvýhodněné úrokové sazby na kapitálových trzích s ohledem na úlohu konečného ručitele, kterým by byl stát. Kromě toho v souvislosti s finanční krizí přítomnost státu a jistota, kterou tato přítomnost představuje pro investory, údajně umožňuje přilákat soukromý kapitál v době nedostatku. Konkurenční podniky nemají podobný přístup k financování nebo jej mohou získat za méně zajímavých podmínek. Podle společnosti UOP Limited vliv hospodářské a finanční krize ještě posílil potenciál opatření narušovat hospodářskou soutěž.
(75)
Ve svém dopise ze dne 23. ledna 2009 společnost UOP Limited odkazuje na své předchozí připomínky a na připomínky předané v rámci řízení týkajícího se výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005. Domnívá se, že tyto informace poskytují dostatek důkazů o významu platební schopnosti smluvních partnerů na dotyčném trhu s licencemi na výrobní postupy. Opakuje argument, podle kterého zákazníci subjektu „IFP/Axens“ předpokládají, že jsou v obchodním vztahu se státním orgánem, jehož dlouhodobá životaschopnost je bez jakéhokoli rizika. Konečně společnost UOP Limited vyzývá Komisi, aby analyzovala dohody mezi společností Axens a jejími zákazníky, přičemž uvádí, že je přesvědčena o tom, že tyto dohody neobsahují žádné ustanovení, jež by mohlo omezit odpovědnost společnosti Axens.
6.2 STANOVISKO FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM SPOLEČNOSTI UOP LIMITED
(76)
Ve svém dopise ze dne 22. června 2009 se francouzské orgány domnívají, že připomínky společnosti UOP Limited jsou „založené na nesprávných, nebo dokonce zcela nepravdivých tvrzeních, a v každém případě nejsou založené na žádném důkazu o existenci státní podpory pro veřejnou instituci IFP nebo společnost Axens“.
(77)
Francouzské orgány v zásadě popírají relevantnost tvrzení, že trh vnímá „IFP/Axens“ jako veřejný subjekt zvýhodňovaný ve vztahu k zákazníkům, dodavatelům či finančním trhům, a odmítají tvrzení, že subjekt „IFP/Axens“ je orgánem státu, který se vůbec neobává o svou dlouhodobou životaschopnost.
(78)
Francouzské orgány dále rozvíjejí dva argumenty:
-
zaprvé, subjekt IFP/Axens není orgánem státu disponujícím neomezenými zdroji; navíc nic nedokazuje, že tento subjekt je na trhu takto vnímán (6.2.1);
-
zadruhé, postavení EPIC veřejné instituce IFP neposkytuje společnosti Axens žádnou výhodu na trhu (6.2.2).
6.2.1 SUBJEKT IFP/AXENS ÚDAJNĚ NENÍ STÁTNÍM ORGÁNEM DISPONUJÍCÍM NEOMEZENÝMI ZDROJI
(79)
Podle francouzských orgánů, na rozdíl o tvrzení společnosti UOP Limited, dodavatelé a zákazníci subjektu „IFP/Axens“ údajně nevnímají tento podnik jako „státní orgán“ disponující neomezenými zdroji.
(80)
Zaprvé, francouzské orgány odkazují na právní analýzu, kterou předložily Komisi, a na své předchozí připomínky, jež podle nich dokazují, že postavení EPIC veřejné instituce IFP neposkytuje žádnou státní záruku.
(81)
Zadruhé, francouzské orgány poznamenávají, že společnost UOP Limited se dovolává na „údajné víry v neomezenou státní záruku ve prospěch IFP/Axens“, která právně neexistuje, a ani by sama o sobě nepostačovala k prokázání existence státní podpory.
(82)
Zatřetí, i za předpokladu, že by veřejná instituce IFP získala státní záruku - což francouzské orgány popírají - bylo by chybou se domnívat, že by taková záruka byla automaticky rozšířená na dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, protože tato instituce a její dceřiné společnosti údajně tvoří jednu hospodářskou skupinu ve smyslu práva hospodářské soutěže. Podle Francie se na dceřiné společnosti veřejné instituce IFP, především pak společnost Axens, jako na subjekty soukromého práva podléhající právu obchodních společností, nevztahuje tato záruka, přičemž zásada nezávislosti dceřiných společností odporuje zejména teorii „automatického rozšíření“ záruk v rámci skupiny, kterou předložila společnost UOP Limited. Pojem skupina, který může mít význam v právu hospodářské soutěže, není podle všeho obsažen v právu obchodních společností, a tak poskytnutí záruk v rámci skupiny by podléhalo přísným podmínkám co do formy i obsahu. Jednalo by se především o případ veřejné instituce IFP, kde se vyžaduje povolení správní rady ve smyslu článku 7 jejích stanov. Vedle toho se francouzské orgány domnívají, že Komise již vzala tuto skutečnost na vědomí, neboť uznala, „že právní postavení Banque Postale (právnická osoba soukromého práva) stačí samo o sobě na vyloučení existence jakékoli neomezené záruky pro Banque Postale“ (63).
6.2.2 SPOLEČNOST AXENS NENÍ Z DŮVODU POSTAVENÍ EPIC VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP NIJAK ZVÝHODNĚNA NA TRHU
(83)
Francouzské orgány se domnívají, že argument společnosti UOP Limited, podle něhož trh věří, že subjekt „IFP/Axens“ je státním orgánem s neomezenými zdroji a že požívá výhod vůči svým zákazníkům, dodavatelům i věřitelům, není založen „na žádném hodnověrném důkaze“, a navíc je „nesporně vyvrácen fakty“.
(84)
Francouzské orgány předložily služební zprávu ředitelství pro právní záležitosti a dohody (AJA) společnosti Axens nazvanou „Zásady právní jistoty Axens“ (64), ve které jsou přesně vymezené vztahy mezi veřejnou institucí IFP a společností Axens. Tyto vztahy se výslovně řídí obecným pravidlem, že Axens nebude od své mateřské společnosti vyžadovat záruku, a to z jakéhokoli důvodu. Francouzské orgány upřesnily, že od tohoto pravidla absence záruky není možná žádná odchylka. Kromě toho se tato zásada připomíná in extenso v dokumentu těmito slovy: „IFP neručí za konání nebo opomenutí společnosti Axens“. Francouzské orgány jasně uvedly, že toto pravidlo se vztahuje na veškeré smlouvy či projekty, jež by mohla společnost Axens uzavřít nebo realizovat se zákazníky, dodavateli nebo na finančních trzích.
6.2.2.1 K vztahům mezi společností Axens a jejími zákazníky
(85)
Podle Francie společnost UOP Limited neodůvodněně vyvozuje z významu státní záruky, jaká je dlouhodobá finanční situace společnosti Axens, zejména co se týče smluvních záruk a závazků údržby klasicky obsažených v licenčních dohodách (65), a rovněž neuvádí důvody, kvůli kterým se „domnívá, že Komise nenalezne žádné ustanovení omezující odpovědnost společnosti Axens“.
(86)
V tomto směru se francouzské orgány jasně vyjádřily, že pravidlo popsané v 84. bodě odůvodnění (podle kterého dceřiná společnost nepředkládá mateřské společnosti žádnou žádost o záruku) se vztahuje rovněž na veškeré záruky, které by mohla společnost Axens vyjednat nebo uzavřít se zákazníkem. Francouzské orgány ilustrovaly své argumenty na příkladu „aromatických komplexů“, který společnost UOP Limited zmínila ve svých připomínkách. Francouzské orgány upřesnily, že obecně společnost Axens volí možnost omezení své odpovědnosti na určitou část poplatku […] (*). Tato politika omezení záruk, která je jednou ze Zásad právní jistoty Axens, se proto výrazně liší od zvyklostí jiných podniků působících v této oblasti, jež mají podle francouzských orgánů ve zvyku poskytovat v určitých případech neomezené záruky.
(87)
Konečně, francouzské orgány připomínají, že povinnosti v oblasti údržby/opravy použitelné v případě škodné události by neměly za následek uvolnění finančního krytí ze strany veřejné instituce IFP:
a)
v případě neplnění závazků ze strany společnosti Axens by kapacita nabízená jejími pojišťovateli odpovědnosti za škodu prostřednictvím různých pojistných linií v rámci jejího globálního programu byla o mnoho větší, než jsou odpovědnostní stropy společnosti Axens smluvně dojednané s držiteli její licence,
b)
velmi významná by byla rovněž schopnost okamžitého nebo rychlého uvolnění zdrojů společnosti Axens, zejména díky jejímu malému zadlužení,
c)
dohody mezi veřejnou institucí IFP a společností Axens by výslovně omezovaly odpovědnost veřejné instituce IFP v případě neplnění závazků ze strany držitele licence společnosti Axens na částky, které musí být nevyhnutelně ohraničené, protože jsou spojeny s poplatkem, který vybírá veřejná instituce IFP,
d)
pojišťovatel odpovědnosti za škodu společnosti Axens by se výslovně zřekl jakéhokoli uplatňování nároků vůči veřejné instituci IFP z jakéhokoli důvodu.
(88)
Na základě toho francouzské orgány vyvozují, že tvrzení společnosti UOP Limited týkající se existence domnělých výhod, které společnost Axens získává na trhu licencí na výrobní postupy, by se tímto vyvrátila, zejména protože společnost Axens bez přestání uskutečňovala politiku omezování záruk týkajících se odpovědnosti a poskytovaných jejím zákazníkům.
(89)
V svém dopise ze dne 8. září 2009 francouzské orgány jasně uvedly, že omezení odpovědnosti vůči zákazníkům je ustanovené jak v dohodě o rámcové licenci (66), tak v dohodě o licenci na výrobky (67), jež byly uzavřeny mezi veřejnou institucí IFP a společností Axens a vstoupily v platnost 1. ledna 2001. V obou smlouvách se ustanovuje, že pokud může společnost Axens prokázat, že příčinou neplnění závazků z její strany jsou služby poskytované veřejnou institucí IFP, finanční odpovědnost této instituce se omezí na určité procento (68) částek, které veřejná instituce IFP skutečně vybrala jako poplatek úměrný prodejní transakci, v souvislosti s kterou vznikla reklamace (licence na výrobky) a úměrný k jednotce, která je předmětem sublicence nebo prodejní transakce uskutečněné v rámci sublicence, v souvislosti s kterou vznikla reklamace (rámcová licence). Jinými slovy, odpovědnost veřejné instituce IFP nikdy nesmí přesáhnout 100 % vybraných částek. Kromě toho je v rámcové licenci ustanoveno, že společnost Axens převezme finanční záruky za technickou výkonnost výrobních postupů poskytovaných držitelům sublicencí. Veřejná instituce IFP tedy není odpovědná za technické záruky poskytované společností Axens jejím zákazníkům.
(90)
Vedle toho je třeba upřesnit, že v licenčních smlouvách mezi společností Axens a jejími zákazníky je symetricky zahrnuta skutečnost, že finanční odpovědnost společnosti Axens je obecně omezena na […] (*) % licenčních poplatků zaplacených za každou jednotku, na kterou se vztahuje reklamace. Odpovědnost veřejné instituce IFP je zcela nezávislá na odpovědnosti společnosti Axens, pokud se záruka, kterou tato společnost poskytla svému zákazníkovi, z obchodních důvodů jeví jako vyšší než ta, kterou poskytla veřejná instituce IFP. Stejná zásada se uplatňuje na veškeré licence, které veřejná instituce IFP poskytne třetím stranám, jiným než svým dceřiným společnostem.
(91)
Nakonec francouzské orgány doplnily, že veřejná instituce IFP sleduje zásadu omezovat svou odpovědnost vůči zákazníkům (dceřiným společnostem nebo společnostem mimo skupinu) v případech, kdy pro ně zabezpečuje služby (studie, výzkumy v oblasti zakázek, testy atd.). Odpovědnost, kterou na sebe bere veřejná instituce IFP, potom spočívá v závazku opravit vykonané práce, zatímco ve finanční oblasti platí zásada, že odpovědnost je omezená na […] (*) % skutečně zaplacené odměny se stropem, který může v závislosti na daném případě být až […] (*) %. Pokud se tedy zákazník domnívá, že práce vykonaná veřejnou institucí IFP je chybná, tato instituce nebude v žádné případě povinna neomezeně vykonávat opravy prací.
6.2.2.2 Ke vztahům mezi společností Axens a jejími dodavateli a k podmínkám financování na finančních trzích
(92)
Francouzské orgány popírají jakoukoli relevantnost tvrzení společnosti UOP Limited, že domnělá víra v existenci neomezených finančních záruk ve prospěch společnosti Axens by této společnosti měla poskytovat zvýhodněné podmínky jak ze strany dodavatelů, tak finančních trhů. Podle názoru Francie neposkytla společnost UOP Limited sebemenší důkaz na podporu tohoto tvrzení.
(93)
Francouzské orgány se domnívají, že pravidlo popsané v 84. bodě odůvodnění, podle kterého dceřiná společnost nepodává mateřské společnosti žádnou žádost o záruku, je dostatečné pro to, aby zneplatnilo hypotézu, kterou předkládá společnost UOP Limited.
(94)
Ostatně pokud jde o podmínky půjčky společnosti Axens, stejně jako v případě společností Beicip-Franlab a Prosernat, na finančních trzích, francouzské orgány poznamenávají, že by byly ochotny se zavázat před Komisí, že při každé transakci bude ve smlouvě o financování uvedeno, že „v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato finanční transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou“ (69).
7 HODNOCENÍ
7.1 EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SMLOUVY O FUNGOVÁNÍ EU
(95)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU stanoví: „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
(96)
V tomto případě na prokázání existence státní podpory je především zapotřebí ověřit, zda opatření spočívající v udělení postavení EPIC veřejné instituci IFP ze strany Francie dne 7. července 2006 využívá státní zdroje (7.1.1) na poskytnutí neomezené státní záruky vztahující se na hospodářské činnosti (7.1.2). Zatímco rozsah krytí prostřednictvím státní záruky a povaha činností, na než se vztahuje, umožní vymezit dosah tohoto rozhodnutí (7.1.3), následně bude nutné přezkoumat, zda dotyčné opatření poskytuje skupině IFP selektivní výhodu (7.1.4), která by mohla ovlivňovat obchod mezi členskými státy (7.1.5).
7.1.1 VYUŽÍVÁNÍ STÁTNÍCH ZDROJŮ VE FORMĚ NEOMEZENÉ ZÁRUKY
(97)
Se zřetelem na osobitou strukturu hospodářské skupiny ve smyslu práva hospodářské soutěže je zapotřebí zohlednit možný dopad neomezené státní záruky vyplývající z postavení EPIC veřejné instituce IFP na všechny subjekty skupiny IFP, tj. samotnou veřejnou instituci a její dceřiné společnosti, ve dvou fázích:
-
pokud jde o veřejnou instituci IFP, dopad neomezené záruky přímo vyplývá z postavení EPIC: veřejná instituce IFP, coby právnická osoba veřejného práva, nepodléhá obecnému právu týkajícímu se soudního vyrovnání a likvidace podniků v obtížích. Vzhledem k této zvláštnosti by mateřská společnost skupiny IFP mohla přímo vykonávat své hospodářské činnosti za výhodnějších podmínek, než mají další účastníci na trhu, kteří nemají podobnou ochranu (7.1.1.1),
-
pokud jde o činnosti vykonávané přímo dceřinými společnostmi soukromého práva skupiny IFP, které plně podléhají obecnému právu v oblasti konkurzu, přímé uplatnění nároku vůči veřejné instituci, a tedy i státu, je podle všeho nemožné. Proto je za předpokladu nedostatečné výše majetku některé z dceřiných společností vhodné analyzovat, zda by věřitelé společností Axens, Prosernat a Beicip-Franlab mohli těžit z nepřímého mechanismu na základě případné odpovědnosti mateřské společnosti za počínání jejích dceřiných společností, rovnocenné mechanismu záruky (7.1.1.2).
7.1.1.1 Krytí veřejné instituce IFP prostřednictvím neomezené státní záruky, kterou poskytuje postavení EPIC
(98)
Ve výše uvedeném rozhodnutí C 56/2007 došla Komise k závěru (70), že podstatné zvláštnosti postavení veřejné instituce La Poste (71), a zejména pak existence záruky na úhradu jednotlivých pohledávek a na zachování existence a/nebo povinností La Poste, znamenají, že stát plní úlohu konečného ručitele za hospodářské činnosti vykonávané veřejnou institucí.
(99)
V tomto případě se Komise domnívá, že argumenty použité ve výše uvedeném rozhodnutí C 56/2007 je možno v zásadě uplatnit na postavení EPIC veřejné instituce IFP a že se na tuto instituci taktéž vztahuje zvláštní právní stav, pokud jde o uspokojování jejích věřitelů či zachování její existence v případě platební neschopnosti. Pro potřeby této analýzy bude tedy Komise odkazovat na argumenty rozvinuté v části 4.1 („Charakteristika podpory“) výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007.
A. Záruka za úhradu jednotlivých pohledávek
(100)
Nejprve je třeba ověřit argument francouzských orgánů, že právní předpisy nebo judikatura vylučují existenci státní záruky ve prospěch institucí s postavením EPIC (a), a až potom prokázat, že kdyby se veřejná instituce nacházela v situaci zastavení plateb, na její věřitele by se vztahovalo výhodnější řízení než na věřitelské podniky podléhající obecnému právu.
a) Odmítnutí argumentů francouzských orgánů
(101)
Na rozdíl od tvrzení francouzských orgánů Komise může usuzovat, že francouzské právo připouští existenci implicitních záruk, zejména existenci státní záruky v důsledku postavení veřejné instituce. Komise odmítá argumenty francouzských orgánů z těchto důvodů:
(102)
Zaprvé, Komise se odvolává mutatis mutandis na body odůvodnění 120 a 121 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007 v souvislosti s tvrzením francouzských orgánů, že žádný předpis anebo rozhodnutí nestanovuje zásadu, podle níž stát ručí za dluhy subjektů s postavením EPIC. Komise se naopak domnívá, že ačkoli opravdu neexistuje žádný předpis nebo rozhodnutí potvrzující nebo vylučující existenci výslovné státní záruky ve prospěch subjektů EPIC, absence takové záruky nevylučuje existenci záruky implicitní.
(103)
Zadruhé, Komise se odvolává mutatis mutandis na body odůvodnění 122 až 124 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007 v souvislosti s názorem francouzských orgánů, že existuje judikatura o neexistenci záruk, zejména rozsudek ve věci Société de l'hôtel d'Albe (72) a rozsudky ve věci Campoloro (73). Co se týče první věci, jak zdůraznil odborník Komise ve věci La Poste, rozsudek Société de l'hôtel d'Albe se netýká konkrétní situace, v níž by mohla být záruka uplatněna (74). Pokud jde o druhou věc (75), Komise se naopak domnívá, že tato věc ukazuje, že režim odpovědnosti státu při zavádění opatření ohledně postupu pro vymáhání dluhů veřejných institucí vykazuje veškeré vlastnosti záručního mechanismu.
(104)
Zatřetí, Komise se domnívá, že argument francouzských orgánů předložený ve věci La Poste, podle něhož se na dluhy, které vznikly subjektům s postavením EPIC po vstupu v platnost ústavního zákona a rozpočtovém zákoně (LOLF) dne 1. ledna 2005, nemůže vztahovat implicitní záruka, nelze přijmout:
a)
Komise zdůrazňuje, že změna právního postavení veřejné instituce IFP nastala dne 7. července 2006, což je až po vstupu v platnost zákona LOLF. Za takovýchto podmínek není nutné zkoumat argumenty odborníka francouzských orgánů ve věci La Poste ohledně případných dluhů vzniklých před datem 1. ledna 2005, a to i přesto, že na ně francouzské orgány ve svých připomínkách odkazují mutatis mutandis. Ve skutečnosti dluhy, které vznikly veřejné instituci IFP před datem 1. ledna 2005, vznikly profesní instituci ve smyslu zákona č. 4-612 ze dne 17. listopadu 1943 o řízení profesních zájmů (a tedy právnické osobě soukromého práva), a proto se na ně v čase jejich vzniku (76) nemohla vztahovat neomezená záruka plynoucí z postavení EPIC.
b)
Komise nicméně podotýká, že - jak ostatně zdůraznil její odborník ve věci La Poste a jak už vysvětlila ve 130. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, že rozsah povinnosti zahrnout do rozpočtového zákona státní záruky se omezuje na „poskytnutí“ takových záruk; že poskytnutí záruk se vztahuje na případy, ve kterých se stát výslovným projevem vůle rozhodl poskytnout záruku za instituci nebo za transakci; že do rozsahu povinnosti zahrnout záruky do rozpočtového zákona proto nepatří záruky vzniklé na základě právního postavení nebo právní povinnosti, jež se vyznačují tím, že jsou implicitní a automatické; že tato druhá kategorie nezávisí na rozhodnutí státu, ale na skutečnosti, že záruka je vlastně důsledkem již existujícího právního rámce daného státem (77).
c)
Komise na základě toho došla k závěru, že stejně jako v 131. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, argument francouzských orgánů opírající se o LOLF není přesvědčivý a skutečnost, že žádný rozpočtový zákon neupřesňuje, že stát poskytuje záruku veřejné instituci IFP z důvodu jejího postavení, nevylučuje existenci takové implicitní záruky; že Komise není v žádném případě vázána charakteristikou opatření jakožto záruky podle francouzského práva, ani skutečností, že by se jednalo o záruku spadající pod ustanovení LOLF; že podstatné je hodnocení tohoto opatření pouze z hlediska práva Evropské unie; že toto právo uznává existenci implicitní záruky, jestliže je členský stát právně vázán k uhrazení pohledávky jiné osoby v případě její platební neschopnosti (78).
(105)
Začtvrté, Komise odmítá argument francouzských orgánů, že v případě existence státní záruky ve prospěch subjektů s postavením EPIC by si založení každého nového subjektu s tímto postavením (včetně změny právního postavení) žádalo zavedení opatření týkajících se záruk, jež by ochránila právní nároky věřitelů, které vznikly před změnou postavení subjektu, a jejich protiargument (modus tollens), že když takový mechanismus nebyl nikdy zaveden (79), neměla by existovat žádná záruka ve prospěch veřejné instituce IFP:
a)
Jak uvedl odborník Komise ve věci La Poste a jak se uvádí v 133. bodě odůvodnění výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, Komise se domnívá, že takové tvrzení vychází z příliš širokého výkladu ústavní ochrany práva vlastnit majetek.
b)
Komise si přeje upřesnit, jak ostatně učinila v 134. bodě odůvodnění rozhodnutí C 56/2007, na který se odvolává mutatis mutandis, že právo vlastnit majetek nestanovuje přijetí zvláštního opatření k zaručení práv věřitelů v době přeměny EPIC na společnost podléhající řízení týkajícímu se soudní vyrovnání a likvidace, a že neexistence takových opatření tudíž není známkou absence implicitní záruky.
c)
Komise dodává, jak vysvětlila v bodech odůvodnění 135 a 136 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se odvolává mutatis mutandis, že skutečnost, že francouzské orgány rozhodly o poskytnutí výslovné záruky podniku La Poste (80), když v roce 1990 získal postavení rovnocenné s EPIC, nedokazuje, že už v jeho prospěch neexistovala nějaká implicitní záruka.
(106)
Zapáté, Komise odkazuje na část tohoto rozhodnutí týkající se uplatnění odpovědnosti státu, stejně jako na část 4.1.1 bod A písm. b) podbod 3) výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, pokud je o článek pana Labetoullea citovaný francouzskými orgány (81) a jeho analýzu judikatury Camporolo (82).
(107)
Oproti tomu, co tvrdí francouzské orgány - podle nich předpisy vylučují takovou záruku - Komise podotýká, že existence implicitních záruk vázaných na právní postavení veřejné instituce je potvrzena oznámením Státní rady předloženým v roce 1995 ve věci Crédit Lyonnais, které zakládá existenci implicitní státní záruky pouze na povaze subjektu coby veřejné instituce (83).
(108)
Jak bylo vysvětleno ve zmíněném rozhodnutí C 56/2007, konkrétně v bodech odůvodnění 142 až 145, na které se odkazuje mutatis mutandis, Komise nesdílí výklad francouzských orgánů, podle něhož nelze toto stanovisko Státní rady přenést na veřejnou instituci IFP. V rozhodnutí se konkrétně zdůrazňuje, že toto stanovisko se nijak neodvolává ani na poslání této veřejné instituce ani na to, zda tato veřejná instituce má nebo nemá veřejného účetního. Francouzské orgány nevysvětlují, proč by se podle nich dalo toto stanovisko použít pouze na veřejné instituce s veřejným účetním. Komise dále odmítá argumenty francouzských orgánů, podle nichž toto stanovisko není použitelné, jelikož je starší než zákon LOLF a je v rozporu z pozdější judikaturou Státní rady. Komise současně připomíná v bodě odůvodnění 104 a také ve dříve zmíněném rozhodnutí C 56/2007, že zákon LOLF není překážkou existence implicitní státní záruky ve prospěch veřejné instituce IFP.
(109)
Jak je uvedeno v bodech odůvodnění 146 a 147 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, bere Komise na vědomí oznámení ministra hospodářství, financí a průmyslu ze dne 22. července 2003, jehož předmětem je „registrace mechanismů implicitních nebo výslovných záruk poskytnutých státem“, a které potvrzuje existenci implicitních záruk vyplývajících ze zákonného nebo správního opatření, které „vytváří a nese s sebou finanční důsledky pro stát“. Toto oznámení ukazuje, že státní záruka může vyplývat z právních aktů nejrůznější povahy (84), a připomíná, že založení veřejné instituce může být ze své podstaty spojeno s vytvořením implicitní státní záruky ve prospěch věřitelů této instituce (85).
b) Věřitel veřejné instituce IFP má jistotu, že jeho pohledávka bude uhrazena.
(110)
Podle příkladu dokazování v části 4.1.1. bod A písm. b) zmíněného rozhodnutí C 56/2007, na které odkazuje mutatis mutandis, hodlá Komise nyní dokázat, že se v případě zastavení plateb ze strany veřejné instituce IFP budou její věřitelé nacházet v příznivější situaci než věřitelé podniku, který podléhá obchodnímu právu.
(111)
Zaprvé, jelikož se jedná o veřejné instituce, nevztahují se na ně tradiční omezení úhrady pohledávek subjektu soukromého práva. Na základě skutečností, jimiž se podrobněji zabývají body odůvodnění 150 až 154 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odvolává mutatis mutandis, Komise v tomto prvním bodě dochází k závěru, že:
-
na rozdíl od věřitelů podniků podléhajících obchodnímu právu, věřitelé veřejné instituce IFP (vzhledem k tomu, že tato instituce nepodléhá obecnému právu ve věcech soudního vyrovnání a soudní likvidace podniků v obtížích) neriskují, že jejich pohledávka při ukončení řízení o soudním vyrovnání zanikne úplně nebo částečně,
-
právní subjektivita veřejné instituce IFP není překážkou pro státní záruku,
-
při absenci výslovného omezení odpovědnosti státu za veřejnou instituci IFP se mohou věřitelé této instituce po právu opírat o zásadu, podle níž stát přebírá dluhy veřejné instituce IFP, i když je tato instituce právnickou osobou.
(112)
Zadruhé, v případě vymáhání dluhů veřejných institucí rozhodnutím soudu je řízení podle zákona ze dne 16. července 1980 (a různých souvisejících prováděcích aktů (86)) z důvodů vysvětlených v bodech odůvodnění 113 až 117 příznivější pro věřitele veřejné instituce IFP než soudní řízení obecného práva, jelikož nevede k zániku pohledávky za veřejnou institucí IFP.
(113)
V souladu s rozborem uvedeným v bodech odůvodnění 157 až 161 rozhodnutí C 56/2007, na které se odvolává mutatis mutandis, Komise především poznamenává, že zákon z roku 1980 (87) a jeho prováděcí opatření (88) označují stát jako orgán oprávněný k vymáhání dluhů veřejných institucí a svěřují mu významné pravomoci: provedení úhrady z moci úřední a vytvoření dostatečných zdrojů.
(114)
Podobně jako v souvislosti s body odůvodnění 162 až 168 rozhodnutí C 56/2007, na něž se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že zvláštní řízení stanovené zákonem z roku 1980 a jeho prováděcími předpisy je pouze řízením o vymáhání pohledávek, a nikoliv likvidačním řízením, a že následkem jeho použití pohledávka nezaniká, zatímco následkem uplatnění likvidačního řízení podle obecného práva závěrečný rozsudek pro nedostatek aktiv bez postihu s sebou nese zákaz, aby věřitelé pohledávku dále soudně vymáhali. Komise rovněž poznamenává, že zákon z roku 1980 a související prováděcí předpisy tím, že stanoví odklad úhrady z moci úřední a nepočítají se zastavením plateb, umožňují věřitelům předpokládat, že stále existují nebo budou existovat zdroje pro zaplacení jejich pohledávky za veřejným subjektem. Z těchto dvou aspektů vyplývá, že nedostatek peněžních prostředků je v případě potřeby jištěn státem, nebo je pouze přechodný. Naproti tomu žádné likvidační řízení nestanoví možnost, že se třetí osoba stane odpovědnou za dluhy insolventní osoby, samozřejmě vyjma případu, kdy se jedná o ručitele.
(115)
V souladu s rozborem uvedeným v bodech odůvodnění 170 až 180 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že francouzské právní předpisy dovolují, ba dokonce podporují stát v tom, aby poskytoval dotace veřejným institucím při nedostatku peněžních prostředků přednostně před klasickými bankovními půjčkami, a tyto dotace mohou podle zákona ze dne 16. července 1980 představovat „dodatečné zdroje“. Domnívá se rovněž, že jsou věřitelé s těmito právními dokumenty obeznámeni, a právem se tudíž domnívají, že dozorčí orgán bude schopen nalézt zdroje potřebné k úhradě jejich pohledávky. Komise se domnívá, že předpoklad, za něhož se věřiteli nezdaří dosáhnout splacení své pohledávky za použití řízení podle zákona ze dne 16. července 1980, je málo pravděpodobný.
(116)
Na rozdíl od závěru, k němuž dospěla v souvislosti s věcí La Poste v uvedeném rozhodnutí C 56/2007, Komise zdůrazňuje, že v tomto případě lze uvolnit relativně veliké vlastní zdroje veřejné instituce IFP, jelikož, jak vysvětlily francouzské orgány v bodě odůvodnění 44, hotovost a investice (150,3 milionu EUR) byly na konci roku 2007 přibližně pětkrát vyšší než suma půjček a finančních dluhů (25,2 milionu EUR). Komise tím uznala, že za současného stavu jejích financí je podle všeho málo pravděpodobné, přinejmenším v blízké budoucnosti, že v důsledku nedostatku vlastních zdrojů se veřejná instituce IFP může octnout v platební neschopnosti a vznikne potřeba státního zásahu.
(117)
Přestože je v současné době nedostatek aktiv veřejné instituce IFP nepravděpodobný, neznamená to, že tomu tak bude i v dlouhodobém horizontu. Za těchto okolností by nemožnost uvolnění zdrojů cestou postoupení majetku měla za následek použití jiných záručních mechanismů (zálohy, uplatnění odpovědnosti státu atd.). Ustaví-li totiž zákonodárce systém ochrany majetku, eventuální neplnění závazků ze strany veřejné instituce IFP by mohlo vést k nárůstu sporů o objektivní odpovědnost státu (89). V této souvislosti bere Komise na vědomí argument francouzských orgánů (90), podle něhož by v případě, že by stát považoval aktiva patřící veřejné instituci za nezbytná pro výkon jejího poslání veřejné služby. a postavil se tudíž proti jejich prodeji, nebyl povinen poskytnout vyrovnání prostřednictvím záručních mechanismů. Bere nicméně na vědomí, že francouzské orgány uznaly (i když popírají, že by tím byla veřejná instituce zvýhodněna), že požadavek kontinuity veřejné služby je závazný pro představitele státu při provádění řízení zavedeného zákonem ze dne 16. července 1980 (91). Komise se také domnívá, že by v důsledku tohoto rozhodnutí veřejné moci nepřistoupit k prodeji aktiv v zájmu zachování veřejné služby mohlo dojít k uplatnění objektivní odpovědnosti státu za porušení rovnosti před veřejnými břemeny.
(118)
Zatřetí, z důvodů, které již byly uvedeny v bodech odůvodnění 185 až 226 rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, má Komise za to, že za málo pravděpodobného předpokladu, že řízení ustavené zákonem ze dne 16. července 1980 neumožní uspokojení věřitele, vykazují prostředky, k nimž by se věřitel mohl uchýlit, aby uplatnil odpovědnost státu, vlastnosti záručního mechanismu.
(119)
Přestože se francouzské orgány domnívají, že odpovědnost státu nelze v zásadě uplatnit, ať se jedná o odpovědnost za zavinění či objektivní odpovědnost (92), současně přiznávají, že za předpokladu existence požadavku kontinuity veřejné služby a závaznosti tohoto požadavku pro představitele státu při provádění řízení podle zákona z roku 1980 by mohl soud nařídit odškodnění věřitele. Francouzské orgány mají za tohoto předpokladu za to, že by věřitel nebyl nijak zvýhodněn, jelikož by odškodnění bylo srovnatelné s odškodněním, které by získal podle obecného práva. Komise v této souvislosti upozorňuje na některé právní zvláštnosti plynoucí ze zákona z roku 1980: v soudní likvidaci podle obecného práva věřitelé (zejména věřitelé z písemné smlouvy) obvykle nezískávají zpět celou svou pohledávku a za podnik v likvidaci třetí osoby většinou dluhy neplatí.
(120)
Francouzské orgány rovněž popírají, že možnosti odškodnění věřitelů prostřednictvím uplatnění odpovědnosti lze považovat za formu záruky. Komise se naopak domnívá, že se uplatnění odpovědnosti státu (za zavinění nebo objektivní odpovědnost) při provádění řízení o vymáhání dluhů veřejných subjektů podle zákona ze dne 16. července 1980 rovná mechanismu záruky podle práva Evropské unie, neboť zajišťuje věřitelům uspokojení jejich pohledávky tím, že donutí stát splatit ji v případě neplnění závazků ze strany veřejné instituce IFP. Judikatura Evropského soudu pro lidská práva (ESLP) nadto ve věci Société de gestion du port de Campoloro a Société fermière de Campoloro v. Francie (93) (dále jen „věc Campoloro“) uznává existenci automatické záruky.
(121)
A konečně, podobně jako v důkazech předložených v bodech odůvodnění 181 až 184 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se mutatis mutandis odkazuje, Komise vyjadřuje stanovisko, že návrh francouzských orgánů na vyjasnění prováděcího nařízení k zákonu z roku 1980 nestačí k vyloučení toho, že zdroje budou uvolněny díky poskytnutí dotace z veřejných zdrojů.
a)
Francouzské orgány navrhly změnit prováděcí nařízení k zákonu z roku 1980 takto: „Zůstala-li úřední výzva po uplynutí těchto lhůt bez účinku, představitel státu nebo dozorčí orgán zanese výdaj do rozpočtu územního správního celku nebo veřejné instituce, která neplní své závazky. V případě potřeby uvolní potřebné zdroje v rámci rozpočtu správního celku nebo instituce buď snížením prostředků určených na jiné výdaje, nebo dosud nevyužitých, anebo navýšením zdrojů“ (změny jsou podtrženy).
b)
Komise v každém případě poznamenává, jak učinila v 67. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, že právní předpisy ani v současném znění ani ve znění změněném podle francouzských orgánů nevylučují, že zdroje mohou být uvolněny díky navýšení zdrojů předem umožněnému poskytnutím dotace nebo finančního příspěvku z veřejných zdrojů.
(122)
Z důvodů vyložených v bodech odůvodnění 204 až 211 výše uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na něž se mutatis mutandis odkazuje, se Komise domnívá, že kromě toho, že rozhodnutí ESPL ve věci Campoloro dokazuje, že uplatnění odpovědnosti francouzského státu v tomto případě působí jako implicitní záruka za pasiva veřejných orgánů a není spojena s žádnou podmínkou vzniku škody.
a)
Komise zejména konstatuje, že ESLP odmítl argumenty francouzských orgánů (94) založené jednak na tom, že příčinu nelze připsat státu, a jednak na neexistenci záruky státu vůči veřejným orgánům, které mají subjektivitu právnické osoby, a dále konstatuje, že ESLP přihlédl k protiargumentům žalujících stran (95).
b)
Komise upozorňuje, že ESLP konstatoval porušení čl. 6 odst. 1 Evropské úmluvy o lidských právech (dále jen „Úmluva“), konkrétně proto, že „Je tudíž třeba, aby tyto rozsudky byly provedeny, přičemž Soudní dvůr připomíná, že státní orgán nemůže pod záminkou chybějících zdrojů nesplatit dluh na základě soudního rozhodnutí […]“. ESLP rovněž shledal, že došlo k porušení článku 1 Protokolu č. 1 k Evropské úmluvě o lidských právech, neboť žalující strany utrpěly zásah do jejich práva vlastnit majetek, neboť jsou zatíženy zvláštním a přílišným břemenem z důvodu nezaplacení dlužných částek (96). Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem nakonec ESLP připsal státu dluhy dlužnických obcí v plné výši (97).
c)
Komise má za to, že z této judikatury vyplývají tři důležité skutečnosti:
-
s výhradou toho, že žalující strany dosáhly soudního rozhodnutí, kterým byla jejich pohledávka uznána, odpovědnost státu plní úlohu implicitní záruky (98), neboť francouzský stát je na jedné straně odsouzen k úhradě celého dluhu právnické osoby veřejného práva (99) a na druhé straně se nerozlišovalo mezi tím, co může souviset s platební neschopností dlužnického orgánu veřejné samosprávy a případným nesplněním povinnosti ze strany státu (neboť ESLP v žádném stadiu řízení nehledá příčinu na straně státu a omezuje se jen na stav platební neschopnosti dlužníka);
-
tato odpovědnost pokrývá dluhy orgánů veřejné moci, které však jsou právnickými osobami. Francouzská vláda se výslovně dovolávala existence právnické osoby a vlastního jmění, aby oponovala uplatnění odpovědnosti francouzského státu, avšak ESLP tento argument odmítl;
-
působnost státní záruky se vztahuje na veřejné orgány, které jsou od něj odvozeny. Záruka je tedy vnitřně spjata s veřejnoprávním statusem dlužníka.
d)
Komise kromě toho konstatuje, že řešení, které přijal ESLP v uvedené věci Campoloro, není ojedinělé, a naopak má svůj původ ve velmi zřetelné tendenci judikatury, která se projevila zejména v rozsudcích Artico v. Itálie (100) a Bourdov v. Rusko (101).
(123)
Z důvodů uvedených v bodech odůvodnění 212 až 220 zmíněného rozhodnutí C 56/2007, na které Komise odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že připomínky francouzských orgánů nejsou takového charakteru, aby mohly způsobit neplatnost tohoto důkazu. Na základě výše uvedeného Komise, podobně jako v závěru, k němuž dospěla ve věci La Poste v bodě odůvodnění 222 uvedeného rozhodnutí C 56/2007 a v rozhodnutí o zahájení řízení, usoudila z toho, co už bylo uvedeno, že za současného stavu francouzského práva může věřitel veřejné instituce IFP, který se nedomohl zaplacení své pohledávky na základě použití postupů podle zákona ze 16. července 1980, získat všechny sumy odpovídající nesplacené pohledávce tak, že se bude domáhat konečné odpovědnosti státu, na rozdíl od toho, k čemu dochází v rámci likvidačního řízení obecného práva, při němž je uspokojení věřitele omezeno hodnotou disponibilního majetku. Komise se proto domnívá, že na odpovědnost státu se má pohlížet jako na záruku, že není omezena žádným francouzským právním předpisem a že je vnitřně spjata s veřejnoprávním postavením dlužnické instituce.
(124)
Kromě toho z důvodů, které už byly vysvětleny v bodech odůvodnění 223 až 226 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, Komise bere na vědomí francouzský návrh na to, aby byla do všech smluv veřejné instituce IFP, z nichž vyplývá dluh, vložena doložka omezující riziko uplatnění objektivní odpovědnosti státu pouze základě platební neschopnosti veřejné instituce IFP. Domnívá se však, že takový právní rámec je křehký a vyvolává pochybnosti o jeho trvalosti, protože výjimku přijatého rizika stanovila jako pravidlo judikatura, která se může dále vyvíjet. Komise se domnívá, že takový návrh je sám o sobě nedostatečný, protože nepočítá se všemi eventualitami: neumožňuje vyloučit, že se státní záruka může uplatnit při všech druzích odpovědnosti (zejména mimosmluvní odpovědnosti a trestní odpovědnosti). Mimoto nelze smluvně stanovit, že stát nebude ručit za dluhy, které má veřejná instituce IFP vůči svým dlužníkům, jelikož veřejná instituce se může například octnout v postavení dlužníka vůči třetí osobě na základě různých právních mechanismů, zejména v případě pohlcení jiného subjektu (102), vůči němuž by měly třetí osoby na první pohled nezjistitelné pohledávky. Závěrem, pokud jde o jednotlivé pohledávky třetích osob, Komise se domnívá, že „odstranit“ státní záruku může jen obecně závazný právní předpis upravující situace a třetí osoby všeho druhu, v němž by bylo uvedeno, že stát není ručitelem veřejné instituce IFP. Nakonec i za předpokladu, že by francouzské návrhy připravily věřitele veřejné instituce IFP o všechny možnosti, jak uplatnit odpovědnost státu za účelem uspokojení své pohledávky (podle Komise je tento předpoklad neověřený), tyto návrhy neumožňují spolehlivě zjistit, k čemu by došlo v případě platební neschopnosti (103) veřejné instituce IFP.
(125)
Za čtvrté, i kdyby věřitel nebyl uspokojen, může způsobit právní účinky přípustného omylu, jehož se dopustil při zakládání pohledávky, a který spočíval v domněnce, že bude tato pohledávka splacena.
(126)
Z důvodů, které již byly vysvětleny v bodech odůvodnění 227, 228 (odstavce 1 až 3) a 229 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že teorie zdánlivosti (104) umožňuje potvrdit, že věřitelé veřejné instituce IFP jsou oprávnění se domnívat na základě souboru souhlasných indicií, že taková záruka skutečně existuje (a to i za předpokladu, quod non, že postavení veřejné průmyslové a obchodní instituce (EPIC) veřejné instituce IFP jí z právního hlediska neposkytuje neomezenou záruku francouzského státu). Hlavní relevantní indicie z hlediska teorie zdánlivosti vyplývají na jedné straně z toho, že různé právní předpisy (zákon z roku 1980 a jeho prováděcí opatření) nebo úřední dokumenty (rozpočtové dokumenty) dávají věřiteli právo domnívat se, že stát převezme dluhy institucí s postavením EPIC v případě nedostatku hotovosti nebo že uplatní svou odpovědnost, a na druhé straně chybějící vysvětlení právního stavu po skončení řízení ve věci Campoloro a prvních řízení, která Komise zahájila v souvislosti s postavením institucí EPIC, taktéž utvrzuje víru věřitelů v existenci takové záruky; svou roli tu nakonec sehrává i neexistence jasných informací o účincích zastavení plateb instituce se statusem EPIC.
(127)
V tomto případe by Komise chtěla dodat, že před 7. červencem 2006 byli případní věřitelé veřejné instituce IFP ve smluvním vztahu s profesní institucí ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o řízení profesních zájmů (a tedy právnickou osobou soukromého práva), u níž nebyl důvod domnívat se, že se na ni může vztahovat jakákoli státní záruka.Proto teorie zdánlivosti může být v daném případě relevantní, pouze co se týče pohledávek vzniklých po změně postavení veřejné instituce IFP.
(128)
Komise dospěla k podobnému závěru jako její odborník ve věci La Post, že co se týče pohledávek vzniklých po 7. červenci 2006, i kdyby se za předpokladu, který obhajují francouzské orgány, věřitel mylně domníval, že stát je povinen ručit za dluhy veřejných institucí, konkrétně za veřejnou instituci IFP, jeho omyl by byl přípustný vzhledem k výše uvedeným prvkům a právo by tomu mohlo připisovat účinky. Kdyby věřitel výjimečně nemohl dosáhnout uspokojení své pohledávky, měl by nicméně jistotu, že není možné, aby zanikla.
B. Záruka zachování existence veřejné instituce IFP nebo jejích závazků
(129)
Z důvodů, které byly vysvětleny v bodech odůvodnění 230 až 250 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, na které se odkazuje mutatis mutandis, se Komise domnívá, že i když se v přiměřené lhůtě a s použitím postupů popsaných v předchozí části nepodaří věřiteli instituce s postavením EPIC dosáhnout úhrady své pohledávky, má jistotu, že tato pohledávka mu nezanikne, na rozdíl od situace, v níž se nachází věřitel subjektu soukromého práva v likvidaci, který nemá žádnou jistotu, že jeho pohledávka bude uspokojena.
(130)
Komise zdůrazňuje, že neexistuje žádný postup týkající se likvidace a zániku veřejné instituce z vůle veřejného orgánu, který by byl spojen se zánikem práv a povinností této instituce: v případě zániku z rozhodnutí veřejného orgánu, třebaže to žádný právní předpis výslovně nestanoví, praxe a určité základní zásady správního práva spíše prokazují, že práva a povinnosti veřejných institucí, které jako takové zaniknou, vždy převezme jiný subjekt, popřípadě stát. Jinými slovy, dluhy veřejných institucí vždy přecházejí na jinou právnickou osobu, která nemůže odmítnout jejich převzetí, takže každý věřitel má jistotu, že bude možné domáhat se práv, které mu vyplývají z jeho pohledávky za jiným subjektem, a že jeho pohledávka tedy nezanikne.
(131)
Komise odkazuje na podrobnou analýzu v bodech odůvodnění 233 až 250 uvedeného rozhodnutí C 56/2007, která se opírá o studii organického vývoje veřejných institucí, kterou provedl odborník ve věci La Poste, a která rozlišuje tři příčiny zániku veřejných institucí (105): případ zániku veřejných institucí uplynutím doby, na kterou byly zřízeny, případ zániku veřejných institucí zánikem jejich poslání a častější případ převodu poslání, který s sebou nevyhnutně nese přechod práv a povinností.
a)
Na základě tohoto znaleckého posudku lze zaprvé soudit, že ačkoli neexistuje obecná právní úprava zániku veřejných institucí, praxe ukazuje, že právní předpis vždy upravuje přesun práv a povinností zanikající instituce buď na stát, nebo na subjekt, který přebírá jeho poslání (106).
b)
Zadruhé, obecně jde o přesun „práv a povinností“ (výraz povinnosti se jistým způsobem vztahuje na dluhy), někdy o převod „majetku“ (107) (formulace, která rovněž zahrnuje dluhy). Jediný zjištěný příklad bezvýhradného zániku veřejné instituce se v každém případě týkal převodu samotných „dluhů“ na jiné subjekty veřejného práva (108).
c)
Zatřetí, i když dojde k zániku poslání, v praxi přebírá práva a povinnosti veřejné instituce jiný subjekt.
d)
Za čtvrté, praxe popsaná ve studii je v souladu s kodifikačním předpisem č. 02-060-M95 z 18. července 2002 a s Příručkou k finanční organizaci založení, přeměně a zrušení státních veřejných institucí (109), tj. práva a povinnosti likvidované instituce s postavením EPIC přecházejí buď na stát nebo na právnickou osobu, která přebírá poslání instituce.
(132)
Komise na základě názoru svého odborníka ve věci La Poste nakonec usoudila, že dluhy veřejných institucí se v praxi vždy převádějí na jinou právnickou osobu veřejného práva v případě zániku veřejné instituce, která vykonávala poslání. Věřitelé těchto veřejných institucí, k nimž náleží veřejná instituce IFP, mají proto jistotu, že jejich neuhrazené pohledávky nezaniknou.
C. Závěr o existenci státní záruky v prospěch veřejné instituce IFP
(133)
Na základě skutečností uvedených za účelem prokázání existence záruky na uspokojení jednotlivých pohledávek a zachovaní existence závazků veřejné instituce IFP Komise dospěla k závěru, že počínaje změnou právního postavení veřejné instituce IFP, k níž došlo 7. července 2006,
-
věřitelé veřejné instituce IFP nenarážejí na obvyklá omezení soukromého práva a veřejného práva, která by mohla bránit plné úhradě pohledávky,
-
věřitelé veřejné instituce IFP mohou k vymáhání svých pohledávek použít zvláštní postupy, které opravňují stát, aby donutil dlužnický subjekt k úhradě pohledávky,
-
francouzské právo věřitelům veřejné instituce IFP nikde nenaznačuje, že by se tato instituce mohla definitivně octnout ve stavu nedostatku peněžních prostředků,
-
rozpočtové dokumenty v případě nedostatku peněžních prostředků naznačují, že stát by mohl poskytnout mimořádný finanční příspěvek subjektům veřejného sektoru, k nimž IFP náleží,
-
neumožňují-li výše popsané postupy věřiteli, aby byl uspokojen, může uplatnit odpovědnost státu, aby dosáhl zaplacení své pohledávky v plné výši,
-
pokud by se výše zvažované činnosti měly rozložit v čase, věřitel má jistotu, že jeho pohledávka nezanikne, i kdyby u veřejné instituce IFP došlo k organickému vývoji.
(134)
Tyto zvláštnosti úzce souvisejí s právním postavením veřejné instituce IFP a znamenají, že stát plní úlohu konečného ručitele. Lze tudíž oprávněně usoudit, že veřejné instituci IFP byla poskytnuta neomezená záruka francouzského státu z důvodu jejího postavení EPIC.
(135)
Neomezená státní záruka ve prospěch veřejné instituce IFP má za následek převod státních zdrojů ve smyslu bodu 2.1 výše uvedeného sdělení o zárukách. Veřejná instituce IFP v praxi neplatí za tuto záruku žádný poplatek. Tímto způsobem dochází ke vzniku výhody a k čerpání státních prostředků, protože stát se zříká odměny, která je s poskytnutím záruk obvykle spojena. Na druhé straně záruka vytváří riziko možného a budoucího čerpání státních zdrojů, jelikož stát by byl povinen platit dluhy veřejné instituce IFP (110).
(136)
Neomezenou státní záruku ve prospěch veřejné instituce IFP lze nakonec přičíst státu, neboť vyplývá z kombinace veřejnoprávního postavení IFP, zásad vnitrostátního práva a dvou právních aktů, tj. zákona ze dne 25. ledna 1985, nyní obchodní zákoník, a zákona č. 80-539 ze dne 16. července 1980 a jeho prováděcích opatření.
7.1.1.2 Neexistence krytí dceřiných společností soukromého práva skupiny IFP neomezenou zárukou
(137)
Jak již Komise uvedla ve svém rozhodnutí týkajícím se uvedené věci C 51/2005 (111), v rozhodnutí o zahájení řízení v této věci a v části 2 (skupina IFP) veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat tvoří z hlediska práva hospodářské soutěže hospodářskou skupinu: veřejná instituce IFP totiž přímo vlastní 100 % kapitálu společnosti Axens a 100 % kapitálu společnosti Beicip-Franlab a nepřímo vlastní 100 % kapitálu společnosti Prosernat, vykonává kontrolu nad svými dceřinými společnostmi prostřednictvím členství svých řídících pracovníků v rozhodovacích orgánech těchto společností, vyjadřuje se zejména ke strategickému směřování a k rozhodnutím zásadního významu pro budoucnost dceřiných společností a je vázáná exkluzivními dohodami o převodu technologií nezbytných k výkonu hospodářských činností dceřiných společností (dohody zahrnují reciproční práva prvního odmítnutí) (112)), jakož i smlouvami o poskytnutí prostor a přidělení pracovníků, takže hospodářská integrace veřejné instituce IFP a jejich dceřiných společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat je dost silná k tomu, aby bylo možné dospět k tomuto závěru. Také je třeba prozkoumat skutečný rozsah státní záruky a prověřit, zda se v případě, že dceřiná společnost soukromého práva veřejné instituce IFP neplní své závazky, mohou uvolnit státní zdroje, a uspokojit její věřitele (jinými slovy, zda se na hospodářské činnosti dceřiných společností veřejné instituce IFP vztahuje či nevztahuje neomezená státní záruka).
(138)
Společnost UOP Limited se ve svých připomínkách k této otázce nevyjadřuje. Její argumenty vycházejí z vnímání subjektu IFP/Axens z pohledu účastníka trhu, z něhož podle ní může vyplynout výhoda pro skupinu IFP jednak ve vztazích s dodavateli, jednak ve vztazích se zákazníky nebo poskytovateli kapitálu. Tento aspekt bude prozkoumán v bodě 7.1.4 tohoto rozhodnutí v souvislosti se zkoumáním výhod, které má skupina IFP z opatření.
(139)
Naproti tomu, jak se uvádí v bodě odůvodnění 47, francouzské orgány popírají existenci státní záruky v prospěch dceřiných společností veřejné instituce IFP zejména z důvodu jejich postavení akciových společností podle obecného práva.
(140)
Podobně jako při dokazování existence neomezené státní záruky v prospěch veřejné instituce IFP v bodě 7.1.1.1 Komise postupně prozkoumá, zda věřitelé dceřiných společností soukromého práva veřejné instituce IFP získali záruku, pokud jde o uspokojení jejich individuálních pohledávek (A) nebo záruku na zachování závazků těchto dceřiných společností (B) v případě nedostatku majetku.
A. Věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnou záruku, že jejich individuální pohledávky budou uspokojeny
(141)
Dceřiné společnosti veřejné instituce IFP mají právní postavení akciových společností. Jako právnické osoby soukromého práva (na rozdíl od jejich kontrolujícího akcionáře, který je veřejnou institucí) patří v plném rozsahu do působnosti řízení ve věcech soudního vyrovnání a soudní likvidace podle obecného práva (113) ve Francii.
(142)
Než bude prozkoumáno, zda lze uplatnit odpovědnost kontrolujícího akcionáře - veřejné instituce IFP - za počínání dceřiných společností b), je třeba představit řízení o soudní likvidaci podle obecného práva, jemuž by tyto dceřiné společnosti soukromého práva podléhaly v případě zastavení plateb a).
a) Řízení o soudní likvidaci podle obecného práva
(143)
Za předpokladu, že by se některá z dceřiných společností skupiny IFP, akciová společnost, ocitla v situaci zastavení plateb (jinými slovy, nebyla by více schopna splácet své nevyřízené dluhy s pomocí svých likvidních aktiv) a vyrovnání by bylo zjevně nemožné (114), řízení podle obecného práva (115) by vedlo ke vstupu této společnosti do soudní likvidace. O zahájení řízení (116) by v případě potřeby požádal dlužník nejpozději do čtyřiceti pěti dnů po zastavení plateb (pokud již dlužník nepožádal o zahájení smírčího řízení). Účelem takového řízení o soudní likvidaci by bylo ukončení činnosti podniku nebo zpeněžení jeho majetku celkovým či jednotlivým prodejem jeho práv a majetku (117). V rozhodnutí o zahájení soudní likvidace (118) by soud určil konkurzního soudce a za likvidátora by vyjmenoval soudního zplnomocněnce nebo osobu vybranou kvůli její kompetentnosti v dané věci. Likvidátor by vypracoval v měsíci svého jmenování zprávu o situaci podniku a potom by uskutečnil likvidační operace a audit (119) pohledávek (120). Výtěžek z likvidace by se potom rozdělil mezi věřitele podle jejich pořadí (přednostní věřitelé a hypoteční věřitelé, věřitelé, na které se vztahuje zvláštní movitá záruka, věřitelé na základě písemné smlouvy, tj. nepřednostní věřitelé, v poměru jejich pohledávek).
(144)
Pokud již nejsou nevyřízení závazky a likvidátor má dostatečné sumy na to, aby uspokojil věřitele, nebo pokud není možné pokračovat v operacích soudní likvidace kvůli nedostatku majetku, soud vyhlásí soudní likvidaci za ukončenou (121). Po ukončení řízení se na dlužníka vztahuje zásada zákazu dalšího soudního vymáhání pohledávek. Jinými slovy, rozsudek o ukončení soudní likvidace pro nedostatek majetku nedává věřitelům možnost dále soudně vymáhat pohledávky od dlužníka, vyjma případu (122), kdy je pohledávka důsledkem trestního odsouzení nebo práv souvisejících s osobou věřitele.
b) Neexistence záručního mechanismu ve prospěch dceřiných společností soukromého práva veřejné instituce IFP
(145)
Jak vysvětlil odborník ve věci La Poste, v některých obchodních společnostech, zejména v akciových společnostech a ve společnostech s ručením omezeným nejsou společníci obvykle povinni hradit dluhy organizace, v níž mají účast, nad rámec svého původního vkladu. Přesně do této kategorie patří dceřiné společnosti veřejné instituce jako akciové společnosti. Ve skupině IFP, stejně tak jako v jakékoliv jiné skupině společností se v případě neplnění závazků ze strany dceřiné společnosti, založené ve formě společnosti s omezeným rizikem (v tomto případě akciové společnosti), omezuje odpovědnost mateřské společnosti na ztrátu jejích vkladů (jako v případě každého běžného akcionáře), pokud neexistuje ručení, avaly, záruky, prohlášení o splnění závazků nebo doporučující dopisy (123), které by výslovně zakládaly vznik odpovědnosti mateřské společnosti.
(146)
S ohledem na příslušnost veřejné instituce IFP a jejích dceřiných společností k jedné a té samé skupině ve smyslu práva hospodářské soutěže je třeba prověřit, zda ve francouzském právu obchodních společností vztah hospodářské závislosti, v němž se nacházejí dceřiné společnosti vůči své mateřské společnosti, může nebo nemůže automaticky způsobit vznik odpovědnosti veřejné instituce IFP v případě, že si tyto dceřiné společnosti soukromého práva neplní své závazky, a na základě toho čerpání státních prostředků, když stát zajistil podstatnou část financování veřejné instituce a poskytl jí implicitní neomezenou záruku.
(147)
Po skončení tohoto důkladného prozkoumání může Komise dospět k závěru, že ve francouzském občanském a obchodním právu v případě neplnění závazků ze strany některé dceřiné společnosti v podstatě nelze uplatnit odpovědnost jejího akcionáře, který nad ní vykonává kontrolu, pokud se neprokáže existence zavinění na straně kontrolujícího akcionáře v řízení jeho dceřiné společnosti i). Nedávno uvažované návrhy reformy občanského zákoníku, od nichž bylo poté upuštěno a které se konkrétně týkaly rozšíření zásady odpovědnosti za počínání třetí osoby na případ vztahu mezi mateřskou společností a dceřinými společnostmi, naopak potvrdily, že taková zásada v současnosti ve francouzském právu neexistuje ii).
i) Neexistence obecné odpovědnosti akcionáře za jeho dceřinou společnost
(148)
Podle právní doktríny (124), organizace skupiny není nikdy sama o sobě zdrojem sukcesivní odpovědnosti. Francouzské právo vyznává zásadu osobní odpovědnosti uvedené v článku 1382 občanského zákoníku (125). Proto jedině protiprávní jednání, které lze připsat mateřské společnosti, může umožnit přístup k jejímu majetku.
(149)
V první řadě, pokud je v tomto případě mateřská společnost skupiny IFP právnickou osobou veřejného práva (veřejná instituce IFP), tento problém vyvolává dodatečné potíže: je třeba si totiž nejprve položit otázku, která soustava soudů (správní soudy anebo obecné soudy) je ve francouzském systému v případě potřeby příslušná posoudit případnou odpovědnost právnické osoby veřejného práva kontrolující právnickou osobu soukromého práva, která vstoupila do soudní likvidace.
(150)
Komise poznamenává, že pokud jde o žaloby o odpovědnost při nedostatku majetku (126), kompetenční soud se dlouho domníval, že obecný soud je příslušný v případě, že právnická osoba veřejného práva je řídícím subjektem podle práva (127) a správní soud, když právnická osoba veřejného práva je řídícím subjektem ve skutečnosti (128). V tomto případě je však podle všeho rozdělení pravomocí mezi správní soudy a obecné soudy dále založeno na povaze poskytovaných služeb: veřejná služba v oblasti správy nebo činnost průmyslového a obchodního charakteru.
a)
Pokud jde o veřejnou službu v oblasti správy, kompetenční soud podle všeho upustil od předchozí judikatury, která vycházela z řízení de jure nebo de facto (129) vzhledem ke svému rozhodnutí ve věci Département de la Dordogne (departement Dordogne) (130): soud vyššího stupně tehdy rozhodl ve prospěch příslušnosti správního soudu, protože věc se týkala veřejné služby v oblasti správy, a to tak, že právnická osoba veřejného práva je buď řídícím subjektem de jure anebo de facto právnické osoby soukromého práva, která plní úkoly veřejné služby. Poté, co kompetenční soud připomněl v souvislosti s rozsudkem ve věci Blanco (131), že „odpovědnost, která může náležet státu nebo jiným právnickým osobám veřejného práva z důvodu škod připsaných jejich veřejným službám v oblasti správy, podléhá systému veřejného práva“ (podtržení vloženo) a že jinak je tomu jen v případě, když to zákon výslovně stanovil, rozhodl, že ze zákona z 25. ledna 1985 o vyrovnání a soudní likvidaci podniků (v současnosti kodifikovaného v článcích L. 624-3 a násl. Obchodního zákoníku) nevyplývá, „že by zákonodárce mínil odchylně od zásad, kterými se řídí odpovědnost právnických osob veřejného práva, zahrnout do působnosti obecných soudů přezkum občanskoprávní odpovědnosti státu nebo jiných právnických osob veřejného práva z titulu plnění úkolů veřejné služby v oblasti správy.“ (Podtržení vloženo).
b)
Naopak vzhledem k tomu, že jde o činnost průmyslového nebo obchodního charakteru, jsou k přezkoumání občanskoprávní odpovědnosti právnické osoby veřejného práva vykonávající kontrolu nad soukromou osobou, která vstoupila do likvidace, zjevně příslušné soudy. V rozhodnutí ve věci Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes (132) rozhodl soud pro kompetenční spory zejména, že „ačkoli jsou pro přezkum občanskoprávní odpovědnosti státu či jiných právnických osob veřejného práva v důsledku výkonu správní služby příslušné správní soudy, žaloba v takové záležitosti spadá do pravomoci obecných soudů, jakmile se odpovědnost státu nebo právnické osoby veřejného práva zkoumá z hlediska výkonu činnosti průmyslového nebo obchodního charakteru, přičemž není třeba rozlišovat, zda dotyčný orgán státní moci jednal jako řídící subjekt de jure nebo de facto“. (Podtržení přidáno). Kompetenční soud dospěl k tomuto závěru v uvedené věci tak, že neuznal, že činnosti vykonávané akciovou společností s představenstvem a dozorčí radou (SEM Olympique d'Alès en Cévennes) mají povahu veřejné služby v oblasti správy, na základě uvážení dvou aspektů: jejího předmětu (133) a způsobu jejího financování (134).
(151)
Co se týče konkrétně akciových společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, dceřiných společnosti soukromého práva kontrolovaných veřejnou institucí IFP, z informací uvedených ve spisu a zejména z informací uvedených v bodě odůvodnění 159 vyplývá, že jejich předmět spadá pod hospodářský účel (135), nikoli pod správní účel. Kromě toho podstatná část zdrojů těchto podniků pochází z provozních příjmů, které vytvářejí jejich hospodářské činnosti, nikoli z veřejného financování. Nakonec je třeba uvést, že tyto dceřiné společnosti veřejné instituce IFP byly založeny jako obchodní společnosti z iniciativy právnické osoby soukromého práva (136) (nikoli právnické osoby veřejného práva, protože k transformaci veřejné instituce IFP na veřejnou instituci s postavením EPIC došlo až 7. července 2006). Průmyslová a obchodní povaha činnosti Axens, Beicip-Franlab a Prosernat je tudíž nesporná a v případě soudní likvidace jsou obecné soudy bezpochyby příslušné rozhodovat o případné žalobě o odpovědnosti proti veřejné instituci IFP.
(152)
Za těchto podmínek třeba ověřit podmínky vzniku odpovědnosti kontrolujícího akcionáře z hlediska judikatury kasačního soudu. Jinak podmínky, za nichž lze rozšířit řízení o soudní likvidaci zahájené proti určité osobě (dceřiné společnosti) na jinou právnickou osobu (mateřskou společnost), jsou velice přísné. Ve vztahu k dceřiné společnosti, která neplní své závazky, musí osoby poškozené tímto jednáním dokázat protiprávní jednání mateřské společnosti, aby se domohly náhrady, a zvláště popírání mateřskou společností právní subjektivity její dceřiné společnosti (α) a chybné řízení kontrolované společnosti (β).
α) Popírání právní subjektivity dceřiné společnosti mateřskou společností
(153)
Judikatura kasačního soudu potvrdila možnost rozšířit odpovědnost mateřské společnosti na jednání jejích dceřiných společností ve dvou mimořádných případech (137): jednak když se majetek dceřiných společností zaměňuje s majetkem mateřské společnosti (předpoklad zvaný „záměna majetků“), a jednak když jsou dceřiné společnosti fiktivními právnickými osobami (předpoklad zvaný „fiktivnost právnické osoby“).
(154)
Pokud jde o „záměnu majetků“ (138), tento pojem všeobecně charakterizuje situaci, kdy z příslušných účetních záznamů dvou samostatných právních subjektů nelze určit, ke kterému z nich se vztahuje některá položka aktiv nebo pasiv. K prokázání existence takové záměny majetků však nestačí existence vazeb, ani úzkých, mezi společnostmi skupiny. Kromě toho údaje o společnících nebo řídících pracovnících, ani adresa sídla společnosti (139), neumožňují samy o sobě zjistit záměnu majetků. K vyloučení jakékoliv záměny majetků obvykle stačí formální vymezení vztahů v rámci skupin ve smlouvách uzavřených mezi mateřskou společností a jejími dceřinými společnostmi (140).
(155)
Ve dvou věcech z nedávné doby Metaleurop (141) a AOL Liberté (142) kasační soud podle všeho dokonce zpřísnil svou kontrolu podmínek rozšíření řízení proti mateřské společnosti skupiny. Integrace společností skupiny, dokonce velmi silná, s sebou nezbytně nepřináší záměnu majetků. Podle právní doktríny (143)„[ani] smlouvy o správě hotovosti a výměnách mezi dvěma subjekty, ani výměny zaměstnanců, ani zálohy vyplacené mateřskou společností, ani převzetí mateřskou společností pravomocí řídit dceřinou společnost nenabylo charakter všeobecného zmatku v účtech, který by zdůvodňoval opětovné spojení majetků.“ Proto se zdá, že je zvlášť těžké uplatnit odpovědnost mateřské společnosti za jednání některé její dceřiné společnosti na základě záměny jejich majetků (144), přičemž úroveň důkazů požadovaná kasačním soudem k jejímu prokázání je mimořádně vysoká.
(156)
V tomto případě je třeba konstatovat, že Komise už zdůraznila, že „[…] jelikož veřejná instituce IFP a dotčené dceřiné společnosti jsou samostatnými právními subjekty, jejich účty jsou odděleny“ (145). Kromě toho dohody, které mezi sebou uzavřely veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti, zejména exkluzivní smlouvy o převodu technologií nebo o přidělení zaměstnanců (146), nenabyly charakter všeobecného zmatku v účtech, který by zdůvodňoval opětovné spojení majetků ve smyslu judikatury kasačního soudu, jelikož každé plnění se odděleně účtuje v příslušných výkazech jednotlivých subjektů skupiny IFP, jak stanoví konkrétně body 7.1.4. a 7.3.
(157)
Co se týče „fiktivnosti právnické osoby“, jde o charakteristiku neexistence údajů ve společenské smlouvě dceřiné společnosti (affectio societatis) tak, aby se prokázalo, že ve skutečnosti neexistuje. Kasační soud (147) se domnívá, že společnost je fiktivní, když existence právnické osoby, proti které je zahajováno řízení, je pouze zdánlivá, neboť nemá činnost odlišnou (148) od činnosti majitele společnosti - fyzické nebo právnické osoby.
(158)
Na základě veřejně dostupných informací (149) Komise konstatuje, že veřejná instituce IFP a Axens, Beicip-Franlab a Prosernat nemají ani stejnou adresu, ani stejné provozovny:
a)
veřejná instituce IFP je zapsána v obchodním rejstříku a rejstříku společností (dále jen „ORRS“) v Nanterre pod číslem B 775 729 155 a její sídlo se nachází v Rueil-Malmaison (150). Veřejná instituce IFP má dvě provozovny, které se nacházejí ve Francii, v Solaize (151) a v Pau (152).
b)
Společnost Axens je zapsána v ORRS v Nanterre pod číslem B 599 815 073 a její sídlo se také nachází v Rueil-Malmaison, avšak na adrese, která není totožná (153) s adresou mateřské společnosti. Její provozovny se také nacházejí v místech, které jsou jiné než je místo její mateřské společnosti, nejčastěji mimo Francie: ve Spojených státech v Houstonu (Texas), v Princetonu (New Jersey), v Savannah (Gruzie) a v Calvert City (Kentucky), v Kanadě v Brockville (Ontario), v Číně v Pekingu, v Japonsku v Tokiu, v Indii v Dillí (New Delhi), v Bahrajnu a v Rusku v Moskvě;
c)
společnost Beicip-Franlab je zapsána v ORRS v Nanterre pod číslem B 679 804 047 a její sídlo se též nachází v Rueil-Malmaison, avšak na adrese, která není totožná (154) s adresou její mateřské společnosti a společnosti Axens. Má dceřiné společnosti a kanceláře v mnoha zemích světa, zejména v Bahrajnu, Abú Dhabí, v Libyi v Tripolisu, v Malajsii v Kuala Lumpur, ve Spojených státech v Houstonu v Texasu, v Mexiku ve Villahermosa, v Brazílii v Rio de Janeiro a v Rusku v Moskvě;
d)
společnost Prosernat je zapsána v ORRS v Nanterre pod číslem B 315 251 330 a její sídlo se nachází v Puteaux (155). Společnost uvádí (156), že má zastoupení asi v dvaceti zemích světa, především v Jižní Americe (Argentina, Brazílie, Venezuela), Evropě (Velká Británie, Itálie, Norsko), Severní Africe (Alžírsko, Egypt), v zemích Perského zálivu (Saudská Arábie, Spojené arabské emiráty, Kuvajt, Omán, Katar), Iránu, Rusku a ve Společenství nezávislých států, jakož i v jihovýchodní Asii.
(159)
Kromě toho v tomto případě jsou hospodářské činnosti prováděné jednotlivými dceřinými společnostmi skutečné, takže je přiměřeně nelze hodnotit jako fiktivní, jelikož kasační soud má na hodnocení právnické osoby coby „fiktivní“ velmi přísná kriteria (157):
a)
společnost Axens založená v roce 2001 skutečně provádí hospodářskou činnost na trhu s katalyzátory a technologiemi pro rafinérský a petrochemický průmysl, pro tyto účely zaměstnává přes 600 osob, a díky této činnosti dosahuje roční obrat přibližně 300 milionů EUR.
b)
Společnost Beicip-Franlab založená v roce 1967 vykonává skutečnou činnost v oblasti vydávání a distribuci programového vybavení se zaměřením na „Průzkum - Ložiska“ a provádění studií a poradenské činnosti. Na této činnosti se podílí více než sto zaměstnanců a její roční obrat činí asi čtyřicet milionů EUR.
c)
Společnost Prosernat pořízená v roce 2001 působí v oblasti studií a služeb a výroby zařízení na zpracování plynu a rekuperaci síry. Pro účely výkonu této činnosti podnik zaměstnává přibližně 70 osob a dosahuje obratu přibližně 50 milionů EUR.
(160)
Z uvedeného vyplývá, že kromě případu pochybení při výkonu řízení, který bude prozkoumán v bodech odůvodnění 161 až 164, velice úzce vymezené případy - fiktivnost právnické osoby v případě dceřiné společnosti nebo záměna majetků dceřiné společnosti a mateřské společnosti - ustanovené judikaturou jako předpoklad vzniku odpovědnosti mateřské společnosti za jednání jejích dceřiných společností, nebyly v tomto případě jednoznačně splněny. Komise se proto domnívá, že nejsou splněné podmínky pro automatické uplatnění odpovědnosti veřejné instituce IFP v případě likvidace jejích dceřiných společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat.
β) Odpovědnost za pochybení při řízení dceřiné společnosti mateřskou společností
(161)
Pochybení při výkonu kontroly nad dceřinou společností tradičně může zakládat odpovědnost mateřské společnosti (158). V případě, že se mateřská společnost dopustila nedbalosti při kontrole, kterou je povinna vykonávat při řízení svých dceřiných společností, „zvláště v případě skupin společností judikatura umožňuje domáhat se odpovědnosti mateřské společnosti“ (159). Právní doktrína vyvozuje, že pochybení při řízení dceřiné společnosti v obtížích ze strany její mateřské společnosti, která vystupovala jako řídící subjekt de jure nebo de facto, může založit vznik její odpovědnosti (160) v případě likvidace. Mateřská společnost totiž může být coby společník dceřiné společnosti shledána odpovědnou (161), pokud jí lze připsat chybné jednání, které je příčinou obtíží kontrolované společnosti (162).
(162)
Obecné právo tedy stanoví odpovědnost řídících subjektů vůči jejich společnosti, společníkům nebo věřitelům (163). V případě skupiny se věřitelé dceřiné společnosti, která je v situaci zastavení plateb, budou snažit dokázat, že mateřská společnost měla de jure nebo de facto postavení řídícího subjektu (164) dceřiné společnosti. Odpovědnost mateřské společnosti za pochybení její dceřiné společnosti je potvrzena zejména právem hromadných řízení (165), přesněji v rámci žaloby o odpovědnosti za nedostatek majetku (166), pod podmínkou, že se tato společnost chová jako řídící subjekt (167) své dceřiné společnosti. K uplatnění odpovědnosti mateřské společnosti za pochybení je třeba předložit důkaz o takovém zavinění, a zejména o vztahu příčinnosti mezi pochybením a škodou způsobenou jednáním dceřiné společnosti (168).
(163)
Z uvedeného v každém případě vyplývá, že tyto žaloby nejsou v žádném případě žalobami o záruku, protože jsou vždy založeny na odpovědnosti za pochybení mateřské společnosti. Tyto žaloby též nemohou založit obecnou zásadu odpovědnosti mateřské společnosti za počínání jejích dceřiných společností, která by popřela zásadu omezení odpovědnosti akcionáře za počáteční vklady do akciových společností, s výjimkou předpokladů, že akciové společnosti by byly fiktivními subjekty nebo by se jejich majetek zaměňoval s majetkem mateřské společnosti, které v tomto případě možno vyloučit.
(164)
Nakonec z judikatury kasačního soudu vyplývá, že použití zásady odpovědnosti za pochybení mateřské společnosti při řízení dceřiné společnosti se v žádném případě nepodobá mechanismu, který je rovnocenný záručnímu systému.
ii) Nedávné návrhy reformy odpovědnosti za počínání třetí osoby
(165)
Podle závěrů nedávné parlamentní informační zprávy (169) se tedy zdá, že za současné právní úpravy „řešení přijímaná judikaturou kladou důraz na důležitost překážky, jakou je právní subjektivita právnické osoby v rámci připsatelnosti odpovědnosti“ (170). (Podtržení přidáno).
(166)
V této souvislosti je taková překážka podle všeho rozhodující, protože ve Franci se nedávno rozproudila diskuse o vhodnosti reformy občanského zákoníku, která by rozšířila odpovědnost za počínání třetí osoby (171) (zejména v případě vztahů, v kterých se nacházejí dceřiné společnosti skupiny vůči své mateřské společnosti) na situace hospodářské závislosti. Zdá se, že některá sdružení spotřebitelů (172) zmíněná v uvedené parlamentní zprávě zejména litují toho, že technika „přidružení“ společností umožňuje určitým subjektům v pozdějším sporu namítat právní oddělení společností skupiny v případě zpochybnění odpovědnosti dceřiné společnosti, ačkoli obchodní nabídky byly založeny na obraze skupiny dokonale integrovaných společností nabízejících soubor služeb.
(167)
V článku 1355 předběžného návrhu Catala (173) bylo nedávno navrženo, aby byl stanoven nový právní základ odpovědnosti za počínání třetí osoby, který by přehodnotil zásadu právní nezávislosti dceřiných společností:
„Článek 1355
Plným právem odpovídáme za škody způsobené těmi, jejichž způsob života řídíme nebo jejichž činnost organizujeme, vedeme nebo kontrolujeme ve svém vlastním zájmu. […]“.
(168)
Komentáře autorů tohoto předběžného návrhu objasňují inovace navrhnuté v tomto dokumentu v oblasti mimosmluvní odpovědnosti za počínání třetí osoby. Jeho přijetím by se přidalo do možného základu „řízení a organizování činnosti jiného v osobním zájmu toho, kdo tuto kontrolu vykonává“ (174), čímž by se výrazně změnila současná právní úprava v tom, že od daného okamžiku by tato odpovědnost byla přísná: „nevyžadoval by se důkaz o zavinění řídícím subjektem, nýbrž důkaz o jednání, které by mohlo založit vznik osobní odpovědnosti přímého původce, kdyby nejednal pod kontrolou jiného“ (175).
(169)
V odstavci 2 článku 1360 předběžného návrhu se uvádí tato zásada v případě odpovědnosti mateřské společnosti skupiny společností ve vztahu k jejím dceřiným společnostem:
„Článek 1360
[…] Stejně je odpovědný ten, kdo kontroluje hospodářskou nebo majetkovou činnost profesionála, který je v závislém postavení, i když jedná za sebe samého, pokud poškozený prokáže, že poškozující jednání souvisí s výkonem kontroly. Totéž platí zejména o mateřských společnostech odpovědných za škody způsobené jejich dceřinými společnostmi nebo o poskytovatelích koncesí v případě škod způsobených jejich koncesionáři.“ (Podtržení vloženo.)
(170)
Z uvedeného naopak vyplývá, že za současného stavu francouzského práva uplatnění odpovědnosti mateřské společnosti za počínání její dceřiné společnosti skutečně předpokládá, jak už bylo vysvětleno, předložení důkazu o pochybení mateřské společnosti vůči společnosti dceřiné.
(171)
Pokud jde o předvídatelný vývoj francouzského pozitivního práva, Komise bere na vědomí, že od reformy plánované v tomto směru bylo podle všeho upuštěno. V uvedené parlamentní zprávě se totiž pracovní skupina komise pro zákony vyslovila proti jakémukoli „potvrzení existence objektivní odpovědnosti z důvodu stavu hospodářské závislosti“ (doporučení č. 19). Zdá se však, že taková reforma už není na programu dne: především nefiguruje v návrhu zákona č. 657 o reformě občanskoprávní odpovědnosti (176) předložené na řádném zasedání 2009-2010 (zaevidovaném předsednictvím senátu dne 9. července 2010).
(172)
Následkem toho na rozdíl od odpovědnosti státu v případě neplnění závazků ze strany jeho veřejných institucí, která má vlastnosti záručního mechanismu (zejména) proto, neboť je automatická, za současného stavu francouzského práva neexistuje implicitní a automatické uplatnění odpovědnosti mateřských společností za jednání jejích dceřiných společností soukromého práva, které vstoupily do soudní likvidace.
B. Věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnou záruku, co se týče zachování jejich existence a/nebo jejich povinností.
(173)
Na základě uvedeného může Komise konstatovat, že pokud dceřiné společnosti veřejné instituce IFP coby akciové společnosti zaniknou po skončení řízení o likvidaci, jejich práva a povinnosti zaniknou spolu s nimi. Za podobných okolností by jejich akcionář, který je kontroluje - veřejná instituce IFP, jistě měl možnost předem vložit kapitál (177), aby zabránil jejich zániku a likvidaci. Takový kapitálový vklad by tak mohl zajistit zachování pohledávek, které mají třetí osoby za těmito dceřinými společnostmi.
(174)
Byla by to tedy strategická volba veřejné instituce a nikoli její automatická povinnost ze zákona. Kromě toho by taková volba byla přísně vymezena právem v oblasti státní podpory: za předpokladu, že by takový kapitálový zásah nebyl odůvodněný chováním soukromého investora v tržním hospodářství, po oznámení francouzskými orgány by nadále podléhal předběžné kontrole (a předběžnému souhlasu) Evropské komise.
(175)
Komise může současně dospět k závěru, že v případě řízení o likvidaci věřitelé dceřiných společností veřejné instituce IFP nemají žádnu jistotu, že jejich pohledávky budou uhrazeny.
C. Závěr o neexistenci státní záruky pokrývající dceřiné společnosti soukromého práva veřejné instituce IFP
(176)
Na základě uvedeného Komise může dospět k závěru, že na rozdíl od věřitelů veřejné instituce IFP nemají věřitelé dceřiných společností soukromého práva skupiny IFP záruku ani toho, že jejich jednotlivé pohledávky budou uhrazeny, a ani toho, že bude zachována existence těchto akciových společností v případě likvidace. Z toho vyplývá, že se na tyto dceřiné společnosti soukromého práva nevztahuje neomezená státní záruka, na kterou má nárok veřejná instituce IFP z důvodu svého právního postavení. Komise opírá svou analýzu o skutečnost, že věřitelé dceřiných společností soukromého práva veřejné instituce IFP:
-
nadále podléhají řízení obecného práva ve věcech vyrovnání a likvidace podniků,
-
za současného stavu francouzského práva nemohou automaticky uplatnit odpovědnost akcionáře kontrolujícího dceřiné společnosti - veřejné instituce IFP (a tedy francouzského státu), za jednání jejích dceřiných společností; jsou totiž povinni předložit předběžný důkaz o tom, že se veřejná instituce dopustila chyby, což vylučuje, aby takové uplatnění odpovědnosti bylo automatické, a aby teda mohlo být považováno za záruční mechanismus.
(177)
Komise zdůrazňuje, že podobné závěry už přijala v jiných případech, kdy usoudila, že na akciovou společnost v 100 % vlastnictví veřejné instituce nebo samotného státu, se nevztahuje neomezená státní záruka, jakou získal její akcionář. Pokud jde o akciové společnosti přímo ve vlastnictví státu, Komise se od roku 2003 domnívala ve věci EDF (178), že transformace podniku se statusem EPIC na akciovou společnost obecného práva, a tedy jeho podřízení obecnému konkursnímu právu, mělo za následek zrušení záruky, která se až do té doby na podnik vztahovala. Nedávno se to potvrdilo, když se sám podnik La Poste transformoval na akciovou společnost (179) v 100 % vlastnictví státu. Co se týče akciových společností ve vlastnictví veřejných institucí, Komise uznala v uvedeném rozhodnutí o zřízení La Banque Postale, že právní postavení takové dceřiné společnosti - akciové společnosti v úplném vlastnictví veřejné instituce (v tomto případě podniku La Poste, který měl svého času veřejnoprávní status EPIC) - samo o sobě umožňuje vyloučit existenci neomezené státní záruky v jejím případě (180).
7.1.2 HOSPODÁŘSKÁ POVAHA ČINNOSTÍ VEŘEJNÉ INSTITUCE IFP KRYTÝCH NEOMEZENOU ZÁRUKOU
(178)
Jak již Komise uvedla ve svých předchozích rozhodnutích týkajících se veřejné instituce IFP (181), veřejná instituce IFP plní podle svých stanov tyto tři úkoly:
-
výzkum a vývoj v oblasti vyhledávání ložisek ropy a plynu a v oblasti technologií rafinace a petrochemie,
-
vzdělávání inženýrů a techniků a
-
poskytování informací a dokumentace souvisejících s těmito odvětvími.
(179)
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 31, francouzské orgány se domnívají, že veřejná instituce IFP je výzkumná instituce, která plní tři úlohy obecného zájmu (výzkum, vzdělávání a dokumentace).
(180)
Komise se rovněž domnívá, že z hlediska úkolů, jimiž byla veřejná instituce IFP pověřena, ji lze kvalifikovat jako „výzkumnou instituci“ ve smyslu bodu 2.2. písm. d) rámce Společenství pro státní podporu na výzkum, vývoj a inovace (182) (dále jen „rámec VaVaI“): jejím prvořadým cílem je vykonávat činnosti základního výzkumu (183), aplikovaného výzkumu (184) nebo experimentálního vývoje (185) a rozšiřovat jejich výsledky formou výuky, publikováním nebo převodem technologií.
(181)
V souladu s judikaturou Soudního dvora (186), veřejné financování činností vykonávaných výzkumnou institucí (včetně jejich krytí neomezenou státní zárukou) může mít za následek (187) poskytnutí státní pomoci uvedené instituci, pokud vykonává hospodářskou činnost, to znamená činnost spočívající v poskytování zboží a služeb na daném trhu (188), a to nezávisle na jejím právním postavení a způsobu jejího financování.
(182)
Co se konkrétně týče hospodářské (nebo nehospodářské) povahy činností vykonávaných výzkumnými institucemi, Komise zpřesnila v průběhu své rozhodovací praxe (189), co patří do jedné či druhé kategorie.
(183)
Pokud jde o hlavní činnosti výzkumných institucí, Komise se domnívá, že v zásadě mají nehospodářskou povahu, konkrétně:
-
vzdělávání s cílem zvýšit počty a zlepšit kvalifikaci lidských zdrojů,
-
provádění nezávislého výzkumu i výzkumu prováděného ve spolupráci s jinými subjekty s cílem zvýšit objem znalostí a zlepšit chápání stávajícího know-how;
-
šíření výsledků výzkumu.
(184)
Komise má dále za to, že činnosti sloužící převodu technologií (poskytování licencí, tvorba vedlejších produktů nebo jiných forem řízení znalostí vytvořených výzkumnou institucí) mají nehospodářskou povahu, jestliže jsou „prováděny interně“ (190) a veškeré příjmy z těchto činností jsou reinvestovány do hlavních činností daných výzkumných institucí.
(185)
Komise se naopak domnívá, že výzkum prováděný na základě smluv s průmyslem, pronájem výzkumné infrastruktury nebo poradenská činnost (191) patří do kategorie hospodářských činností.
(186)
V tomto případě neomezená státní záruka poskytnutá veřejné instituci IFP z důvodu jejího postavení EPIC pokrývá jednak její nehospodářské činnosti (což samo o sobě nevyvolává problém z hlediska práva v oblasti státní podpory), a jednak její hospodářské činnosti, které jsou dvojího druhu.
(187)
Co se týče prvního druhu hospodářských činností, francouzské orgány navzdory své domněnce, jak se uvádí v bodě odůvodnění 31, že činnosti veřejné instituce IFP jsou většinou nehospodářské, ve svých dopisech z 13. ledna a 16. července 2010 přiznaly, že mimo výhradní oblasti činnosti svých dceřiných společností poskytovala veřejná instituce IFP služby spočívající především v pronájmu materiálu svým dceřiným společnostem a prostor, přidělování zaměstnanců a v poskytování právních služeb a služeb v oblasti smluvního výzkumu pro třetí osoby a pro své dceřiné společnosti. Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 185, takové činnosti mají skutečně hospodářskou povahu v tom smyslu, v jakém ji obvykle chápe Komise.
(188)
Pokud jde o druhý druh hospodářských činností - činnosti v oblasti převodu technologií, jako je poskytování licencí, tvorba vedlejších produktů nebo jiné formy řízení znalostí, které vytvořila výzkumná instituce -, jsou v podstatě, jak je uvedeno v bodě odůvodnění 184, nehospodářské povahy, jestliže se provádějí interně a jestliže jsou příjmy z nich v plném rozsahu reinvestovány do veřejného výzkumu. V tomto případě však, jak Komise usoudila v uvedeném rozhodnutí C 51/2005, velmi specifické vztahy mezi veřejnou institucí IFP a některými jejími dceřinými společnostmi soukromého práva způsobují, že „[…] některé činnosti veřejné instituce IFP přesahují rámec jejich nehospodářských činností, neboť umožňují jejich komerční využití ze strany jejích dceřiných společností“ (192). Komise totiž dospěla k závěru, že dotyčné dceřiné společnosti nemohou být považovány za hospodářské subjekty nezávislé na mateřské společnosti, vzhledem k tomu, že jejich činnosti jsou začleněny do vývojové strategie veřejné instituce IFP, kde vykonává nejen kontrolu de jure, ale rovněž kontrolu de facto, kde výhradní dohody svědčí o velké hospodářské integraci a kde dotyčné dceřiné společnosti vytvářejí u hospodářských subjektů příslušných odvětví dojem společného subjektu. Převody technologií, zejména těch, které pocházejí z aplikovaného výzkumu (193), mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, je proto třeba považovat za hospodářské činnosti ve smyslu práva hospodářské soutěže.
7.1.3 PŮSOBNOST TOHOTO ROZHODNUTÍ
(189)
Z bodu 7.1.1 vyplývá, že činnosti vykonávané přímo veřejnou institucí IFP jsou kryty státní zárukou na rozdíl od činností vykonávaných jejími dceřinými společnostmi soukromého práva, na které se záruka nevztahuje.
(190)
Kromě toho v rámci činností, které vykonává přímo veřejná instituce IFP, případně zahrnuje státní podporu jen pokrytí státní zárukou těch činností, které mají hospodářskou povahu, pokud jsou splněny i ostatní podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU.
(191)
Z bodu 7.1.2 nakonec vyplývá, že tyto hospodářské činnosti se omezují jednak na činnosti smluvního výzkumu, které vykonává veřejná instituce IFP, a jednak na činnosti v oblasti převodu technologií ve výhradních oblastech činnosti dceřiných společností Axens, Prosernat a Beicip-Franlab, jakož i na pronájem infrastruktur, přidělování zaměstnanců a poskytování právních služeb.
7.1.4 EXISTENCE SELEKTIVNÍ VÝHODY PRO SKUPINU IFP
(192)
Pro účely analýzy případných výhod, které by skupina IFP mohla mít z neomezené státní záruky, která byla poskytnuta její mateřské společnosti - veřejné instituci IFP z důvodu jejího postavení EPIC, Komise bude postupovat dvoufázově: nejdříve prozkoumá případné výhody plynoucí mateřské společnosti (7.1.4.1) a poté prozkoumá výhody, které mohly být přeneseny na její dceřiné společnosti (7.1.4.2).
7.1.4.1 Výhody plynoucí veřejné instituci IFP
(193)
V uvedeném rozhodnutí o zahájení řízení - v souladu s bodem 2.1.3 uvedeného oznámení týkajícího se záruk - Komise uvedla, že veřejná instituce IFP může mít výhodu ze svého postavení EPIC, a to zejména díky výhodnějším podmínkám financování (194) na kapitálových trzích, přičemž výhoda vyplývá z neuplatnitelnosti postupu obecného práva v oblasti vyrovnání a soudní likvidace na právnické osoby veřejného práva. Kromě toho, pokud jde o neplnění závazků ze strany veřejné instituce, Komise poznamenala, že státní záruka se vztahuje na všechny pohledávky veřejné instituce IFP, které, jak bylo upřesněno v bodě odůvodnění 71 rozhodnutí o zahájení řízení, „mohou být nejen finanční, ale i obchodní nebo ještě jiného druhu, zejména pohledávky dodavatelů (jejichž faktury nebyly proplaceny) nebo odběratelů (jimž nebyly poskytnuty služby)“.
(194)
Po skončení důkladného prozkoumání uvedeného opatření se Komise rovněž domnívá, že je třeba analyzovat případnou výhodu pro veřejnou instituci IFP v jejích vztazích s bankovními a finančními institucemi (A), dodavateli (B) a odběrateli (C).
A. Neexistence výhody ve vztazích s bankovními a finančními institucemi
(195)
Ačkoli Komise v uvedeném rozhodnutí o zahájení řízení přiznává, že veřejná instituce IFP není předmětem finančního ratingu ze strany externí ratingové agentury (195), současně zdůrazňuje, že finance, které byly poskytnuty veřejné instituci IFP, jsou nevyhnutelně předmětem hodnocení rizika neplnění závazků ze strany věřitelů (196). Jelikož veřejná instituce IFP „využívá úvěrový trh k financování svého dluhu“, Komise uvádí, že ve stadiu předběžného přezkumu nemůže vyloučit, že IFP může být poskytnuta hospodářská výhoda spočívající v tom, že finanční trhy zohledňují skutečnost, že stát plní úlohu konečného ručitele za dluhy veřejné instituce IFP.
(196)
Po skončení důkladného prozkoumání Komise vzala na vědomí informace od Francie uvedené v bodě odůvodnění 64, které jsou shrnuty do tabulky 1, která se nachází v tomto odůvodnění (a kde „tis. EUR“ znamená „tisíc eur“).
Tabulka č. 1
Zadlužení veřejné instituce IFP v období 2005-2010
Subjekt:
IFP
2005
2006
2007
2008
2009
2010
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
v tis. EUR
Půjčky a dluhy vůči úvěrovým ústavům (197)
Splatnost do 1 roku (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Splatnost nad 1 rok
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
(1) z toho běžná pomoc od banky a kreditní zůstatky v bankách
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Úroková sazba půjček a dluhů vůči úvěrovým ústavům:
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Úroková sazba - rozpětí
Střednědobé a dlouhodobé půjčky
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Pomoc od bank a krátkodobé úvěrové linky
[Banka č. 1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 3] (198)
EONIA + […] (197)
[Banka č. 4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
Z těchto údajů vyplývá, že pokud jde o dobu splatnosti půjček nad jeden rok, veřejná instituce IFP nepoužila půjčku od peněžního ústavu od změny svého právního postavení, tj. v období od roku 2006 do roku 2009, za které jsou k dispozici údaje. Ve stejném období po změně právního postavení veřejná instituce IFP použila půjčku se splatností do jednoho roku pouze jednou, v roku 2009, v zanedbatelné výši […] (*) EUR. Je třeba však konstatovat, že sazba uplatňovaná [bankou č. 3] (**) (EONIA + […] (*) %) byla o […] (*) bazických bodů vyšší (jinak za stejných podmínek) než sazba sjednaná veřejnou institucí IFP v roce 2005 u [banky č. 1] (**) (EONIA + […] (*) %), kdy byla ještě právnickou osobou soukromého práva, a tedy se na ni ještě nevztahovala státní záruka, která jí v současnosti plyne z jejího právního postavení veřejné instituce.
(198)
Co se týče zvláště roku 2010, francouzské orgány se jasně vyjádřily, že veřejná instituce IFP přijala čtyři návrhy úvěrových linek ve výši […] (*) EUR s roční sazbou v rozpětí EONIA + […] (*) % u [banky č. 4] (**) (plus poplatek za poskytnutí úvěrové linky […] (*) %, tj. […] (*) EUR) nebo u [banka č. 5] (**) (plus poplatek za úvěrovou linku […] (*) %, tj. […] (*) EUR) a EONIA + […] (*) % u [banky č. 3] (**) (plus poplatek za úvěrovou linku […] (*) %, tj. […] (*) EUR) nebo u [banky č. 1] (**) (plus poplatek za úvěrovou linku […] (*) %, tj. […] (*) EUR). Veřejná instituce IFP zároveň přijala další nabídku „spotu“ od [banka č. 3] (**) (v závislost na zvolené době čerpání) se sazbou rovnající se sazbě EURIBOR + […] (*) %. Komise poznamenává, že tyto sazby jsou stejné jako sazby, které veřejná instituce IFP sjednávala před změnou svého právního postavení v roce 2006, kdy byla ještě právnickou osobou soukromého práva, na kterou se nevztahovala státní záruka.
(199)
S ohledem na uvedené Komise uznává, že v době od změny jejího právního postavení do roku 2010 veřejná instituce IFP nezískala na základě svého postavení EPIC žádnou skutečnou hospodářskou výhodu ve svých vztazích s bankovními a finančními institucemi. Jinými slovy, možná výhoda, která podniku mohla plynout neomezené záruky v podobě úrokových sazeb půjček, výhodnějších než byly tržní sazby, se v posuzovaném období neuplatnila.
(200)
Takový závěr se samozřejmě týká pouze minulosti, neboť Komise nemůže předvídat budoucí chování tržních subjektů, ani vývoj, pokud jde o jejich vnímání vlivu státní záruky za riziko neplacení závazků ze strany veřejné instituce IFP. Současně bude v rámci ročních zpráv, které musí zasílat Komisi, potřebné, aby francouzské orgány poskytly informace týkající se úrovně a podmínek zadlužení veřejné instituce IFP a předložily důkaz o tom, že jsou tyto půjčky v souladu s tržními podmínkami, a aby v odhadu maximální hodnoty vlivu záruky doplnily informace o hrubém ekvivalentu odpovídající podpory s pomocí podobné metodiky, jako je ta, která je popsána v tabulce č. 6 a v bodě odůvodnění 300.
(201)
Komise nakonec bere na vědomí návrh francouzských orgánů, aby byla do smlouvy o financování u každé transakce (pro každý nástroj, na který se vztahuje smlouva) uvedena tato písemná zmínka:
„Emise/program/půjčka nejsou kryty žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. V případě platební neschopnosti není stát povinen převzít finanční závazky IFP při placení pohledávky“.
(202)
V této souvislosti tento závazek spolu se všemi povinnostmi Francie, a to i tehdy, když sám neumožní vyřešit otázku existence záruky, umožní v případě potřeby uplatnit výjimku přijatého rizika a značně omezit případný negativní vliv záruky.
B. Výhoda ve vztazích s dodavateli
(203)
Pokud jde o dodavatele, na rozdíl od toho, co uvádějí francouzské orgány (viz bod odůvodnění 65), nestačí na vyloučení jakékoli výhody z důvodu jejího postavení EPIC, aby veřejná instituce IFP podléhala povinnosti vyhlásit veřejnou soutěž podle práva Evropské unie nebo vnitrostátního práva: v rámci zorganizované veřejné zakázky každý zájemce - dodavatel může předem počítat s nemožností konkurzu veřejné instituce IFP, když odpovídá na výzvu k podání nabídek. V oblasti veřejných zakázek je třeba též rozlišovat mezi nižší cenou spojenou se zvýšením efektivnosti díky konkurenci zájemců ve veřejných soutěžích - která představuje, jak zdůraznila Komise ve zprávě zmíněné francouzskými orgány, skutečný „zisk společnosti“ - a nižší cenou, která vyplývá z příznivějšího posouzení smluvními partnery rizika neplnění závazků ze strany subjektu, o němž vědí, že je chráněn před rizikem soudní likvidace svým právním postavením veřejné instituce. I když oba tyto faktory směřují k zajištění nižších cen veřejných zakázek, vnitřně jsou velice rozdílné, takže Komise nemůže připisovat účinky jednoho faktoru druhému faktoru.
(204)
Pro účely posouzení nižších cen následkem příznivějšího posouzení rizika neplnění závazků ze strany instituce s postavením EPIC jejími dodavateli, má Komise v úmyslu vycházet v úvahách z nákladů na krytí případného rizika. Při neexistenci státní záruky by totiž dodavatel veřejné instituce IFP, který by chtěl získat srovnatelnou záruku (neboli získat úplné krytí rizika neplnění závazků ze strany smluvního partnera), mohl využít služeb peněžního ústavu nebo specializované pojišťovny. Takové převzetí rizika neplnění závazků především běžně nabízejí společnosti, které se specializují na faktoring (199).
(205)
Komise konstatuje, že poplatek za faktoringovou službu zahrnuje dvě složky:
a)
provizi za financování (nebo úroky z půjček) vypočítanou prorata temporis za účelem krytí předběžného financování zálohy poskytnuté dodavateli, která se odvíjí především od úrokové sazby platné v době postoupení pohledávek;
b)
vlastní provizi za faktoring (200), která se pohybuje v rozpětí od 0,7 % do 2,5 % svěřeného obratu při průměrné sazbě 1,5 % a která je vypočtena z částky pohledávek převedených na platby za účetní služby, služby související s vymáháním pohledávek a se zárukou za řádné plnění smlouvy.
(206)
Francouzské orgány ve svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 uvedly, že podle jejich názoru se úvahy Komise o úloze faktoringu zakládají na nedokonalém posouzení důvodů, kvůli nimž nějaký podnik může zvolit tento typ služeb. Francouzské orgány samozřejmě uznávají, že faktoringové společnosti mohou zajistit tři služby, a to služby týkající se hotovostních záloh, vymáhání pohledávek a záruk za pohledávky, ale upřesňují, že tyto služby mohou být poskytnuty buď společně nebo jednotlivě. Na základě studie, kterou v roce 2009 provedla Banque de France (201), doplňují, že v nabídce faktorů u těchto služeb převažovalo delegované řízení (tedy finanční transakce bez vymáhání pohledávek), takže využívání faktoringu se pro dodavatele čím dál tím častěji omezovalo na pouhou hotovostní transakci. Komise bere tuto připomínku na vědomí.
(207)
Francouzské orgány mimo jiné sdělily výši plateb, které veřejná instituce IFP provedla faktorům (202) od roku 2004 (za účelem úhrady dodávek nezbytných pro oba typy - tedy hospodářské i nehospodářské činnosti):
Tabulka č. 2
Využití faktoringu dodavateli veřejné instituce IFP v období 2004-2010
Rok
Počet dotčených
dodavatelů
Platby faktorům
v EUR
Počet dotčených
faktur
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celkem
(2004-2010)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Francouzské orgány shledávají, že od změny postavení IFP v roce 2006 se její platby faktorům zvýšily. Vyvozují z toho, že tento vývoj zneplatňuje argumenty Komise ohledně vnímání rizika neplnění závazků ze strany institucí EPIC třetími osobami. Domnívají se, že pokud by veřejná instituce IFP byla od roku 2006 pojištěna státem proti riziku neplnění závazků, využívání služeb faktorů mělo být od tohoto data méně časté, nebo dokonce mělo zcela vymizet.
(209)
Vzhledem k tomu, jak francouzské orgány samy uvádějí v bodě odůvodnění 206, že využití faktoringu vyplývá čím dál tím častěji z potřeby hotovostní zálohy (nárůst služeb v rámci delegovaného řízení) a stále méně z převzetí rizika nezaplacení (pokles služeb týkajících se vymáhání, financování a záruky) a vzhledem k tomu, že v účetnictví IFP není možné rozlišit, který typ faktoringové služby její dodavatelé využili, Komise se naopak domnívá, že vývoj zjištěný veřejnou institucí IFP neumožňuje vyvrátit její názor, a tím méně prokázat, že dodavatelé veřejné instituce IFP usoudili, že se riziko neplnění závazků ze strany veřejné instituce IFP zvýšilo na základě změny jejího postavení.
(210)
Komise uznává, že není schopna dodat přesný odhad výše poplatku nutného pro krytí dodavatelů proti riziku neplnění závazků ze strany IFP, pokud jim již státní záruka nebyla poskytnuta. Komise však konstatuje, že pokud faktoringová provize uvedená v bodě odůvodnění 205.b ve skutečnosti kryje tři různé služby (vymáhání, financování a záruku proti riziku nezaplacení), představuje uvedená maximální výše 2,5 % zaručeného obratu každopádně horní mez poplatku, který je nutný jen pro krytí rizika neplnění závazků.
(211)
V každém případě francouzské orgány mají i nadále možnost oznámit přesnější metodiku odhadu výhody, kterou záruka poskytuje veřejné instituci v jejích vztazích s dodavateli. Tato metodika založená na hospodářském odborném posudku, který byl kontradiktorně projednán v rámci vyšetřování, může být v budoucnosti předmětem kladného rozhodnutí Komise a Francie ji bude moci použít za účelem plnění povinností poskytovat informace, které jsou upřesněny ve výroku tohoto rozhodnutí.
(212)
Co se týče uvedených částek, francouzské orgány ve svém dopise ze dne 26. listopadu 2010 uvedly, že náklady na získání tohoto majetku a služeb jsou přímo zahrnuty do sazeb valorizace pracovníků pověřených činnostmi, jichž se týká získání tohoto majetku a služeb (204). Mimo jiné s činnostmi souvisejícími s přefakturováním přiděleného personálu a prostor nejsou spojeny žádné výrazné zvláštní výdaje, jelikož všechny související náklady jsou již zahrnuty do strukturálních nákladů instituce.
(213)
Co se týče majetku a služeb získaných konkrétně za účelem vykonávání hospodářských činností, průměrná roční částka těchto dodávek představuje podle francouzských orgánů pouze malý zlomek (205) průměrného ročního obratu veřejné instituce IFP. Co se týče smluvního výzkumu na základě informací, které shromáždila veřejná instituce IFP prostřednictvím svého systému analytického účetnictví, průměrná roční částka těchto dodávek, které veřejná instituce IFP získala za účelem poskytování svých služeb od roku 2006 do roku 2009, dosahuje výše […] (*) EUR ročně.
(214)
Komise se domnívá, že veřejná instituce IFP získala pro výkon svých hospodářských činností skutečnou hospodářskou výhodu, která spočívá v nižších cenách uplatňovaných jejími dodavateli a vyplývá z výhodnějšího hodnocení rizika neplnění závazků ze strany podniku, ke kterému tito dodavatelé dospěli. Přestože Komise není schopná přesně vyčíslit přesnou částku této výhody, domnívá se, že by v každém případě neměla překročit částku […] (*) EUR ročně (206) průměrně za dané období (2006-2009).
(215)
Komise nakonec poznamenává, že tato výhoda, kterou má veřejná instituce IFP ve vztazích se svými dodavateli je selektivní, protože konkurentům, kteří nadále podléhají řízením obecného práva o soudním vyrovnání a soudní likvidaci, nebyla poskytnuta obdobná státní záruka nerozlučně spojená s právním postavením veřejné instituce IFP.
C. Výhoda ve vztazích k zákazníkům
(216)
Co se týče služeb v oblasti smluvního výzkumu, které poskytuje veřejná instituce IFP, Komise bere na vědomí připomínky společnosti UOP Limited, která uvádí, že v oblasti převodu technologií, což je z principu riziková oblast, jsou nabyvatelé obzvláště citliví na záruky, které jsou jim jejich dodavatelé schopni poskytnout z hlediska krytí smluvní i mimosmluvní odpovědnosti.
(217)
Pokud se však jedná o mimosmluvní odpovědnost, francouzské orgány upřesnily ve svém dopise ze dne 13. ledna 2010, že soukromoprávní společnosti a veřejné instituce ve Francii podléhají bez rozdílu systému veřejného práva (článek 1382 Občanského zákoníku týkající se zejména systému trestní odpovědnosti (207)). Dále uvedly, že činnosti veřejné instituce IFP mají specifické vlastnosti, protože se při nich používají laboratorní nástroje a hořlavé, výbušné nebo toxické látky, které jsou možným zdrojem vysokého „průmyslového“ rizika (208) ve smyslu termínu běžně používaného pojišťovateli. Veřejná instituce IFP od té doby uzavřela různé pojistné smlouvy, aby byla krytá nejen proti klasickým rizikům (odpovědnost za škodu), ale rovněž proti specifickým rizikům, jako jsou rizika spojená se zdroji ionizace nebo rizika související se škodami na strojním zařízení v okolí dolů. Pokud jde o pojištění občanskoprávní odpovědnosti, pojistná smlouva veřejné instituce IFP pokrývá čtyři rizika: odpovědnost za škodu způsobenou provozem, odpovědnost za škodu po uskutečnění dodávky, odpovědnost za škodu způsobenou při výkonu povolání a zodpovědnost za škodu na životním prostředí.
(218)
Z uvedeného vyplývá, že veřejná instituce IFP se vůbec nijak nezbavila své mimosmluvní odpovědnosti vůči státu tím, že na sebe vzala riziko spojené s uplatněním záruky, která pro ni vyplývá z postavení EPIC v případě vzniku škodné události, ale naopak to, že uzavřela na trhu pojistné smlouvy nutné ke krytí tohoto rizika.
(219)
Pokud jde o smluvní odpovědnost, z informací, které poskytly francouzské orgány v odpovědi na připomínky společnosti UOP Limited, zejména těch, které jsou uvedeny v 91. bodě odůvodnění, vyplývá, že v oblasti poskytování služeb je odpovědnost veřejné instituce IFP vůči jejím zákazníkům (bez ohledu na to, zda se jedná o její vlastní dceřiné společnosti nebo třetí osoby) „omezená na […] (*) % skutečně vybrané odměny a její strop může případně v závislosti na jednotlivých případech dosáhnout až […] (*) %“, takže pokud se zákazník domnívá, že práce, kterou vykonala veřejná instituce IFP je chybná, tato instituce nemůže být v žádném případě povinna neomezeně vykonávat opravy prací. Kromě toho Komise bere na vědomí poznámku francouzských orgánů, které konstatují, že z důvodu zásady nekumulování odpovědností se smluvní strana nemůže domáhat mimosmluvní odpovědnosti, aby dosáhla náhrady škod, které utrpěla ve smyslu smluvního vztahu (209).
(220)
Je však samozřejmé, že se zřetelem na záruku, kterou poskytl stát veřejné instituci IFP, mají její zákazníci jistotu, že se instituce nikdy nedostane do situace soudní likvidace, a bude tedy vždy schopna plnit své smluvní závazky, nebo, pokud tak neučiní, budou odškodněni za neplnění závazků z její strany.
(221)
Podobně jako při úvahách, které vysvětlila v 204. bodě odůvodnění a bodech následujících, se Komise domnívá, že pokud jde o vztahy s dodavateli, při neexistenci státní záruky je zákazník, který chce získat stejnou úroveň ochrany, nucený sjednat u finančního zprostředkovatele (bankovní instituce nebo pojišťovny) záruku za řádné provedení smlouvy (anglicky „performance bond“), aby získal jistotu o řádném plnění smlouvy, která ho váže s veřejnou institucí IFP. Cílem takové ochrany je zaručit tomuto zákazníkovi finanční náhradu v případě škody, která vznikla následkem (úplného nebo částečného) neplnění smlouvy.
(222)
V tomto směru bere Komise na vědomí, že Francie přiznává, nikterak bez jistých výhrad, a jak je uvedeno v 66. bodě odůvodnění, že „jediný předpokládaný účinek pro veřejnou instituci IFP, který by mohl být zjištěný, spočívá ve snížení poplatků z důvodů nevystavení záruky za řádné provedení smlouvy“. Francouzské orgány proto bez dalších upřesnění dochází k závěru, že vzhledem „k částkám, které banky a pojišťovny obvykle vyžadují za takovou službu, se ukazuje, že výsledek takového snížení představuje zanedbatelnou částku“.
(223)
Komise v prvé řadě zdůrazňuje, že při výpočtu nákladů na záruku za řádné plnění smlouvy se zohledňují mnohé faktory, zejména druh smlouvy a krytá částka, počet zaměstnanců, finanční situace, riziko neplnění závazků a míra výskytu škodných událostí v podniku, jehož služby jsou zárukou kryty, stejně jako další čistě finanční aspekty, jako jsou odměny a provize zprostředkovatelů. Na základě veřejně dostupných informací (210) se Komise domnívá, že uplatňovaná sazba se obvykle pohybuje mezi 1 % a 5 % krytého obratu.
(224)
Stanovení cen za krytí specializovanými zprostředkovateli je založeno na statistických technikách, které jsou případně upřesněny podle druhu rizika, takže pro záruku za řádné plnění smlouvy není možné a priori stanovit paušální sazbu. Konečná cena záruky nakonec závisí na odhadované částce případných ztrát a na míře pravděpodobnosti, že k nim dojde. V důsledku toho, zatímco v některých odvětvích (například v odvětvích stavebního inženýrství a veřejných prací nebo v mezinárodním obchodě) lze poskytnout záruku za „dokonalé plnění“, podle všeho nelze uvažovat o tom, aby se v oblasti služeb smluvního výzkumu jednalo o více než záruku za „vynaložení maximálního úsilí“, protože VaV je svým charakterem rizikovou oblastí, v níž ten, kdo si kupuje výzkumné práce, nemá jistotu, zda povedou nebo nepovedou k využitelným výsledkům. V této souvislosti Komise poznamenává, že částka, která je smluvně zaručena klientům veřejné instituce IFP včetně jejích dceřiných společností, se omezuje na cenu poskytnutých výzkumných prací.
(225)
Komise přiznává, že nedokáže poskytnout přesný odhad částky poplatku, která by byla potřebná k zajištění klientům (včetně dceřiných společností) „vynaložení maximálního úsilí“ ze strany veřejné instituce IFP při poskytování výzkumných služeb. Francouzské orgány, jimž byla položena otázka v tomto směru, uvedly ve svém dopise z 26. listopadu 2010, že také nemají informace o výši pojistného, které vyžaduje trh na krytí zvláštních rizik v oblasti výzkumu a vývoje. Komise se však domnívá, že pojistné, které požaduje trh na krytí takového rizika (omezeného na „vynaložení maximálního úsilí“ ve výzkumu, a tedy menšího než riziko související s „řádným plněním“ smlouvy), by celkem logicky mělo být nižší než maximální odhady uvedené v bodě odůvodnění 223. Komise se rovněž domnívá, že maximální sazba 5 % obratu dosaženého v rámci služby kryté pojištěním v každém případě představuje horní mez pojistného, které by mělo byť potřebné ke krytí takového rizika.
(226)
Pokud jde o hodnotu hospodářských činností, které mohou být kryté takovou zárukou, Komise uvádí, že tyto činnosti jsou dvojího druhu: na jedné straně činnosti jako je pronájem infrastruktur, přidělení výzkumného personálu a poskytování právních služeb, jakož i činnosti smluvního výzkumu prováděné veřejnou institucí IFP (pro třetí osoby a také pro její dceřiné společnosti) a na druhé straně činnosti, jako převod technologií veřejné instituce IFP na její dceřiné společnosti ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat. V případě činností prováděných veřejnou institucí IFP ve výhradní oblasti činnosti její dceřiné společnosti Beicip-Franlab (211), Komise ve skutečnosti už konstatovala, že jsou v plném rozsahu financovány z příjmů získaných na trhu poradenství v oblasti těžby ropy a vývoje programového vybavení pro těžbu ropy. Komise prokázala v uvedeném rozhodnutí C 51/2005, že v rámci skupiny neexistují převody veřejného financování z veřejné instituce IFP na její dceřinou společnost Beicip-Franlab, přičemž obchodní vztahy mezi oběma subjekty se uskutečňují za obvyklých tržních podmínek. Jelikož odměny, které společnost Beicip-Franlab vyplatila veřejné instituci IFP, „dostatečně“ (212) pokryly náklady na práce, které IFP provedla ve výhradní oblasti činnosti své dceřiné společnosti, Komise může dospět k závěru, že ceny jsou stanoveny tak, že Beicip-Franlab v každém případe převezme náklady související s případným dodatečným vlivem státní záruky za náklady na výzkum, které nese veřejná instituce IFP. Za těchto podmínek pokrytí obchodních vztahů mezi dceřinou společností a její materskou společností státní zárukou nemá takovou povahu, aby poskytovalo konkurenční výhodu pro činnosti prováděné veřejnou institucí IFP ve výhradních oblastech činnosti její dceřiné společnosti Beicip-Franlab. Jejich případné pokrytí státní zárukou proto nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(227)
Pokud jde o činnosti prvního druhu, které provádí veřejná instituce IFP jak pro třetí osoby, tak pro své dceřiné společnosti, francouzské orgány oznámily ve svém dopisu z 26. listopadu 2010 hodnotu hospodářských činností provedených veřejnou institucí IFP v letech 2006 až 2009. Z těchto informací vyplývá, že průměrná roční suma vztahující se k výzkumným službám za toto období činí přibližně […] (*) EUR, z toho […] (*) EUR bylo pro třetí osoby a […] (*) pro dceřiné společnosti.
(228)
Francouzské orgány kromě toho poskytly údaje týkající se správních služeb, které veřejná instituce poskytla svým dceřiným společnostem během stejného období. Z těchto informací vyplývá, že od roku 2006 činí průměrná roční částka, kterou veřejná instituce IFP naúčtovala svým dceřiným společnostem, přibližně […] (*) EUR za přidělený personál a […] (*) EUR za náklady na domiciliaci (213).
(229)
Pokud jde o činnosti druhého druhu, tj. činnosti v oblasti převodu technologií veřejné instituce IFP na její dceřiné společnosti ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat, je třeba nejdříve zdůraznit, že rozhodnutí C 51/2005 už zohlednilo sumy týkající se činností za rok 2006:
a)
ve výhradní oblasti činnosti společnosti Axens uskutečnila veřejná instituce IFP studie technické proveditelnosti, které předcházely aplikovanému výzkumu, za […] (*) EUR a práce průmyslového výzkumu za […] (*) EUR, čili celkem hospodářskou činnost za […] (*) EUR;
b)
ve výhradní oblasti činnosti společnosti Prosernat uskutečnila veřejná instituce IFP studie technické proveditelnosti za […] (*) EUR a práce průmyslového výzkumu za […] (*) EUR, čili celkem hospodářskou činnost za […] (*) EUR;
c)
celkem tedy veřejná instituce IFP poskytla výzkumné služby ve výhradních oblastech činnosti svých dceřiných společností za 56,4 milionu EUR (z toho studie technické proveditelnosti za 7,4 milionu EUR a práce průmyslového výzkumu za 49,0 milionu EUR), přičemž z jejích vlastních zdrojů pocházelo jen […] (*) EUR, takže Komise usoudila, že tyto výzkumné činnosti byly podpořeny ze státních prostředků ve výši 11,3 milionu EUR (což představuje 20 % intenzitu podpory (214)).
(230)
Pokud jde o následující roky, v souladu s článkem 5 odst. 1 uvedeného rozhodnutí C 51/2005 až do uplynutí data výlučných dohod bude Francie povinna „odevzdávat Komisi podrobné roční zprávy o projektech, které uskutečnila veřejná instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat.“. Informace obsažené v těchto ročních zprávách umožní přesně vypočítat roční sumu za výzkumné služby, které veřejná instituce IFP vykonala pro své dceřiné společnosti ve výhradní oblasti jejich činnosti.
(231)
Dosud Francie zaslala Komisi roční zprávy za léta 2007, 2008 a 2009. S ohledem na lhůty potřebné ke zpracování účetních údajů se zpráva za rok 2010 odevzdá v průběhu roku 2011.
(232)
Ve výhradních oblastech činnosti společnosti Axens jsou tyto hospodářské činnosti shrnuté za roky 2007 až 2009 v tabulce 3, která se nachází v tomto bodě odůvodnění (v tisících eur).
Tabulka 3
Činnosti veřejné instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti společnosti od roku 2007 do roku 2009
(v tis. EUR)
Celkem
Celkové náklady
Celkové vlastní zdroje
Veřejné zdroje (+) nebo zisk (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Výzkum, který veřejná instituce IFP provádí ve výhradní oblasti činnosti společnosti d'Axens, tedy umožnil hospodářskou činnost ve výši […] (*) EUR v roce 2007, […] (*) v roce 2008 a […] (*) v roce 2009, jež je srovnatelná s činností, kterou Komise uvedla v rozhodnutí C 51/2005 pro rok 2006 ([…] (*) EUR).
(234)
Ve výhradních oblastech činnosti společnosti Prosernat jsou tyto hospodářské činnosti shrnuté za roky 2007 až 2009 v tabulce 4, která se nachází v tomto bodě odůvodnění (v tis. eur).
Tabulka 4
Činnosti veřejné instituce lFP ve výhradních oblastech společnosti Prosernat v letech 2007 až 2009
(v tis. EUR)
Celkem
Celkové náklady
Celkové vlastní zdroje
Veřejné zdroje (+) nebo zisk (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Výzkum, který veřejná instituce IFP provádí ve výhradní oblasti činnosti společnosti Prosernat, tedy umožnil hospodářskou činnost ve výši […] (*) EUR v roce 2007, […] (*) v roce 2008 a […] (*) v roce 2009, jež je srovnatelná s činností, kterou Komise uvedla v rozhodnutí C 51/2005 pro rok 2006 ([…] (*) EUR).
(236)
Komise se proto domnívá, že veřejná instituce IFP požívala při výkonu svých hospodářských činností skutečné hospodářské výhody, která spočívala v tom, že neplatila prémii odpovídající záruce za řádné provedení smlouvy nebo přinejmenším záruce za vynaložení maximálního úsilí, a mohla tuto výhodu nabídnout v oblasti výzkumu svým zákazníkům, mezi něž patřily i její dceřiné společnosti Axens a Prosernat v jejich výhradních oblastech činnosti. Aniž by Komise byla schopna tuto výhodu kvůli specifičnosti krytého rizika přesně vyčíslit, domnívá se, že tato výhoda v každém případě, službu po službě, rok po roce, nebude vyšší než částky uvedené v tabulce 5 v tomto bodu odůvodnění (značka „EUR“ v něm znamená EUR a značka „MEUR“ miliony EUR):
Tabulka 5
Horní meze hospodářské výhody, které veřejná instituce IFP požívala díky neomezené záruce ve vztahu se svými klienty v letech 2006 až 2009
2006
2007
2008
2009
Výzkumná činnost
(mimo výhradní oblasti činnosti dceřiných společností)
Obrat
MEUR
Horní mez (215)
(pojistná prémie)
Obrat
MEUR
Horní mez
(pojistná prémie)
Obrat
MEUR
Horní mez
(pojistná prémie)
Obrat
MEUR
Horní mez
(pojistná prémie)
Pro dceřiné společnosti
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Pro třetí strany
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Poskytování administrativních služeb
Fakturování přidělených pracovníků
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Fakturování nákladů na domiciliaci
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Služby ve výhradní oblasti činnosti společnosti Axens
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
Služby ve výhradní oblasti činnosti společnosti Prosernat
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Celkem pro dceřiné společnosti
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
[…] (*)
[…] (*)M EUR
Celkem pro třetí strany
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
V každém případě mají francouzské orgány i nadále možnost oznámit přesnější metodiku odhadu výhody, kterou záruka poskytuje veřejné instituci v jejích vztazích se zákazníky. Tato metodika založená na hospodářském odborném posudku, který byl kontradiktorně projednán v rámci vyšetřování, může být v budoucnosti předmětem kladného rozhodnutí Komise a Francie ji bude moci použít za účelem plnění povinností poskytovat informace, které jsou upřesněny ve výroku tohoto rozhodnutí.
(238)
Komise nakonec poznamenává, že tato výhoda, kterou má veřejná instituce IFP ve vztazích se svými zákazníky, je selektivní, protože konkurentům, kteří nadále podléhají řízením soudního vyrovnání a soudní likvidace podle obecného práva, nebyla poskytnuta obdobná státní záruka nerozlučně spojená s právním postavením veřejné instituce IFP.
7.1.4.2 Výhody převedené na soukromoprávní dceřiné společnosti skupiny IFP
(239)
Ve vztahu k dceřiným společnostem veřejné instituce IFP Komise v rozhodnutí o zahájení řízení uvedla, že ve fázi předběžného šetření nemůže vyloučit, že „veškeré výhody, které by vyplývaly z toho, že veřejná instituce IFP má postavení EPIC, například výhodnější úvěrové podmínky, by mohly být přeneseny rovněž na všechny tři dceřiné společnosti“ (216).
(240)
Z podrobného šetření, na základě důvodů uvedených v části 7.1.1.2, s ohledem na skutečnost, že ve francouzském právu neexistuje obecná odpovědnost akcionáře za dceřiné společnosti ve skupinách společností, nelze mít za to, že veřejná instituce IFP, a tedy francouzský stát, mohou nést odpovědnost za úhradu pohledávek, které mají třetí strany v důsledku hospodářských činností společností Axens a Prosernat, zejména v případě, že by tyto společnosti byly ve stavu soudní likvidace.
(241)
Je však třeba poznamenat, že i když se v rozhodnutí N 531/2005 mělo za to, že La Banque Postale, jak je uvedeno ve 177. bodě odůvodnění, podléhala jakožto akciová společnost z hlediska soudního vyrovnání a likvidace obecnému právu, a proto neměla prospěch z žádné neomezené státní záruky, Komise přesto posuzovala otázku případného převodu účinků státní záruky, které požíval její jediný akcionář, na dceřinou společnost (217).
(242)
Komise konkrétně usoudila (218), že struktura fungování skupiny umožňovala průniky mezi akcionářem (La Poste) a dceřinou společností (La Banque Postale), protože i) dceřiná společnost využívala personální a materiální zdroje mateřské společnosti a ii) platila za využívání těchto zdrojů na základě nákladů mateřské společnosti, takže v případě existence hospodářské výhody, která by snížila náklady společnosti La Poste, by byly poměrně sníženy poplatky, které společnost La Banque Postale odváděla své mateřské společnosti, čímž by došlo k (alespoň částečnému) přenosu této hospodářské výhody na dceřinou společnost.
(243)
Komise v rozhodnutí C 51/2005 obdobně konstatovala, že existuje možnost průniků, zejména pokud jde o rozhodování o tarifech, které veřejná instituce IFP účtuje za služby, které poskytuje společnostem Axens a Prosernat v jejich výhradních oblastech činnosti, takže obchodní vztahy uvnitř skupiny neodpovídají tržní logice, ale nabízejí naopak možnost křížového dotování hospodářských činností dceřiných společností z veřejných prostředků, jimiž disponuje mateřská společnost. Jak bylo uvedeno ve 226. bodě odůvodnění, Komise mimo jiné dospěla k názoru, že vztahy mezi veřejnou institucí IFP a její dceřinou společností Beicip-Prosernat (219) probíhaly za běžných tržních podmínek.
(244)
Ve věci, která se týkala společnosti La Banque Postal, dospěla Komise k názoru, že je nutné, aby se francouzské orgány zavázaly k zavedení mechanismu, který by na úrovni dceřiných společností neutralizoval eventuální výhody, kterých požívala mateřská společnost. V případě podmínek financování tato povinnost spočívala v tom, že „při každé transakci se uvede ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se smlouva vztahuje), že v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. Toto smluvní ustanovení bude zveřejněno v emisním prospektu každé transakce (220).“
(245)
V tomto konkrétním případě se francouzské orgány ve věci úvěrových podmínek dceřiných společností veřejné instituce IFP (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) zavázaly, že v každé smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se smlouva vztahuje) při každé transakci písemně uvedou, že „v souladu s francouzským právem (zejména s nutností výslovného povolení každé záruky zákonem) tato transakce nebude kryta žádnou přímou či nepřímou státní zárukou.“
(246)
Pokud jde o skutečnost, že dceřiné společnosti využívají personální a materiální zdroje, které jim poskytuje mateřská společnost, jak Komise uvedla v rozhodnutí C 51/2005, „pokud existuje dotace hospodářských činností, vyplývá z úrovně odměn vyplacených dotyčnými dceřinými společnostmi mateřské společnosti a odrazí se v účtech IFP (221).“ Ovšem při posuzování účtů veřejné instituce IFP byly jedinými nákladovými položkami, které Komise zatím nezohlednila, jak pro rok 2006 v rozhodnutí C 51/2005, tak pro další roky ve výročních zprávách předaných francouzskými orgány, položky, které se týkaly pokrytí služeb poskytovaných veřejnou institucí IFP jejím dceřiným společnostem v souvislosti s neomezenou zárukou. Vzhledem k tomu, že se státu neplatila prémie odpovídající záruce za řádné provedení smlouvy nebo alespoň záruce za vynaložení maximálního úsilí, nemohla být započtena do sazeb za služby poskytované dceřiným společnostem.
(247)
Proto je třeba mít za to, že hospodářská výhoda spočívající ve statutární záruce, které veřejná instituce požívala z důvodu svého postavení, byla tímto způsobem převedena na soukromoprávní dceřiné společnosti Axens a Prosernat.
(248)
Pokud jde o smlouvy, které veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti Axens, Prosernat a Beicip-Franlab společně podepsaly se svými společnými dodavateli a o nichž se Komise zmínila v rozhodnutí o zahájení řízení a společnost UOP Limited ve svých komentářích, viz 73. bod odůvodnění, francouzské orgány sice potvrdily, že tyto smlouvy existují, ale upřesnily, že se týkají v podstatě pouze oblasti (letecké a železniční) přepravy zaměstnanců jednotlivých subjektů. Komise se domnívá, že pokud dceřiné společnosti mohly využít výhodnějších nákupních podmínek poskytnutých skupině IFP, což v případě těchto dodávek není prokázáno, bylo to spíše z důvodu množstevních slev, které dodavatelé případně poskytly při seskupení zakázek, než z důvodu případného dopadu záruky. V každém případě, i kdyby se mělo za to, že analýza uvedená v části 7.1.4.1 B pro veřejnou instituci může v případě dodávek, které dceřiné společnosti získaly spolu s veřejnou institucí, platit i pro tyto společnosti, a že by tyto společnosti proto levnějším nákupem dodávek využívaly výhodu, které veřejná instituce IFP požívá v důsledku záruky, byly by částky, o které se jedná, v tomto případě tak zanedbatelné, že Komise pochybuje, že by mohly představovat skutečnou hospodářskou výhodu.
(249)
V souladu se závěry výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005 proto platí, že jediné činnosti, na které by se mohla vztahovat výhoda vyplývající z krytí výzkumných činností ve výhradních oblastech činnosti dceřiných společností prostřednictvím státní záruky, jež byla udělena mateřské společnosti, se omezují na „příspěvek [veřejné instituce IFP] na činnosti v oblastech činností společností Axens a Prosernat“ (222). Pokud se konkrétně jedná o výhody převedené na společnosti Axens a Prosernat, Komise se s ohledem na specifičnost krytého rizika domnívá - aniž by byla schopna vyčíslit přesnou výši této výhody -, že by v žádném případě neměla přesáhnout u jednotlivých služeb a v jednotlivých letech položky uvedené v tabulce 5, bodě odůvodnění 236.
(250)
Komise se domnívá, že taková hospodářská výhoda převedená veřejnou institucí IFP na její soukromoprávní dceřiné společnosti Axens a Prosernat je selektivní, neboť konkurenti těchto společností nemají přístup k technologiím a personálním a materiálním zdrojům veřejné instituce IFP za stejně příznivých podmínek.
7.1.5 NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE A NEPŘÍZNIVÉ OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(251)
Zkoumané opatření může vést ke snížení provozních nákladů veřejné instituce IFP na služby poskytované třetím stranám (smluvní výzkum) a ke snížení provozních nákladů společností Axens a Prosernat na služby, jež jim poskytuje jejich mateřská společnost (výzkum ve výhradní oblasti jejich činnosti, smluvní výzkum, přidělování personálu a poskytování materiálu a správních služeb), což má za následek zvýhodnění skupiny IFP, a tudíž narušení hospodářské soutěže ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(252)
Vzhledem k tomu, že jsou trhy, na nichž působí skupina IFP, zejména trh v oblasti smluvního výzkumu, pokud jde konkrétně o veřejnou instituci IFP, trhy s katalyzátory a technologiemi určenými pro odvětví rafinace a petrochemický průmysl v případě dceřiné společnosti Axens, studie, služby a vybavení v oblasti zpracování plynu a rekuperace síry v případě dceřiné společnosti Prosernat, široce otevřené obchodu v rámci EU, mohlo by mít takové opatření nepříznivý dopad na konkurenční podniky, jež vykonávají nebo hodlají vykonávat obdobné hospodářské činnosti na dotyčných trzích.
(253)
Za těchto podmínek může existence neomezené státní záruky ve prospěch veřejné instituce IFP narušit hospodářskou soutěž a nepříznivě ovlivnit obchod ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
7.1.6 ZÁVĚR O POVAZE OPATŘENÍ PODPORY
(254)
Státní statutární záruka ve prospěch veřejné instituce IFP má tedy za následek převod státních zdrojů přičitatelný státu a vede k narušení nebo hrozbě narušení hospodářské soutěže a obchodu mezi členskými státy, přičemž zvýhodňuje skupinu IFP.
(255)
Komise dochází k závěru, že tato záruka představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
7.2 PROTIPRÁVNOST OPATŘENÍ PODPORY
(256)
Před změnou svého postavení byla IFP právnickou osobou soukromého práva vytvořenou jako profesní instituce ve smyslu zákona č. 43-612 ze dne 17. listopadu 1943 o správě odborných zájmů. IFP tak podléhala řízením obecného práva v oblasti soudního vyrovnání a soudní likvidace a nevyužívala státní záruky poskytnuté na základě postavení veřejné průmyslové a obchodní instituce (EPIC).
(257)
Vyhláškou ze dne 6. července 2006, vydanou podle zákona č. 2005-781 ze dne 13. července 2005, se IFP dne 7. července 2006 stala veřejnou průmyslovou a obchodní institucí (EPIC). Na základě této změny postavení byla veřejné instituci IFP poskytnuta neomezená státní záruka. Dotčené opatření musí být tudíž kvalifikováno jako nová podpora ve smyslu čl. 1 písm. c) procesního nařízení.
(258)
V souladu s čl. 2 odst. 1 procesního nařízení musí členské státy s dostatečným časovým předstihem oznámit „všechny plány na poskytnutí nové podpory“. Vzhledem k tomu, že změna postavení veřejné instituce IFP nebyla Francií formálně oznámena, ale pouze incidenčně sdělena v rámci jiného řízení, a že účinné provedení opatření nebylo podmíněno předběžným schválením ze strany Komise, francouzská vláda poskytnutím uvedené státní podpory porušila čl. 108 odst. 3 SFEU.
(259)
Komise se tudíž domnívá, že toto opatření představuje protiprávní podporu ve smyslu čl. 1 písm. f) procesního nařízení.
7.3 SLUČITELNOST OPATŘENÍ PODPORY
7.3.1 PODPORA V OBLASTI SMLUVNÍHO VÝZKUMU A POSKYTOVÁNÍ SLUŽEB VEŘEJNOU INSTITUCÍ IFP
(260)
Poskytování služeb spočívá v pronájmu výzkumných infrastruktur, přidělování personálu či v poskytování právních služeb (dceřiným společnostem).
(261)
Služby související se smluvním výzkumem pro veřejnou instituci IFP obvykle znamenají poskytnutí pomoci zákazníkovi (třetí straně či dceřiné společnosti (223)), který hodlá vést výzkumné činnosti umožňující lepší pochopení nebo zvládnutí vědeckého nebo technického jevu (224). Žádost může být více méně konkrétní a veřejné instituci IFP může ponechat menší či větší prostor pro vlastní uvážení, od pouhého dodržení technických specifikací přesně stanovených zákazníkem až do poskytnutí kompletní výzkumné služby zahrnující doporučení. […] (*). Na základě každé žádosti předloží veřejná instituce IFP technicko-obchodní návrh společně se smluvními podmínkami realizace, jenž je předmětem jednání se zákazníkem. Francouzské orgány popsaly služby v oblasti smluvního výzkumu a služby, jež poskytuje veřejná instituce IFP v třech oblastech působnosti (CREP, CRRP, CRME).
(262)
Na úrovni CREP jsou služby zaměřené zejména na validaci a/nebo zdokonalení metodik, technologií a programů vyvinutých výzkumným střediskem. Pro účely realizace některých z těchto služeb poskytuje CREP svým průmyslovým partnerům vybavení a algoritmy výpočtů, které jsou specifické pro veřejnou instituci IFP, nebo cenné odborné posudky, jež nejsou k dispozici v rámci obchodní služby poskytované soukromým subjektem. Tyto služby mohou být tříděny podle následujících kategorií:
a)
služby spojené s konkrétním vybavením, jež nemá ve světě obdoby nebo se vyskytuje jen výjimečně (225);
b)
výklad daného případu při použití programů vyvinutých veřejnou institucí IFP, které ještě nebyly uvedeny na trh, nebo jejichž používání v tomto konkrétním kontextu vyžaduje specifické odborné posudky s využitím know-how veřejné instituce IFP (226);
c)
využití zvláštních odborných posudků veřejné instituce IFP (227);
d)
využití odborných posudků v průběhu vývoje pro účely validace know-how, technologií a vyvinutých metodik (228).
(263)
Na úrovni CRRP spočívaly služby v oblasti smluvního výzkumu například v podpoře při zavádění činností - prostřednictvím zahraniční univerzity (229) - spadajících do specifické kompetence IFP v oblasti katalyzátorů, v práci týkající se „[…] (*) (230)“ pro účely pochopení jevů jako […] (*), či ve studii (231) o […] (*).
(264)
Na úrovni CRME spočívaly služby související se smluvním výzkumem - pro výrobce automobilů - například v […] (*) na základě […] (*), […] (*) a na základě metodiky (232) veřejné instituce IFP, dále ve studii […] (*) (233) vyplývající z výzkumných činností veřejné instituce IFP […] (*) nebo z testů […] (*) týkajících se […] (*), které byly vyvinuty veřejnou institucí IFP (234).
(265)
Z tohoto popisu vyplývá, že činnosti související se smluvním výzkumem - prováděné veřejnou institucí IFP pro třetí strany - se zaměřují buď na vypracování technických studií proveditelnosti předcházejících výzkumným činnostem, nebo na nabytí nových znalostí a schopností v oblastech působnosti institutu, nebo na využívání znalostí a technologií vyvinutých veřejnou institucí IFP za účelem vývoje nových výrobků, postupů nebo služeb.
(266)
Francouzské orgány vyčíslily hodnotu činností souvisejících se smluvním výzkumem a s poskytováním služeb, jež veřejná instituce IFP prováděla pro třetí strany v období 2004-2009. Z předložených informací vyplývá, že tyto služby v oblasti výzkumu představují ročně zhruba [0-5] (**) % celkového rozpočtu veřejné instituce IFP (to znamená, že podíl služeb činí […] (*) EUR z rozpočtu přibližně 300 milionů EUR), takže tuto hospodářskou činnost lze hodnotit v rámci činností veřejné instituce jako okrajovou.
7.3.1.1 Předpoklad převodu státní podpory na třetí strany nebo dceřiné společnosti
(267)
V souladu s bodem 3.1.2 rámce pro výzkum, vývoj a inovace platí, že jakmile nezisková výzkumná instituce příležitostně provádí hospodářské činnosti, jako je pronájem vybavení, poskytování služeb podnikům nebo provádění smluv v oblasti výzkumu, veřejné financování těchto hospodářských činností má obecně za následek poskytnutí státní podpory. Pokud je nicméně možné prokázat, že veřejné financování bylo v plném rozsahu převedeno na konečného příjemce a že zprostředkovateli z toho nevyplynula žádná výhoda, lze usoudit, že tomuto zprostředkovateli nebyla poskytnuta státní podpora.
(268)
V tomto případě platí: pokud výzkumná instituce, jakou je veřejná instituce IFP, provádí činnosti v oblasti smluvního výzkumu a zároveň se na ni vztahuje neomezená státní záruka, je třeba konstatovat, že je tato instituce příjemcem státní podpory, pokud se ovšem nepotvrdí, že prodejní cena těchto služeb umožnila převod plné výše státní podpory na její zákazníky.
(269)
Ceny služeb v oblasti smluvního výzkumu veřejné instituce IFP jsou stanoveny na základě jejich úplných výrobních nákladů (235), na něž se uplatní marže, jejíž sazba se mění v závislosti na výsledku jednání se zákazníkem, o kterém se zmiňuje bod odůvodnění 261. Z předchozího vyplývá, že jediná složka nákladů, která veřejnou institucí pravděpodobně nebyla zohledněna, odpovídá právě poplatku za krytí záruky za řádné provedení smlouvy (nebo za vynaložení maximálního úsilí) veřejné instituce IFP.
(270)
Co se týká služeb v oblasti smluvního výzkumu poskytovaných veřejnou institucí IFP svým dceřiným společnostem Axens a Prosernat, Komise se domnívá, že hospodářská výhoda vyplývající ze záruky se může nadále vztahovat buď na veřejnou instituci IFP, nebo jí lze případně využít k jiným účelům, nebo může být tato výhoda vzhledem ke specifické povaze vazeb mezi dceřinými společnostmi a jejich mateřskou společností převedena na tyto dceřiné společnosti formou stanovování cen.
a)
v prvním případě je slučitelnost podpory popsána v této části;
b)
v druhém případě Komise odkazuje na analýzu slučitelnosti (viz část 7.3.2), jež bude z důvodu obezřetnosti zahrnovat předmětné částky, které odpovídají odhadu hospodářské výhody potenciálně převedené na dceřiné společnosti.
(271)
Podobně je tomu u zákazníků, kteří jsou třetími stranami: pokud by bylo možno prokázat, že byla částka odpovídající této složce dodatečných nákladů automaticky převáděna třetím osobám formou stanovování cen, pak by z podrobného posouzení převedených podpor s velkou pravděpodobností vyplynuly částky de minimis (236). Z informací předložených francouzskými orgány je totiž zřejmé, že z většiny fakturovaných služeb vyplývá obrat nižší než […] (*) EUR (tedy maximální výše krytí rizika neplnění závazků je […] (*) EUR), přičemž nejdůležitější smlouva představuje pouze částku ve výši […] (*) EUR (tedy maximální výše krytí rizika neplnění závazků je […] (*) EUR).
(272)
Nelze nicméně vyloučit následující: způsob výpočtu marže uplatňovaný veřejnou institucí IFP ne vždy umožnil, aby byla příjemci služeb v oblasti smluvního výzkumu převedena celá částka státní podpory. V takovém případě by skutečnost, že státu nebyl zaplacen poplatek za záruku za krytí smluv o poskytování služeb v oblasti smluvního výzkumu třetím stranám, představovala dodatečné veřejné financování poskytované veřejné instituci státem.
(273)
Odpovídající veřejné finanční prostředky by tudíž mohly být využity k těmto třem účelům:
a)
buď k financování nehospodářských činností veřejné instituce, jež by nepředstavovalo státní podporu;
b)
nebo k financování jiných činností v oblasti smluvního výzkumu ve prospěch třetích stran či dceřiných společností. Tento předpoklad je předmětem podrobné analýzy v části 7.3.1.2.
c)
nebo k financování výzkumu prováděného veřejnou institucí ve výhradní oblasti činností jejích dceřiných společností, jež by mohlo být připočteno k částkám státní podpory, které již byly převedeny dceřiným společnostem. Tento předpoklad je předmětem podrobné analýzy v části 7.3.2.
7.3.1.2 Slučitelnost státní záruky udělené výzkumné instituci za poskytování služeb v oblasti smluvního výzkumu a služeb, které jsou doplňkem její hlavní činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu
(274)
Před samotným rozborem specifik projednávané věci by Komise ráda znovu potvrdila zásadní postoj, který zaujala v rámci své rozhodovací praxe a podle něhož neomezená státní záruka zahrnující hospodářské činnosti v zásadě představuje státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem (237). Komise se obecně domnívá, že neomezené záruky v hospodářském odvětví, jež je otevřeno hospodářské soutěži, jsou neslučitelné se SFEU zejména proto, že z takové záruky vyplývá převzetí všech rizik spojených s hospodářskou činností státem - aniž by podnik, který je příjemcem podpory, nesl náklady tohoto krytí - a že tato záruka vyvolává situaci morálního rizika, jež podnik, který je příjemcem podpory a který je chráněn před jakoukoli hrozbou konkurzu, podněcuje k tomu, aby riskoval více než v situaci, kdy by zcela nesl negativní důsledky svého jednání. Takové neomezené záruky většinou nemohou být v souladu se zásadou proporcionality odůvodněny službami obecného hospodářského zájmu, neboť v případě neomezené záruky není podle všeho možno ověřit, zda výše podpory nepřesahuje čisté náklady na poskytování veřejné služby (238).
(275)
V tomto případě je třeba zdůraznit, že francouzské právní předpisy uložily veřejné instituci IFP povinnosti veřejné služby spočívající v trojím poslání výzkumného, vzdělávacího a dokumentačního charakteru, jež na rozdíl od služeb obecného hospodářského zájmu (239) nespadají ve smyslu práva Unie do rozsahu hospodářských činností. Krytí těchto nehospodářských činností prostřednictvím statutární veřejné záruky tudíž v žádném případě nepředstavuje poskytnutí státní podpory. Celkem vzato má činnost veřejné instituce IFP ve své podstatě nehospodářskou povahu. Dopad záruky, které statutárně využívá, je tudíž znatelný hlavně v jejích nehospodářských činnostech a doplňkového plnění v oblasti smluvního výzkumu či poskytování služeb se týká pouze okrajově.
(276)
Naopak v případě, kdy taková záruka pokrývá hospodářské činnosti výzkumných institucí (například smluvní výzkum nebo poskytování služeb), aniž by byla její cena stanovena na úroveň tržní ceny, pro výzkumnou instituci představuje státní podporu, která, jak je vysvětleno výše, může být připočtena k veřejnému financování jejích nehospodářských činností obecného zájmu (nezávislý veřejný výzkum) nebo k financování jejích dalších hospodářských činností v oblasti smluvního výzkumu či poskytování služeb, nebo k financování činností spojených s převodem technologií na společnosti Axens a Prosernat (240).
(277)
V prvních dvou případech je nicméně nutno konstatovat, že je v dané věci i přes a priori neomezenou státní záruku výjimečně možné pro období 2006-2009 následně odhadnout horní mez hrubého grantového ekvivalentu účinků této záruky (poplatek za riziko, který státu nebyl uhrazen), jenž navýšil (pokud byl na straně veřejné instituce IFP zachován) veřejné finanční prostředky, které již stát veřejné instituci IFP uhradil za účelem pokrytí čistých nákladů na její nezávislý veřejný výzkum, smluvní výzkum či poskytování služeb.
(278)
Z toho důvodu by Komise ráda zdůraznila, že smluvní výzkum a poskytování služeb krytých státní zárukou jsou nicméně omezeny na činnosti, jež „doplňují“ hlavní činnost spojenou s nezávislým veřejným výzkumem. Konkrétně se jedná o hospodářské činnosti, které:
a)
negativně neovlivňují řádný chod výzkumné instituce, její nezávislost či neutralitu;
b)
jsou předmětem služeb poskytovaných za běžných tržních podmínek, a zejména za tržní cenu, nebo jsou v případě neexistence tržní ceny poskytovány za cenu odrážející veškeré její náklady (kromě dopadu záruky), které jsou navýšeny o přiměřenou marži;
c)
jsou předmětem účetnictví, jež je odděleno od účetnictví týkajícího se činností spojených s nezávislým veřejným výzkumem, zejména pokud jde o příslušné náklady a financování;
d)
jsou vnitřně spjaty s hlavní činností v oblasti nezávislého veřejného výzkumu takovým způsobem, že je technicky nemožné je oddělit, zejména z důvodu využití stejných infrastruktur, stejného vybavení, materiálu nebo technologií, či z důvodu zaměstnání stejných výzkumných pracovníků, vědců, inženýrů, projektantů či techniků.
(279)
Tyto doplňující činnosti mohou spočívat v plnění smluv o výzkumu, odborných posudcích nebo technických a vědeckých konzultacích, jež případně zahrnují poskytnutí infrastruktur, vybavení v podobě materiálu nebo technologií s výrazným inovačním obsahem, které jsou financovány nebo zaváděny v rámci činností nutných pro nezávislý veřejný výzkum - jež nemá ve světě obdoby nebo se provádí jen výjimečně (241), a s tímto výzkumem spojených, mimo služeb poskytovaných jedním nebo více srovnatelnými výzkumnými institucemi - a jejichž využití vyžaduje znalecký posudek a odborné schopnosti výzkumných pracovníků, vědců, inženýrů, projektantů či techniků zaměstnaných v prvé řadě výzkumnou institucí s cílem přispět k její práci v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
(280)
Tyto služby umožňují mimo jiné šířit vědecké poznatky mezi veřejným výzkumem a průmyslem tím, že podnikům svých zákazníků nabízí možnost přístupu k experimentálním prostředkům, k technologiím a know-how zaměstnanců veřejné instituce IFP a že této instituci umožňují získávat zpětnou vazbu od uživatelů jejích původních odborných prací, z čehož může čerpat pro budoucí zdokonalení svých činností v oblasti nezávislého veřejného výzkumu. Tyto křížové vedlejší účinky v oblasti vědeckých poznatků přináší zapojeným subjektům a Evropské unii jako celku vzájemný užitek.
(281)
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 266, smluvní výzkum a poskytování služeb představovaly pouze [0-5] (**) % celkového rozpočtu veřejné instituce IFP za období 2004-2009, což je velmi omezený podíl.
(282)
Fakturované služby vztahující se na každého zákazníka mimo jiné představují částku, která je většinou nižší než […] (*) EUR obratu, takže maximální odhadovaná částka podpory zůstane většinou zanedbatelná, tedy zhruba ve výši […] (*) EUR na smlouvu. Komise se tudíž domnívá, že je dotyčná podpora úměrná cíli obecného zájmu, kterým je šíření vědeckých poznatků v Evropské unii.
(283)
Pokud tyto doplňkové činnosti budou nadále představovat velmi omezený zlomek rozpočtu, který veřejná instituce IFP vyčlenila na své hlavní poslání nezávislého veřejného výzkumu, a vzhledem k pozitivnímu dopadu těchto doplňkových činností na cíle společného zájmu se Komise domnívá, že jejich krytí pomocí státní záruky nemůže v žádném případě změnit podmínky obchodu v takové míře, jež by byla ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU v rozporu se zájmem Evropské unie.
(284)
V rámci výročních zpráv týkajících se dotyčného opatření budou francouzské orgány povinny prokázat, že tato podmínka je v budoucnu nadále plněna. V případě pochybností ohledně doplňkového charakteru činností v oblasti smluvního výzkumu či poskytování služeb bude pochopitelně třeba neprodleně informovat Komisi a případně oznámit eventuální státní podpory při zohlednění dopadu státní záruky.
(285)
V této souvislosti Komise bere rovněž na vědomí návrh francouzských orgánů, podle něhož by měla být do každé smlouvy - specificky pokrývající hospodářskou činnost veřejné instituce IFP, a tudíž i její činnosti v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb - vložena doložka o vyloučení odpovědnosti státu tak, aby bylo případně možné uplatnit výjimku přijatého rizika a výrazně omezit možné negativní dopady záruky.
7.3.2 PODPORA VE PROSPĚCH IFP VE VÝHRADNÍCH OBLASTECH ČINNOSTI SPOLEČNOSTÍ AXENS A PROSERNAT
7.3.2.1 Základ pro posouzení slučitelnosti podpory
(286)
Vzhledem k tomu, že se jedná o opatření státní podpory, jehož cílem je podpořit práci na výzkumu a vývoji vedenou veřejnou institucí IFP, pro posouzení slučitelnosti se použijí pravidla vztahující se na státní podpory v oblasti výzkumu a vývoje.
(287)
Vzhledem k tomu, že postavení veřejné instituce IFP bylo pozměněno dne 7. července 2006, došlo k poskytnutí dotyčné neomezené státní záruky před 1. lednem 2007, kdy vstoupil v platnost výše uvedený rámec pro výzkum, vývoj a inovace. Proto, pokud se týká posouzení slučitelnosti tohoto opatření, Komise na tuto neoznámenou podporu použije - v souladu se sdělením Komise o určení pravidel použitelných na posouzení protiprávních státních podpor (242) - Rámec Společenství pro státní podporu na výzkum a vývoj z roku 1996, jenž byl platný v okamžiku poskytnutí podpory.
(288)
Nicméně vzhledem k tomu, že krytí hospodářských činností veřejné instituce IFP prostřednictvím neomezené záruky, která byla poskytnuta na základě jejího postavení veřejné průmyslové a obchodní instituce (EPIC), má být časově neomezeno, a vzhledem k tomu, že je výjimečně možné (jak již bylo uvedeno v bodě odůvodnění 277) vyčíslit odhad maximálního dopadu záruky v této věci, Komise rovněž prozkoumá, zda je krytí činností veřejné instituce ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat prostřednictvím neomezené záruky slučitelné s vnitřním trhem na základě ustanovení rámce pro výzkum, vývoj a inovace ode dne jeho vstupu v platnost, dne 1. ledna 2007. V každém případě zůstávají závěry analýzy slučitelnosti beze změny, a to bez ohledu na použitý rámec.
7.3.2.2 Fáze výzkumu
(289)
V rámci výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005 (243) se Komise domnívala, že činnosti veřejné instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti jejích dceřiných společností Axens a Prosernat a ve spolupráci s těmito společnostmi skutečně patřily do oblasti výzkumu a vývoje, vzhledem k tomu, že u každého projektu - konkrétně pokud jde o jeho komponenty, vztahy mezi nimi nebo o charakteristiky cílových postupů či výrobků - byly vymezeny problematické body, přičemž pracovní úkony, jejichž výsledky mají široký dosah a jsou patentovány, prováděli zaměstnanci (zejména výzkumní pracovníci a technici) před fází schvalování na základě metod založených na pokusech, výkladu a modelování. Komise rovněž zjistila, že činnosti stejného druhu vedené jinými hospodářskými subjekty odvětví byly obvykle klasifikovány jako výzkumné činnosti (244). Analýza inovativních aspektů činností prováděných v oblasti výzkumu byla vypracována na základě mezinárodně uznávaných standardů manuálu Frascati (245).
(290)
Pokud jde o rok 2006, Komise ve svém výše uvedeném rozhodnutí C 51/2005 (246) posoudila práce prováděné v rámci smluv o výzkumu uzavřených mezi veřejnou institucí IFP a Axens na jedné straně a veřejnou institucí IFP a Prosernat na straně druhé. Komise došla k závěru, že uvedené práce spočívaly na jedné straně v aplikovaném výzkumu a na druhé straně ve studiích technické proveditelnosti prováděných před projekty aplikovaného výzkumu ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996. Tato klasifikace výzkumných činností byla provedena na základě specifických příkladů a vysvětlení uvedených v manuálu Frascati, a to pro každou výzkumnou činnost prováděnou veřejnou institucí IFP a Axens na jedné straně a veřejnou institucí IFP a Prosernat na straně druhé.
(291)
V rámci zpráv předložených v souladu s výše uvedeným rozhodnutím C 51/2005 francouzské orgány roztřídily projekty prováděné ve výhradních oblastech činností společností Axens a Prosernat za období 2007, 2008 a 2009, přičemž použily obě výše uvedené kategorie ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, nebo alternativně činnosti aplikovaného výzkumu ve smyslu bodu 2.2. písm. f) a studie technické proveditelnosti předcházející aplikovanému výzkumu ve smyslu bodu 5.2 rámce pro výzkum, vývoj a inovace z roku 2006. Tyto práce spočívaly ve studii nových způsobů syntézy nebo jejich zdokonalení v měřítku nesouvisejícím s měřítkem průmyslovým. Týkaly se schválení koncepcí a spadaly do aplikovaného výzkumu ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 a rámce pro výzkum, vývoj a inovace. Roční souhrnné informace o jednotlivých projektech byly zaslány Komisi společně s výročními zprávami předloženými v rámci výše uvedené podpory C 51/2005.
(292)
Pokud jde o následující roky, Komise připomíná, že v souladu s rozhodnutím C 51/2005 musí Francie Komisi předávat podrobnou výroční zprávu o projektech prováděných veřejnou institucí IFP a tříděných podle kategorie výzkumu.
7.3.2.3 Způsobilé náklady
(293)
V rámci výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005 (247) (za rok 2006) a ve výročních zprávách (za roky 2007, 2008 a 2009), náklady na projekty ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat jsou v souladu se způsobilými výdaji vymezenými v příloze II rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, stejně jako se způsobilými náklady ve smyslu bodu 5.1.4 rámce pro výzkum, vývoj a inovace.
(294)
Připomeňme, že náklady na výzkumné činnosti veřejné instituce IFP účtované společnostem Axens a Prosernat zahrnují poplatky přímo přičitatelné projektům a týkají se subdodávek, pracovních cest, pojištění a dokumentace, jakož i dodávek a drobného nehmotného majetku. Zahrnují rovněž další náklady přičitatelné projektům, které se týkají nákladů na výzkumné pracovníky, odpisů dlouhodobých hmotných a nehmotných aktiv, jakož i ostatních režijních nákladů. Tyto náklady vznikají přímo z důvodu výzkumných činností a jsou rozděleny mezi jednotlivé výzkumné projekty v poměru k době, kterou výzkumný personál strávil nad každým projektem. Náklady na horizontální výzkumné a vývojové projekty týkající se metod a zařízení použitých v jiných výzkumných a vývojových projektech jsou přičítány v poměru k nákladům na každý výzkumný a vývojový projekt.
(295)
Tyto náklady odpovídají následujícím kategoriím: náklady na konzultační a rovnocenné služby, náklady na zaměstnance, náklady na nástroje, materiál, pozemky a prostory, jakož i dodatečné režijní náklady a další provozní náklady v souladu s kategoriemi způsobilých nákladů rámce z roku 1996 a rámce pro výzkum, vývoj a inovace.
(296)
Pokud jde o následující roky, měly by být tyto informace rovněž uvedeny ve výročních zprávách předložených francouzskými orgány.
7.3.2.4 Intenzita podpor
(297)
Z rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 vyplývá, že maximální povolené intenzity pro studie technické proveditelnosti prováděné před projekty aplikovaného výzkumu činí 75 % (bod 5.4.) a pro projekty aplikovaného výzkumu 50 % (bod 5.3.).
(298)
Z rámce pro výzkum, vývoj a inovace vyplývá, že intenzita podpory vypočítaná na základě způsobilých nákladů na projekt nemůže přesáhnout 50 % v případě aplikovaného výzkumu (bod 5.1.2 b) a 65 % v případě studií prováděných před aplikovaným výzkumem vedeným ve velkých podnicích (bod 5.2. b). Připomeňme, že činnosti kryté státní zárukou se týkají pouze aplikovaného výzkumu a studií technické proveditelnosti prováděných veřejnou institucí IFP, přičemž práce na předvýrobním vývoji ve smyslu rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 (nebo experimentálního vývoje ve smyslu rámce pro výzkum, vývoj a inovace) jsou v plném rozsahu financovány společnostmi Axens a Prosernat z vlastních zdrojů z příjmů získaných na trzích.
(299)
Komise vypracovala tabulku č. 6 v bodě odůvodnění 300 na základě seznamů projektů, které podrobně uvádějí roční náklady podle projektů a fází výzkumu, jakož i na základě výkazu vlastních zdrojů veřejné instituce IFP.
(300)
Komise se přitom řídila konzervativním přístupem a zahrnula všechny náklady vztahující se přímo nebo nepřímo na výhradní oblasti činností Axens a Prosernat a vyloučila všechny ostatní výnosy, které nebyly poukázány společnostmi Axens a Prosernat (248). Do této tabulky Komise z důvodu obezřetnosti rovněž zahrnula veškeré možné účinky neomezené záruky za předpokladu - přestože málo pravděpodobného -, že by je veřejná instituce IFP všechny použila na financování výzkumných činností ve výhradních v oblastech činností společností Axens a Prosernat (účinky záruky, pokud jde o vztahy s dodavateli a se zákazníky, nejen dceřinými společnostmi, ale také třetími stranami).
Tabulka č. 6
Maximální odhad celkové výše celkového veřejného financování poskytnutého veřejnou institucí IFP na činnosti ve výhradních oblastech společností Axens a Prosernat v letech 2006 až 2009
(v milionech eur)
2006
2007
2008
2009
Roční náklady na studie technické proveditelnosti (v milionech eur)
Oblast činností IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Oblast činností IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celkem
7,4
3,5
0,9
0,9
Roční náklady na práce aplikovaného výzkumu (v milionech eur)
Oblast činností IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Oblast činností IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Celkem
49,0
45,5
52,8
55,2
Vlastní zdroje (v milionech eur)
Částka
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Roční státní podpora (v milionech eur)
Výše veřejného financování (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Horní mez účinků záruky ve vztazích mezi veřejnou institucí a jejími dodavateli
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Horní mez účinků záruky ve vztazích mezi veřejnou institucí a jejími zákazníky (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
ve výhradní oblasti dceřiných společností
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
mimo výhradní oblast dceřiných společností
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Maximální výše veřejného financování
(včetně horní meze účinků záruky)
13,1
9,8
11,3
14,7
Intenzita podpory
(mimo horní meze účinků záruky)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Horní mez intenzity podpory
(včetně horní meze účinků záruky)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Maximální povolená intenzita (251)
-
ustanovení rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
ustanovení rámce pro výzkum, vývoj a inovace
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Komise prověřila dodržování způsobilých intenzit podle fází výzkumu na základě ročních seznamů projektů vedených v letech 2006 až 2009, zohlednila zároveň největší možné účinky neomezené záruky spojené s postavením IFP jakožto veřejné instituce a jako doplňující prvek podpory začlenila odhad horní meze poplatku za krytí různých druhů rizika. Horní mez intenzity podpory je v každém případě i po začlenění veškerého možného dopadu záruky na vztahy mezi zákazníky a dodavateli stále hluboce pod úrovní maximální povolené intenzity. Závěrem se Komise domnívá, že intenzity podpory povolené rámcem pro výzkum a vývoj z roku 1996 a rámcem pro výzkum, vývoj a inovace jsou dodrženy.
(302)
Pokud jde o následující roky, Komise připomíná, že v souladu s výše uvedeným rozhodnutím C 51/2005 musí Francie předat Komisi výroční zprávu, aby se Komise ujistila, že jsou intenzity podpory dodrženy nejen v rámci jednotlivých fází výzkumu, ale i jednotlivých projektů. Od roku 2010 musí tato zpráva uvádět všechny projekty vedené v oblastech činností Axens a Prosernat, jež jsou tříděny podle kategorie výzkumu, přičemž kromě jejich nákladů - podle fází výzkumu - a výše financování z veřejných zdrojů a vlastních zdrojů přidělených veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi se upřesní také horní mez poplatku za záruku, jejíž odhad byl proveden na základě metody popsané v tomto rozhodnutí, včetně případných účinků na podmínky zadlužení veřejné instituce IFP v souladu s úvahou popsanou v bodě odůvodnění 200.
7.3.2.5 Kumulace podpor
(303)
Ustanovení týkající se kumulace, ať se jedná o ustanovení bodu 5.12 rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 nebo bodu 8 rámce pro výzkum a vývoj a inovace, byla dodržena. Komise totiž vypočítala celkovou výši veřejného financování nezávisle na jeho původu, včetně maximálního dopadu neomezené záruky na roky 2006 až 2009.
(304)
Od roku 2010 francouzské orgány použijí stejnou metodu ve výročních zprávách předložených Komisi.
7.3.2.6 Motivační účinek
(305)
Na základě rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996 a rámce pro výzkum, vývoj a inovace musejí mít státní podpory motivační účinek, tedy musejí vést k tomu, že způsobí změnu chování příjemce podpory tak, že zvýší jeho činnost v oblasti výzkumu a vývoje (a inovace). K prokázání existence motivačního účinku v případě projektů, které získají podporu pod prahovými hodnotami podrobného přezkumu obecně stačí následující kritéria: zvýšení velikosti projektu, rozšíření jeho rozsahu, urychlení postupu projektu a růst celkové částky určené na výzkum, vývoj a inovace. Pokud bude možné prokázat výrazný účinek na alespoň jeden z těchto prvků, Komise se bude obecně domnívat, že projekt podpory má vzhledem k obvyklému jednání podniku dotyčného odvětví (252) motivační účinek.
(306)
Komise odkazuje na analýzu popsanou v bodech odůvodnění 196 až 198 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005, jež se týká strategického zájmu - monitorovaného a schváleného technickými výbory - o výzkumy prováděné veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi v oblasti dlouhodobého zabezpečování dodávek energie, zejména pokud jde o obnovu a zvýšení produkce ropy a zemního plynu (zvýšení míry úspěšnosti při vyhledávání a míry využití ložisek, ale také využití nekonvenčních zdrojů atd.), vývoj postupů rafinace, transformační technologie, vývoj inovativních pohonných látek a účinných pohonných technologií, diverzifikaci energetických zdrojů nezbytnou pro výrobu paliva, přičemž mnohé se řadí mezi priority Evropské unie v oblasti výzkumu, energetické politiky a politiky životního prostředí.
(307)
Pokud jde o rok 2006, Komise se opět odvolává na svou analýzu uvedenou v bodě odůvodnění 199 výše zmíněného rozhodnutí C 51/2005. Veřejná instituce IFP a její dceřiné společnosti mohly podle této analýzy díky veřejné podpoře, jejíž neoddělitelnou součástí je neomezená záruka, úspěšně dokončit dodatečné výzkumné činnosti, které by jinak kvůli technologickým rizikům nebo velmi nejisté povaze návratnosti investic nebyly proveditelné.
(308)
Na základě výročních zpráv zaslaných francouzskými orgány Komise zjišťuje, že v této logice se pokračovalo v letech 2007, 2008 a 2009. V těchto zprávách francouzské orgány u jednotlivých projektů uvedly motivační účinek rozsahu dosažený díky podpoře, zejména pokud jde o rozsah projektu, rychlost postupu daného projektu a navýšení celkové částky určené na výzkum a vývoj.
(309)
Například v roce 2007 vedla skupina IFP - ve výhradní oblasti společnosti Axens - zejména stěžejní projekty […] (*) (253).[…] (*). Bez státní podpory by v uvedení těchto výrobků na trh došlo k několikaletému zpoždění: výzkumné a vývojové projekty by byly zahájeny později, jejich vývoj by byl býval pomalejší a […] (*).
(310)
Ve výhradní oblasti společnosti Prosernat jinak státní podpora umožnila zahájit projekt […] (*) týkající se […] (*), vývoj a patentování originálních postupů […] (*) (254) […] (*). [Takový projekt] (**) zahrnoval citlivé a důležité operace vyžadující velké lidské zdroje, jakož i významné technické a finanční prostředky, které by společnost jako je Prosernat nemohla sama vytvořit. Ukázalo se, že veřejná podpora poskytnutá veřejnou institucí IFP je tudíž nevyhnutelná. Pouze veřejná instituce IFP měla specializované týmy, jež byly schopny vyvinout modely potřebné pro vývoj postupů, a laboratorní vybavení, jež umožňovalo zpracování složek nebezpečných pro zdraví.
(311)
V roce 2008 byly díky státní podpoře ve výhradní oblasti společnosti Axens odstraněny bariéry po stránce vědecké a technické […] (*). Kromě toho došlo rovněž k důležitému pokroku ve vývoji projektu […] (*) (255). Státní podpora umožnila veřejné instituci IFP vyvinout ve spolupráci s průmyslovými partnery postup […] (*), který bude na trhu zpřístupněn prostřednictvím licence. Práce na vývoji takového druhu postupu zahrnují jak […] (*), tak […] (*).
(312)
Ve výhradní oblasti společnosti Prosernat byl navíc prováděn projekt […] (*) týkající zachycování CO2 ve spalinách. Zachycování/ukládání CO2 (256) je jedním ze zjištěných prostředků k omezení globálního oteplování. Vzhledem ke složení spalin a k jejich nízkému tlaku si veřejná instituce IFP stanovila nové technologické výzvy. Prosernat by nebyl vzhledem k nejistotě ohledně struktury, velikosti, rozložení a právního rámce budoucího trhu technologie zachycování CO2 schopen tento postup vyvinout z vlastních prostředků.
(313)
V roce 2009 lze jako příklad - ve výhradní oblasti společnosti Axens - uvést projekt[…] (*) o postupech […] (*). Jeho cílem byl vývoj […] (*) a vylepšení určitých postupů […] (*). Díky veřejným prostředkům bylo možné prostudovat […] (*), což umožnilo výrazně zdokonalit […] (*). V rámci projektu bylo díky veřejnému financování […] (*) možno prozkoumat řešení, která se výrazně odchylují od stávajících technologií […] (*). Stejně tak se pokračovalo v projektu […] (*) týkajícím se katalyzátorů, které po extrapolaci umožnily diversifikaci nabídky na stále rostoucím trhu […] (*). Bez státní podpory by vývoj katalyzátorů probíhal více po etapách a výkon by se zlepšoval pomaleji. V oblasti […] (*) bylo možno prostřednictvím projektu […] (*), který se týkal inovativních katalyzátorů […] (*), díky státní podpoře prozkoumat nové metody, zatímco prostřednictvím projektu […] (*), jehož cílem bylo prozkoumat hranice technologie (zejména změny zátěže) s cílem […] (*) bylo možno rozšířit jeho spektrum nad rámec stávajícího výkonu.
(314)
Ve výhradní oblasti společnosti Prosernat jinak státní podpora například umožnila opětné zahájení a pokračování prací na výzkumu a vývoji v oblasti […] (*), které byly postupně ponechávány stranou. Díky veřejné podpoře tak bylo možno zamezit ztrátám technologických výdobytků minulosti a udržet si na trhu sortiment postupů […] (*). Stejně tak se díky státní podpoře pokračovalo v projektu […] (*) týkajícím se zachycování CO2 […] (*).
(315)
Komise zároveň poznamenává, že v období 2007 až 2009 pokračoval pozitivní vývoj ukazatelů úsilí vyvinutého veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat v oblasti výzkumu a vývoje, na který Komise poukázala v bodě odůvodnění 200 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005.
Tabulka č. 7
Nárůst ukazatelů úsilí vyvinutého veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat v letech 2007, 2008 a 2009
Nárůst ukazatelů
IFP/Axens
IFP/Prosernat
2007/2003
2008/2003
2009/2003
2007/2003
2008/2003
2009/2003
Výdaje na výzkum a vývoj ve výhradní oblasti
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Zaměstnanci přidělení na výzkum a vývoj ve výhradní oblasti
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Komise mimo jiné opět dospěla ke zjištěním shrnutým v bodech odůvodnění 201 až 203 svého výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005: podíl výdajů na výzkum a vývoj v obratu skupiny IFP je zvláště vysoký, ačkoliv se tato skupina vyvíjí v prostředí, jež podléhá četným a neustále se vyvíjejícím vnitrostátním předpisům, zejména pokud jde o normy v oblasti ochrany životního prostředí či systémy ochrany duševního vlastnictví.
(317)
Jak již bylo uvedeno v bodě odůvodnění 204 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005, Komise zohledňuje rozmanitost a strukturu nabídky, jakož i fungování hospodářské soutěže (257) na trhu postupů rafinace či petrochemie. V této souvislosti Komise poznamenává, že někteří konkurenti mají daleko výhodnější konkurenční postavení než skupina IFP; například společnost UOP Limited má na světovém trhu tržní podíl v hodnotě přibližně 57 % oproti pouze 7 % podílu skupiny IFP. Komise se také domnívá, že veřejná podpora poskytnutá výzkumným a vývojovým projektům vedeným skupinou IFP, není svou povahou nebo svou velikostí schopna narušit dynamické pobídky trhu s technologiemi rafinace. Dále je nutno konstatovat, že obchodní partneři Evropské unie, zejména Spojené státy americké, věnují velké rozpočty na financování výzkumu v oblasti energie, které umožnily podpořit výzkumné a vývojové projekty vedené konkurenty skupiny IFP. Někteří konkurenti skupiny IFP, zejména společnost UOP Limited, tak získali významnou státní podporu (258) nebo využívali nepřímých veřejných podpor díky partnerstvím s výzkumnými ústavy a vysokými školami.
(318)
Na závěr se Komise domnívá, že státní podpora ve prospěch skupiny IFP ve výhradní oblasti jejích dceřiných společností Axens a Prosernat měla v letech 2006, 2007, 2008 a 2009 motivační účinek.
(319)
Výroční zprávy, jež bude Francie Komisi předkládat do ukončení výhradních dohod mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, budou muset od roku 2010 prokázat, že je vždy prověřen motivační účinek podpory.
(320)
S ohledem na výše uvedené údaje Komise dospívá k závěru, že státní podpora, která byla skupině IFP poskytnuta na provozování činností ve výhradní oblasti činností jejích dceřiných společností Axens a Prosernat, včetně prvku podpory souvisejícího s účinky neomezené záruky, které využívá veřejná instituce IFP, je v souladu s ustanoveními rámce pro výzkum a vývoj z roku 1996, jakož i s ustanoveními rámce pro výzkum, vývoj a inovace s výhradou dodržování podmínek uvedených v těchto ustanoveních.
7.3.3 ZÁVĚR O SLUČITELNOSTI DOTYČNÉHO OPATŘENÍ
(321)
Závěrem uveďme, že podle Komise je dotyčné opatření slučitelné s vnitřním trhem s výhradou dodržování podmínek uvedených v částech 7.3.1 a 7.3.2.
8 NESTRANNOST VE VĚCI ÚPRAVY VLASTNICTVÍ
(322)
Komise by ráda zdůraznila, že nijak nezpochybňuje příslušnost veřejné instituce IFP ke státu, ani nepopírá samotné postavení právnické osoby veřejného práva.
(323)
Podle článku 345 SFEU je Společenství nestranné ve věci úpravy vlastnictví v členských státech a žádné ustanovení Smlouvy nebrání tomu, aby stát držel ve vlastnictví podniky (úplně nebo částečně). Vzhledem k této skutečnosti je nutno použít pravidla hospodářské soutěže stejným způsobem na soukromé i státní podniky. Žádný z obou těchto druhů podniků nesmí být použitím jejích pravidel zvýhodněn nebo znevýhodněn.
(324)
V tomto případě nevyplývá záruka, které využívá veřejná instituce IFP, z vlastnictví, nýbrž z právního postavení podniku. Členské státy mohou svobodně zvolit právní formu podniků, musí však při své volbě dodržovat pravidla hospodářské soutěže vyplývající ze Smlouvy. Zvláště prostá skutečnost, že státní záruka je automaticky spojena se zvláštním právním postavením, nebrání tomu, aby uvedená záruka představovala státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud byly splněny všechny platné podmínky, které jsou v ní uvedeny (259),
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Tím, že Francie udělila veřejné instituci IFP postavení veřejné instituce průmyslové a obchodní povahy, poskytla jí počínaje dnem 7. července 2006 neomezenou veřejnou záruku (dále jen „státní záruka“) pokrývající všechny její činnosti.
2. Krytí nehospodářských činností veřejné instituce IFP státní zárukou, zejména krytí jejích činností týkajících se vzdělávání s cílem zvýšit množství a zlepšit kvalifikaci lidských zdrojů, činností nezávislého výzkumu a vývoje s cílem zvýšit objem znalostí a zlepšit chápání stávajícího know-how a činností týkajících se šíření výsledků dosažených v oblasti výzkumu, nepředstavuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
3. V případě činností týkajících se převodů technologií, které veřejná instituce IFP provádí v oblastech stanovených ve výhradní smlouvě o vývoji, uvádění na trh a užití - uzavřené s její dceřinou společností Beicip-Franlab - nepředstavuje krytí státní zárukou státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
4. V případě činností týkajících se převodů technologií, které veřejná instituce IFP provádí v oblastech stanovených ve výhradních smlouvách, jež byly uzavřeny s jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, uvedených v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí Komise ze dne 16. července 2008 ohledně podpory, kterou Francie poskytla skupině IFP (dále jen „rozhodnutí C 51/2005“), krytí státní zárukou představuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
5. V případě služeb v oblasti smluvního výzkumu a služeb poskytovaných veřejnou institucí IFP, jak třetím stranám, tak dceřiným společnostem, krytí státní zárukou představuje státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
Článek 2
V případě změny smlouvy uzavřené mezi veřejnou institucí IFP a její dceřinou společností Beicip-Franlab, která je uvedena v čl. 1 odst. 3 tohoto rozhodnutí, oznámí Francie uvedenou smlouvu Komisi a přihlédne k možnému dopadu státní záruky za účelem posouzení případné celkové částky veřejného financování, pokud ovšem nové smluvní podmínky neumožní vyloučení existence státní podpory.
Článek 3
Krytí hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 4 a 5 tohoto rozhodnutí státní zárukou v období od 7. července 2006 do 31. prosince 2009 představovalo podporu slučitelnou s vnitřním trhem.
Článek 4
Krytí hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 4 tohoto rozhodnutí státní zárukou - od 1. ledna 2010 do ukončení platnosti výhradních dohod mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, které jsou uvedeny v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí C 51/2005 - představuje podporu slučitelnou s vnitřním trhem s výhradou dodržování podmínek uvedených v článcích 5 a 6 tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Výroční finanční zpráva uvedená v čl. 4 odst. 2 rozhodnutí C 51/2005 obsahuje kromě prvků již uvedených v čl. 5 odst. 1 uvedeného rozhodnutí také prvky uvedené v odstavcích 2, 3 a 4 tohoto článku.
2. Výroční finanční zpráva obsahuje údaje o výši, úrokové sazbě a smluvních podmínkách pro poskytnutí půjček, které si vzala veřejná instituce IFP v průběhu daného ročního období, jakož i hrubý grantový ekvivalent případného úrokového zvýhodnění spojeného se státní zárukou, pokud se nepředloží důkaz o tom, že tyto smlouvy o úvěru jsou v souladu s běžnými tržními podmínkami, a to buď porovnáním jejich podmínek s podmínkami získanými veřejnou institucí IFP před změnou jejího postavení, nebo na základě přesnější metodiky, jež byla předem schválena Komisí.
3. Výroční finanční zpráva obsahuje údaje o hodnotě majetku a služeb, jež veřejná instituce IFP získala od dodavatelů za účelem poskytování hospodářských služeb uvedených v čl. 1 odst. 4 a 5 tohoto rozhodnutí v průběhu daného ročního období, jakož i maximální odhad hrubého grantového ekvivalentu podpory, jenž vyplývá ze skutečnosti, že dodavatelé příznivěji hodnotili riziko neplnění závazků podnikem. Toto hodnocení se provádí buď uplatněním paušální sazby ve výši 2,5 % na hodnotu provedených nákupů, nebo na základě přesnější metodiky, jež byla předem schválena Komisí.
4. Výroční finanční zpráva obsahuje údaje o hodnotě hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 4 a 5 tohoto rozhodnutí, které veřejná instituce IFP realizovala v průběhu daného ročního období, jakož i maximální odhad hrubého grantového ekvivalentu podpory, jenž vyplývá ze skutečnosti, že nebyl zaplacen poplatek odpovídající záruce za řádné provedení smlouvy, nebo alespoň za vynaložení maximálního úsilí, která byla příjemcům uvedených hospodářských služeb poskytnuta. Toto hodnocení se provádí buď uplatněním paušální sazby ve výši 5 % na hodnotu poskytnutých služeb, nebo na základě přesnější metodiky, jež byla předem schválena Komisí.
Článek 6
1. Celková výše veřejných finančních prostředků přidělených na činnosti veřejné instituce IFP ve výhradních oblastech činnosti společností Axens a Prosernat, včetně maximálního dopadu státní záruky, tak jak byl odhadnut v čl. 5 odst. 2, 3 a 4 tohoto rozhodnutí, musí být nižší než maximální intenzita povolená Rámcem Společenství pro státní podporu na výzkum, vývoj a inovace.
2. V případě překročení prahové hodnoty uvedené v odstavci 1 tohoto článku vrátí případně společnost Axens nebo Prosernat přebytek podpory veřejné instituci IFP.
Článek 7
Krytí hospodářských činností uvedených v čl. 1 odst. 5 prostřednictvím státní záruky ode dne 1. ledna 2010 představuje státní podporu slučitelnou s vnitřním trhem s výhradou dodržování podmínek uvedených v článku 8 tohoto rozhodnutí.
Článek 8
1. Činnosti v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb, jež provádí veřejná instituce IFP - uvedené v čl. 1 odst. 5 tohoto rozhodnutí -, musí pouze doplňovat její hlavní činnost v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
2. Aby mohly být činnosti v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb, jež provádí veřejná instituce IFP, považovány za doplňkové, je třeba, aby:
-
negativně neovlivňovaly řádný chod uvedené veřejné instituce IFP, její nezávislost či neutralitu,
-
na ně byly uplatňovány tržní ceny, nebo aby se na ně v případě neexistence tržní ceny uplatnila cena, ve které se kromě možného dopadu státní záruky promítnou veškeré náklady, jež jsou navýšeny o přiměřenou marži,
-
byly předmětem účetnictví, jež je odděleno od účetnictví týkajícího se činností nezávislého veřejného výzkumu (oddělené účetnictví, pokud jde o příslušné náklady a financování), a aby zisky, které z nich vyplývají, byly plně investovány zpět do hlavní činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu,
-
byly vnitřně spjaty s hlavní činností v oblasti nezávislého veřejného výzkumu uvedené veřejné instituce IFP, zejména z důvodu využití stejných infrastruktur, stejného vybavení, materiálu nebo technologií, či z důvodu zaměstnání stejných výzkumných pracovníků, vědců, inženýrů, projektantů či techniků,
-
nespadaly do oblasti působnosti výhradních dohod uzavřených mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, uvedených v čl. 3 odst. 1 výše uvedeného rozhodnutí C 51/2005, jejichž platnost byla případně prodloužena nebo jejichž znění bylo pozměněno v souladu s čl. 3 odst. 2 rozhodnutí C 51/2005 a v souladu s čl. 12 odst. 2 tohoto rozhodnutí,
-
představovaly okrajový podíl rozpočtu, který veřejná instituce IFP vyčlenila na své činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
3. Francie Komisi každoročně předloží zprávu o činnostech v oblasti smluvního výzkumu a poskytování služeb, jež provádí veřejná instituce IFP, ve které je upřesněn podíl těchto činností v poměru k rozpočtu veřejné instituce IFP vyčleněnému touto institucí na její činnosti v oblasti nezávislého veřejného výzkumu.
Článek 9
1. Francouzské orgány a veřejná instituce IFP zajistí, aby při každé transakci byla ve smlouvě o financování (pro všechny nástroje, na které se smlouva vztahuje) uvedena tato zmínka:
„Emise/program/půjčka nejsou kryty žádnou přímou či nepřímou státní zárukou. V případě platební neschopnosti není stát povinen převzít finanční závazky veřejné instituce IFP při placení pohledávky“.
2. Francouzské orgány zajistí vložení obdobné doložky, kterou se vyloučí odpovědnost státu, do všech smluv týkajících se služeb v oblasti smluvního výzkumu či služeb uvedených v čl. 1 odst. 5 tohoto rozhodnutí.
3. Francouzské orgány zajistí vložení obdobné doložky, kterou se vyloučí odpovědnost veřejné instituce IFP a státu, do všech smluv, které zahrnují pohledávku a které byly uzavřeny akciovými společnostmi Axens, Beicip-Franlab a Prosernat.
4. Veřejná instituce IFP se zdrží vydání jakéhokoli druhu ručení, avalu, záruky, prohlášení o splnění závazků či doporučujícího dopisu ve prospěch akciových společností Axens, Beicip-Franlab a Prosernat, které by nebyly v souladu s běžnými tržními podmínkami.
Článek 10
Francie jednotlivě oznámí Komisi podpory, jejichž částka je vyšší než prahové hodnoty stanovené rámcem Společenství pro státní podporu na výzkum, vývoj a inovace, a to s přihlédnutím k možnému dopadu státní záruky.
Článek 11
Francie sdělí Komisi do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí opatření, která přijala pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 12
1. Články 4, 5 a 6 tohoto rozhodnutí se použijí do ukončení platnosti výhradních dohod mezi veřejnou institucí IFP a jejími dceřinými společnostmi Axens a Prosernat, které jsou uvedeny v čl. 3 odst. 1 rozhodnutí C 51/2005.
2. V okamžiku, kdy francouzské orgány Komisi oznámí prodloužení platnosti či pozměnění uvedených výhradních dohod v souladu s čl. 3 odst. 2 rozhodnutí C 51/2005, zohlední při posouzení celkové výše veřejného financování dopad státní záruky.
Článek 13
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 29. června 2011.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 29 juni 2011
om det statliga stöd C 35/08 (f.d. NN 11/08) som Frankrike har genomfört till förmån för den offentliga institutionen Institut Français du Pétrole (IFP)
[delgivet med nr K(2011) 4483]
(Endast den franska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
(2012/26/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (1), särskilt artikel 108.2 första stycket,
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (2), särskilt artikel 62.1 a,
efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (3), och
av följande skäl:
1. FÖRFARANDE
(1)
Inom ramen för den formella granskningen av ärendet om statligt stöd med nummer C 51/05 om de stödåtgärder som Frankrike har genomfört till förmån för Institut Français du Pétrole (4) underrättade de franska myndigheterna, genom en skrivelse av den 18 juli 2006, registrerad den 19 juli 2006, kommissionen om att den offentliga institutionen IFP den 7 juli 2006 omvandlats från ett privaträttsligt företag i den mening som avses i lag nr 43-612 av den 17 november 1943 om förvaltningen av yrkesintressen, till en ”offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag” (établissement public à caractère industriel et commercial - EPIC). Denna omvandling framgår av två dokument som de franska myndigheterna bifogade sin skrivelse, nämligen i) dekret nr 2006-797 av den 6 juli 2006 om fastställande av ny juridisk ställning för den offentliga institutionen IFP, och ii) artikel 95 i lag nr 2005-781 av den 13 juli 2005 om program för fastställande av riktlinjerna för energipolitiken (med tillämpning av vilken dekretet antagits).
(2)
Genom skrivelser av den 3 augusti 2007 och den 7 maj 2008 begärde kommissionen ytterligare upplysningar från de franska myndigheterna, som svarade genom skrivelser av den 28 september 2007 respektive den 26 juni 2008.
(3)
Inom ramen för ett tidigare ärende fattade kommissionen den 16 juli 2008 ett beslut om en första stödåtgärd som Frankrike genomfört till förmån för koncernen IFP (nedan kallad beslut C 51/2005). (5) Kommissionen betonade i det beslutet att frågan om förekomsten av ytterligare statligt stöd i form av en eventuell obegränsad statlig garanti till följd av den offentliga institutionen IFP:s ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag var föremål för en särskild undersökning och skulle granskas inom ramen för ett annat förfarande.
(4)
Detta andra förfarande enligt artikel 108.2 i EUF-fördraget inleddes genom ett beslut från kommissionen av den 16 juli 2008 (6) (nedan kallat beslutet om att inleda förfarandet). Beslutet fattades i kraft av artikel 4.4 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (7) (nedan kallad tillämpningsförordningen) och var inriktat på den obegränsade statliga garanti som koncernen IFP eventuellt åtnjöt.
(5)
Kommissionens beslut att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning den 11 oktober 2008. Kommissionen uppmanade då berörda parter att inkomma med synpunkter på den aktuella åtgärden.
(6)
Genom en skrivelse av den 14 oktober 2008 mottog kommissionen Frankrikes synpunkter.
(7)
Genom en skrivelse av den 6 november 2008, registrerad av kommissionen samma dag, underrättade företaget UOP Limiteds ombud kommissionen om att deras klient avsåg att inkomma med synpunkter på åtgärden i fråga. Med hänsyn till den tid som krävdes för de översättningar som var nödvändiga bad de om en ytterligare tidsfrist till den 30 november 2008 för att kunna översända sina synpunkter. Genom en skrivelse av den 7 november 2008 meddelade kommissionen att den godtog motiveringen till denna begäran och att den beviljade UOP Limited en förlängning av tidsfristen till den 30 november 2008. Genom en skrivelse av den 28 november 2008, registrerad av kommissionen samma dag, översände UOP Limiteds ombud sin klients synpunkter på beslutet om att inleda förfarandet.
(8)
I samma skrivelse av den 28 november 2008 begärde UOP Limiteds ombud ett tillstånd för sin klient att få inkomma med kompletterande synpunkter under förfarandet. Genom en skrivelse av den 17 december 2008 besvarade kommissionen denna begäran och godkände en förlängning av tidsfristen för UOP Limited att inkomma med svar till den 23 januari 2009 för att företaget skulle kunna inkomma med eventuella kompletterande synpunkter. Genom en skrivelse av den 23 januari 2009 översände UOP Limiteds ombud de kompletterande synpunkterna från sin klient.
(9)
Genom en skrivelse av den 6 maj 2009 underrättade kommissionen de franska myndigheterna om samtliga synpunkter från företaget UOP Limited angående beslutet om att inleda förfarandet, i en konfidentiell version då det var nödvändigt. Kommissionen uppmanade myndigheterna att inkomma med sina kommentarer senast den 8 juni 2009. De franska myndigheterna begärde genom en skrivelse av den 2 juni 2009 en förlängning av den tidsfristen till den 22 juni 2009, eftersom de synpunkter som inkommit från den tredje parten enligt dem krävde en detaljerad och fördjupad analys, samt samråd med flera statliga departement. Genom en skrivelse av den 9 juni 2009 godkände kommissionen denna förlängning av tidsfristen till den 22 juni 2009. Genom en skrivelse av den 22 juni 2009 översände de franska myndigheterna sina kommentarer till de synpunkter som lämnats av UOP Limited.
(10)
Genom en skrivelse av den 29 juli 2009 begärde kommissionen kompletterade upplysningar från de franska myndigheterna och uppmanade dem att inkomma med ett svar senast den 24 augusti 2009. Genom en skrivelse av den 19 augusti 2009 begärde de franska myndigheterna att tidsfristen för att inkomma med svar skulle förlängas till den 7 september 2009, vilket kommissionen beviljade genom en skrivelse av den 20 augusti 2009. Genom en skrivelse av den 8 september 2009 inkom de franska myndigheterna slutligen med de kompletterande upplysningarna.
(11)
Genom en skrivelse av den 20 november 2009 begärde kommissionen ytterligare kompletterande upplysningar från de franska myndigheterna och uppmanade dem att inkomma med ett svar inom tjugo dagar. Genom en skrivelse av den 14 december 2009 begärde de franska myndigheterna en förlängning av tidsfristen för att inkomma med svar till den 22 januari 2010, vilket kommissionen beviljade genom en skrivelse av den 18 december 2009. De franska myndigheterna inkom med de begärda upplysningarna genom en skrivelse av den 13 januari 2010.
(12)
Den 20 maj 2010 organiserade kommissionen ett möte i Bryssel för att tillsammans med de franska myndigheterna gå igenom konsekvenserna för detta ärende till följd av kommissionens beslut av den 26 januari 2010 om det statliga stöd nr C 56/07 (f.d. E 15/05) som Frankrike har beviljat La Poste (8) (nedan kallat beslut C 56/2007). Eftersom La Poste var ett offentligt organ som fram till dess hade en ställning som liknade den som gäller för en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag (9) hade det ärendet (nedan kallat La Post-ärendet) stora likheter med det aktuella ärendet. De franska myndigheterna har därför i tillämpliga delar lagt fram samma argument i sina synpunkter rörande vart och ett av de två ärendena. Genom en skrivelse av den 4 juni 2010 riktades en rad kompletterande frågor till Frankrike eftersom kommissionen önskade få ett skriftligt bidrag från de franska myndigheterna om de olika punkter som tagits upp under mötet. Den 16 juli 2010 översände de franska myndigheterna de begärda uppgifterna.
(13)
Genom en skrivelse av den 29 september 2010 bad kommissionen de franska myndigheterna att översända kompletterande upplysningar och uppmanade dem att inkomma med ett svar inom tjugo dagar. De franska myndigheterna begärde genom en skrivelse av den 7 oktober 2010 en förlängning av tidsfristen för att inkomma med svar till den 26 november 2010, vilket kommissionen beviljade genom en skrivelse av den 8 oktober 2010. Genom en skrivelse av den 26 november 2010 inkom de franska myndigheterna med de begärda upplysningarna.
2. KONCERNEN IFP
(14)
Som kommissionen anger i sitt beslut om att inleda förfarandet och i beslut C 51/2005 (10) har den offentliga institutionen IFP följande tre uppgifter:
-
Forskning och utveckling inom områdena för råolje- och gasprospektering, raffineringsteknik samt petrokemisk teknik.
-
Utbildning av ingenjörer och tekniker.
-
Information och dokumentation för dessa sektorer.
De övergripande riktlinjerna fastställs för femårsperioder genom ett målkontrakt som ingås med staten.
(15)
Dessutom innehar den offentliga institutionen IFP direkt eller indirekt kontrollen över en rad kommersiella företag som IFP har ingått exklusiva avtal om forskning och licenser med. På grundval av en rad samstämmiga omständigheter, som beskrivs närmare i skäl 137, ansåg kommissionen i beslut C 51/2005 att den enhet som bildas av aktiebolagen Axens, Beicip-Franlab och Prosernat och deras moderbolag, den offentliga institutionen IFP, utgjorde en ekonomisk koncern (nedan kallad koncernen IFP) enligt konkurrenslagstiftningen.
(16)
Axens är verksamt på marknaden för katalysatorer samt teknik för raffineringsindustri och petrokemisk industri. Företagets konsoliderade omsättning uppgick 2006 till 308,45 miljoner euro, dvs. vid den tidpunkt då moderbolagets stadgar ändrades. Ett exklusivt ramlicensavtal och ett exklusivt produktlicensavtal samt en överenskommelse om industriforskning (11) binder den offentliga institutionen IFP och Axens till varandra. I gengäld ska dotterbolaget dels betala en del av intäkterna från licensavtalen till sitt moderbolag, den offentliga institutionen IFP, dels betala en avgift […] (13) för tillgången till IFP:s forskningskapacitet.
(17)
Beicip-Franlab är specialiserat på att ge ut och distribuera programvara inom området för prospektering och utvinning. Företaget utför även studier och tillhandahåller rådgivning. År 2006 uppgick omsättningen till 42 miljoner euro. Ett exklusivt avtal om utveckling, marknadsföring och användning undertecknades 2003 med en löptid på 10 år. Avtalet innebär att [IFP ska erbjuda Beicip-Franlab resultatet av sin forskning] (**) om algoritmer, modeller eller metoder [som utvecklats genom forskning av] (**) IFP inom området för prospektering och utvinning och att Beicip-Franlab får begära att IFP ska utveckla produkter på den grundvalen. Beicip-Franlab står för IFP:s samtliga produktionsutvecklingskostnader och betalar ut olika kompletterande ersättningar […] (*) för underhåll och användanderätt. Ett tilläggsavtal undertecknades 2005. Genom detta avtal ändrades ersättningsvillkoren, men principen om att Beicip-Franlab ska stå för samtliga utvecklingskostnader kvarstår.
(18)
Prosernat tillhandahåller studier och tjänster samt utrustningspaket på området för gasbehandling och svavelåtervinning. Omsättningen uppgick 2006 till 49,9 miljoner euro. Ett ramlicensavtal och en överenskommelse om industriforskning mellan IFP och Prosernat undertecknades den 18 augusti 2003, med retroaktiv verkan från och med den 1 januari 2002 och med en giltighetstid på tio år. Enligt avtalet och överenskommelsen har Prosernat en exklusiv koncession för den offentliga institutionen IFP:s patentlicenser och [IFP ska erbjuda Prosernat resultatet av sin] (**) forskning […] (*) inom området för behandlingsteknik för gas och svavelåtervinning. Som ersättning för processlicenserna ska Prosernat betala en avgift på den årliga omsättningen och en avgift för utrustning som fastställs från fall till fall. Ersättningen till IFP för Prosernats tillgång till resultaten av forskningsarbetet uppgår till […] (*) procent av Prosernats totala årliga omsättning.
(19)
I enlighet med artikel 6 i beslut C 51/2005 infördes 2009 (14) en klausul i de exklusiva avtalen om ersättningarna till den offentliga institutionen IFP från dotterbolagen Axens och Prosernat för att garantera att en lägsta ersättning betalas till moderbolaget, som inte är en schablonersättning och som ska täcka minst 25 procent av kostnaderna för genomförbarhetsstudier innan industriell forskning inleds, 50 procent av kostnaderna för industriell forskning och i förekommande fall 75 procent av kostnaderna för utvecklingsverksamhet före det konkurrensutsatta stadiet i den mening som avses i gemenskapsramarna för statligt stöd till forskning och utveckling av den 17 februari 1996 (15) (nedan kallade 1996 års FoU-ramar) som utförs av den offentliga institutionen IFP inom dotterbolagens verksamhetsområden. (16)
(20)
I enlighet med beslutet om att inleda förfarandet och inom ramen för granskningen av den aktuella åtgärden framstår det som nödvändigt att beakta den potentiella verkan som den statliga garanti som följer av den offentliga institutionen IFP:s ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag kan ha på alla enheter inom koncernen IFP (inbegripet den offentliga institutionen IFP och dess tre privaträttsliga dotterbolag). (17)
3. BESKRIVNING AV ÅTGÄRDEN
(21)
Fram till 2006 hade IFP formen av en privaträttslig juridisk person, det vill säga en yrkesinstitution enligt lag nr 43-612 av den 17 november 1943 om förvaltningen av yrkesintressen, som stod under den franska regeringens ekonomiska och finansiella kontroll.
(22)
I artikel 95 i lag nr 2005-781 av den 13 juli 2005 om program för fastställande av riktlinjerna för energipolitiken fastställs principen för omvandlingen av IFP till en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag. Omvandlingen började gälla från och med offentliggörandet av dekret nr 2006-797 av den 6 juli 2006 om juridisk ställning för den offentliga institutionen IFP i Frankrikes officiella tidning (Journal Officiel de la République Française - JORF).
(23)
I egenskap av offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag blev den offentliga institutionen IFP från och med dagen för ändringen av dess ställning en offentligrättslig juridisk person. (18)
(24)
De juridiska konsekvenserna av klassificeringen som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag redovisas utförligt i del 2 (Beskrivning av åtgärden) i beslut C 56/2007, samt i del 3.2.1 (Rättsliga verkningar av IFP:s ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag) i beslutet om att inleda förfarandet, till vilka kommissionen i tillämpliga delar hänvisar.
4. SKÄL TILL ATT INLEDA DET FORMELLA GRANSKNINGSFÖRFARANDET
(25)
I beslutet om att inleda det formella granskningsförfarandet ansåg kommissionen inledningsvis att åtgärden gav upphov till tvivel rörande det faktum att den ordning som avviker från allmänrätten, och som har införts till förmån för offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag, på området för konkurser liknar en mekanism för obegränsad statlig garanti som tar statliga resurser i anspråk enligt följande:
-
Insolvens- och konkursförfaranden är inte tillämpliga på offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag i egenskap av offentligrättsliga juridiska personer i kraft av en allmän princip om att offentligrättsliga juridiska personers tillgångar inte kan utmätas enligt fransk rättspraxis - särskilt Court de cassations rättspraxis - som sträcker sig tillbaka till slutet av 1800-talet. (19) För en mer detaljerad redogörelse hänvisar kommissionen till avsnitt 3.2.1.1 i beslutet om att inleda förfarandet, skälen 38-40. (20)
-
Lagen av den 16 juli 1980 och dess tillämpningsföreskrifter är däremot tillämpliga på offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag. I dessa bestämmelser anges uttryckligen att staten är behörig myndighet för indrivning av skulder från offentliga institutioner. Staten tilldelas omfattande befogenheter, t.ex. i fråga om att göra utbetalningar och att skapa tillräckliga resurser. Dessutom fastställs en princip om att staten i sista hand är ansvarig för offentligrättsliga juridiska personers skulder. För en mer detaljerad redogörelse hänvisar kommissionen till avsnitt 3.2.1.2 i beslutet om att inleda förfarandet, skälen 41-45. (21)
-
Vid en eventuell upplösning av en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag ska i allmänhet principen om överföring av skulder till staten eller till någon annan offentligrättslig juridisk person tillämpas, (22) så att alla fordringsägare till en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag har garantier för att aldrig förlora de fordringar som de har på ett offentligt företag. För en mer detaljerad redogörelse hänvisar kommissionen till avsnitt 3.2.1.3 i beslutet om att inleda förfarandet, skälen 46-51. (23)
-
Offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag skulle kunna ha företräde till statliga medel. För en mer detaljerad redogörelse hänvisar kommissionen till avsnitt 3.2.1.4 i beslutet om att inleda förfarandet, skäl 52. (24)
(26)
I enlighet med skälen 65-74 i beslutet om att inleda förfarandet, till vilka kommissionen hänvisar för en mer detaljerad redogörelse, verkar dessutom de lagstiftande och administrativa förtydliganden som föreslås av de franska myndigheterna inte tillräckliga för att undanröja dessa tvivel på förhand.
(27)
Kommissionen konstaterade även att det inte kunde uteslutas att denna situation leder till en selektiv ekonomisk fördel, främst genom mer förmånliga finansieringsvillkor, även om den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag inte omfattas av ett kreditbetyg från ett externt kreditvärderingsinstitut. Koncernen IFP kunde dessutom gynnas i sina relationer med kunder och leverantörer, eftersom dessa skulle kunna ges uppfattningen att deras fordringar omfattas av en statlig garanti. Det kunde följaktligen under den preliminära undersökningen inte uteslutas att de berörda leverantörerna eller kunderna vid leverans eller inköp av varor eller tjänster som innebär en skuld beviljar den offentliga institutionen IFP bättre villkor än de skulle ha beviljat ett företag som inte omfattas av en statlig garanti.
(28)
Kommissionen ansåg dessutom att garantins obegränsade natur, särskilt dess varaktighet, belopp och utsträckning, gjorde det mycket svårt att på grundval av de tillgängliga upplysningarna till följd av den preliminära granskningen beräkna beloppet av den marknadspremie som den offentliga institutionen IFP borde betala till staten för detta skydd.
(29)
Slutligen angav kommissionen att den hyste tvivel rörande det statliga stödets förenlighet med den inre marknaden, bl.a. därför att det vid första påseendet inte verkade syfta till att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa ekonomiska regioner.
5. DE FRANSKA MYNDIGHETERNAS SYNPUNKTER OCH FÖRSLAG
5.1 DE FRANSKA MYNDIGHETERNAS INLEDANDE SYNPUNKTER
(30)
Till följd av beslutet om att inleda förfarandet översände de franska myndigheterna sina synpunkter och förslag till kommissionen genom en skrivelse av den 14 oktober 2008. Denna skrivelse kompletterar de synpunkter och förslag som lades fram i de tidigare skrivelserna från de franska myndigheterna (25) och som sammanfattades i beslutet om att inleda förfarandet.
(31)
I sina synpunkter av den 14 oktober 2008 påminner de franska myndigheterna först om att förfarandet mot koncernen IFP inleddes parallellt med La Post-ärendet, varför de i tillämpliga delar tar upp samma argument som de lagt fram under undersökningen av det ärendet. (26) Trots dessa likheter vill de franska myndigheterna dock påminna om den offentliga institutionen IFP:s särdrag. Det är en forskningsorganisation med tre uppdrag i allmänhetens intresse (forskning, utbildning och dokumentation) vars verksamhet är huvudsakligen icke ekonomisk, vilket skulle motivera den offentliga finansiering som beviljats. De preciserar dessutom skälen till att IFP:s ställning ändrats till en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag: en samordning av verksamhetens natur och IFP:s finansieringssätt med dess juridiska ställning motiverade en ändring av dess ställning i syfte att föra IFP närmare den offentliga sfären genom att lämna formen som privaträttsligt företag.
(32)
De franska myndigheterna förnekar förekomsten av statligt stöd, eftersom två av de villkor som anges i artikel 107.1 i EUF-fördraget enligt dem inte är uppfyllda, genom att mekanismen i fråga inte innebär någon överföring av statliga medel (5.1.1) eller att någon fördel ges till den offentliga institutionen IFP (5.1.2).
5.1.1 AVSAKNAD AV GARANTI SOM KAN HÄNFÖRAS TILL STATEN OCH SOM MEDFÖR EN ÖVERFÖRING AV STATLIGA MEDEL
(33)
De franska myndigheterna hävdar dels att offentliga institutioner inte omfattas av någon garanti till följd av sin juridiska ställning (A), dels att kommissionens resonemang i beslutet om att inleda förfarandet är felaktigt (B).
A. Det finns ingen obegränsad statlig garanti
(34)
I enlighet med skälen 41-45 i beslut C 56/2007, till vilka kommissionen i tillämpliga delar hänvisar, lägger de franska myndigheterna fram fem grunder till stöd för sin argumentation.
(35)
För det första anges det inte i någon rättsakt eller i något beslut att staten ska ge obegränsade garantier för offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag.
(36)
För det andra har det i Conseil d'États rättspraxis fastställts att det inte förekommer några garantier, bl.a. i domen i målet Société de l'hôtel d'Albe (27) samt i de två beslut som antagits i Campoloro-målet. (28)
(37)
För det tredje anges det i grundlagen av den 1 augusti 2001 om finanslagstiftning (nedan kallad grundlagen om finanslagstiftning) att en garanti endast kan skapas genom en bestämmelse i finanslagstiftningen, (29) vilket Conseil d'État uttryckligen bekräftar i sin årsrapport för 2006. (30) Enligt den expert som de franska myndigheterna anlitat i La Post-ärendet (31) har det sedan grundlagen om finanslagstiftning trädde i kraft den 1 januari 2005 därför inte gått att lagligt ge någon underförstådd garanti. De skulder som man har ådragit sig sedan den 1 januari 2005 omfattas alltså inte av någon underförstådd garanti. När det gäller skulder som har uppstått före den 1 januari 2005 anser experten att det i avsaknad av ett omtvistat beslut inte går att avgöra om de underförstådda garantier som beviljats före den 1 januari 2005 och som alltså inte uttryckligen godkänts genom finanslagstiftningen kan ogiltigförklaras eller ej på grundval av fordringsägarnas grundlagsskyddade rättigheter.
(38)
För det fjärde anser de franska myndigheterna att om de offentliga institutionerna av industriellt och kommersiellt slag hade en statlig garanti skulle en förändring av deras ställning innebära att det måste vidtas åtgärder för att skydda fordringsägarnas rättigheter. Eftersom någon sådan mekanism aldrig har inrättats (32) drar de slutsatsen att de offentliga institutionerna av industriellt och kommersiellt slag inte omfattas av någon statlig garanti.
(39)
För det femte citerar de franska myndigheterna en artikel (33) av Daniel Labetoulle, tidigare ordförande för tvistemålsavdelningen vid Conseil d'État. Enligt Daniel Labetoulle finns det inom lagstiftningen ingen automatik i fråga om att bevilja, motta eller utsträcka denna garanti [sagt om en statlig garanti som är tillämplig fullt ut på statens offentliga institutioner].
B. Felaktigt resonemang av kommissionen (34)
(40)
De franska myndigheterna anser att när det gäller offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag garanteras inte återbetalningen av enskilda skulder (a), lika litet som den offentliga institutionens fortsatta existens eller dess skyldigheter tryggas (b).
a) Avsaknad av garanti vad beträffar återbetalningen av enskilda fordringar
(41)
Som förklaras i skälen 46-49 i beslut C 56/2007, till vilka kommissionen i tillämpliga delar hänvisar, anser de franska myndigheterna att lagen av den 16 juli 1980 inte kan ligga till grund för en garanti. På grundval av förarbetena till lagen, en tolkning av rättspraxis rörande Campoloro-målet av den 10 november 1999 (35) och den 18 november 2005 (36), samt rättsvetenskapliga artiklar, (37) hävdar de franska myndigheterna att lagen av den 16 juli 1980 inte medför någon skyldighet för staten att gå in med statliga medel. Uttrycket ombesörja (”y pourvoit”) i artikel 1 i den lagen innebär endast att staten ges befogenheter att ”ersätta” ledningen hos den berörda institutionen, för vars utövande principen gäller att den ersättande myndigheten ska ha samma befogenheter som den som har blivit ersatt. Inom ramen för detta ersättande får staten följaktligen endast utöva de befogenheter som den ledningen har och staten kan inte använda statsbudgeten, eftersom tilldelningen av ett extraordinärt stöd ligger utanför en ersättande myndighets befogenheter.
(42)
I enlighet med skälen 50-53 i beslut C 56/2007, till vilka kommissionen hänvisar i tillämpliga delar, hävdar de franska myndigheterna dessutom att något strikt ansvar från statens sida inte kan göras gällande enbart på grund av att det saknas tillräckliga tillgångar. Enligt de franska myndigheterna förutsätter en garanti alltid att garantigivaren går med på att ställa garantier. Följaktligen kan det även om det handlar om att ta på sig ansvar, eller - i fråga om strikt ansvar - stå för följderna av egen verksamhet, inte vara fråga om en garanti. Staten är enligt de franska myndigheterna inte förpliktad att ta ansvar enbart på grund av att prefekten eller tillsynsmyndigheten inte har kunnat vidta någon åtgärd som kan göra det möjligt att återbetala skulden på grund av den offentliga institutionens eller verksamhetens finansiella situation och tillgångar. Försumligheten måste ogiltigförklaras eftersom en prefekts eller tillsynsmyndighets underlåtenhet inte kan betraktas som en försumlighet i sig. De franska myndigheterna erkänner att statens representant åläggs att upprätthålla de offentliga verksamheterna enligt lagen av den 16 juli 1980. De anser emellertid att även om en domare beordrar att en fordringsägare ska få ersättning, skulle en sådan ersättning endast leda till att fordringsägaren hamnar i den situation som skulle ha gällt enligt allmänrätten, eftersom tillgången i sådant fall skulle ha avyttrats och samtliga fordringsägare skulle ha fått motsvarande belopp. Det skulle alltså inte ha uppstått någon fördel för fordringsägaren.
b) Avsaknad av garanti vad beträffar upprätthållande av den offentliga institutionen IFP:s existens eller dess skyldigheter
(43)
De franska myndigheterna anser i enlighet med skälen 54-56 i beslut C 56/2007, till vilka kommissionen hänvisar i tillämpliga delar, att det faktum att de allmänrättsliga förfarandena för sanering och likvidation inte är tillämpliga på offentliga juridiska personer inte utesluter möjligheten att en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag kan gå i konkurs eller att det kan inledas ett konkursförfarande mot en sådan institution. De bestrider kommissionens analys, som är baserad på dess tillkännagivande om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd i form av garantier (38) (nedan kallat tillkännagivandet om garantier), och anser att kommissionen i detta fall inte har visat att det förekommer några ”förmånliga finansieringsvillkor” som innebär att ett konkursförfarande är uteslutet. Dessutom har kommissionen enligt de franska myndigheterna inte visat att den offentliga institutionen IFP inte kan försättas i konkurs och inte heller att ingen form av insolvensförfarande är möjlig. Det faktum att lagen från 1985 endast är en processlag och offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag inte omfattas av lagens tillämpningsområde innebär inte att det inte går att inleda ett särskilt rekonstruktions-, lividations- eller konkursförfarande mot en sådan institution.
(44)
Dessutom hävdar de franska myndigheterna, i enlighet med skälen 57-67 i beslut C 56/2007, till vilka kommissionen i tillämpliga delar hänvisar, att tillämpningen av det ”förfarande” som införs genom lagen av den 16 juli 1980 i stället för det allmänrättsliga kollektiva förfarandet inte medför någon fördel för fordringsägaren. De ifrågasätter nödvändigheten i det offentlighetskriterium (39) och det likvärdighetskriterium (40) som kommissionen i skäl 81 i beslutet om att inleda förfarandet ställer upp för att bedöma om tillämpningen av ett särskilt insolvensförfarande innebär en fördel för den enhet som omfattas av det förfarandet, jämfört med företag som omfattas av handelsrätten (41), men behåller dem för att undersöka det förfarande som inrättas genom lagen av den 16 juli 1980. De anser att i fråga om offentlighetskriteriet har det förfarandet med rätta identifierats av kreditvärderingsinstituten som tillämpligt vid insolvens hos en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag, medan de i fråga om likvärdighetskriteriet gör skillnad mellan det fall då ett krav på kontinuitet i en offentlig verksamhet är tillämpligt eller ej. Samtidigt påpekar de franska myndigheterna att den finansiella situationen för den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag innebär att det är osannolikt att koncernen IFP skulle hamna i ett läge där tillgångarna inte är tillräckliga, eftersom dess likvida tillgångar och placeringar (150,3 miljoner euro) i slutet av 2007 motsvarade ungefär fem gånger beloppet på lån och finansiella skulder (25,2 miljoner euro).
a)
Om det inte finns något krav på offentlig verksamhet skulle i händelse av otillräckliga tillgångar i en offentlig institution tillämpningen av det förfarande som inrättas genom lagen av den 16 juli 1980 inte placera fordringsägarna i en mer förmånlig ställning än om det allmänrättsliga förfarandet tillämpades. De skulle återfå samma belopp som fordringsägarna hos en enhet som omfattas av handelsrätten, det vill säga beloppet från realiseringen av tillgångarna. De skulle inte ha fler möjligheter när förfarandet avslutats, (42) eftersom enligt de franska myndigheterna enbart otillräckliga tillgångar inte skulle kunna användas som skäl för att åberopa statens ansvar. Endast följande två aspekter skulle vara annorlunda:
-
Fordringsägare behandlas inte som en helhet: i motsats till det privaträttsliga förfarandet, där fordringar behandlas i en klump och fordringsägare ersätts i fallande prioritetsordning och i förhållande till de tillgängliga medlen, utmärks det förfarande som inrättas genom lagen av den 16 juli 1980 av att fordringsägare måste agera för att bevara sina rättigheter. Lagen av den 16 juli 1980 bygger på principen att först till kvarn får först mala.
-
Det är statens representant som under förvaltningsdomarens överinseende (kontroll av grov försumlighet, i enlighet med Conseil d’Ètats rättspraxis enligt Campolorodomen) tar på sig motsvarande funktion som en likvidator och konkursförvaltare.
b)
Om kontinuiteten i den offentliga verksamheten måste garanteras medger de franska myndigheterna att statens representant i utövandet av de befogenheter som beviljas genom lagen av den 16 juli 1980 skulle kunna besluta att inte avyttra vissa tillgångar som är nödvändiga för att fullgöra ett uppdrag i allmänhetens tjänst. Att inte avyttra vissa tillgångar skulle, om det inte kompenseras av staten, innebära att färre tillgångar realiseras och följaktligen medföra en minskning av de belopp som kan betalas ut till fordringsägarna. Enligt de franska myndigheterna skulle ett sådant förfarande inte ge den offentliga institutionen IFP:s fordringsägare större rättigheter än vad som skulle gälla vid en tillämpning av handelsrätten. De franska myndigheterna medger emellertid att statens strikta skadeståndsansvar i så fall skulle kunna åberopas. Det skulle då leda till en ersättning av fordringsägarna för den skada som de åsamkats (högst värdet av de tillgångar som staten bevarat för att garantera kontinuiteten i den offentliga verksamheten). Fordringsägarna skulle då kunna hamna i samma situation som om allmänrätten hade tillämpats. De franska myndigheternas slutsats är därför att det förfarande som inrättas genom lagen av den 16 juli 1980 inte medför några fördelar jämfört med det allmänrättsliga förfarandet och att det följaktligen inte är motiverat att låta den offentliga institutionen IFP omfattas direkt av ett sådant förfarande.
(45)
I enlighet med skäl 68 i beslut C 56/2007, som kommissionen i tillämpliga delar hänvisar till, understryker de franska myndigheterna att de rättsakter som kommissionen hänvisar till i beslutet om att inleda förfarandet, särskilt i skäl 82, bl.a. den kodifierande föreskriften nr 02-060-M95 av den 18 juli 2002 om budget- och redovisningsförordning för nationella offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag samt handboken om den finansiella organisationen när nationella offentliga institutioner inrättas, omvandlas och avvecklas av den 14 november 2006, varken är tillämpliga eller går att överföra på den offentliga institutionen IFP.
(46)
Vad beträffar rekapitaliseringen av den offentliga institutionen IFP:s dotterbolag anser de franska myndigheterna först och främst att frågeställningen i skäl 80 i beslutet om att inleda förfarandet inte ska bedömas för att visa förekomsten av en eventuell statlig garanti. Frågan bör snarare bedömas för att beräkna de potentiella effekterna av en sådan garanti, som i förekommande fall skulle placera den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag i en förmånlig ställning på grund av lättare rekapitaliseringsvillkor. De anser dessutom att kommissionens argumentation bygger på två felaktiga idéer enligt följande:
-
Kommissionens resonemang när det gäller det eventuella stöd som den offentliga institutionen IFP skulle kunna ge sina dotterbolag genom en överföring inom koncernen är felaktigt, eftersom de omständigheter under vilka en koncerns moderbolag, även om det är en offentligrättslig juridisk person, kan stödja ett dotterbolag i svårigheter är strängt reglerade genom bolagsrätten (43) och absolut inte knutna till företagsbegreppet i den mening som avses i konkurrensrätten.
-
De franska myndigheterna bestrider att den offentliga institutionen IFP:s ställning som en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag samt den statliga garanti som den ställningen i förekommande fall skulle medföra, innebär att det skulle vara lättare för IFP att rekapitalisera sina dotterbolag än för moderbolag i en koncern med privaträttslig ställning. Enligt de franska myndigheterna hör det faktum att en bolagskoncern tillfälligt bär förlusterna för ett av sina dotterbolag till en bolagskoncerns normala drift, vilket för övrigt redan erkänts av Europeiska unionens domstol. (44) För en offentlig investerare som agerar enligt samma förhållningssätt som en privat investerare innehåller dessa åtgärder inte några inslag av statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget. (45) Detta gäller särskilt den offentliga institutionen IFP, som har den juridiska möjligheten (och inte skyldigheten) att rekapitalisera ett dotterbolag i svårigheter enligt samma bedömningskriterier som alla försiktiga investerare. Slutligen bestrider de franska myndigheterna att de offentliga institutionerna av industriellt och kommersiellt slag har någon som helst möjlighet till ”direkt tillgång” till ”statliga medel”. De preciserar att enligt budgetbestämmelsen om ”finansiellt stöd” i artikel 24 i grundlagen om finanslagstiftning, ska begränsande kreditkonton inrättas (med en övre gräns fastställd i finanslagstiftningen), som gör det möjligt för staten att om den vill och kan (bl.a. med hänsyn till unionsrätten) bevilja förskott till olika organisationer. Enligt de franska myndigheterna har de offentliga institutionerna av industriellt och kommersiellt slag inte ”direkt tillgång” till dessa konton.
5.1.2 AVSAKNAD AV FÖRDELAR FÖR DEN OFFENTLIGA INSTITUTIONEN IFP OCH DESS DOTTERBOLAG
(47)
De franska myndigheterna anser inledningsvis att det enligt tillkännagivandet om garantier inte är möjligt att konstatera att det finns någon fördel i det aktuella fallet, att det inte har visats att en utvidgning av de eventuella fördelar som den offentliga institutionen IFP har på grund av sin ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag till dess dotterbolag, som är allmänrättsliga aktiebolag, som IFP, skulle strida mot kommissionens beslutspraxis, samt att ingen verklig ekonomisk fördel hos den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag har visats i detta fall.
(48)
De franska myndigheterna anser att kommissionen gör en felaktig tolkning av punkt 1.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier, enligt vilken ”också de förmånliga finansieringsvillkor som beviljas företag vars juridiska form utesluter konkurs eller andra insolvensförfaranden eller innebär en uttrycklig statlig garanti eller att staten täcker förluster” betraktas som stöd i form av garantier.
-
För det första bestrider de franska myndigheterna att den offentliga institutionen IFP i egenskap av offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag har en juridisk ställning utesluter varje form av konkurs- eller insolvensförfaranden. Kommissionen har i vart fall inte visat detta, utan endast lagt fram beviset att denna ställning innebär att ett särskilt förfarande inte kan tillämpas (i detta fall det förfarande som inrättas genom lagen av den 25 januari 1985).
-
För det andra förnekar de franska myndigheterna att det finns en automatisk koppling mellan å ena sidan att på grund av lagstiftningen och den juridiska ställningen inte kunna omfattas av ett konkurs- eller insolvensförfarande, och å den andra sidan åtnjuta mer förmånliga finansieringsvillkor på marknaderna. Enligt punkt 1.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier är kommissionen skyldig att på förhand visa att det finns mer förmånliga finansieringsvillkor för att konstatera att ett företag vars juridiska ställning utesluter konkurs- eller insolvensförfaranden är mottagare av stöd i form av garantier.
(49)
I beslutet om att inleda förfarandet förbigår kommissionen dessutom vid granskningen av de potentiella fördelarna för den offentliga institutionen IFP:s dotterbolag sin beslutspraxis när det gäller förekomsten av en obegränsad garanti för den offentliga institutionen av industriellt och kommersiellt slag. Kommissionens resonemang strider mot det som den antog vid inrättandet av Banque Postale. (46) Eftersom Banque Postale, i likhet med alla dotterbolag till den offentliga institutionen IFP, var ett aktiebolag som till 100 procent innehas av ett organ som kan liknas vid en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag, ansåg kommissionen (och detta bortsett från de åtaganden som Frankrike gjort i det ärendet) att ställningen som allmänrättsligt aktiebolag i sig innebar att varje form av obegränsad garanti för dotterbolaget kunde uteslutas. Samma resonemang måste enligt de franska myndigheterna leda till slutsatsen att den offentliga institutionen IFP:s dotterbolag, som också har en ställning som aktiebolag som omfattas av allmänrätten, inte heller åtnjuter den obegränsade garanti som eventuellt följer av ställningen som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag.
(50)
Slutligen visar kommissionen inte att det finns någon verklig ekonomisk fördel hos den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag, utan den nöjer sig med att i beslutet om att inleda förfarandet hänvisa till de ”erkänt” mer förmånliga finansieringsvillkoren, utan att lägga fram något konkret bevis. Enligt Europeiska unionens rättspraxis ska kommissionen i detta fall visa att IFP:s ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag verkligen har medfört att den har fått förmånligare finansieringsvillkor. (47) De franska myndigheterna har dock under förfarandet översänt ett flertal uppgifter som styrker att IFP:s ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag inte kunnat eller kan ge IFP och dess dotterbolag någon finansiell fördel. Omvandlingen av IFP gjordes bl.a. med hänsyn till en allmän kontinuitetsprincip, särskilt vad beträffar dess verksamhet, organisation, redovisning- och finansieringssystem (redovisnings- och finansmässiga resurser och bestämmelser) samt skattesystem.
(51)
De franska myndigheterna anser att ovannämnda omständigheter visar följande:
-
Den finansiella situationen för den offentliga institutionen och dess dotterbolag är god, vilket gör frågan om en eventuell konkurs grundlös och följaktligen även i sista hand en statlig insats.
-
Finansieringsvillkoren för den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag är olika för var och en av dessa enheter och följer av de särskilda förhandlingar som med personlig anknytning görs med deras respektive banker.
-
Den offentliga institutionen IFP:s och dess dotterbolags relationer med sina leverantörer och kunder ger inte heller upphov till förmånliga villkor till följd av några förväntningar om statlig garanti hos dessa leverantörer och kunder.
(52)
Mot bakgrund av ovanstående drar de franska myndigheterna följande slutsats:
-
Kommissionens analys i sitt beslut om att inleda förfarandet kan bestridas därför att den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag inte åtnjuter någon form av statlig garanti.
-
Kommissionen har inte visat att det finns någon fördel för den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag på grund av IFP:s ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag.
-
Kommissionen har följaktligen inte visat förekomsten av statligt stöd till förmån för den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag.
5.2 DE FRANSKA MYNDIGHETERNAS FÖRSLAG
(53)
De franska myndigheterna anger dock att de, för att undanröja alla tvivel som kommissionen hyser och om kommissionen går med på att avsluta förfarandet genom ett beslut om att åtgärden inte utgör statligt stöd enligt artikel 7.2 i tillämpningsförordningen, är beredda att genomföra följande åtgärder:
-
Förtydliga dekretet om tillämpning av lagen av den 16 juli 1980.
-
Införa en formulering som förtydligar att det inte finns någon garanti i de avtal som den offentliga institutionen IFP ingår och som medför en skuld.
-
Införa en formulering som förtydligar att det inte finns någon garanti i de finansieringsavtal som den offentliga institutionen IFP:s dotterbolag ingår.
5.2.1 FÖRTYDLIGANDE AV DEKRETET OM TILLÄMPNING AV LAGEN AV DEN 16 JULI 1980
(54)
I enlighet med skälen 94-96 i beslut C 56/2007, som kommissionen i tillämpliga delar hänvisar till, föreslår de franska myndigheterna ett förtydligande av hur lagen av den 16 juli 1980 ska tolkas genom en ändring av artikel 3.1 fjärde stycket i dekretet om tillämpning av lagen. (48) Ändringen syftar enligt de franska myndigheterna till att undanröja varje tvivel i fråga om räckvidden för uttrycket ombesörja (”y pourvoit”) i fråga om de tillsynsbefogenheter som överförs till prefekten eller tillsynsmyndigheten, vilka hädanefter ska frigöra resurser inom ramen för den offentliga institutionens eller verksamhetens budget. (49) Enligt de franska myndigheterna skulle detta förslag utesluta att statens representant, under utövande av dess tillsynsbefogenhet, skulle kunna utöka den berörda institutionens eller verksamhetens resurser genom en statlig subvention eller genom tillskott av statliga medel.
5.2.2 INFÖRANDE AV EN FORMULERING SOM FÖRTYDLIGAR ATT DET INTE FINNS NÅGON GARANTI I DE AVTAL SOM DEN OFFENTLIGA INSTITUTIONEN IFP INGÅR OCH SOM MEDFÖR EN SKULD
(55)
I enlighet med skälen 97-100 i beslut C 56/2007, som kommissionen i tillämpliga delar hänvisar till, bestrider de franska myndigheterna kommissionen ståndpunkt, (50) enligt vilken statens ansvar kan åberopas endast på grund av insolvens hos den offentliga institutionen IFP. De lägger dock fram ett förslag som bygger på undantaget för accepterad risk (jfr Conseil d'États domar i målen Sille (51) och Meunier (52)) och som i likhet med deras förslag i La Poste-ärendet innebär att de officiellt ska bekräfta för den offentliga institutionen IFP:s fordringsägare att deras fordringar inte omfattas av någon statlig garanti och att staten inte kommer att vara skyldig att gå in finansiellt i företagets ställe för att betala fordringsägarna vid fall av insolvens. Följaktligen skulle eventuellt berörda parter ha full vetskap om de risker de utsätter sig för och inte kunna åberopa någon rätt till skadestånd. De franska myndigheterna åtar sig följaktligen att tillsammans med den offentliga institutionen IFP föra in följande kommentar i varje finansieringsavtal (för varje instrument som omfattas av ett avtal):
”Emissionen/programmet/lånet omfattas inte av någon form av direkt eller indirekt statlig garanti. Vid insolvens är staten inte skyldig att infria IFP:s skuld.”
(56)
I enlighet med skäl 101 i beslut C 56/2007, till vilket kommissionen i tillämpliga delar hänvisar, har de franska myndigheterna dessutom beaktat kommissionens tvivel i skäl 71 i beslutet om att inleda förfarandet, dvs. dels att undantaget för accepterad risk är en regel som har etablerats genom rättspraxis och som kan förändras, dels att den regeln bygger på sekundärrättsakter som kan upphävas vid en tvist, samt slutligen att de franska myndigheternas förslag inte täcker alla former eftersom skulderna inte är enbart finansiella utan även kommersiella eller av annat slag.
(57)
I enlighet med skälen 102-104 i beslut C 56/2007, till vilka kommissionen i tillämpliga delar hänvisar, och efter att ha påmint om sin principiella invändning vad beträffar kommissionens ståndpunkt rörande statens strikta ansvar enbart på grund av att den offentliga institutionen IFP har otillräckliga tillgångar, gör de franska myndigheterna följande tillägg för att besvara dessa tvivel:
a)
De franska myndigheterna anser att kommissionens första invändning bygger på att även om en medlemsstats nationella lagstiftning inte innehåller någon sådan bestämmelse är själva risken för en ändring i rättspraxis, det vill säga en ändring av den nationella lagstiftningen, tillräcklig för att anse att det föreligger statligt stöd. Kommissionen kan inte bedöma förekomsten av statligt stöd utifrån en eventuell ändring av lagstiftningen, som dessutom är ytterst osannolik i det aktuella fallet eftersom undantaget för accepterad risk är en generell allmänrättslig princip som har bekräftats genom rättspraxis ett flertal gånger, aldrig har ifrågasatts och har förklarats ingående.
b)
När det gäller den andra invändningen erkänner de franska myndigheterna att lagar och förordningar har företräde framför avtal och att ett omtvistat avtalsvillkor alltid kan upphävas. De anser dock att denna invändning inte åberopar någon rättsakt med överordnat värde, att den inte har något stöd och följaktligen inte är befogad.
c)
Slutligen anser de franska myndigheterna, när det gäller den tredje invändningen, att den bygger på rena antaganden eller förväntningar hos leverantörerna rörande en statlig garanti för deras fordringar, antaganden som i sig inte kan ligga till grund för förekomsten av en fördel, utan som måste bekräftas av något som fastställer att den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag verkligen har åtnjutit en sådan ekonomisk fördel.
(58)
I enlighet med skäl 106 i beslut C 56/2007, till vilket kommissionen i tillämpliga delar hänvisar, anger de franska myndigheterna ändå att de är beredda att utvidga sitt förslag om att föra in en klausul om att det inte finns någon statlig garanti i alla avtal som innebär en skuld. En sådan utvidgning skulle uttryckligen undanröja all risk för att staten skulle åläggas ett strikt ansvar enbart på grund av insolvens hos den offentliga institutionen IFP.
5.2.3 INFÖRANDE AV EN FORMULERING SOM FÖRTYDLIGAR ATT DET INTE FINNS NÅGON GARANTI I DE FINANSIERINGSAVTAL SOM INGÅS AV DEN OFFENTLIGA INSTITUTIONEN IFP:S DOTTERBOLAG AXENS, BEICIP-FRANLAB OCH PROSERNAT
(59)
För att komplettera den föreslagna bestämmelsen föreslår de franska myndigheterna för kommissionen ytterligare ett tillägg som liknar det som de gjorde vid inrättandet av Banque Postale och som består i ett åtagande att, när det gäller lån som den offentliga institutionen IFP:s dotterbolag (Axens, Beicip-Franlab och Prosernat) tar upp på marknaderna, föra in följande kommentar i varje finansieringsavtal (för varje instrument som omfattas av ett avtal): ”Enligt fransk lagstiftning (särskilt kravet på uttryckligt lagligt godkännande för varje garanti) kommer denna finansieringsåtgärd inte att omfattas av någon form av direkt eller indirekt statlig garanti.”
(60)
I enlighet med skälen 107-110 i beslut C 56/2007, till vilka kommissionen i tillämpliga delar hänvisar, anser de franska myndigheterna att de två föreslagna förtydligandena (som beskrivs närmare i skäl 55 och 59) gör det möjligt att upplysa den offentliga institutionen IFP:s och dess dotterbolags fordringsägare om deras rättigheter. Därför kan de franska myndigheterna inte, som kommissionen anger i skäl 87 i beslutet om att inleda förfarandet, betraktas som ”ansvariga för de förväntningar på förekomsten av en garanti som de största fordringsägarna hos den offentliga institutionen IFP har” eller anses frivilligt försätta sig i en ”juridiskt otydlig situation” som kan ”ge den offentliga institutionen IFP en fördel och ta statliga medel i anspråk”.
5.3 KOMPLETTERANDE UPPLYSNINGAR FRÅN DE FRANSKA MYNDIGHETERNA
(61)
De franska myndigheterna har i sina skrivelser av den 16 juli 2010 och den 26 november 2010 inkommit med kompletterande upplysningar som enligt dem bevisar att den offentliga institutionen IFP inte har mottagit statligt stöd.
(62)
I sin skrivelse av den 16 juli 2010 påminner de franska myndigheterna inledningsvis om målet France Télécom (53) och betonar att Europeiska unionens domstol har erinrat om kommissionens skyldighet att visa förekomsten av en verklig fördel för att fastställa förekomsten av statligt stöd. De anser i detta fall att den obegränsade garanti som enligt kommissionen följer av den offentliga institutionen IFP:s ställning i praktiken inte ger någon ekonomisk fördel. I sin skrivelse av den 26 november 2010 förtydligar de franska myndigheterna att de anser att bevisbördan vilar på kommissionen. De påminner om de krav som ställs i unionens rättspraxis på området för bevisning och motivering, särskilt av tribunalen i målet France Télécom, av domstolen i målet Krantz (54) och senast av domstolen i målet Deutsche Post AG. (55) De franska myndigheterna anser att kommissionens analys i detta fall bygger mer på hypoteser än på en konkret analys.
(63)
De franska myndigheterna noterar kommissionens bedömning att den offentliga institutionen IFP kan åtnjuta en fördel i tre avseenden: (i) vad beträffar dess relationer med bank- och finansinstitut, (ii) vad beträffar dess relationer med leverantörerna, och (iii) vad beträffar dess relationer med utomstående industriella partner som har tillgång till forskningsstöd.
(64)
När det gäller den offentliga institutionen IFP:s relationer med bank- och finansinstitut anser de franska myndigheterna att IFP hittills inte har åtnjutit någon ekonomisk fördel av sin ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag. De har tillhandahållit kommissionen uppgifter som styrker att IFP i) på lång sikt inte har haft någon skuldsättning för åren 2005, 2006 och 2007 (56) samt 2008 och 2009, ii) på medellång sikt årligen visserligen har förhandlat fram kreditlinjer hos olika bankinstitut, men till avgifter som är jämförbara med marknadens och att IFP i vart fall aldrig utnyttjat dessa kreditlinjer, och slutligen iii) på kort sikt haft en skuldsättning på nästan eller lika med noll under den berörda perioden.
(65)
När det gäller relationerna med leverantörerna anser de franska myndigheterna att den offentliga institutionen IFP i egenskap av upphandlande myndighet omfattas av de skyldigheter att offentliggöra upphandlingen och hålla den öppen för konkurrens som anges i beslut nr 2005-649 av den 6 juni 2005 (57) och följaktligen inte kan omfattas av någon form av fördel. I sin skrivelse av den 26 november 2010 upprepar de franska myndigheterna denna analys och anger att de anser att det faktum att IFP:s upphandlingar omfattas av ett anbudsförfarande enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/18/EG av den 31 mars 2004 om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster (58) utgör en tillräcklig garanti för att snedvridningar av konkurrensen på marknaden inte ska uppstå. Eftersom IFP låter sina leverantörer konkurrera i enlighet med de skyldigheter som följer av unionsrätten kan IFP enligt de franska myndigheterna inte anklagas för att åtnjuta en olaglig fördel, åtminstone inte så länge inget som helst specifikt bevis till stöd för detta har lagts fram. De betonar att det är just med hänsyn till effektiviteten vid offentlig upphandling som användningen av elektroniska upphandlingssystem har främjats. I skäl 13 i direktiv 2004/18/EG anges till exempel att ”[d]enna upphandlingsteknik gör det möjligt för de upphandlande myndigheterna att […] förfoga över ett särskilt stort urval av anbud, och således att genom en omfattande konkurrens säkerställa ett optimalt utnyttjande av de offentliga medlen”. De nämner en rapport från kommissionen (59) där denna konstaterar att bestämmelserna om offentlig upphandling har haft en positiv effekt för att sänka priserna, en sänkning som presenteras som en ”samhällsvinst” av en rättvisare konkurrens mellan anbudsgivare. Genom att ”skylla” dessa besparingar på IFP:s ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag går kommissionen emot andan i direktivet, där urvalsförfarandena betraktas som ett mycket viktigt medel för att uppnå bättre konkurrens som leder till minskade kostnader för den offentliga upphandlingen.
(66)
Vad slutligen beträffar den offentliga institutionen IFP:s relationer med sina kunder anger de franska myndigheterna att den berörda kontraktsforskningverksamheten omfattar de tjänster som IFP på begäran av en kund (en utomstående part eller ett dotterbolag) tillhandahåller på ett område som: ingår i IFP:s uppdrag; inte representerar strategiska intressen för IFP:s del när det gäller äganderätten till resultaten; kan berika institutionens kunskaper och kompetens när det gäller de offentliga FoU-program som den driver; inte hör till dotterbolagens exklusiva verksamhetsområden. De franska myndigheterna noterar att de forskningstjänster som IFP:s kunder köper kräver särskild utrustning och sakkunskap.
(67)
De franska myndigheterna gör i det avseendet gällande att, även om den offentliga institutionen IFP skulle ha en fördel av sin ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag i utövandet av denna ekonomiska verksamhet, har den fördelen ingen konkret inverkan på marknaden. Den kan framför allt inte snedvrida konkurrensen eller påverka handeln mellan medlemsstaterna. Vad beträffar perioden från och med ändringen av den offentliga institutionen IFP:s ställning (som inträffade i juli 2006) erkänner de franska myndigheterna följaktligen att företaget eventuellt skulle kunna omfattas av en minskning av kostnadsbördan eftersom inga fullgörandegarantier tecknas. På grundval av de belopp som vanligen krävs av banker och försäkringsbolag för att tillhandahålla den här typen av tjänst utgör detta dock ett försumbart belopp. De franska myndigheternas slutsats är mot denna bakgrund att en sådan effekt inte har karaktären av en fördel, vilket innebär att själva förekomsten av statligt stöd till den offentliga institutionen IFP kan ifrågasättas.
6. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER OCH KOMMENTARER FRÅN DE FRANSKA MYNDIGHETERNA
6.1 UOP LIMITEDS SYNPUNKTER
(68)
I sin skrivelse av den 28 november 2008 motiverar företaget UOP Limited sitt intresse av att agera i egenskap av berörd part i förfarandet (60), lämnar några allmänna kommentarer och anger att de anser att den enhet som företaget kallar ”IFP/Axens” är mottagare av statligt stöd:
-
Det är obestridligt att marknaden uppfattar den enhet som består av den offentliga institutionen och dess dotterbolag Axens, det vill säga IFP/Axens som ett offentligt företag (5.1.1).
-
Att IFP/Axens tilldelats ställningen offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag innebär och fortsätter att innebära att en betydande snedvridning av konkurrensen är möjlig på marknaden för processteknik, dvs. den marknad som UOP Limited är verksamt på, eftersom den ger företaget fördelar i relationerna med leverantörer, kapitalplacerare och kunder (5.1.2).
6.1.1 MARKNADENS UPPFATTNING OM ENHETEN IFP/AXENS
(69)
Enligt UOP Limited kan de franska myndigheternas argument, enligt vilket Axens i likhet med de andra dotterbolagen till IFP utgör åtskilda ekonomiska enheter, inte godtas. Kommissionen konstaterar med rätta att (i) Axens innehas till 100 procent av den offentliga institutionen IFP, (ii) Axens genomförande av FoU för den offentliga institutionen IFP avspeglar strategiska prioriteringar som beslutas av staten, (iii) de ansvariga för den offentliga institutionen IFP deltar i ledningen av Axens, (iv) Axens har ett exklusivt avtal med den offentliga institutionen IFP, som är mycket viktigt för dotterbolagets ekonomiska verksamhet, och (v) det finns framför allt ett avtal om primäranvändning och tillhandahållande av personal.
(70)
Förutom de grunder som återges i ovanstående skäl anser UOP Limited att den bild som IFP och Axens ger av sina relationer samt den uppfattning som marknaden får av detta också utgör avgörande faktorer:
-
IFP och Axens presenterar sig på marknaden som en ekonomisk enhet, IFP/Axens. På Axens webbplats anges bland annat att ”företaget sedan nästan femtio år tillbaka stödjer sig på framgångar inom FoU och industriverksamhet”. (61) I Axens reklamannonser för sin teknik hänvisas dessutom till den offentliga institutionen IFP. De anställda på Axens och IFP besöker ibland även sina licenstagare tillsammans.
-
Industripressen är ett exempel på att marknaden uppfattar IFP/Axens som en ekonomisk enhet. Företaget UOP Limited bifogar bl.a. pressklipp där man hänvisar till IFP/Axens verksamhet på området för licenser för processteknik eller tar upp den offentliga institutionen IFP:s tillhandahållande av sådana licenser genom sitt dotterbolag Axens. UOP Limited bifogar även exempel på artiklar eller presentationer där Axens anställda låter förstå att den offentliga institutionen IFP uppfattar Axens som ett företag som omfattar ”all verksamhet inom industri- respektive katalysatordivisionen”.
6.1.2 FÖRDELAR SOM BEVILJAS GENOM STÄLLNINGEN SOM OFFENTLIG INSTITUTION AV INDUSTRIELLT OCH KOMMERSIELLT SLAG
(71)
Företaget UOP Limited anger att det faktum att Axens av både leverantörer och kunder uppfattas som att det förfogar över obegränsade statliga resurser för finansieringen av sin verksamhet ger företaget en betydande fördel på marknaden. Även om det inte rör sig om en uppfattning som marknaden delar får detta ökad betydelse i en global ekonomi som drabbats av en ekonomisk kris.
(72)
När det gäller kunderna har de garantier som enheten IFP/Axens erbjuder en särskild betydelse på en marknad där kunderna tar långsiktiga ekonomiska hänsyn innan de väljer en viss teknik. Med utgångspunkt från exemplet ”smakämnen” förklarar UOP Limited i korthet att innan sådana tekniker införs måste kunderna göra mycket omfattande investeringar i utformningen och uppbyggnaden av produktionsinfrastrukturer, vilket kräver flera års arbete. Framgången för dessa industriella komplex är kopplad till resultaten av de tekniker som används, varför kunderna normalt kräver att de är garanterade (62) av den som säljer proceduren. Om den resultatnivå som krävs inte uppnås tvekar kunderna inte att ställa förvärvaren till ansvar och kräva att stränga skyldigheter avseende återställande fullgörs. Förvärvarens betalningsförmåga på lång sikt är därför viktig när köparna gör sina val, inte bara när det gäller respekten för avtalsenliga skyldigheter utan även för de perspektiv som erbjuds i fråga om FoU och garantier för framtida förbättringar av den inköpta processens resultat. Enheten IFP/Axens uppfattas av marknaden som beroende av staten och har följaktligen en fördel i förhållande till sina konkurrenter eftersom köparna inte har någon särskild anledning att tvivla på dess överlevnad på lång sikt.
(73)
När det gäller leverantörerna anser företaget UOP Limited att enheten IFP/Axens kan beviljas förmånliga villkor i förhållande till sina konkurrenter. De hänvisar i detta avseende till avtal som IFP och Axens undertecknat tillsammans och som nämns i beslutet om att inleda förfarandet.
(74)
När det gäller finansmarknaderna anser UOP Limited att enheten IFP/Axens åtnjuter förmånliga villkor och räntor på kapitalmarknaderna, med hänsyn till statens roll som garant i sista hand. Mot bakgrund av finanskrisen innebär statens närvaro och den trygghet som denna representerar för investerarna att enheten kan attrahera privat kapital i en bristsituation. De konkurrerande företagen kan inte få tillgång till jämförbar finansiering eller endast enligt villkor som är mindre intressanta från ekonomisk synpunkt. Enligt UOP Limited har effekterna av den ekonomiska och finansiella krisen ytterligare ökat åtgärdens potentiellt snedvridande effekt på konkurrensen.
(75)
I sin skrivelse av den 23 januari 2009 hänvisar företaget UOP Limited till sina tidigare synpunkter samt till de som översändes inom ramen för förfarandet avseende beslut C 51/2005. Företaget anser att dessa uppgifter är tillräckligt omfattande för att visa hur viktig betalningsförmågan är för avtalspartnerna på den berörda marknaden för processlicenser. De upprepar argumentet om att enheten IFP/Axens kunder antas ha en kommersiell relation med ett statligt organ vars långsiktiga lönsamhet inte utgör någon form av risk. Slutligen uppmanar UOP Limited kommissionen att analysera avtalen mellan Axens och dess kunder, och anger att det är övertygat om att de inte innehåller något villkor som kan begränsa ansvaret till Axens.
6.2 DE FRANSKA MYNDIGHETERNAS KOMMENTARER OM UOP LIMITEDS SYNPUNKTER
(76)
I sin skrivelse av den 22 juni 2009 anger de franska myndigheterna att de anser att synpunkterna från UOP Limited är ”grundade på felaktiga och till och med helt osanna påståenden, samt att de i vart fall inte bygger på något som kan visa förekomsten av statligt stöd hos den offentliga institutionen IFP eller Axens”.
(77)
I huvudsak förnekar de franska myndigheterna varje form av berättigande i påståendet att marknaden uppfattar IFP/Axens som ett offentligt företag som åtnjuter fördelar gentemot sina kunder och leverantörer samt finansmarknaderna. De avvisar påståendet att enheten IFP/Axens är ett statligt organ utan bekymmer för lönsamheten på lång sikt.
(78)
De franska myndigheterna lägger fram följande två argument:
-
För det första är IFP/Axens inte ett statligt organ som förfogar över obegränsade resurser. Det finns dessutom ingenting som bevisar att enheten uppfattas som ett sådant på marknaden (6.2.1).
-
För det andra ger den offentliga institutionen IFP:s ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag inte Axens någon fördel på marknaden (6.2.2).
6.2.1 IFP/AXENS ÄR INTE ETT STATLIGT ORGAN SOM FÖRFOGAR ÖVER OBEGRÄNSADE RESURSER
(79)
Enligt de franska myndigheterna uppfattar enheten IFP/Axens leverantörer och kunder, till skillnad från vad UOP Limited hävdar, inte detta företag som ett ”statligt organ” som åtnjuter obegränsade resurser.
(80)
För det första hänvisar de franska myndigheterna till den juridiska analys som de översänt till kommissionen samt till sina tidigare synpunkter, som enligt dem visar att den offentliga institutionen IFP:s ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag inte ger IFP någon form av statlig garanti.
(81)
För det andra noterar de franska myndigheterna att UOP Limited stödjer sig på en ”påstådd uppfattning att det finns en obegränsad statlig garanti till förmån för IFP/Axens”, som inte finns enligt rätt och som inte ensam skulle vara tillräcklig för att ligga grund för förekomsten av statligt stöd.
(82)
För det tredje vore det, även om man antar att den offentliga institutionen IFP åtnjuter en offentlig garanti - vilket de franska myndigheterna bestrider - felaktigt att anse att en sådan garanti automatiskt omfattar även IFP:s dotterbolag på grund av att IFP och dotterbolagen utgör en ekonomisk koncern enligt konkurrenslagstiftningen. I egenskap av privaträttsliga enheter som är underställda bolagsrätten omfattas enligt de franska myndigheterna den offentliga institutionen IFP:s dotterbolag, särskilt Axens, inte av en sådan garanti. Självständighetsprincipen för dotterbolag strider bl.a. mot UOP Limiteds teori om ”automatisk utvidgning” av garantier inom en koncern. Begreppet koncern, som kan ha en betydelse i konkurrensrätten, erkänns inte i bolagsrätten och beviljandet av garantier inom en koncern omfattas alltså av stränga villkor när det gäller form och innehåll. Detta gäller särskilt den offentliga institutionen IFP, som har ett krav på tillstånd från styrelsen i artikel 7 i sina stadgar. Dessutom anser de franska myndigheterna att kommissionen redan beaktat denna punkt, eftersom de erkänt ”att Banque Postales juridiska ställning (privaträttslig juridisk person) är tillräcklig för att i sig utesluta förekomsten av varje form av obegränsad garanti vad beträffar Banque Postale”. (63)
6.2.2 AXENS ÅTNJUTER INGEN FÖRDEL PÅ MARKNADEN PÅ GRUND AV IFP:S STÄLLNING SOM OFFENTLIG INSTITUTION AV INDUSTRIELLT OCH KOMMERSIELLT SLAG
(83)
De franska myndigheterna anser att UOP Limiteds argument att marknaden delar uppfattningen att enheten IFP/Axens är ett statligt organ med obegränsade resurser och att det har fördelar gentemot sina kunder, leverantörer och fordringsägare inte bygger ”på någon seriös grund” och dessutom ”obestridligen ogiltigförklaras av de fakta som föreligger”.
(84)
De franska myndigheterna har lagt fram ett cirkulär från Axens avdelning för rättsliga frågor och avtal som har titeln ”Principer för rättslig säkerhet i Axens” (64) där de relationer som upprätthålls mellan den offentliga institutionen IFP och Axens specificeras. Relationerna styrs uttryckligen genom en allmän regel enligt vilken Axens inte kräver garantier från sitt moderbolag, vilket gäller oavsett anledning. Enligt de franska myndigheterna är inga undantag möjliga när det gäller denna regel om avsaknad av garanti. Principen upprepas dessutom i sin helhet i dokumentet, med följande ord: ”IFP garanterar inte Axens åtgärder eller försummelser”. De franska myndigheterna anger att regeln tillämpas på alla avtal eller projekt som Axens kan ingå eller bedriva med kunder och leverantörer samt på finansmarknaderna.
6.2.2.1 Om relationerna mellan Axens och dess kunder
(85)
Enligt de franska myndigheterna hävdar UOP Limited utan någon form av bevis att den offentliga garantin är viktig för Axens finansiella ställning på lång sikt, bl.a. med avseende på avtalsenliga garantier och underhållsskyldigheter som traditionellt brukar föreskrivas i licensavtal. (65) UOP Limited lägger inte heller fram något som styrker varför det är ”övertygat om att kommissionen inte kommer att hitta några bestämmelser om begränsat ansvar hos Axens”.
(86)
Med avseende på dessa punkter preciserar de franska myndigheterna att den regel som beskrivs i skäl 84 (enligt vilken dotterbolaget inte får lägga fram några garantikrav på moderbolaget) även gäller alla garantier som Axens kan förhandla fram eller ingå med en kund. De franska myndigheterna illustrerar sitt argument med det exempel om ”smakämnen” som nämns av UOP Limited i dess synpunkter. Enligt de franska myndigheterna väljer Axens vanligen att begränsa sitt ansvar till en viss andel av avgiften […] (*). Denna politik med begränsade garantier, som ingår i ”Principer för rättslig säkerhet i Axens”, skiljer sig följaktligen tydligt från bruket i andra företag som är verksamma på detta område, som enligt de franska myndigheterna har för vana att i vissa fall bevilja obegränsade garantier.
(87)
Slutligen påminner de franska myndigheterna om att de skyldigheter på området för underhåll/återställande som är tillämpliga vid skador inte tar den offentliga institutionen IFP:s finansiella medel i anspråk:
a)
Om Axens underlåter att betala sina skulder är den kapacitet som företagets ansvarsförsäkringsgivare erbjuder genom olika försäkringar för dess globala program mycket högre än de ansvarstak som Axens avtalat om med sina licenstagare.
b)
Axens kapacitet att omedelbart eller snabbt ta sina resurser i anspråk, särskilt pga. företagets låga skuldsättning, är också mycket hög.
c)
I avtalen mellan den offentliga institutionen IFP och Axens begränsas uttryckligen IFP:s ansvar vid underlåtenhet att betala skulder som uppstår hos en licenstagare till Axens till belopp som nödvändigtvis är begränsade eftersom de är relaterade till den avgift som tas ut av IFP.
d)
Axens ansvarsförsäkringsgivare avstår uttryckligen från att föra talan mot den offentliga institutionen IFP, oberoende av ärende.
(88)
Mot bakgrund av ovanstående är de franska myndigheternas slutsats att UOP Limiteds påståenden rörande förekomsten av påstådda fördelar som Axens får på marknaden för processlicenser saknar grund, särskilt därför att Axens oavbrutet bedrivit en politik för att begränsa de ansvarsgarantier som beviljas till företagets kunder.
(89)
I sin skrivelse av den 8 september 2009 anger de franska myndigheterna att det begränsade ansvaret gentemot kunderna föreskrivs både i ramlicensavtalet (66) och i produktlicensavtalet (67) som ingicks mellan den offentliga institutionen IFP och Axens och som trädde i kraft den 1 januari 2001. I dessa avtal föreskrivs att om Axens kan bevisa att företagets oförmåga att betala sina skulder beror på de tjänster som tillhandahålls av den offentliga institutionen IFP ska IFP:s finansiella ansvar begränsas till en procentuell andel (68) av de belopp som IFP verkligen fått som proportionell avgift vid en försäljning som ger upphov till en reklamation (produktlicens), och till den enhet som är föremål för en underlicens eller en försäljning som görs inom ramen för en underlicens som ger upphov till en reklamation (ramlicens). Den offentliga institutionen IFP:s ansvar kan med andra ord aldrig gå utöver 100 procent av de belopp som tagits ut. I ramlicensen föreskrivs dessutom att Axens ska ta hand om de finansiella garantier som beviljas underlicenstagare när det gäller processtekniska resultat. Den offentliga institutionen IFP är alltså inte ansvarig för de tekniska garantier som Axens beviljar sina kunder.
(90)
Dessutom föreskrivs i licensavtalen mellan Axens och dess kunder att Axens finansiella ansvar allmänt ska begränsas symmetriskt till […] (*) procent av de royalties som betalas av varje enhet som är föremål för en reklamation. Den offentliga institutionen IFP:s ansvar är helt självständigt från Axens, eftersom den garanti som Axens beviljar sina kunder av kommersiella skäl är högre än den som det har beviljats av IFP. Samma princip tillämpas på alla licenser som den offentliga institutionen IFP beviljar andra företag än dess dotterbolag.
(91)
Slutligen tillägger de franska myndigheterna att den offentliga institutionen IFP har principen att begränsa sitt ansvar gentemot sina kunder (dotterbolag eller utanför koncernen) eftersom det tillhandahåller tjänster för kundernas räkning (studier, uppdragsforskning, test etc.). Det ansvar som IFP beviljar består alltså i ett åtagande att korrigera utfört arbete, medan principen för den finansiella planen är att ansvaret är begränsat till […] (*) procent av den ersättning som verkligen inkasseras, med ett tak som eventuellt kan uppgå till […] (*) procent. Om kunden anser att det arbete som utförs av den offentliga institutionen IFP är bristfälligt kan IFP inte i något fall vara skyldigt att i det oändliga göra om arbetet.
6.2.2.2 Om relationerna mellan Axens och dess leverantörer samt om företagets finansieringsvillkor på finansmarknaderna
(92)
De franska myndigheterna förnekar att det finns någon som helst grund i UOP Limiteds hävdande rörande den påstådda uppfattningen att det finns obegränsade finansiella resurser som gagnar Axens och ger företaget förmånliga villkor hos såväl leverantörer som finansmarknader. Enligt de franska myndigheterna lägger UOP Limited inte fram någon form av bevis som stödjer detta påstående.
(93)
De franska myndigheterna anser att den regel som beskrivs i skäl 84, enligt vilken dotterbolaget inte kräver några garantier från moderbolaget, är tillräcklig för att ogiltigförklara den hypotes som läggs fram av UOP Limited.
(94)
Vad beträffar Axens lånevillkor, likväl som Beicip-Franlabs och Prosernats, på finansmarknaderna påminner de franska myndigheterna om att de är beredda att hos kommissionen ta på sig att se till att i varje finansieringsavtal och vid alla transaktioner föra in följande kommentar: Enligt fransk lagstiftning (särskilt kravet på uttryckligt godkännande för varje garanti) kommer denna finansieringsåtgärd inte att omfattas av någon form av direkt eller indirekt statlig garanti. (69)
7. BEDÖMNING
7.1 FÖREKOMST AV STATLIGT STÖD I DEN MENING SOM AVSES I ARTIKEL 107.1 I EUF-FÖRDRAGET
(95)
Enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget är ”[o]m inte annat föreskrivs i fördragen, […] stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna”.
(96)
För att i detta fall fastställa förekomsten av statligt stöd bör det först undersökas om den åtgärd som består av Frankrikes beviljande av ställningen som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag till IFP den 7 juli 2006 använder statliga medel (7.1.1) för att bevilja en obegränsad offentlig garanti som omfattar ekonomisk verksamhet (7.1.2). När omfattningen av den statliga garantin och den typ av verksamhet som denna gäller gör det möjligt att fastställa räckvidden för detta beslut (7.1.3) ska det undersökas om åtgärden i fråga ger koncernen IFP en selektiv fördel (7.1.4) kan påverka handeln mellan medlemsstaterna (7.1.5).
7.1.1 ANVÄNDANDE AV STATLIGA MEDEL I FORM AV OBEGRÄNSAD GARANTI
(97)
Med hänsyn till dess särskilda struktur som ekonomisk koncern enligt konkurrenslagstiftningen måste kommissionen beakta den potentiella effekten av den obegränsade statliga garanti som följer av IFP:s ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag på alla enheter i koncernen IFP, dvs. på IFP och på dess dotterbolag, genom att undersöka frågan i följande två steg:
-
När det gäller den offentliga institutionen IFP är den obegränsade garantin en direkt följd av dess ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag. IFP omfattas i sin egenskap av offentligrättslig juridisk person inte av allmänrätten i fråga om rättslig sanering och likvidation av företag i svårigheter. Med hänsyn till detta särdrag kan koncernen IFP:s moderbolag direkt bedriva sin ekonomiska verksamhet enligt mer förmånliga villkor än andra marknadsaktörer som inte åtnjuter ett jämförbart skydd (7.1.1.1).
-
När det gäller den verksamhet som bedrivs direkt av koncernen IFP:s privaträttsliga dotterbolag, som i fråga om konkurs till fullo omfattas av allmänrätten, framstår ett direkt ansvar för den offentliga institutionen, och följaktligen även för staten, som omöjligt. Det är följaktligen lämpligt att, vid otillräckliga tillgångar hos ett dotterbolag, analysera om Axens, Prosernats och Beicip-Franlabs fordringsägare kan omfattas av en indirekt mekanism på grundval av moderbolagets eventuella ansvar för sina dotterbolag, motsvarande en garanti (7.1.1.2).
7.1.1.1 Täckning av den offentliga institutionen IFP genom en obegränsad statlig garanti som den tilldelas genom sin ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag
(98)
I beslut C 56/2007 är kommissionens slutsats (70) att de särdrag som hör till La Postes ställning som offentlig institution (71) och särskilt förekomsten av en garanti för ersättning för enskilda fordringar och för upprätthållandet av La Postes existens och/eller dess skyldigheter innebär att staten fungerar som garant i sista hand när det gäller den ekonomiska verksamhet som institutionen bedriver.
(99)
I detta fall anser kommissionen att merparten av de argument som används i beslut C 56/2007 kan överföras till IFP:s ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag samt att IFP också åtnjuter en särskild juridisk ställning både vad beträffar återbetalningen till dess fordringsägare och vad beträffar vidmakthållandet av dess vid insolvens. Kraven på denna analys innebär även att kommissionen hänvisar till de argument som läggs fram i avsnitt 4.1 (”Klassificering av stödet”) i beslut C 56/2007.
A. Garanti för återbetalningen av enskilda fordringar
(100)
Först bör det undersökas om de franska myndigheternas argument om att det finns en statlig garanti till förmån för offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag utesluts i lagstiftningen eller rättspraxis a), innan det kan visas att, om den offentliga institutionen IFP ställer in betalningarna, dess fordringsägare åtnjuter ett förmånligare förfarande än fordringsägare hos relevanta företag som omfattas av allmänrätten.
a) Förkastande av de franska myndigheternas argument
(101)
Kommissionen kan i motsats till vad de franska myndigheterna hävdar konstatera att den franska lagstiftningen medger förekomsten av underförstådda garantier och särskilt förekomsten av en statlig garanti på grund av ställningen som offentlig institution. Kommissionen förkastar de franska myndigheternas argument av följande skäl.
(102)
För det första hänvisar kommissionen till skälen 120-121 i beslut C 56/2007, i tillämpliga delar, eftersom de franska myndigheterna hävdar att det inte finns någon rättsakt eller något beslut där principen att staten garanterar skulder som innehas av offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag fastställs. Kommissionen anser tvärtom att, även om det inte finns någon rättsakt eller något beslut som bekräftar - eller utesluter - förekomsten av en uttrycklig statlig garanti till förmån för offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag, så utesluter det inte att det kan finnas en underförstådd garanti.
(103)
För det andra hänvisar kommissionen till skälen 122-124 i beslut C 56/2007, eftersom de franska myndigheterna anser att det finns rättspraxis som belägger frånvaron av garantier, nämligen domen i målet Société de l'hôtel d'Albe (72) och domarna i Campoloro-målet (73). Som kommissionens expert påpekar i La Post-ärendet, handlar domen i det första målet (Société de l'hôtel d'Albe) inte om i exakt vilken situation garantin ska tas i anspråk. (74) Vad beträffar det andra målet (75) anser kommissionen tvärtom att det där ges belägg för att systemet i fråga, där staten har ett ansvar inom ramen för förfarandet för indrivning av offentliga institutioners skulder, uppvisar alla de egenskaper som kännetecknar en garantimekanism.
(104)
För det tredje anser kommissionen att de franska myndigheternas argument i La Poste-ärendet, enligt vilket de skulder som offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag ådragit sig sedan grundlagen om finanslagstiftning trädde i kraft den 1 januari 2005 inte kan omfattas av någon underförstådd garanti, inte kan godkännas.
a)
Kommissionen betonar att den offentliga institutionen IFP:s ställning ändrades den 7 juli 2006, dvs. efter ikraftträdandet av grundlagen om finanslagstiftning. Det är mot denna bakgrund inte nödvändigt att undersöka de argument som lades fram av de franska myndigheternas expert i La Poste-ärendet rörande de eventuella skuldförbindelser som ingåtts före den 1 januari 2005, vilket gäller även om de franska myndigheterna i tillämpliga delar hänvisar till dessa i sina synpunkter. De skulder som den offentliga institutionen IFP ådrog sig före den 1 januari 2005 var skulder som ett privaträttsligt företag i den mening som avses i lag nr 43-612 av den 17 november 1943 om förvaltningen av yrkesintressen ådrog sig (och följaktligen en privaträttslig juridisk person). De kunde när de tecknades (76) följaktligen inte omfattas av den obegränsade garanti som följer av IFP:s ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag.
b)
Kommissionen noterar dock, som dess expert för övrigt har framhållit i La Poste-ärendet och som den redan har förklarat i skäl 130 i beslut C 56/2007, till vilket kommissionen i tillämpliga delar hänvisar, att kravet på att statliga garantier ska införas i en finansiell lag dessutom endast gäller ”beviljande” av sådana garantier. Följaktligen omfattar handlingen att bevilja en garanti de fall där staten genom en uttrycklig viljeyttring beslutar sig för att utfärda garantier för ett organ eller en verksamhet. Tillämpningsområdet för skyldigheten att föra in garantier i en finansiell lag omfattar alltså inte garantier som uppstår till följd av en juridisk ställning eller av en skyldighet som fastställs i rättspraxis och som utmärks av att de är underförstådda och automatiska. Denna andra kategori omfattas inte av något statligt beslut utan handlar om att staten placerar sig i en redan befintlig rättslig situation som garantin bara är en följd av. (77)
c)
Kommissionens slutsats är därför densamma som i skäl 131 i beslut C 56/2007, till vilket den i tillämpliga delar hänvisar till, det vill säga att de franska myndigheternas argument med hänvisning till grundlagen om finanslagstiftning inte är övertygande och att det faktum att det inte anges i någon finansiell lag att staten erbjuder den offentliga institutionen IFP garantier till följd av dess juridiska ställning inte utesluter att det ändå förekommer en sådan garanti. Kommissionen anser i vilket fall som helst att denna förekomst inte är knuten till att åtgärden har klassificerats som en garanti i fransk lagstiftning och inte heller till att det är fråga om en garanti som omfattas av grundlagen om finanslagstiftning. Det enda som är relevant är hur åtgärden klassificeras enligt unionsrätten, där det erkänns att det är fråga om en underförstådd garanti när en medlemsstat är rättsligt skyldig att betala en annan persons skuld om den personen inte kan göra det. (78)
(105)
För det fjärde avvisar kommissionen de franska myndigheternas argument att en statlig garanti till förmån för offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag innebär att inrättandet av en ny offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag (inklusive genom en ändring av juridisk ställning) betyder att det måste vidtas garantier för att skydda de av fordringsägarnas rättigheter som uppstått innan denna omvandling, och dess motsats (modus tollens), enligt vilken en sådan mekanism aldrig har införts (79), varför det inte finns någon garanti till förmån för den offentliga institutionen IFP.
a)
Som kommissionens expert har angett i La Poste-ärendet och som nämns i skäl 133 i beslut C 56/2007, till vilket kommissionen i tillämpliga delar hänvisar, anser den att detta påstående bygger på en alltför vid tolkning av det grundlagsfästa skyddet av äganderätten.
b)
Kommissionen vill, som den redan gjort i skäl 134 i beslut C 56/2007 och till vilket den i tillämpliga delar hänvisar, precisera att äganderätten inte kräver att det vidtas särskilda åtgärder för att garantera fordringsägares rättigheter när en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag omvandlas till ett företag som omfattas av förfarandena för sanering och likvidation. Avsaknaden av sådana åtgärder bevisar alltså inte att det inte finns någon underförstådd garanti.
c)
Kommissionen tillägger, som den förklarat i skälen 135-136 i beslut C 56/2007 och till vilka den i tillämpliga delar hänvisar, att det faktum att de franska myndigheterna beslutade sig för att utfärda en uttrycklig garanti till La Poste (80) därför att den 1990 fått en juridisk ställning som kan likställas med en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag inte är ett bevis för att det inte redan fanns en underförstådd garanti till dess förmån.
(106)
Slutligen hänvisar kommissionen till det avsnitt i detta beslut som avser statens ansvar, till avsnitt 4.1.1 A b.3 i beslut C 56/2007 när det gäller den artikel av M. Labetoulle som citeras av de franska myndigheter, (81) och till sin analys av rättspraxis i Campoloro-målet. (82)
(107)
I motsats till de franska myndigheterna, som anser att en sådan garanti utesluts i rättsakterna, noterar kommissionen att förekomsten av underförstådda garantier kopplade till en offentlig institution bekräftas i en skrivelse av Conseil d'État från 1995 i samband med Crédit Lyonnais-målet, där förekomsten av en underförstådd statlig garanti baseras enbart på den offentliga institutionens egenskaper. (83)
(108)
I enlighet med skälen 142-145 i beslut C 56/2007, till vilka hänvisas i tillämpliga delar, delar inte kommissionen de franska myndigheternas tolkning, enligt vilken Conseil d’États skrivelse inte går att överföra på den offentliga institutionen IFP. Kommissionen betonar särskilt att ingen hänvisning till uppdraget, förekomsten av en statsrevisor hos en offentlig institution görs i denna skrivelse. För övrigt ger de franska myndigheterna ingen förklaring till varför detta yttrande enligt dem skulle vara tillämpligt på offentliga institutioner med en statsrevisor. Kommissionen avvisar dessutom de franska myndigheternas argument om att yttrandet inte skulle vara tillämpligt eftersom det utfärdades innan grundlagen om finanslagstiftning antogs och det strider mot senare rättspraxis hos Conseil d'État. Kommissionen har i skäl 104 och i beslut C 56/2007påmint om att grundlagen om finanslagstiftning inte hindrar förekomsten av statligt stöd till förmån för den offentliga institutionen IFP.
(109)
Slutligen beaktar kommissionen, i enlighet med skälen 146-147 i beslut C 56/2007, till vilka den i tillämpliga delar hänvisar, skrivelsen från ministeriet för ekonomi, finans och industri av den 22 juli 2003 som syftade till att ”kartlägga bestämmelserna om underförstådda eller uttryckliga statliga garantier”. Av denna skrivelse framgår att statliga garantier kan följa av mycket olika former av rättsliga dokument (84) och att inrättandet av en offentlig institution kan innebära en underförstådd statlig garanti som gynnar fordringsägare i den institutionen. (85)
b) Den offentliga institutionen IFP:s fordringsägare garanteras ersättning för sina fordringar
(110)
I likhet med vad som visas i avsnitt 4.1.1 A b i beslut C 56/2007, till vilket den i tillämpliga delar hänvisar, vill kommissionen fortsättningsvis visa att i en situation där den offentliga institutionen IFP ställer in betalningarna befinner sig dess fordringsägare i en mer förmånlig situation än fordringsägarna till ett företag som omfattas av handelsrätten.
(111)
För det första är traditionella begränsningar för reglering av en fordran på en privaträttslig enhet inte tillämpliga i fråga om offentliga institutioner. Mot bakgrund av de grunder som beskrivs mer utförligt i skälen 150-154 i beslut C 56/2007, till vilka den hänvisar i tillämpliga delar, konstaterar kommissionen när det gäller denna första punkt följande:
-
I motsats till fordringsägare i företag som omfattas av handelsrätten riskerar fordringsägare i den offentliga institutionen IFP (som inte omfattas av allmänrätten i fråga om sanering och likvidation av företag i svårigheter) inte att förlora sina fordringar helt eller delvis efter ett likvidationsförfarande.
-
Den offentliga institutionen IFP:s juridiska person hindrar inte en statlig garanti för företaget.
-
Eftersom det inte uttryckligen anges någon begränsning för statens ansvar för den offentliga institutionen IFP kan dess fordringsägare med goda skäl förlita sig på principen om att staten ska stå för IFP:s skulder, trots att den är en juridisk person.
(112)
För det andra är det förfarande som inrättas genom lagen av den 16 juli 1980 (och genom diverse tillämpningsföreskrifter) (86), av de orsaker som redovisas i skälen 113-117, vid indrivning av skulder från offentliga institutioner genom ett betalningsföreläggande mer förmånligt för den offentliga institutionen IFP:s fordringsägare än de rättsliga förfarandena enligt allmänrätten, eftersom de inte kan leda till att en fordran som de har hos den offentliga institutionen IFP utsläcks.
(113)
I enlighet med analysen i skälen 157-161 i beslut C 56/2007, till vilka den hänvisar i tillämpliga fall, noterar kommissionen först och främst att enligt lagen av den 16 juli 1980 (87) och dess tillämpningsföreskrifter (88) är staten behörig myndighet för indrivning av skulder från offentliga institutioner, samtidigt som den ges stora befogenheter: rätt att godkänna utbetalningar och att skapa tillräckliga resurser.
(114)
I likhet med de beaktanden som anges i skälen 162-168 i beslut C 56/2007, till vilka den hänvisar i tillämpliga delar, anser kommissionen att det särskilda förfarande som fastställs i lagen av den 16 juli 1980 och dess tillämpningsföreskrifter är enbart ett förfarande för att driva in fordringar och inte något likvidationsförfarande. När förfarandet har genomförts försvinner inte fordran, medan ett domstolsbeslut om avslutande av det allmänrättsliga likvidationsförfarandet på grund av otillräckliga tillgångar utan påföljder innebär att fordringsägare förbjuds att vidta ytterligare rättsliga åtgärder. Kommissionen noterar dessutom att det i lagen av den 16 juli 1980 och dess tillämpningsföreskrifter anges att utbetalningar får skjutas upp, samtidigt som det inte anges någon slutpunkt, då betalningarna ska ställas in. Detta ger fordringsägarna uppfattningen att det alltid kommer att finnas tillräckliga resurser för att reglera deras fordringar hos den offentliga institutionen. Dessa två omständigheter innebär att man kan anse att situationen med otillräckliga medel i förekommande fall täcks av staten och alltså endast är tillfällig. Däremot finns det inte något likvidationsförfarande där det föreskrivs att en tredje part ska kunna bli ansvarig för den insolventa personens skulder, utom då det är fråga om en garantigivare.
(115)
I enlighet med analysen i skälen 170-180 i beslut C 56/2007, till vilka den hänvisar i tillämpliga delar, anser kommissionen att staten genom de franska rättsakterna får tillstånd och till och med uppmuntras att ge bidrag till offentliga institutioner i stället för att dessa tar upp klassiska banklån vid likviditetsbrist. Dessa bidrag kan vara de ”kompletterande resurser” som avses i lagen av den 16 juli 1980. Kommissionen anser även att fordringsägarna känner till dessa föreskrifter och alltså har fog för att anta att tillsynsmyndigheten kommer att kunna få fram de resurser som krävs för att reglera fordringarna. Kommissionen anser följaktligen att sannolikheten för att en fordringsägare inte skulle lyckas få sin fordran reglerad genom tillämpning av de förfaranden som införs genom lagen av den 16 juli 1980 är mycket liten.
(116)
Till skillnad från sin slutsats i fråga om La Poste i beslut C 56/2007 konstaterar kommissionen dock att de egna resurser som kan tas i anspråk från den offentliga institutionen IFP är relativt omfattande. Som de franska myndigheterna förklarar i skäl 44 motsvarade IFP:s likvida tillgångar och placeringar (150,3 miljoner euro) i slutet av 2007 ungefär fem gånger beloppet på lån och finansiella skulder (25,2 miljoner euro). Kommissionen erkänner därför att det enligt IFP:s nuvarande finansiella ställning är föga sannolikt, åtminstone i den närmaste framtiden, att en brist på resurser kan göra den offentliga institutionen IFP oförmögen att ta hand om sina skulder och leda till ett behov av statliga insatser.
(117)
Även om det för närvarande är osannolikt att den offentliga institutionen IFP:s tillgångar skulle bli otillräckliga är en sådan situation icke desto mindre möjlig på lång sikt. Under sådana omständigheter skulle svårigheten att mobilisera ytterligare resurser genom att överlåta tillgångar leda till användandet av andra garantimekanismer (förskott, försök att utkräva ansvar av staten osv.). Dessutom kan lagstiftarens påbud om en ordning för att skydda tillgångar ge näring åt tvister om statens strikta ansvar om den offentliga institutionen IFP underlåter att betala sina skulder. (89) På denna punkt beaktar kommissionen de franska myndigheternas argument (90) om att i fall staten anser att en tillgång som tillhör en offentlig institution är ”nödvändig” för att fullgöra ett uppdrag i allmänhetens tjänst och alltså invänder mot dess överlåtelse, är den ändå inte ersättningsskyldig enligt garantimekanismer. Kommissionen noterar följaktligen att de franska myndigheterna har erkänt (även om de bestrider att IFP skulle ha en fördel av detta) att kravet på kontinuitet i den offentliga verksamheten gäller för statens representant under det förfarande som fastställs genom lagen av den 16 juli 1980. (91) Kommissionen anser även att ett sådant val av den offentliga makten att inte använda sig av försäljning av tillgångar för att upprätthålla en allmännyttig tjänst kan leda till ett strikt ansvar för staten för en rubbning av likheten inför de offentliga bördorna.
(118)
För det tredje anser kommissionen, av de orsaker som lagts fram i skälen 185-226 i beslut C 56/2007 och till vilka den hänvisar i tillämpliga delar, att i den föga sannolika händelse att det förfarande som fastställs i lagen av den 16 juli 1980 inte innebär att en fordringsägare kan få ersättning, uppvisar de utvägar som denna kan tillgripa för att utkräva statens ansvar de egenskaper som utmärker en garantimekanism.
(119)
Även om de franska myndigheterna anser att staten i princip varken kan ställas till ansvar för försummelser eller utkrävas ett strikt ansvar, (92) erkänner de att om ett krav på kontinuitet för allmännyttig tjänst ställs på statens företrädare under genomförandet av det förfarande som fastställs i lagen av den 16 juli 1980, är det möjligt att domstolen förordnar om gottgörelse för fordringsägaren. I sådant fall anser de franska myndigheterna dock att det inte skulle innebära någon fördel för fordringsägaren, eftersom ersättningen skulle vara jämförbar med den som skulle ha gällt inom ramen för allmän rätt. I detta avseende påpekar kommissionen vissa särdrag i de specialbestämmelser som inrättats genom lagen av den 16 juli 1980: enligt allmänrättens bestämmelser om likvidation brukar fordringsägare (särskilt oprioriterade fordringsägare) i allmänhet inte få tillbaka hela sin fordran och för det mesta brukar företag i likvidation inte få sina skulder betalade av en tredje part.
(120)
De franska myndigheterna bestrider även att fordringsägarnas möjlighet till ersättning på grund av detta ansvar kan jämställas med en garanti. Kommissionen anser däremot att åtagandet om statligt ansvar (för försummelser eller strikt ansvar) vid indrivning av skulder från offentligrättsliga juridiska personer i enlighet med lagen av den 16 juni 1980 är likvärdigt med en garantimekanism i enlighet med unionsrätten, eftersom det garanterar fordringsägarna återbetalning av deras fordran och ålägger staten att betala ut ersättningen om den offentliga institutionen IFP inte kan göra det. Dessutom syftar rättspraxis från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (nedan kallad Europadomstolen) i målet Société de gestion du port de Campoloro et Société fermière de Campoloro mot Frankrike (93) (nedan kallat Campoloro-målet) till att erkänna förekomsten av en automatisk garanti.
(121)
Slutligen anser kommissionen, i likhet med den demonstration som görs i skälen 181-184 i beslut C 56/2007 och till vilka den hänvisar i tillämpliga delar, att de franska myndigheternas förslag som syftar till att förtydliga att tillämpningsdekretet för lagen av den 16 juli 1980 är otillräcklig för att utesluta att resurser tas i anspråk tack vare ett tillskott av offentliga resurser.
a)
De franska myndigheterna har föreslagit följande ändring av dekretet om tillämpning av lagen av den 16 juli 1980: ”Om betalningsföreläggandet inte efterlevs innan dess tidsfrister löper ut ska statens representant eller tillsynsmyndighet föra upp utgiften på den försumliga offentliga institutionens eller verksamhetens budget. Den ska i förekommande fall frigöra de nödvändiga resurserna inom ramen för den offentliga institutionens eller verksamhetens budget, endera genom att begränsa de anslag som avsatts för andra syften, men som är tillgängliga, eller genom att öka medlen” (ändringen kursiverad).
b)
Kommissionen påpekar dock, precis som den gjorde i skäl 67 i beslutet om att inleda förfarandet, att föreskrifterna varken i sin nuvarande version eller i den ändrade versionen enligt de franska myndigheternas förslag utesluter att resurser frigörs genom en resursökning som möjliggjorts genom ett tidigare bidrag eller tillskott av offentliga medel.
(122)
På grund av de orsaker som anges i skälen 204-211 i beslut C 56/2007, till vilka den hänvisar i tillämpliga fall, anser kommissionen dessutom att Europadomstolens avgörande i Campoloro-målet visar att franska statens ansvar i det fallet fungerar som en underförstådd garanti för offentliga myndigheters skulder och att detta ansvar inte är kopplat till något skadevillkor.
a)
Kommissionen noterar särskilt att Europadomstolen inte godtog de argument som de franska myndigheterna försökte stödja sig på, (94) det vill säga dels avsaknaden av en utlösande faktor som kunde hänföras till staten, dels avsaknaden av en statlig garanti för offentliga institutioner som är offentligrättsliga juridiska personer, och att den godtog de klagandes motargument. (95)
b)
Kommissionen noterar att domstolen slutligen konstaterade att det hade skett en kränkning av artikel 6.1 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (nedan kallad konventionen), bl.a. av följande skäl: ”Dessa domstolsavgöranden bör alltså verkställas och domstolen påminner om att ingen statlig myndighet får hänvisa till bristande resurser för att inte betala en skuld som bygger på ett rättsligt avgörande […]”. Domstolen konstaterade också att det hade skett en kränkning av artikel 1 i protokoll nr 1 i konventionen eftersom de klagande utsatts för ett intrång i deras äganderätt på grund av en särskild och oskälig börda till följd av att de belopp som de hade att fordra inte betalats ut. (96) Mot bakgrund av ovanstående gav Europadomstolen staten ansvaret för de skuldsatta kommunernas totala skulder. (97)
c)
Kommissionen anser att följande tre viktiga slutsatser kan dras av denna rättspraxis:
-
Med förbehåll för om de klagande uppnår ett domstolsbeslut som erkänner deras fordringar, fungerar statens ansvar som en underförstådd garanti, (98) dels om den franska staten döms att betala den offentligrättsliga juridiska personens skuld, (99) dels om ingen fördelning görs mellan vad som kan hänföras till den skuldsatta lokala myndighetens insolvens och vad som kan hänföras till eventuella försummelser av staten (domstolen försöker aldrig fastställa någon utlösande faktor som kan hänföras till staten utan riktar in sig på gäldenärens insolvens).
-
Detta ansvar omfattar skulder hos offentliga myndigheter, trots att dessa är juridiska personer. De franska myndigheterna har uttryckligen hänvisat till förekomsten av en juridisk person och av egna tillgångar för att bestrida den franska statens ansvar, men Europadomstolen har avvisat det argumentet.
-
Tillämpningsområdet för den statliga garantin utsträcks till den offentliga myndighet som inrättas av staten. Garantin är alltså starkt kopplad till gäldenärens offentligrättsliga ställning.
d)
Kommissionen konstaterar dessutom att Europadomstolens lösning i Campoloro-målet inte är isolerad utan följer av en starkt bekräftad utveckling av rättspraxis, bl.a. i domarna i målen Artico mot Italien (100) och Bourdov mot Ryssland. (101)
(123)
På grund av de orsaker som anges i skälen 212-220 i beslut C 56/2007, till vilka den hänvisar i tillämpliga fall, anser kommissionen att de synpunkter som lagts fram av de franska myndigheterna inte är av en sådan karaktär att de ogiltigförklarar detta. Till följd av ovanstående sluter sig kommissionen, i likhet med sin slutsats om La Poste-ärendet i skäl 222 i beslut C 56/2007 och i beslutet om att inleda förfarandet, sluter sig kommissionen av ovanstående till att enligt den nuvarande franska lagstiftningen kan en fordringsägare i den offentliga institutionen IFP som inte har lyckats få sin fordran reglerad genom de förfaranden som fastställs i lagen av den 16 juli 1980 få motsvarande hela sin fordran betald genom att som en sista utväg åberopa statens ansvar, i motsats till vad som sker inom ramen för ett allmänrättsligt förfarande där återbetalningen till fordringsägaren begränsas av värdet på de tillgängliga tillgångarna. Kommissionen anser därför att statens ansvar behandlas som en garanti. Det begränsas inte genom någon fransk rättsakt och det är i sig kopplat till gäldenärens offentligrättsliga ställning.
(124)
På grund av de orsaker som anges i skälen 223-226 i beslut C 56/2007, till vilka den hänvisar i tillämpliga fall, beaktar kommissionen dessutom de franska myndigheternas förslag om att införa en klausul i alla avtal som ingås av den offentliga institutionen IFP och som medför en fordran, i syfte att begränsa det strikta ansvar som staten har endast på grundval av den offentliga institutionen IFP:s insolvens. Kommissionen anser dock att en sådan rättslig ram förblir bräcklig och att tvivel kvarstår rörande dess beständighet, eftersom undantaget för accepterad risk är en regel som etablerats genom rättspraxis som alltid kan förändras. Kommissionen anser följaktligen att förslaget är i sig otillräckligt eftersom det inte täcker alla möjligheter. Det gör det inte möjligt att utesluta att den statliga garantin gäller alla typer av ansvar (särskilt ansvar utanför avtalsförhållanden och straffrättsligt ansvar). Det går dessutom inte att föreskriva i ett avtal att staten inte har ansvar för den offentliga institutionen IFP:s skulder till sina fordringsägare, eftersom IFP t.ex. därför att IFP genom olika rättsliga mekanismer skulle kunna ådra sig en skuld till en tredje part, bl.a. genom uppköp av en annan organisation (102) med fordringar från oidentifierbara tredje parter redan från början. När det gäller enskilda fordringar som innehas av tredje parter anser kommissionen att det bara är en rättsakt med generell omfattning där det anges att staten inte ger den offentliga institutionen IFP några garantier och som är tillämplig på alla situationer och alla typer av tredje parter som är tillräcklig för att ”upphäva” den obegränsade garantin. Dessutom, även om de franska förslagen skulle hindra alla möjligheter för en fordringsägare i den offentliga institutionen IFP att åberopa statens ansvar för att få ersättning för sin fordran (en hypotes som enligt kommissionen inte har verifierats), går det inte att endast genom dessa förslag tydligt fastställa vad som ska hända om den offentliga institutionen IFP blir insolvent. (103)
(125)
För det fjärde kan en fordringsägare i en offentlig institution som inte får sina krav uppfyllda ändå vidta rättsliga åtgärder på grund av att denne har fattat sitt beslut på grundval av en legitim, felaktig förväntan om att en fordran alltid skulle bli betald.
(126)
På grund av de orsaker som anges i skälen 227, 228 (strecksatserna 1-3) och 229 i beslut C 56/2007, till vilka den hänvisar i tillämpliga fall, anser kommissionen att det genom teorin om det yttre skenet (104) går att bekräfta att fordringsägarna i den offentliga institutionen IFP har grund för att på grundval av en rad samstämmiga omständigheter tro att en sådan garanti faktisk existerar (och detta även utan att utgå ifrån att IFP:s ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag inte rättsligt kan dem en obegränsad garanti från den franska staten). De viktigaste faktorer som är relevanta i fråga om teori om det yttre skenet bygger på olika rättsakter (lagen av den 16 juli 1980 och dess tillämpningsföreskrifter) eller officiella dokument (budgetdokument) som ger fordringsägare anledning att tro att staten ska ta över de skulder som innehas av offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag om institutionerna saknar medel, eller att statens ansvar ska träda in, samt på att vid brist på förtydligande från de franska myndigheterna av det rättsliga läget efter Campoloro-målet och de första förfarandena som kommissionen inlett i fråga om den juridiska ställningen för offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag och som förstärker fordringsägarnas förtroende för att det finns en sådan garanti, samt slutligen på avsaknaden av en tydlig angivelse av vilka effekter det skulle få om en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag ställer in betalningarna.
(127)
I detta fall vill kommissionen tillägga att före den 7 juli 2006 hade den offentliga institutionen IFP:s eventuella fordringsägare en relation med en yrkesinstitution enligt lag nr 43-612 av den 17 november 1943 om förvaltningen av yrkesintressen, en privaträttslig juridisk person som det inte finns några skäl för att tro att den omfattades någon statlig garanti. Tillämpningen av teorin om det yttre skenet kan därför i detta fall bara vara relevant för de fall som gäller fordringar som uppstått efter ändringen av den offentliga institutionen IFP:s ställning.
(128)
I likhet med sin expert i La Poste-ärendet konstaterar kommissionen vad beträffar de fordringar som uppstått efter den 7 juli 2006 att även om fordringsägaren felaktigt hade antagit att staten skulle vara skyldig att garantera offentliga institutioners skulder i allmänhet och den offentliga institutionen IFP:s i synnerhet, skulle detta vara ett legitimt fel med hänsyn till det ovan anförda och detta skulle kunna ge rättsliga effekter. I det sällsynta fall en fordringsägare inte skulle få sin fordran reglerad skulle fordringsägaren ändå vara säker på att den inte riskerade att försvinna.
B. Garanti om upprätthållande av den offentliga institutionen IFP:s existens och/eller dess skyldigheter
(129)
På grund av de orsaker som anges i skälen 230-250 i beslut C 56/2007, till vilka den hänvisar i tillämpliga fall, anser kommissionen att även om fordringsägaren i en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag inte skulle lyckas få sin fordran reglerad inom rimlig tid efter att tillämpat de förfaranden som beskrevs i det föregående avsnittet, kan fordringsägaren fortfarande vara säker på att fordran inte kommer att försvinna, till skillnad mot den situation som en fordringsägare i en privaträttslig enhet i likvidation befinner sig i, som inte har några garantier för att reglera sin fordran.
(130)
Kommissionen betonar att en offentlig institution avlägsnas/likvideras inte genom beslut av den offentliga myndigheten med avlägsnande av institutionens rättigheter och skyldigheter. Om det sker en nedläggning genom ett beslut av en offentlig myndighet pekar nämligen praxis och de grundläggande förvaltningsrättsliga principerna på att en nedlagd offentlig institutions rättigheter och skyldigheter alltid övertas av någon annan enhet eller, i sista hand av staten, trots att detta inte uttryckligen föreskrivs i någon rättsakt. Offentliga institutioners skulder överförs med andra ord alltid till en annan juridisk person som inte kan vägra att ta emot dem. Varje fordringsägare kan därför vara säker på att den rätt som följer av fordran kommer att kunna åberopas hos något annat organ och att fordran alltså inte kommer att försvinna.
(131)
Kommissionen hänvisar i detalj till analysen i skälen 233-250 i beslut C 56/2007, som bygger på den undersökning av den organiska utvecklingen av offentliga institutioner som utförts av kommissionens expert. I undersökningen identifieras tre orsaker till nedläggning av offentliga institutioner: (105) mandatet löper ut för en offentlig institution, nedläggning av en offentlig institution på grund av att dess uppdrag försvinner, och (det vanligaste fallet), uppdraget överförs, vilket med nödvändighet medför en överföring av rättigheter och skyldigheter.
a)
På grundval av denna sakkunskap kan det för det första konstateras att även om det inte finns någon generell rättslig ordning för att organisera avveckling av offentliga institutioner visar praxis att det i rättsakten alltid föreskrivs att rättigheter och skyldigheter i den institution som ska avvecklas ska överföras till staten eller till den organisation som övertar uppdraget. (106)
b)
För det andra handlar det i allmänhet om en överföring av ”rättigheter och skyldigheter” (där begreppet skyldigheter med all säkerhet syftar på skulder), ibland om en överföring av ”arv” (107) (en formulering som också inkluderar skulder). Det enda exemplet på att en offentlig institution helt enkelt har avlägsnats omfattar i vilket fall som helst en överföring av själva ”skulderna” till andra offentligrättsliga institutioner. (108)
c)
För det tredje övertas institutionens rättigheter och skyldigheter av en annan organisation även när ett uppdrag avlägsnas.
d)
Slutligen är den praxis som beskrivs i undersökningen förenlig med den kodifierande föreskriften nr 02-060-M95 av den 18 juli 2002 och med handboken om den finansiella organisationen när nationella offentliga institutioner inrättas, omvandlas och avvecklas. (109) Rättigheter och skyldigheter från en likviderad offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag tillfaller alltså antingen staten eller den juridiska person som övertar institutionens uppdrag.
(132)
I enlighet med sin expert i La Poste-ärendet konstaterar kommissionen slutligen att offentliga institutioners skulder i praktiken alltid överförs till en annan offentligrättslig juridisk person om den offentliga institution som innehar uppdraget avlägsnas. Fordringsägare till sådana offentliga institutioner, varav den offentliga institutionen IFP är en, kan alltså vara förvissade om att deras oreglerade fordringar inte kommer att släckas ut.
C. Slutsats om förekomsten av en statlig garanti till förmån för det statliga företaget IFP
(133)
Mot bakgrund av de faktorer som lyfts fram för att bevisa förekomsten av en garanti för enskilda fordringar och för upprätthållandet av den offentliga institutionen IFP:s skyldigheter drar kommissionen slutsatsen att från och med ändringen av den offentliga institutionen IFP:s ställning den 7 juli 2006 gäller följande:
-
Den offentliga institutionen IFP:s fordringsägare möter inte de vanliga begränsningar för att bestrida den fullständiga regleringen av en fordran som brukar gälla enligt privaträtten och förvaltningsrätten.
-
Den offentliga institutionen IFP:s fordringsägare kan använda sig av särskilda förfaranden för att få ersättning för sina fordringar där staten får tillstånd att tvinga gäldenären att reglera en fordran.
-
Det finns inget i den franska lagstiftningen som låter den offentliga institutionen IFP:s fordringsägare förstå att det kan ställas inför en slutgiltig insolvens.
-
Vid insolvens framgår av budgetdokumenten att staten kan bevilja ett extraordinärt stöd till organ inom den offentliga sektorn, som den offentliga institutionen IFP tillhör.
-
Om de förfaranden som beskrivs ovan inte gör det möjligt för fordringsägaren att få ersättning kan denna åberopa statens ansvar för att få fordran betald i sin helhet.
-
Om de åtgärder som beskrivs ovan drar ut på tiden kan fordringsägaren vara säker på att fordran inte kommer att försvinna även om den offentliga institutionen IFP skulle genomgå en organisk utveckling.
(134)
Dessa särdrag är i sig kopplade till IFP:s ställning som offentlig institution och innebär att staten fungerar som garant i sista hand. Det går alltså med fog att dra slutsatsen att IFP till följd av sin ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag omfattas av en obegränsad garanti från den franska staten.
(135)
Denna obegränsade garanti till den offentliga institutionen IFP innebär en överföring av statliga resurser i den mening som avses i punkt 2.1 i tillkännagivandet om garantier. Den offentliga institutionen IFP betalar inga premier för garantin. Härigenom är samtidigt handelslagen relevant, eftersom staten avstår från den ersättning som normalt åtföljer garantier. Dessutom medför garantin en risk för att statliga resurser kan komma att tas i anspråk för att betala IFP:s skulder. (110)
(136)
Slutligen kan den obegränsade statliga garantin till den offentliga institutionen IFP hänföras till staten eftersom den är en följd av kombinationen av företagets juridiska ställning, och principerna i nationell lagstiftning samt de båda rättsakterna, det vill säga lagen av den 25 januari 1985 (numera handelslagen) och lagen av den 16 juli 1980 med tillämpningsföreskrifter.
7.1.1.2 Avsaknad av täckning för dotterbolag till koncernen IFP genom den obegränsade garantin
(137)
Som kommissionen redan angivit i sitt beslut C 51/2005 (111), i beslutet om att inleda förfarandet, och i avsnitt 2 (”Koncernen IFP”), bildar den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag Axens, Beicip-Franlab och Prosernat från konkurrensrättslig synpunkt en ekonomisk koncern. Den offentliga institutionen IFP innehar direkt 100 procent av Axens kapital och 100 procent av Beicip-Franlabs kapital, samt indirekt 100 procent av Prosernats kapital, och kontrollerar dotterbolagen genom att personer från dess ledning ingår i dotterbolagens beslutsfattande organ, uttalar sig särskilt om strategiska riktlinjer och avgörande beslut för dotterbolagens framtid. Dessa är genom exklusiva avtal om överföring av teknik nödvändiga för dotterbolagens ekonomiska verksamhet (avtal som medför ömsesidig förhandsrätt (112)) och för avtal om tillhandahållande av lokaler och personal, för att den ekonomiska integrationen av den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag Axens, Beicip-Franlab och Prosernat ska vara tillräckligt stark för att uppnå den slutsatsen. Det är också nödvändigt att undersöka den exakta räckvidden av den statliga garantin för att verifiera, om ett dotterbolag till ett privaträttsligt dotterbolag till den offentliga institutionen IFP underlåter att betala sina skulder, om offentliga resurser kan mobiliseras för att gottgöra fordringsägarna (dvs. om den offentliga institutionen IFP:s dotterbolag omfattas av den obegränsade statliga garantin eller ej).
(138)
UOP Limited uttalar sig i sina synpunkter inte om denna fråga. Företagets argument bygger på den uppfattning som marknadens aktörer har om enheten IFP/Axens, som enligt dem är att koncernen IFP har en fördel gentemot leverantörer, kunder och kapitalplacerare. Denna aspekt granskas i avsnitt 7.1.4 i detta beslut, som ägnas granskningen av de fördelar som koncernen IFP drar av åtgärden.
(139)
De franska myndigheterna bestrider däremot, i enlighet med skäl 47, förekomsten av en statlig garanti till förmån för den offentliga institutionen IFP:s dotterbolag, bl.a. på grund av deras ställning som allmänrättsliga aktiebolag.
(140)
I likhet med den demonstration av förekomsten av en obegränsad garanti till förmån för den offentliga institutionen IFP som görs i avsnitt 7.1.1.1 kommer kommissionen i det följande att undersöka om fordringsägarna i den offentliga institutionen IFP:s privaträttsliga dotterbolag åtnjuter en garanti vad beträffar återbetalningen av deras enskilda fordringar (A) eller en garanti för upprätthållandet av dotterbolagens skyldigheter (B) vid otillräckliga tillgångar.
A. Fordringsägarna i den offentliga institutionen IFP:s dotterbolag har ingen garanti vad beträffar återbetalningen av deras enskilda fordringar
(141)
Den offentliga institutionen IFP:s dotterbolag är aktiebolag. Som privaträttsliga juridiska personer (till skillnad från deras kontrollerande huvudbolag, som är en offentlig institution) omfattas de i Frankrike helt av tillämpningsområdet för de allmänrättsliga förfarandena för sanering och likvidation. (113)
(142)
Före undersökningen av om det kontrollerande huvudbolaget den offentliga institutionen IFP:s ansvar kan åberopas för dess dotterbolag (b) är det lämpligt att presentera det allmänrättsliga likvidationsförfarande som dotterbolagen omfattas av vid inställning av betalningar (a).
a) Det allmänrättsliga likvidationsförfarandet
(143)
Om ett av dotterbolagen i koncernen IFP, aktiebolag, ställer in betalningarna (dvs. inte längre kan reglera sina skulder med sina befintliga tillgångar) och en sanering framstår som uppenbart omöjlig (114) leder det allmänrättsliga förfarandet (115) till att det träder i likvidation. Gäldenären ska begära att förfarandet inleds (116) senast fyrtiofem dagar efter att betalningarna ställts in (om denne inte redan begärt att ett förlikningsförfarande ska inledas). Ett sådant likvidationsförfarande syftar till att avsluta företagets verksamhet eller avyttra dess egendom genom en fullständig eller uppdelad överlåtelse av dess rättigheter och tillgångar. (117) I det domstolsbeslut som inleder likvidationen (118) utser domstolen en konkursdomare samt en förvaltare som fungerar som likvidator eller en person som väljs på grund av sin kompetens på området. Likvidatorn upprättar under den månad som utnämningen varar en rapport om företagets ställning och genomför sedan likvidationsåtgärderna samt verifierar (119) fordringarna. (120) Likvidationsresultatet fördelas mellan fordringsägarna enligt deras rangordning (prioriterade fordringsägare och inteckningshavare, fordringsägare med en särskild säkerhet i form av lös egendom samt oprioriterade fordringsägare och inteckningshavare, i proportion till deras fordringar).
(144)
Om det inte finns några fler kortsiktiga skulder som kan utkrävas och likvidatorn förfogar över tillräckligt stora belopp för att ersätta fordringsägarna, eller om det är omöjligt att fullfölja likvidationsåtgärderna på grund av otillräckliga tillgångar, avslutas likvidationen genom domstolsbeslut. (121) När förfarandet har avslutats omfattas gäldenären av en princip om att rättsliga åtgärder inte kan återupptas. Beslutet om att avsluta likvidationsförfarandet på grund av otillräckliga tillgångar innebär med andra ord att fordringsägarna inte har någon möjlighet att vidta rättsliga åtgärder mot gäldenären, med undantag för (122) om fordran är resultatet av en straffrättslig dom eller av rättigheter som är knutna till fordringsägaren som person.
b) Avsaknad av garantimekanism till förmån för den offentliga institutionen IFP:s privaträttsliga dotterbolag
(145)
Som kommissionens expert har förklarat i La Poste-ärendet är delägarna i vissa kommersiella företag, bl.a. publika och privata aktiebolag, normalt inte skyldiga att betala skulderna hos den organisation som de är delägare i utöver sin inledande till just denna kategori. I koncernen IFP, som i alla andra bolagskoncerner, är dessutom moderbolagets ansvar begränsat till förlusten av sina insatser (som för alla andra vanliga huvudbolag) om ett dotterbolag som har formen av bolag med begränsat ansvar för bolagsmännen (i detta fall ett aktiebolag) underlåter att betala sina skulder, i avsaknad av säkerheter, växelborgen, garantier, avsiktsförklaringar eller besked om avskrivning (123) som uttryckligen gör det ansvarigt.
(146)
Med hänsyn till att den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag tillhör samma ekonomiska koncern enligt konkurrenslagstiftningen bör det kontrolleras om, enligt den franska bolagsrätten, det ekonomiska beroendeförhållande som dotterbolagen står i gentemot sitt moderbolag kan, vid de privaträttsliga dotterbolagens underlåtenhet att betala sina skulder, leda till ett automatiskt ansvar för IFP och följaktligen ta statliga resurser i anspråk eftersom det i huvudsak är staten som garanterar dess finansiering och ger den offentliga institutionen en underförstådd obegränsad garanti.
(147)
Efter denna fördjupade granskning kan kommissionen dra slutsatsen att enligt den franska civil- och handelsrätten har det kontrollerande huvudbolaget, om ett av dess dotterbolag underlåter att betala sina skulder, i princip inget ansvar, om det inte kan visas att huvudbolaget har begått ett fel i ledningen av sitt dotterbolag (i). De förslag som nyligen lagts fram och sedan övergivits för att reformera civillagen och som syftade just till att utvidga principen om ansvar för annans försummelse till att omfatta förhållandet mellan en koncerns moderbolag och dotterbolag bekräftar att det tvärtom för närvarande inte finns någon sådan princip i den franska rätten (ii).
i) Avsaknad av allmänt ansvar för huvudbolaget när det gäller dess dotterbolags handlande
(148)
Enligt doktrinen (124) är en koncerns organisation aldrig i sig källan till en ansvarskedja. Den franska lagstiftningen följer den princip om personligt ansvar som anges i artikel 1382 i civillagen. (125) Det är följaktligen bara en olaglig underlåtelse som kan hänföras till moderbolagets handlande som kan ge tillgång till dess egendom.
(149)
Eftersom koncernen IFP:s moderbolag är en offentligrättslig juridisk person (den offentliga institutionen IFP) ger inledningsvis denna fråga upphov till ytterligare en svårighet: man kan nämligen först fråga sig vilken kategori av domstol (administrativ eller judiciell) som enligt det franska systemet är behörig att undersöka det eventuella ansvaret hos en offentligrättslig juridisk person som kontrollerar en privaträttslig juridisk person i likvidation.
(150)
Kommissionen noterar att vad beträffar talan om ansvar på grund av otillräckliga tillgångar (126) ansåg Tribunal des conflits länge att den judiciella domstolen var behörig när det offentliga organet juridiskt var företagsledare (127) och den administrativa domstolen när den offentliga juridiska personen rättsligt var företagsledare. (128) Det verkar följaktligen som att behörighetsfördelningen mellan de administrativa och judiciella domstolarna är grundad på den typ av tjänster som tillhandahålls: administrativ offentlig tjänst eller verksamhet av industriellt eller kommersiellt slag.
a)
När det rör sig om en administrativ offentlig tjänst verkar tidigare rättspraxis grundad på rättslig och faktisk ledning ha övergivits av Tribunal des conflits (129) till följd av dess dom i målet Département de la Dordogne. (130) Haute Juridiction hade då uttalat sig till förmån för den administrativa domstolens behörighet när en administrativ offentlig tjänst är berörd, och detta oberoende av om den offentliga juridiska personen rättsligt eller faktiskt är ledning för den privaträttsliga juridiska person som innehar uppdraget i allmänhetens intresse. Efter att i linje med domen i målet Blanco (131) påmint om att ”det ansvar som kan åligga staten eller andra offentligrättsliga juridiska personer på grund av skador som hänförs till deras offentliga administrativa tjänster omfattas av en offentligrättslig ordning” (kursivering tillagd) och att detta gäller om ingenting annat uttryckligen föreskrivs i lagstiftningen, konstaterar Tribunal des conflits i sin dom att det inte framgår av lagen av den 25 januari 1985 om sanering och likvidation av företag (idag kodifierad i artiklarna L. 624-3 och följande i handelslagen) ”att lagstiftaren avsett att, genom undantag från de principer som styr offentliga juridiska personers ansvar, hänföra sökandet efter statens eller andra offentligrättsliga juridiska personers civilrättsliga ansvar på grund av utövandet av ett uppdrag avseende en tjänst i allmänhetens intresse till de judiciella domstolarnas behörighet” (kursivering tillagd).
b)
Om det däremot handlar om en verksamhet av industriell eller kommersiellt slag sorterar behörigheten att avgöra det civilrättsliga ansvaret för en offentligrättslig juridisk person som kontrollerar en privaträttslig juridisk person i likvidation tydligt under den judiciella domstolen. I sin dom i målet Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes (132) konstaterar Tribunal des conflits bl.a. att ”om sökandet efter statens eller andra offentligrättsliga juridiska personers civilrättsliga ansvar på grund av utövandet av ett uppdrag avseende en tjänst i allmänhetens intresse hör till de administrativa domstolarnas behörighet, hör en sådan talan till de judiciella domstolarna om statens eller de andra offentligrättsliga juridiska personernas ansvar söks på grund av en verksamhet av industriellt slag utan att det finns någon grund för att skilja på om den berörda offentliga institutionen har handlat i egenskap av faktisk eller rättslig företagsledare” (kursivering tillagd). För att komma till denna slutsats i målet i fråga gör Tribunal des conflits en indelning av typen av administrativ offentlig tjänst i den verksamhet som bedrivs av ett aktiebolag (SEM Olympique d'Alès en Cévennes) på grundval av två överväganden: dess syfte (133) och dess finansieringssätt. (134)
(151)
När det gäller aktiebolagen Axens, Beicip-Franlab och Prosernat, privaträttsliga dotterbolag som kontrolleras av den offentliga institutionen IFP, framgår det av de uppgifter som finns i ärendet, bl.a. de som anges i skäl 159, att deras syfte är ekonomiskt (135) och inte administrativt. Dessutom härrör huvuddelen av företagens resurser från de rörelseintäkter som deras ekonomiska verksamhet genererar och inte från en offentlig finansiering. Slutligen ska det noteras att dessa dotterbolag till den offentliga institutionen IFP bildades som kommersiella bolag på initiativ av en privaträttslig juridisk person (136) (och inte av en offentligrättslig juridisk person, eftersom omvandlingen av IFP till offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag inte inträffade förrän den 7 juli 2006). Den industriella och kommersiella karaktären hos den verksamhet som bedrivs av Axens, Beicip-Franlab och Prosernat framstår som obestridlig och vid en likvidation är det utan tvivel de judiciella domstolarna som är behöriga att avgöra en eventuell ansvarstalan gentemot den offentliga institutionen IFP.
(152)
Mot denna bakgrund är det lämpligt att kontrollera villkoren för det skadeståndsansvar som det kontrollerande huvudbolaget har med avseende på Cour de cassations rättspraxis. Villkoren för att utvidga ett likvidationsförfarande avseende en viss juridisk person (dotterbolaget) till en annan juridisk person (moderbolaget) är mycket stränga. Gentemot ett dotterbolag som underlåter att betala sina skulder måste de som drabbats av dess handlande bevisa att moderbolaget agerat bristfälligt för att få ersättning, särskilt moderbolagets förnekande av dotterbolagets ställning som juridisk person (α) och en bristfällig ledning av det kontrollerade bolaget (β).
α) Moderbolagets förnekande av dotterbolagets ställning som juridisk person
(153)
I Cour de cassations rättspraxis sanktioneras möjligheten att utvidga moderbolagets ansvar till dotterbolagens handlande i två undantagsfall, (137) dels när dotterbolagens egendom är bristfälligt särskild från moderbolagets (hypotesen om ”bristande särskillnad av egendom”, dels när dotterbolagen är skenbara juridiska personer (hypotesen om ”fiktiv juridisk person”).
(154)
När det gäller egendomssammanläggningen (138) betecknar detta begrepp i allmänhet en situation där två olika juridiska enheters respektive räkenskaper är sådana att det är omöjligt att avgöra till vilken av dessa de olika tillgångs- eller skuldposterna hör. För att visa förekomsten av en sådan bristande särskillnad av egendom är följaktligen förekomsten av kopplingar, även nära sådana, mellan bolagen i koncernen inte tillräcklig. Inte heller innebär delägarnas eller ledarnas identitet, eller ens bolagssätets identitet, (139) i sig att det är möjligt att fastställa en bristande särskillnad av egendom. En formalisering av relationerna inom koncernen inom ramen för avtal som ingåtts mellan moderbolaget och dess dotterbolag är för det mesta tillräckligt för att utesluta alla möjligheter till bristande särskillnad av egendom. (140)
(155)
Cour de cassation tycks nyligen i två mål, Metaleurop (141) och AOL Liberté, (142) ha stärkt sin kontroll över villkoren för att utvidga ett förfarande rörande en koncerns moderbolag. En integration av bolagen i koncerner leder, även om den är dramatisk, inte nödvändigtvis till en bristande särskillnad av egendom. Enligt doktrinen (143) har ”varken avtal om medel eller valuta, personalutbyte, förskott från moderbolaget eller moderbolagets övertagande av dotterbolagets ledningsbefogenheter karaktären av en allmän oordning i räkenskaperna som styrker en återföring av egendomarna”. Det verkar alltså särskilt svårt att hålla ett moderbolag ansvarigt med avseende på ett av dess dotterbolags handlingar på den grunden att deras egendomar är bristfälligt särskilda (144) eftersom den bevisnivå som Cour de cassation kräver för att visa detta är extremt hög.
(156)
I detta fall måste kommissionen konstatera att den redan visat att ”[e]ftersom IFP och de berörda dotterbolagen är separata juridiska enheter är deras räkenskaper åtskilda”. (145) Dessutom har de avtal som ingåtts mellan den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag, särskilt de exklusiva avtalen om tekniköverföring eller tillhandahållandet av personal, (146) inte karaktären av en allmän oordning i räkenskaperna som styrker en bristande särskillnad av egendom i den mening som avses i Cour de cassations rättspraxis, eftersom varje transaktion är särskilt bokförd i räkenskaperna för varje enskild enhet i koncernen IFP, vilket bl.a. kommer att fastställas i bl.a. avsnitten 7.1.4 och 7.3.
(157)
När det gäller den ”fiktiva juridiska personen” handlar det om att beskriva avsaknaden av avtal som bolag hos dotterbolaget (affectio societatis) för att visa att det inte har något verkligt bolagsliv. Cour de cassation (147) anser att ett bolag är fiktivt när den juridiska person gentemot vilken förfarandet inleds inte har någon synlig existens, i brist på en verksamhet som skiljer sig (148) från den som bedrivs av huvudmannen, som kan vara en fysisk eller juridisk person.
(158)
På grundval av offentligt tillgängliga uppgifter (149) noterar kommissionen även att den offentliga institutionen IFP samt Axens, Beicip-Franlab och Prosernat inte har samma adresser eller driftsställen:
a)
Den offentliga institutionen IFP är inskrivet i handels- och bolagsregistret för Nanterre med nummer B 775 729 155 och dess säte är beläget i Rueil-Malmaison. (150) Företaget förfogar över två anläggningar i Frankrike, i Solaize (151) och i Pau. (152)
b)
Axens är inskrivet i handels- och bolagsregistret för Nanterre med nummer B 599 815 073 och dess säte är också beläget i Rueil-Malmaison, men på en annan adress (153) än moderbolaget. Axens driftscentra är också belägna på andra platser än moderbolaget, framför allt utanför Frankrike: i USA i Houston (Texas), Princeton (New Jersey), Savannah (Georgia) och Calvert City (Kentucky), i Kanada i Brockville (Ontario), i Kina i Beijing, i Japan i Tokyo, i Indien i New Delhi, i Bahrain och i Ryssland i Moskva.
c)
Beicip-Franlab är inskrivet i handels- och bolagsregistret för Nanterre med nummer B 679 804 047 och dess säte är också beläget i Rueil-Malmaison, men på en annan adress (154) än moderbolaget och Axens. Det har dotterbolag och kontor i flera länder i världen, bl.a. i Bahrain, Abu Dhabi, Tripoli i Libyen, Kuala Lumpur i Malaysia, Houston (Texas) i USA, Villahermosa i Mexico, Rio de Janeiro i Brasilien och Moskva i Ryssland.
d)
Prosernat är inskrivet i handels- och bolagsregistret för Nanterre med nummer B 315 251 330 och dess säte är beläget i Puteaux. (155) Enligt Prosernat (156) finns företaget i ett tjugotal länder i världen, bl.a. i Sydamerika (Argentina, Brasilien, Venezuela), i Europa (Storbritannien, Italien och Norge), i Nordafrika (Algeriet och Egypten), i länderna runt Persiska viken (Saudiarabien, Förenade Arabemiraten, Kuwait, Oman, Qatar), i Iran, i Ryssland och i Oberoende staters samvälde, samt i Sydostasien.
(159)
Dessutom är den ekonomiska verksamhet som varje dotterbolag bedriver verklig, vilket betyder att de inte skäligen kan betecknas som fiktiva och detta med hänsyn till att Cour de cassation ställer mycket höga krav för att en juridisk person ska betecknas som ”fiktiv”. (157)
a)
Företaget Axens, som bildades 2001, bedriver verkligen en ekonomisk verksamhet på marknaden för katalysatorer samt raffineringsteknik och petrokemisk teknik för industrin. För denna verksamhet har företaget mer än 600 anställda och omsätter tack vare den ungefär 300 miljoner euro om året.
b)
Företaget Beicip-Franlab, som bildades 1967 bedriver en verklig verksamhet inom utgivning och spridning av specialiserad programvara på området för prospektering och utvinning. Denna verksamhet sysselsätter över hundra anställda och omsätter ungefär 40 miljoner euro om året.
c)
Företaget Prosernat, som förvärvades 2001, är verksamt på området för studier och tjänster samt utrustningspaket avsedda för gasbehandling och svavelåtervinning. För denna verksamhet har företaget ungefär 70 anställda och omsättning på cirka 50 miljoner euro.
(160)
Av ovanstående framgår att förutom den ledningsbrist som kommer att undersökas i skälen 161-164 är de extremt begränsade fall - dotterbolag som är en fiktiv juridisk person eller bristande särskillnad av dotterbolagets och moderbolagets egendomar - som anges i rättspraxis för att moderbolaget ska vara ansvarigt för sina dotterbolag inte är tydligt uppfyllda i detta fall. Kommissionen anser följaktligen att villkoren inte är uppfyllda för att den offentliga institutionen IFP automatiskt ska kunna ställas till ansvar vid en likvidation av dotterbolagen Axens, Beicip-Franlab och Prosernat.
β) Ansvar för felaktig ledning av dotterbolaget av moderbolaget
(161)
Ett bristfälligt utövande av kontrollen över dotterbolaget kan traditionellt leda till ett ansvar för moderbolaget. (158) När ett moderbolag begår fel i den kontroll som det ska utöva av dotterbolagens ledning ”tillåter rättspraxis att ansvarstalan väcks mot moderbolaget”. (159) Enligt doktrinen kan en felaktig ledning av moderbolaget, som uppträder som rättslig eller faktisk ledare av ett dotterbolag i svårigheter, leda till att det ställs till ansvar i sin egenskap av delägare i dotterbolaget (160) vid en likvidation. Moderbolaget kan hållas ansvarigt i sin egenskap av delägare i dotterbolaget (161) om de bristfälliga handlingar som ligger till grund för det kontrollerade bolagets svårigheter kan hänföras till detta. (162)
(162)
I allmänrätten regleras alltså ledningarnas ansvar gentemot sina bolag, delägare eller fordringsägare. (163) När det rör sig om en koncern försöker fordringsägarna i ett av de dotterbolag som ställt in betalningarna att visa att moderbolaget har egenskapen av rättslig eller faktisk ledare (164) för dotterbolaget. Följaktligen omfattas ansvaret för ett moderbolags brister gentemot sitt dotterbolag bl.a. av lagstiftningen om kollektiva förfaranden, (165) närmare bestämt inom ramen för ansvarstalan för otillräckliga tillgångar, (166) under förutsättning att detta bolag har uppträtt som ledare (167) för sitt dotterbolag. För att moderbolaget ska kunna ställas till ansvar för försummelse måste det dock läggas fram bevis på en sådan försummelse och framför allt på ett orsakssamband mellan detta och den skada som lidits på grund av dotterbolagets handlande. (168)
(163)
Av ovanstående framgår under alla förhållanden att det inte i något fall rör sig om talan med anledning av garantiåtaganden vid denna typ av talan eftersom de alltid är grundade på moderbolagets ansvar på grund av försummelse. Dessa fall kan dessutom inte ligga till grund för att fastställa någon allmän princip om moderbolagets faktiska ansvar för sina dotterbolag, som inte erkänner principen om begränsning av huvudbolagets ansvar i förhållande till de ursprungliga kapitaltillskott som görs till aktiebolag, utom om dessa aktiebolag är fiktiva enheter eller har en egendom som är bristfälligt särskild från moderbolagets, vilket kan uteslutas i detta fall.
(164)
Slutligen följer det av Cour de cassations rättspraxis att tillgripandet av principen om ansvar för moderbolagets försummelse i ledningen av dotterbolaget inte i något fall framstår som en mekanism som är likvärdig med en garantiordning.
ii) De nyligen inträffade förslagen till reformering av ansvaret för annans försummelse
(165)
Enligt det nuvarande rättsläget verkar det alltså, enligt slutsatser i en nyligen offentliggjord parlamentarisk informationsrapport (169) att ”de lösningar som rättspraxis ger utrymme för tydliggör det hinder som ställningen som juridisk person utgör inom ramen för möjligheten att tillskriva ansvar” (170) (kursivering tillagd).
(166)
Detta hinder verkar i detta skede medföra ogiltighet eftersom en debatt nyligen uppstått i Frankrike om möjligheten till en reformering av civillagen som en utvidgning av situationer av ekonomiskt beroende till att omfatta ansvaret för annans försummelse (171) (bl.a. för de relationer som dotterbolag i en koncern befinner sig i förhållande till sitt moderbolag). Vissa konsumentorganisationer (172) som nämns i ovan nämnda parlamentsrapport verkar särskilt beklaga att tekniken för ”filialisering” av bolag gör att vissa enheter vid påföljande tvister kan invända mot den juridiska avskiljningen av koncernbolag när ett dotterbolags ansvar är berört, samtidigt som de kommersiella erbjudandena presenterar bilden av en fullständigt integrerad bolagskoncern som erbjuder en helhet av tjänster.
(167)
I artikel 1355 i det preliminära förslaget Catala (173) har det nyligen föreslagits att en ny grund för ansvar för annans handling ska införas som ifrågasätter principen om dotterbolagens juridiska oberoende:
”Artikel 1355
Man är strikt ansvarig för skador som orsakas av de vars levnadssätt man styr eller vars verksamhet man organiserar, leder eller kontrollerar i eget intresse […]”.
(168)
Kommentarerna från redaktörerna av detta preliminära förslag förtydligar de förnyelser som föreslås i denna text när det gäller det utomobligatoriska ansvaret för annans handling. Om den antas kommer som möjlig grund följande att läggas till: ”handlingen att leda och organisera annans verksamhet i det personliga intresset av den som utövar kontrollen”. (174) Detta innebär en ganska djupgående ändring av den nuvarande lagstiftningen eftersom ansvaret hädanefter blir mycket strängt: de är inte ”underordnade beviset på den ansvariges försummelse, utan på en handling som hade kunnat tillskrivas den vållandes personliga ansvar direkt om den inte agerat under annans kontroll”. (175)
(169)
I artikel 1360 strecksats 2 i det preliminära förslaget frångås denna princip i fallet med det ansvar som moderbolaget i en bolagskoncern har med avseende på sina dotterbolag:
”Artikel 1360
[…] På samma sätt är den som kontrollerar den ekonomiska verksamheten eller egendomen hos en yrkesperson i beroendeställning ansvarig, även om han agerar för egen räkning, om den skadelidande fastställer att den skadevållande handlingen har ett samband med kontrollens utövande. Det gäller sålunda särskilt moderbolag för de skador som orsakas av deras dotterbolag eller överlåtare för skador som orsakas av deras förvärvare.” (kursivering tillagd).
(170)
Av ovanstående följer att i den franska lagstiftningen förutsätter i dagsläget tvärtom tillskrivandet av ansvaret för ett dotterbolags handlingar till moderbolaget att bevis på moderbolagets försummelse läggs fram när det gäller dotterbolagets situation i enlighet med vad som redovisas ovan.
(171)
När det gäller den förutsägbara utvecklingen av Frankrikes positiva rätt noterar kommissionen att den reform som planeras på denna punkt verkar ha övergivits. Inom ramen för ovan nämnda parlamentsrapport förklarar lagutskottets arbetsgrupp att den motsätter sig varje form av ”stadfästelse av förekomsten av ett strikt ansvar på grund av en ekonomisk beroendeställning” (rekommendation nr 19). En reform i den riktningen verkar för övrigt inte längre stå på dagordningen. Den finns t.ex. inte med i det förslag till lag nr 657 om reform av det civilrättsliga ansvaret (176) som lades fram under den allmänna sessionen 2009-2010 (registrerad vid Présidence du Sénat den 9 juli 2010).
(172)
Slutligen, och i motsats till statens ansvar vid underlåtenhet av dess offentliga institutioner, som (bl.a.) på grund av sin automatiska karaktär har egenskaperna hos en garantimekanism, tillskrivs i den franska rätten i dagsläget moderbolagen inget ansvar för handlingar som utförs av deras privaträttsliga dotterbolag i likvidation.
B. Den offentliga institutionen IFP:s dotterbolag förfogar inte över någon garanti vad beträffar deras existens och/eller skyldigheter
(173)
Kommissionen kan på grundval av ovanstående dra slutsatsen att om den offentliga institutionen IFP:s dotterbolag i egenskap av aktiebolag skulle försvinna till följd av en likvidation skulle deras rättigheter och skyldigheter försvinna med dem. Under liknande omständigheter har deras kontrollerande huvudbolag, den offentliga institutionen IFP, utan tvivel förmåga att på förhand tillskjuta kapital (177) för att undvika att de försvinner eller likvideras. Ett sådant kapitaltillskott kan alltså säkerställa upprätthållandet av fordringar som innehas av tredje man på deras dotterbolag.
(174)
Det rör sig dock alltså om ett strategiskt val för den offentliga institutionen och är inte någon rättslig skyldighet som den automatiskt omfattas av. Dessutom är ett sådant val strängt reglerat i lagstiftningen om statligt stöd. Om detta kapitaltillskott inte motiveras i enlighet med vad en privat investerare i en marknadsekonomi skulle göra är det underställt Europeiska kommissionens förhandskontroll (och godkännande), efter anmälan från de franska myndigheterna.
(175)
Kommissionen kan även dra slutsatsen att fordringsägarna i den offentliga institutionen IFP:s dotterbolag inte har någon säkerhet vad beträffar betalningen av deras fordringar.
C. Slutsats om avsaknaden av statlig garanti som omfattar den offentliga institutionen IFP:s privaträttsliga dotterbolag
(176)
Kommissionen kan på grundval av ovanstående dra slutsatsen att, till skillnad från den offentliga institutionen IFP:s fordringsägare, har fordringsägarna i koncernen IFP:s privaträttsliga dotterbolag ingen garanti för återbetalningen av sina enskilda fordringar eller för upprätthållandet av dessa aktiebolags existens vid en likvidation. Detta innebär att dessa privaträttsliga dotterbolag inte omfattas av den obegränsade garanti som den offentliga institutionen IFP åtnjuter på grund av sin ställning. Kommissionen bygger sin analys på att fordringsägarna i den offentliga institutionen IFP:s privaträttsliga dotterbolag
-
omfattas av de allmänrättsliga förfarandena för sanering och likvidation av företag,
-
inte enligt nuvarande franska lagstiftning automatiskt kan ställa dotterbolagens kontrollerande företag, den offentliga institutionen IFP (och följaktligen den franska staten), till ansvar för dotterbolagens handlingar; de måste först lägga fram bevis på att den offentliga institutionen har begått ett fel, vilket utesluter att ansvaret automatiskt kan göras gällande och följaktligen även att det kan liknas vid en garantimekanism.
(177)
Kommissionen betonar att den redan har antagit liknande slutsatser i andra fall, där den ansett att ett aktiebolag som till 100 procent innehas av en offentlig institution eller av staten själv inte omfattas den obegränsade offentliga garanti som dess huvudbolag åtnjuter. När det gäller aktiebolag som innehas direkt av staten har kommissionen i ärendet EDF (178) konstaterat att omvandlingen av en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag till allmänrättsligt aktiebolag, som leder till att den underställs allmänrättens konkursbestämmelser, innebar att den garanti som företaget dittills åtnjutit upphörde att gälla. Denna linje har nyligen bekräftats i och med att La Poste omvandlats till aktiebolag (179) som till 100 procent innehas av staten. När det gäller aktiebolag som innehas av offentliga institutioner har kommissionen i ovan nämnda beslut om inrättandet av Banque Postale konstaterat att den rättsliga ställningen hos ett sådant dotterbolag som till fullo innehas av en offentlig institution (i det aktuella fallet av La Poste, som då hade en offentligrättslig ställning som kan liknas vid offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag) i sig innebar att förekomsten av en obegränsad garanti vad beträffar Banque Postale kan uteslutas. (180)
7.1.2 EKONOMISK KARAKTÄR HOS DEN VERKSAMHET I DEN OFFENTLIGA INSTITUTIONEN IFP SOM OMFATTAS AV DEN OBEGRÄNSADE GARANTIN
(178)
Den offentliga institutionen IFP har, som kommissionen redan angett i sina tidigare beslut om företaget, (181) i enlighet med sina stadgar följande tre uppdrag:
-
Forskning och utveckling inom områdena för råolje- och gasprospektering, raffineringsteknik samt petrokemisk teknik.
-
Utbildning av ingenjörer och tekniker.
-
Information och dokumentation för dessa sektorer.
(179)
De franska myndigheterna anser, i enlighet med vad som anges i skäl 31, att den offentliga institutionen IFP är en forskningsorganisation med tre uppdrag i allmänhetens intresse (forskning, utbildning och dokumentation).
(180)
Kommissionen anser också att den offentliga institutionen IFP med hänsyn till de uppdrag som det tilldelats kan klassificeras som en ”forskningsorganisation” i den mening som avses i punkt 2.2 d i gemenskapens rambestämmelser för statligt stöd till forskning, utveckling och innovation (182) (nedan kallade rambestämmelserna för FoUI). Företagets syfte är att bedriva grundforskning, (183) industriell forskning (184) eller experimentell utveckling (185) och att sprida sina resultat genom undervisning, publikationer eller tekniköverföring.
(181)
Enligt domstolens rättspraxis (186) kan offentlig finansiering av den verksamhet som bedrivs av en forskningsorganisation (inklusive den obegränsade offentliga garanti som den omfattas av) (187) medföra beviljande av statligt stöd om organisationen i fråga bedriver en ekonomisk verksamhet, dvs. en verksamhet som består av att erbjuda varor eller tjänster på en viss marknad (188), vilket gäller oberoende av dess rättsliga ställning och finansieringssätt.
(182)
När det gäller just den ekonomiska (eller icke-ekonomiska) arten av den verksamhet som bedrivs av forskningsorganisationer har kommissionen i sin beslutspraxis (189) fastställt vad den betraktar som relevant för respektive kategori.
(183)
När det gäller forskningsorganens primära verksamhet anser kommissionen att denna normalt är av icke-ekonomisk art, i första hand
-
utbildning för att få ökade personalresurser med högre skicklighet,
-
oberoende FoU för att få ökad kunskap och förståelse, även forskningssamverkan,
-
spridning av forskningsresultat.
(184)
Den anser dessutom att tekniköverföring (licensiering, skapande av spin off-effekter eller andra former av förvaltningskunskaper som skapats genom forskningsorganisationen) är av icke-ekonomisk art om den är intern till sin natur (190) och alla inkomster därifrån återinvesteras i forskningsorganisationernas primära verksamhet.
(185)
Kommissionen anser däremot att den forskning som bedrivs enligt kontrakt med industrin, uthyrning av forskningsinfrastruktur och konsultverksamhet (191) utgör ekonomisk verksamhet.
(186)
I detta fall täcker den obegränsade garanti som den offentliga institutionen IFP ges på grund av sin ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag både icke-ekonomisk verksamhet (vilket inte i sig utgör något problem med avseende på lagstiftningen om statligt stöd) och dess ekonomiska verksamhet, som är av två typer.
(187)
När det gäller den första typen av ekonomisk verksamhet har de franska myndigheterna, även om de i enlighet med skäl 31 anser att huvuddelen av den offentliga institutionen IFP:s verksamhet är icke-ekonomisk, i sina skrivelser av den 13 januari och den 16 juli 2010 erkänt att den offentliga institutionen IFP utöver dotterbolagens exklusiva verksamhetsområden tillhandahåller tjänster som huvudsakligen består av uthyrning av material och lokaler, tillhandahållande av personal och juridiska tjänster till förmån för dotterbolagen, samt tillhandahållande av kontraktsforskningstjänster för tredje mans och dotterbolagens räkning. I enlighet med skäl 185 är denna verksamhet av ekonomisk art i den mening som kommissionen vanligen ger den.
(188)
När det gäller den andra typen av ekonomisk verksamhet utgör tekniköverföring i form av t.ex. licensiering, skapande av spin off-effekter eller andra former av förvaltningskunskaper som skapas av forskningsorganisationen i enlighet med skäl 184 i princip icke-ekonomisk verksamhet, om den bedrivs internt och om alla inkomster därifrån återinvesteras i den offentliga forskningen. I detta fall är dock, som kommissionen konstaterar i beslut C 51/2005 de mycket specifika relationer som den offentliga institutionen IFP och vissa av dess privaträttsliga dotterbolag är av en sådan art att ”vissa av [det offentliga företaget] IFP:s verksamheter [avlägsnar sig] från området för dess icke-ekonomiska verksamhet eftersom de utnyttjas kommersiellt av dotterbolagen”. (192) Kommissionens slutsats är att de berörda dotterbolagen inte kan betraktas som operatörer som är oberoende av sitt moderbolag eftersom deras verksamhet ingår i den offentliga institutionen IFP:s utvecklingsstrategi, IFP utövar en kontroll som inte bara är juridisk utan även faktisk, de exklusiva avtalen vittnar om en omfattande ekonomisk integration och IFP och de berörda dotterbolagen har en gemensam image hos berörda operatörer i de berörda sektorerna. Tekniköverföringen, särskilt den som följer av arbetet den industriella forskningsverksamheten, (193) mellan den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag Axens, Beicip-Franlab och Prosernat måste följaktligen klassificeras som ekonomisk verksamhet i den mening som avses i konkurrenslagstiftningen.
7.1.3 RÄCKVIDDEN FÖR DETTA BESLUT
(189)
I enlighet med avsnitt 7.1.1 omfattas endast den verksamhet som bedrivs direkt av den offentliga institutionen IFP av den statliga garantin, till skillnad från den verksamhet som bedrivs av de privaträttsliga dotterbolagen, som inte omfattas av garantins tillämpningsområde.
(190)
Av de verksamheter som bedrivs direkt av den offentliga institutionen IFP är det dessutom endast den garanti som omfattar de som är av ekonomisk art som eventuellt medför ett statligt stöd, med förbehåll för att övriga villkor i artikel 107.1 i EUF-fördraget också uppfylls.
(191)
Slutligen framgår det i avsnitt 7.1.2 att den ekonomiska verksamheten är begränsad dels till verksamhet i form av kontraktsforskning som bedrivs av den offentliga institutionen IFP, dels till verksamhet i form av tekniköverföring på områdena för den exklusiva verksamhet som bedrivs av dotterbolagen Axens, Prosernat och Beicip-Franlab, samt av verksamhet i form av uthyrning av infrastruktur, tillhandahållande av personal och tillhandahållande av juridiska tjänster.
7.1.4 FÖREKOMSTEN AV EN SELEKTIV FÖRDEL FÖR KONCERNEN IFP
(192)
Kommissionen kommer att analysera de eventuella fördelar som koncernen IFP kan dra av den obegränsade garanti som tilldelas dess moderbolag, den offentliga institutionen IFP, på grund av dess ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag, i två steg. Den kommer först att granska de eventuella fördelar som uppstår hos moderbolaget (7.1.4.1) för att därefter undersöka de fördelar som kan överföras till dess dotterbolag (7.1.4.2).
7.1.4.1 Fördelar som uppstår hos den offentliga institutionen IFP
(193)
I sitt beslut om att inleda förfarandet anger kommissionen, i enlighet med punkt 2.1.3 i tillkännagivandet om garantier från 2000, att den anser att den offentliga institutionen IFP kan dra fördel av sin ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag främst genom mer förmånliga finansieringsvillkor (194) på kapitalmarknaderna. Det är en fördel som följer av att det allmänrättsliga förfarandet för sanering och likvidation inte är tillämpligt på offentligrättsliga juridiska personer. Kommissionen noterar dessutom att vid institutionens underlåtenhet gäller den statliga garantin alla fordringar i den offentliga institutionen IFP, som i enlighet med skäl 71 i beslutet om att inleda förfarandet ”kan vara inte endast finansiella utan även kommersiella eller av någon annan art”, särskilt fordringar som innehas av leverantörer (vars fakturor inte har betalats), eller kundfordringar (avseende tjänster som inte har tillhandahållits).
(194)
Dessutom anser kommissionen att det i slutet av den fördjupade granskningen av åtgärden i fråga är lämpligt att analysera förekomsten av en eventuell fördel hos den offentliga institutionen IFP vad beträffar relationerna med bank- och finansinstitut (A), leverantörer (B) och kunder (C).
A. Avsaknad av fördel vad beträffar relationerna med bank- och finansinstitut
(195)
Även om den erkänner att den offentliga institutionen IFP inte omfattas av ett kreditbetyg från ett externt kreditvärderingsinstitut, (195) konstaterar kommissionen i beslutet om att inleda förfarandet att den finansiering som beviljats IFP måste omfattas av en bedömning av kreditrisken av fordringsägarna. (196) Med hänsyn till att den offentliga institutionen IFP ”vänder sig till kreditmarknaden för att finansiera sina skulder” anger den att det under den preliminära undersökningen inte kan uteslutas att IFP kan åtnjuta en ekonomisk fördel som är kopplad till att finansmarknaderna i sin värdering tar hänsyn till den roll som garant i sista hand som staten har när det gäller IFP:s skulder.
(196)
Som avslutning av den fördjupade analysen beaktar kommissionen de uppgifter som de franska myndigheterna översänt och som nämns i skäl 64 ovan, vilka sammanfattas i tabell 1 i detta skäl (där beteckningen KEUR står för ”miljoner euro”).
Tabell 1
Den offentliga institutionen IFP:s skuldsättning under perioden 2005-2010
Enhet:
IFP
2005
2006
2007
2008
2009
2010
i K EUR
i K EUR
i K EUR
i K EUR
i K EUR
i K EUR
Lån och skulder hos kreditinstitut (197)
Löptider på mindre än ett år (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Löptider på mer än ett år
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
(1) varav kortfristiga checkräkningskrediter och kreditsaldon i banker
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Räntor för lån och skulder som tagits upp hos kreditinstitut:
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Ränta + säkerhet
Ränta + säkerhet
Ränta + säkerhet
Ränta + säkerhet
Ränta + säkerhet
Ränta + säkerhet
Medel- och långfrista
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Kortfristiga checkräkningskrediter och kreditlinjer bancaires
[Bank nr 1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Bank nr 2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Bank nr 3] (198)
EONIA + […] (197)
[Bank nr 4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
Dessa uppgifter visar att när det gäller löptider på mer än ett år har den offentliga institutionen IFP inte använt sig av lån hos kreditinstitut sedan ändringen av dess juridiska ställning, dvs. under perioden 2006-2009 för vilken uppgifterna är tillgängliga. Under samma period efter ändringen av ställning har IFP bara använt sig av ett lån med en löptid på mindre än ett år en enda gång, 2009, för ett försumbart belopp på […] (*) euro. Det ska dessutom konstateras att den ränta som tillämpas av [bank nr 3] (**) (EONIA + […] (*) procent var […] (*) baspunkter högre (medan allt annat var likadant) än den ränta som IFP 2005 förhandlade fram hos [bank nr 1] (**) (EONIA + […] (*) procent, då IFP fortfarande var en privaträttslig juridisk person och alltså inte omfattades av den statliga garanti som den idag har på grund av sin ställning som offentlig institution.
(198)
Just när det gäller år 2010 har de franska myndigheterna angett att den offentliga institutionen IFP mottog fyra förslag på kreditlinjer på […] (*) euro, till varierande räntor, dvs. EONIA + […] (*) procent hos [bank nr 4] (**) (plus åtagandeavgift på […] (*) procent, […] (*) euro) och [bank nr 5] (**) (plus åtagandeavgift på […] (*) procent, dvs. […] (*) euro) samt EONIA + […] (*) % hos [bank nr 3] (**) (plus åtagandeavgift på […] (*) procent, […] (*) euro) eller [bank nr 1] (**) (plus åtagandeavgift på […] (*) %, dvs. […] (*) euro). IFP har även fått ett annat avistaerbjudande [bank nr 3] (**) (beroende på den trasseringstid som väljs) till en ränta motsvarande EURIBOR + […] (*) procent. Kommissionen noterar det faktum att dessa räntor är likvärdiga med de som IFP förhandlade fram innan dess ställning ändrades 2006, då IFP fortfarande var en privaträttslig juridisk person som inte omfattades av den statliga garantin.
(199)
Med hänsyn till ovanstående erkänner kommissionen att den offentliga institutionen under perioden från ändringen av dess ställning och fram till år 2010 inte har dragit någon verklig ekonomisk fördel av sin ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag i sina relationer med bank- och finansinstitut. Det framstår med andra ord som om den potentiella fördel som företaget kunde ha fått av den obegränsade garantin i form av låneräntor som var mer förmånliga än marknadsvillkoren inte blev verklighet under den berörda perioden.
(200)
Samma slutsats gäller naturligtvis endast för det förflutna eftersom kommissionen inte kan göra antaganden om marknadsoperatörernas kommande agerande eller om hur deras uppfattning om den statliga garantins inverkan på den offentliga institutionen IFP:s kreditrisk. Dessutom är det lämpligt att de franska myndigheterna, inom ramen för de årliga rapporter som de kommer att uppmanas att överlämna till kommissionen i framtiden, tillhandahåller uppgifter om IFP:s skuldnivåer och skuldvillkor samt styrker att dessa lån överensstämmer med marknadsvillkoren, eller lägger till motsvarande bruttostödekvivalenten i uppskattningen av de maximala beloppen enligt en liknande metod som den som beskrivs i Tabell 6 i skäl 300.
(201)
Slutligen noterar kommissionen de franska myndigheternas förslag om att för varje transaktion och i varje finansieringsavtal (för varje instrument som omfattas av ett avtal) införa följande formulering:
”Emissionen/programmet/lånet omfattas inte av någon form av direkt eller indirekt statlig garanti. Vid insolvens är staten inte skyldig att infria IFP:s skuld.”
(202)
I detta sammanhang innebär detta åtagande, tillsammans med alla andra skyldigheter som vilar på Frankrike och även om det inte ensamt kommer att göra det möjligt att lösa frågan om garantins förekomst, att i förekommande fall blir möjligt att göra undantaget för accepterad risk gällande och avsevärt begränsa garantins eventuella negativa effekter.
B. Fördel vad beträffar relationerna med leverantörer
(203)
När det gäller leverantörer är det i motsats till vad de franska myndigheterna anger (se skäl 65) inte tillräckligt att den offentliga institutionen IFP, enligt unionsrätten eller inhemsk rätt, omfattas av en skyldighet om konkurrensutsättning för att utesluta alla fördelar som företaget har på grund av sin ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag. Inom ramen för de offentliga upphandlingar som organiseras kan alla anbudsgivare-leverantörer förvänta sig att den offentliga institutionen IFP inte kan gå i konkurs när de deltar i ett anbudsförfarande. Det är också lämpligt att, när det gäller offentlig upphandling, skilja på prissänkningar som är kopplade till effektivitetsvinster som gör det möjligt för anbudsgivare att konkurrera vid anbudsinfordran - vilket, som kommissionen har konstaterat i den rapport som citeras av de franska myndigheterna, representerar en samhällsvinst - och prissänkningar som beror på att avtalspartnerna gör en mer gynnsam bedömning av kreditrisken hos en enhet som de vet är skyddad från risken för likvidation genom sin ställning som offentlig institution. Dessa två faktorer är, även om båda tenderar att sänka priserna i den offentliga försörjningssektorn, av väsentligen så skild art så att det inte kan vara fråga om att kommissionen ska hänföra effekterna av den andra på den första.
(204)
För att beräkna den prissänkning som beror på att leverantörerna gör en mer gynnsam bedömning av kreditrisken hos en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag kommer kommissionen att resonera i termer av kostnad för att täcka motsvarande risk. I avsaknad av en statlig garanti kan en leverantör till den offentliga institutionen IFP som vill åtnjuta en jämförbar garanti (dvs. ha fullständig täckning mot sin avtalspartners kreditrisk) använda sig av ett specialiserat kreditinstituts eller ett försäkringsbolags tjänster. En sådan avgift för kreditrisken föreslås t.ex. ofta av företag som är specialiserade på factoring. (199)
(205)
Kommissionen noterar att ersättningen för en sådan factoringtjänst omfattar följande två delar:
a)
En finansieringsavgift (eller skuldränta), beräknad i proportion till tiden för att täcka förtidsfinansieringen av det förskott som beviljas leverantören och som bl.a. är beroende av gällande ränta när fordringarna överlåts.
b)
En factoringavgift i egentlig mening som varierar (200) mellan 0,7 procent och 2,5 procent av den omsättning som arrangemanget omfattar, plus en genomsnittlig avgift på 1,5 procent beräknad på summan av de fordringar som överlåtits för betalning av bokföringstjänster, inkassering och fullgörandegaranti.
(206)
I sin skrivelse av den 26 november 2010 anger de franska myndigheterna att de anser att kommissionens beaktanden när det gäller rollen av factoring bygger på en ofullständig värdering av skälen till att ett företag kan använda sig av den typen av tjänst. De erkänner visserligen att factoringföretagen kan garantera tre förskottstjänster i form av likvida medel, inkassering och garanti för fordringar, men preciserar att de kan erbjuda sina tjänster tillsammans eller separat. På grundval av en undersökning som genomfördes 2009 av Banque de France (201) tillägger de att, bland dessa olika tjänster blir delegerad styrning (dvs. finansiering utan inkassering av fordringar) övervägande bland factoringföretagens utbud. Det betyder att användandet av factoring allt oftare har formen av en enkel kassatransaktion för leverantören. Kommissionen tar denna anmärkning i beaktande.
(207)
De franska myndigheterna har dessutom meddelat beloppet på de betalningar som den offentliga institutionen IFP gjort till factoringföretag (202) sedan 2004 (som betalning för nödvändig anskaffning till de två verksamhetstyperna, ekonomiska och icke-ekonomiska):
Tabell 2
Den offentliga institutionen IFP:s leverantörers användande av factoring under perioden 2004-2010
År
Antal berörda leverantörer
Betalningar till factoringföretag
(i euro)
Antal berörda fakturor
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Hela perioden
(2004-2010)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
De franska myndigheterna konstaterar att sedan ändringen av företagets ställning 2006 har den offentliga institutionen IFP:s betalningar till factoringföretag ökat. Deras slutsats av detta är att denna utveckling ogiltigförklarar kommissionens resonemang om tredje mans uppfattning vad beträffar kreditrisken hos offentliga institutioner av industriellt och kommersiellt slag. De anser nämligen att om IFP hade åtnjutit statlig täckning för sin kreditrisk från och med 2006 skulle användandet av factoringföretagens tjänster åtminstone ha varit mindre vanligt från och med det datumet eller rentav försvunnit helt.
(209)
Som de franska myndigheterna själva anger i skäl 206 är användandet av factoring allt mer kopplat till behovet av förskott i form av kontanta medel (ökning av tjänsten delegerad styrning) och allt mindre till övertagandet av risken för utestående skulder (minskning av tjänsterna inkassering, finansiering och garanti). Dessutom går det i den offentliga institutionen IFP:s räkenskaper inte dela in dess leverantörers användande av factoring enligt typ av tjänst. Kommissionen anser därför tvärtom att den utveckling som konstaterats av den offentliga institutionen IFP inte innebär att dess resonemang kan avvisas och än mindre visar att IFP:s leverantörer har kommit fram till att företaget utgör en hög kreditrisk efter ändringen av dess juridiska ställning.
(210)
Kommissionen erkänner att den inte kan tillhandahålla någon exakt värdering av beloppet på den premie som är nödvändig för att ge leverantörerna täckning mot den offentliga institutionen IFP:s kreditrisk om den inte tidigare åtnjutit en statlig. Kommissionen noterar följaktligen att eftersom den factoringavgift som anges i skäl 205.b i verkligheten täcker tre olika tjänster (inkassering, finansiering och garanti mot risken för utestående skulder) utgör det maximala belopp på 2,5 procent av den garanterade omsättningen i vart fall höjning av premien som är nödvändig för att täcka endast kreditrisken.
(211)
De franska myndigheterna har alltid kvar möjligheten att anmäla en mer exakt metod för att beräkna den fördel som den offentliga institutionen genom garantin ges i relationerna med sina leverantörer. På grundval av ekonomisk sakkunskap som diskuterats i utbildningssammanhang kan denna metod i förekommande fall bli föremål för ett positivt beslut från kommissionen och användas av de franska myndigheterna för att fullgöra de informationsskyldigheter som fastställs i detta beslut.
(212)
När det gäller beloppen i fråga anger de franska myndigheterna i sin skrivelse av den 26 november 2010 att kostnaden för att köpa dessa varor och tjänster är direkt införda i värderingstalen för personal som berörs av den verksamhet som avser köp av nämnda varor och tjänster. (204) När det gäller verksamheten för internfakturering för utstationerad och lokal personal medför denna inte några särskilt stora kostnader eftersom alla kringkostnader redan integrerats i institutionens strukturkostnader.
(213)
Eftersom det rör sig om varor och tjänster som köpts särskilt för att endast bedriva ekonomisk verksamhet utgör enligt de franska myndigheterna den årliga medelkostnaden för dessa leveranser en mycket liten del (205) av den offentliga institutionens genomsnittliga årsomsättning. Enligt de uppgifter som samlats in av den offentliga institutionen IFP via dess analytiska bokföringssystem uppgick vad beträffar kontraktsforskningen den årliga kostnaden för leveranser som IFP köpte för att tillhandahålla sina tjänster under perioden 2006-2009 till i genomsnitt […] (*) euro.
(214)
Kommissionen anser att den offentliga institutionen IFP för driften av sin ekonomiska verksamhet har åtnjutit en verklig ekonomisk fördel som består i en prissänkning som tillämpas av dess leverantörer och beror på att de gör en mer gynnsam värdering av företagets kreditrisk. Utan att kunna fastställa det exakta beloppet på denna fördel anser kommissionen att den i vart fall inte kan vara högre än ett belopp på i genomsnitt […] (*) euro per år (206) under den berörda perioden (2006-2009).
(215)
Slutligen noterar kommissionen att en sådan fördel i de relationer som den offentliga institutionen IFP har med sina leverantörer är selektiv, eftersom dess konkurrenter omfattas av de allmänrättsliga förfarandena för sanering och likvidation och inte åtnjuter en jämförbar garanti som är statlig och väsentligen kopplad till IFP:s ställning som offentlig institution.
C. Fördel vad beträffar relationerna med kunder
(216)
När det gäller de forskningstjänster som tillhandahålls av den offentliga institutionen IFP beaktar kommissionen synpunkterna från UOP Limited, där företaget anger att på området för överlåtelse av teknik, som är ett av naturen riskfyllt område, är köparna särskilt känsliga för de garantier som deras leverantörer kan tillhandahålla i fråga om avtalsenligt ansvar och ansvar utanför avtalsförhållanden.
(217)
När det gäller ansvaret utanför avtalsförhållanden har de franska myndigheterna i sin skrivelse av den 13 januari 2010 dock preciserat att både privaträttsliga företag och offentliga institutioner i Frankrike omfattas av allmänrättslig lagstiftning (eftersom artikel 1382 i civillagen handlar särskilt om skadestånd utanför avtalsförhållanden). (207) De tillägger att den offentliga institutionen IFP:s verksamhet har särskilda egenskaper genom att den inbegriper användandet av laboratorieverktyg och brandfarliga produkter, sprängmedel och giftiga produkter, som kan utgöra potentiella källor till en omfattande ”industriell” risk, (208) i den mening som uttrycket vanligen används av försäkringsbolagen. Den offentliga institutionen IFP har följaktligen tecknat olika försäkringsavtal för att täcka inte bara de klassiska riskerna (civilrättsligt ansvar) utan även specifika risker, som t.ex. de risker som är förenade med joniserande källor och risker knutna till maskinskador nära schakt. När det gäller täckningen av IFP:s civilrättsliga ansvar täcker företagets försäkringsavtal fyra risker: civilrättsligt ansvar för drift, civilrättsligt ansvar efter leverans, professionellt civilrättsligt ansvar samt miljöskador.
(218)
Det följer av ovanstående att den offentliga institutionen IFP på inget sätt har lagt över sitt ansvar utanför avtalsförhållanden på staten genom att ta risken att göra gällande den garanti som den åtnjuter på grund av sin ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag vid en skadehändelse. Den har tvärtom vänt sig till marknaden och tecknat de försäkringsavtal som krävs för att täcka den risken.
(219)
När det gäller det avtalsenliga ansvaret framgår det av de uppgifter som de franska myndigheterna lämnat som svar på UOP Limiteds synpunkter, särskilt de som återges i skäl 91, att på området för tillhandahållande av tjänster är den offentliga institutionen IFP:s ansvar gentemot sina kunder (både dotterbolag och tredje man) ”begränsat till […] (*) procent av den ersättning som verkligen inkasseras, med ett tak som eventuellt kan uppgå till […] (*) procent”. Det innebär att om en kund anser att det arbete som utförs av IFP är bristfälligt kan IFP inte i något fall vara skyldigt att i det oändliga göra om arbetet. Kommissionen beaktar även de franska myndigheternas kommentar, där de konstaterar att en avtalspartner på grund av principen om att ansvar inte får kumuleras kan en avtalspart inte åberopa ett ansvar utanför avtalsförhållanden för att söka ersättning för skador som lidits i kraft av en avtalsförbindelse. (209)
(220)
Det som återstår är följaktligen att den offentliga institutionen IFP:s kunder, med hänsyn till den garanti som staten ger IFP, är garanterade att IFP aldrig försätts i likvidation och följaktligen alltid kan uppfylla sina avtalsenliga skyldigheter eller om företaget inte gör det att de får ersättning för denna underlåtenhet.
(221)
Vad beträffar kommissionens resonemang i skäl 204 och följande när det gäller relationerna med leverantörerna anser kommissionen att en kund som i avsaknad av en statlig garanti som vill åtnjuta samma skyddsnivå kommer att teckna en fullgörandegaranti (på engelska performance bond) hos en finansiell mellanhand (t.ex. ett bankinstitut eller ett försäkringsbolag) för att försäkra sig mot en upplösning av det avtal som förbinder kunden med den offentliga institutionen IFP. Syftet med ett sådant skydd är att garantera kunden ekonomisk ersättning vid en skada som uppstår på grund av underlåtenhet att (helt eller delvis) verkställa avtalet.
(222)
På denna punkt beaktar kommissionen att de franska myndigheterna, inte utan vissa förbehåll i enlighet med skäl 66, erkänner att ”den enda påstådda effekten för den offentliga institutionen IFP som kan identifieras består i den minskade bördan på grund av avsaknaden av tecknade fullgörandegarantier”. De franska myndigheternas slutsats är då, utan ytterligare preciseringar, att det på grundval av ”de belopp som banker och försäkringsbolag vanligen kräver för att tillhandahålla den här typen av tjänst verkar som om resultatet av en sådan minskning utgör ett försumbart belopp”.
(223)
Kommissionen konstaterar för det första att ett stort antal faktorer ingår i beräkningen av kostnaderna för en fullgörandegaranti, bl.a. typen av avtal och det belopp som täcks, den personal som är sysselsatt, den finansiella situationen, kreditrisken och skadegraden för det företag vars leverans täcks samt andra rent ekonomiska aspekter, som t.ex. arvoden och avgifter till förmedlare. På grundval av de uppgifter som är offentligt tillgängliga (210) anser kommissionen att den avgift som tillämpas vanligen varierar mellan 1-5 procent av den omsättning som garantin omfattar.
(224)
De avgifter för täckningen som tas ut av de specialiserade förmedlarna bygger på statistiska tekniker, som eventuellt anpassas i förhållande till risktypen. Det innebär att det inte är möjligt att på förhand fastställa en schablonavgift för en fullgörandegaranti. Garantins slutpris beror i slutänden på det uppskattade beloppet på eventuella förluster och sannolikheten för att de ska inträffa. När en garanti för ”perfekt resultat” kan föreslås i vissa sektorer (t.ex. inom sektorerna för väg- och vattenbyggnad samt byggnader och offentliga arbeten eller internationell handel) verkar det inte genomförbart att täcka mer än en ”bästa vilja” när det handlar om tillhandhållande av kontraktsforskningstjänster. Skälet är att FoU till sin natur är ett riskområde där den köper forskningsarbete inte har någon säkerhet i fråga om huruvida de kommer att leda till användbara resultat. Kommissionen konstaterar därför att det belopp som enligt avtal garanteras kunderna till den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag är begränsat till en gång priset för de tillhandahållna tjänsterna.
(225)
Kommissionen erkänner att den inte kan tillhandahålla en exakt värdering av den premie som är nödvändig för att garantera kunderna (inklusive dotterbolagen) en ”bästa vilja” från den offentliga institutionen IFP i utförandet av forskningstjänster. Som svar på frågorna om denna punkt anger de franska myndigheterna i sin skrivelse av den 26 november 2010 att de inte längre har tillgång till information om nivån på de premier som krävs av marknaden för att täcka de specifika riskerna inom FoU. Kommissionen anser dock att den premie som marknaden kräver för att täcka en sådan risk (begränsad till ”bästa vilja” inom forskningen och alltså lägre än den risk som är knuten till ”perfekt resultat” av ett avtal) enligt all logik måste vara lägre än de maximala uppskattningar som åberopas i skäl 223. Kommissionen anser även att en högsta avgift på 5 procent av den omsättning som uppstår på grund av den tjänst som täcks i vart fall utgör en ökning av den premie som är nödvändig för att täcka en sådan risk.
(226)
När det gäller beloppet på den ekonomiska verksamhet som kan omfattas av en sådan garanti påminner kommissionen om att den här verksamheten är av två typer: dels verksamhet i form av uthyrning av infrastruktur, tillhandahållande av forskningspersonal och tillhandahållande av juridiska tjänster samt den verksamhet i form av kontraktsforskning som bedrivs av den offentliga institutionen IFP (för tredje mans och för dotterbolagens räkning), dels den offentliga organisationen IFP:s verksamhet för tekniköverföring till sina dotterbolag på Axens och Prosernats exklusiva verksamhetsområden. När det gäller den verksamhet som IFP bedriver på dotterbolaget Beicip-Franlabs exklusiva verksamhetsområde (211) har kommissionen redan konstaterat att den finansieras helt med intäkter från marknaden för rådgivning om prospektering av oljefält och samordning av programvara för oljeprospektering. Kommissionen har i beslut C 51/2005 fastställt avsaknaden överföringar inom koncernen när det gäller den offentliga institutionen IFP:s offentliga finansiering till dotterbolaget Beicip-Franlab eftersom affärsförbindelserna mellan de två enheterna utförs enligt normala marknadsvillkor. Eftersom de ersättningar som Beicip-Franlab betalar till IFP täcker ”huvudsakligen” (212) kostnaderna för det arbete som IFP har utfört på dotterbolagets exklusiva område kan kommissionen dra slutsatsen att de avgifter som tillämpas är sådana att Beicip-Franlab under alla förhållanden redan tar ansvaret för den eventuella tilläggseffekten av den statliga garantin på de forskningskostnader som bärs av IFP. Under dessa omständigheter är täckningen genom statlig garanti när det gäller affärsförbindelserna mellan dotterbolaget och dess moderbolag inte av en sådan art att den utgör någon konkurrensgaranti för den verksamhet som den offentliga institutionen IFP bedriver på dotterbolaget Beicip-Franlabs exklusiva forskningsområde. Följaktligen utgör dess eventuella täckning genom den statliga garantin inte statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
(227)
Vad beträffar den första typen av verksamhet som bedrivs av den offentliga institutionen IFP för tredje mans och för dotterbolagens räkning tillhandahåller de franska myndigheterna i sin skrivelse av den 26 november 2010 beloppet på den ekonomiska verksamhet som IFP bedrev under perioden 2006-2009. Enligt dessa uppgifter uppgick det årliga beloppet för forskningstjänster under perioden till i genomsnitt […] (*) euro, varav […] (*) euro för tredje mans räkning och […] (*) euro för dotterbolagens räkning.
(228)
De franska myndigheterna har även tillhandahållit uppgifterna om de administrativa tjänster som den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag tillhandahöll under samma period. Enligt dessa uppgifter uppgick det årliga beloppet som IFP internfakturerade sina dotterbolag till i genomsnitt […] (*) euro för utstationerad personal och […] (*) euro för resor och uppehälle. (213)
(229)
Vad beträffar den andra typen av verksamhet, dvs. tekniköverföring från det offentliga företaget IFP till dotterbolagen på Axens och Prosernats exklusiva verksamhetsområden, bör det först noteras att beloppen för verksamheten 2006 redan angivits i beslut C 51/2005:
a)
På Axens exklusiva område har den offentliga institutionen IFP utfört tekniska genomförbarhetsstudier före industriell forskning för […] (*) euro och industriell forskning för […] (*) euro, dvs. totalt en ekonomisk verksamhet på […] (*) euro.
b)
På Prosernats exklusiva område har den offentliga institutionen IFP utfört tekniska genomförbarhetsstudier före industriell forskning för […] (*) euro och industriell forskning för […] (*) euro, dvs. totalt en ekonomisk verksamhet på […] (*) euro.
c)
Totalt har den offentliga institutionen IFP alltså utfört forskningstjänster på sina dotterbolags exklusiva områden för 56,4 miljoner euro (varav 7,4 miljoner euro för tekniska genomförbarhetsstudier och 49,0 miljoner euro för industriell forskning), där beloppet på egna medel inte var mer än […] (*) euro, varför kommissionen ansåg att denna forskningsverksamhet hade subventionerats med offentliga medel med ett belopp på ungefär 11,3 miljoner euro (dvs. en stödnivå (214) på 20 procent).
(230)
När det gäller följande år ska Frankrike, enligt artikel 5.1 i beslut C 51/2005, fram till dess att de exklusiva avtalen löper ut ”överlämna en detaljerad årlig rapport över de projekt som IFP bedriver inom Axens och Prosernats exklusiva verksamhetsområden”. Uppgifterna i dessa årliga rapporter ska vara sådana att det är möjligt att beräkna det exakta beloppet på de forskningstjänster som den offentliga institutionen IFP har utfört för sina dotterbolags räkning och på deras exklusiva områden.
(231)
Hittills har de franska myndigheterna överlämnat de årliga rapporterna för 2007, 2008 och 2009 till kommissionen. Med hänsyn till den tid som krävs för att behandla elektroniska räkenskaper kommer rapporten för 2010 att överlämnas under 2011.
(232)
På Axens exklusiva områden sammanfattas denna ekonomiska verksamhet för perioden 2007-2009 i Tabell 3 i detta skäl (i miljoner euro)
Tabell 3
Den offentliga institutionen IFP:s verksamhet på Axens exklusiva områden under perioden 2007-2009
(i miljoner euro)
Totalt
Totala kostnader
Totala egna resurser
Offentliga resurser (+) eller fördel (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
De forskningstjänster som den offentliga institutionen IFP har utfört på Axens exklusiva område genererade alltså en ekonomisk verksamhet som uppgick till […] (*) euro 2007, […] (*) euro 2008 och […] (*) euro 2009, vilket är jämförbart med det belopp som kommissionen konstaterade för 2006 ([…] (*) euro) i beslut C 51/2005.
(234)
På Prosernats exklusiva områden sammanfattas denna ekonomiska verksamhet för perioden 2007-2009 i Tabell 4 i detta skäl (i miljoner euro).
Tabell 4
Den offentliga institutionen IFP:s verksamhet på Prosernats exklusiva områden under perioden 2007-2009
(i miljoner euro)
Totalt
Totala kostnader
Totala egna resurser
Offentliga resurser (+) eller fördel (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
De forskningstjänster som den offentliga institutionen IFP har utfört på Prosernats exklusiva område genererade alltså en ekonomisk verksamhet som uppgick till […] (*) euro 2007, […] (*) euro 2008 och […] (*) euro 2009, vilket är jämförbart med det belopp som kommissionen konstaterade för 2006 ([…] (*) euro) i beslut C 51/2005.
(236)
Mot bakgrund av ovanstående anser kommissionen att den offentliga institutionen IFP för driften av sin ekonomiska verksamhet åtnjutit en verklig ekonomisk fördel som består av avsaknaden av betalning av en premie för bästa vilja motsvarande en fullgörandegaranti som den åtminstone kunde ha erbjudit sina kunder för forskningsverksamheten, inklusive Axens och Prosernat på deras exklusiva områden. Utan att exakt kunna ange hur stort beloppet på denna fördel är anser kommissionen att det med hänsyn till den särskilda karaktären hos den täckta risken att den inte kan överstiga, tjänst för tjänst, år för år, de belopp som återges i Tabell 5 i detta skäl (där beteckningen EUR står för euro och beteckningen MEUR står för miljoner euro).
Tabell 5
Tillägg för den offentliga institutionen IFP:s ekonomiska fördel i sina relationer med kunderna på grund av den obegränsade garantin under perioden 2006-2009
2006
2007
2008
2009
Forskningstjänster (utanför dotterbolagens exklusiva områden)
Omsättning
(i M EUR)
Tillägg (215)
(täckningspremie)
Omsättning
(i M EUR)
Tillägg
(täckningspremie)
Omsättning
(i M EUR)
Tillägg
(täckningspremie)
Omsättning
(i M EUR)
Tillägg
(täckningspremie)
För dotterbolagens räkning
[…] (*)
[…] (*)EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
För tredje mans räkning
[…] (*)
[…] (*)EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Tillhandahållanden av administrativa tjänster
Internfakturering för utstationerad personal
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*)EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Internfakturering för resor och uppehälle
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Tillhandahållanden på Axens exklusiva område
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
Tillhandahållanden på Prosernats exklusiva område
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Totalt för dotterbolagen
[…] (*)
[…] (*) MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
Totalt för tredje man
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
De franska myndigheterna har alltid kvar möjligheten att anmäla en mer exakt metod för att beräkna den fördel som den offentliga institutionen genom garantin ges i relationerna med sina leverantörer. På grundval av ekonomisk sakkunskap som diskuterats i utbildningssammanhang kan denna metod i förekommande fall bli föremål för ett positivt beslut från kommissionen och användas av de franska myndigheterna för att fullgöra de informationsskyldigheter som fastställs i detta beslut.
(238)
Slutligen noterar kommissionen att en sådan fördel i de relationer som den offentliga institutionen IFP har med sina leverantörer är selektiv, eftersom dess konkurrenter omfattas av de allmänrättsliga förfarandena för sanering och likvidation och inte åtnjuter en jämförbar garanti som är statlig och väsentligen kopplad till IFP:s ställning som offentlig institution.
7.1.4.2 Fördelar som överförts till koncernen IFP:s privaträttsliga dotterbolag
(239)
När det gäller den offentliga institutionen IFP:s dotterbolag anger kommissionen i beslutet om att inleda förfarandet att det under den preliminära undersökningen inte kan uteslutas att ”alla fördelar som följer av den offentliga institutionen IFP:s egenskap av offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag, som bl.a. mer förmånliga lånevillkor, inte skulle kunna gynna även de tre dotterbolagen”. (216)
(240)
Efter denna fördjupade analys finns det av de skäl som anges i avsnitt 7.1.1.2, med hänsyn till att det enligt den franska lagstiftningen inte finns något faktiskt allmänt ansvar för huvudbolaget när det gäller dess dotterbolag i bolagskoncerner, ingen anledning att anse att den offentliga institutionen IFP och följaktligen den franska staten kan vara ansvariga för att ersätta fordringar som tredje man har i Axens och Prosernats ekonomiska verksamhet, bl.a. om dessa försätts i likvidation.
(241)
Det är dock lämpligt att notera att kommissionen i beslut N 531/2005, även om den i enlighet med skäl 177 anser att Banque Postale i egenskap av aktiebolag omfattas av allmänrätten på området för sanering och likvidation och följaktligen inte för egen räkning åtnjuter någon obegränsad statlig garanti, inte prövar frågan om en eventuell överföring till dotterbolaget av effekterna av den offentliga garanti som beviljats dess enda delägare. (217)
(242)
Kommissionen konstaterar i det beslutet närmare bestämt (218) att utformningen av koncernens drift leder till öppenhet mellan huvudbolaget (La Poste) och dotterbolaget (Banque Postale), på grund av en kombinerad effekt av i) dotterbolagets utnyttjande av de mänskliga och materiella resurser som ställs till förfogande av dess moderbolag och ii) ersättningen för dessa resurser på grundval av de kostnader som bärs av moderbolaget. Detta innebär att vid en ekonomisk fördel av sådan art att den kan minska La Postes kostnader har den ersättning som Banque Postale betalar till sitt moderbolag sänkts i vederbörlig omfattning, vilket i sin tur leder till en överföring (åtminstone delvis) av den ekonomiska fördelen till dotterbolaget.
(243)
På liknande sätt ansåg kommissionen i beslut C 51/2005 att det fanns en viss löslighet, bl.a. i valet av de avgifter som den offentliga institutionen IFP tillämpar för de tjänster som tillhandahålls Axens och Prosernat på deras exklusiva område, vilket innebär att affärsförbindelserna inom koncernen inte följer en marknadslogik utan tvärtom ger utrymme för korssubventionering av dotterbolagens ekonomiska verksamhet genom de offentliga medel som ställs till moderbolagets förfogande. Som kommissionen påpekar i skäl 226 har den dessutom dragit slutsatsen att relationerna mellan den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag Beicip-Prosernat (219) utförs enligt normala marknadsvillkor.
(244)
I ärendet rörande Banque Postale ansåg kommissionen att de franska myndigheterna måste underteckna åtaganden som gör det möjligt att införa en mekanism som vad beträffar dotterbolaget neutraliserar de fördelar som eventuellt finns hos moderbolaget. När det gäller finansieringsvillkoren består denna skyldighet i att ”vid varje transaktion införa en formulering i finansieringsavtalet (för varje instrument som omfattas av ett avtal) om att enligt fransk lagstiftning (särskilt kravet på uttryckligt rättsligt godkännande för varje garanti), kommer denna finansieringsåtgärd inte att omfattas av någon form av direkt eller indirekt statlig garanti. I det utfärdade prospektet över varje transaktion ska denna avtalsbestämmelse offentliggöras.” (220)
(245)
I detta fall har de franska myndigheterna åtagit sig att vad beträffar lånevillkoren för den offentliga institutionen IFP:s dotterbolag (Axens, Beicip-Franlab och Prosernat), vid varje transaktion föra in följande kommentar i varje finansieringsavtal (för varje instrument som omfattas av ett avtal): ”enligt fransk lagstiftning (särskilt kravet på uttryckligt lagligt godkännande för varje garanti) kommer denna finansieringsåtgärd inte att omfattas av någon form av direkt eller indirekt statlig garanti”.
(246)
När det gäller dotterbolagens utnyttjande av de mänskliga och materiella resurser som ställs till deras förfogande av dess moderbolag anser kommissionen, som den noterar i beslut C 51/2005 att ”om det förekommer subventionering av den ekonomiska verksamheten är den ett resultat av nivån på de ersättningar som de berörda dotterbolagen betalar till sitt moderbolag och hur detta avspeglas i IFP:s räkenskaper”. (221) I granskningen av den offentliga institutionen IFP:s räkenskaper är de enda kostnadsuppgifter som inte har beaktats av kommissionen, för år 2006 i beslut C 51/2005, och för följande år i de årliga rapporter som lämnas av de franska myndigheterna, de som avser täckningen i form av obegränsad garanti för de tjänster som IFP tillhandahåller sina dotterbolag. Eftersom premien motsvarande en fullgörandegaranti eller åtminstone en garanti om bästa vilja inte har betalats till staten har den inte heller kunnat tas ut i de tjänster som tillhandahålls dotterbolagen.
(247)
Det finns följaktligen grund för att anse att den ekonomiska fördel som uppstår hos den offentliga institutionen på grund av dess stadgeenliga garanti i denna egenskap har överförts till de privaträttsliga dotterbolagen Axens och Prosernat.
(248)
När det gäller de avtal som den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag Axens, Prosernat och Beicip-Franlab tillsammans ingår med gemensamma leverantörer, som kommissionen nämner i sitt beslut om att inleda förfarandet och som UOP Limited också nämner i sina synpunkter enligt skäl 73, har deras existens utan tvivel bekräftats av de franska myndigheterna, men de sistnämnda har preciserat att de huvudsakligen gäller transporter (flyg och järnväg) för personal som i yrket flyttar mellan olika enheter. Kommissionen anser att om dotterbolagen har kunnat åtnjuta mer förmånliga köpevillkor som beviljas koncernen IFP är det inte nödvändigtvis fastställt vad beträffar leverantörerna i fråga, är det snarare på grund av en prispolitik baserad på volymer som eventuellt tillämpas av dessa leverantörer vid köp av gruppresor än på grund av en eventuell effekt av garantin. Under alla förhållanden och även om den analys som presenteras i avsnitt 7.1.4.1 B för den offentliga institutionen kan överföras på dotterbolagen när det gäller de leveranser som köps in tillsammans med den, och om de sistnämnda åtnjuter en sådan överföring av den fördel som IFP har på grund av garantin genom att köpa dessa tjänster till ett lägre pris, är de belopp som det handlar om så försumbara att kommissionen tvivlar på att de ha karaktären av en verklig ekonomisk fördel.
(249)
I enlighet med slutsatserna i beslut C 51/2005 är följaktligen de enda verksamheter som kan gynnas av en fördel som mottas genom täckningen i den statliga garanti som beviljas moderbolaget av den forskningsverksamhet som bedrivs på dotterbolagens exklusiva verksamhetsområden begränsad till ”bidrag[et] [från den offentliga institutionen IFP] till Axens och Prosernats verksamhetsområden”. (222) Eftersom det handlar just om de fördelar som överförs till Axens och Prosernat anser kommissionen, utan att kunna ange något exakt belopp för denna fördel, att den i vart fall inte kan överstiga, tjänst för tjänst, år för år, de belopp som återges i Tabell 5 i skäl 236.
(250)
Kommissionen anser att en sådan ekonomisk fördel som den offentliga institutionen IFP överför till sina privaträttsliga dotterbolag Axens och Prosernat är selektiv, eftersom dotterbolagens konkurrenter inte har tillgång till IFP:s teknik och mänskliga och materiella resurser på lika förmånliga villkor.
7.1.5 SNEDVRIDNING AV KONKURRENSEN OCH PÅVERKAN PÅ HANDELN
(251)
Den granskade åtgärden riskerar att leda till minskade driftskostnader för den offentliga institutionen IFP för de tjänster som den tillhandahåller tredje man (kontraktsforskning), och minskade driftskostnader för Axens och Prosernat för de tjänster som de köper av sitt moderbolag (forskning på deras exklusiva område, kontraktsforskning, tillhandahållande av personal och material samt administrativa tjänster), vilket leder till att koncernen IFP gynnas och alltså snedvrider konkurrensen i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
(252)
Eftersom de marknader som koncernen IFP är aktiv på, det vill säga för den offentliga institutionen IFP framför allt inom kontraktsforskning, för dotterbolaget Axens katalysatorer och teknik för industrier på området för raffinering och petrokemi, samt för dotterbolaget Prosernat studier, tjänster och utrustning på området för gasbehandling och svavelåtervinning, till stor del är öppna för handel inom Europeiska unionen, kan en sådan åtgärd missgynna de företag som har eller som vill utveckla liknande ekonomisk verksamhet på de berörda marknaderna.
(253)
Under dessa förutsättningar riskerar förekomsten av en obegränsad statlig garanti till förmån för den offentliga institutionen IFP att snedvrida konkurrensen och påverka handeln i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
7.1.6 SLUTSATS OM ÅTGÄRDENS KARAKTÄR SOM STATLIGT STÖD
(254)
Garantin till den offentliga institutionen IFP till följd av företagets juridiska ställning innebär alltså en överföring av statliga resurser som kan hänföras till staten och snedvrider eller riskerar att snedvrida konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna till fördel för koncernen IFP.
(255)
Kommissionen konstaterar att denna garanti är statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
7.2 STÖDÅTGÄRDENS OLAGLIGHET
(256)
IFP var före ändringen av ställningen en privaträttslig juridisk person som bildats i form av en yrkesinstitution i den mening som avses i lag nr 43-612 av den 17 november 1943 om förvaltningen av yrkesintressen. IFP omfattades därför av de allmänrättsliga förfarandena för sanering och likvidation och åtnjöt inte den statliga garanti som följer av ställningen som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag.
(257)
Genom ett dekret av den 6 juli 2006, antaget med tillämpning av lag nr 2005-781 av den 13 juli 2005, blev IFP den 7 juli 2007 en offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag. Det är ändringen av företagets juridiska ställning som är orsaken till att den offentliga institutionen IFP beviljats en obegränsad statlig garanti. Åtgärden i fråga måste alltså klassificeras som nytt stöd i den mening som avses i artikel 1 c i tillämpningsförordningen.
(258)
Enligt artikel 2.1 i tillämpningsförordningen är medlemsstaterna att i god tid anmäla ”alla planer på att bevilja nytt stöd” till kommissionen. Eftersom ändringen av den offentliga institutionen IFP:s juridiska ställning inte anmälts formellt av Frankrike, utan endast som av en händelse nämnts inom ramen för ett annat förfarande och det faktiska genomförandet av åtgärden inte har underställts kommissionens förhandsgodkännande har det statliga stödet i fråga genomförts av Frankrikes regering i strid med artikel 108.3 i EUF-fördraget.
(259)
Kommissionen anser följaktligen att denna åtgärd utgör olagligt stöd i den mening som avses i artikel 1 f i tillämpningsförordningen.
7.3 STÖDÅTGÄRDENS FÖRENLIGHET
7.3.1 STÖD PÅ OMRÅDET FÖR DEN KONTRAKTSFORSKNING OCH DET TILLHANDAHÅLLANDE AV TJÄNSTER SOM BEDRIVS AV DEN OFFENTLIGA INSTITUTIONEN IFP
(260)
Tillhandahållandet av tjänster består av uthyrning av forskningsinfrastruktur, tillhandahållande av personal eller tillhandahållande av juridiska tjänster (för dotterbolagens räkning).
(261)
Tillhandahållandet av kontraktsforskning består vanligen av att den offentliga institutionen IFP ger sitt stöd till en kund (tredje man eller dotterbolag) (223) som vill bedriva forskningsverksamhet som gör att den kan förbättra sin förståelse eller styrning av ett vetenskapligt eller tekniskt fenomen. (224) Kundens order kan vara mer eller mindre exakta och ger IFP en mer eller mindre stor handlingsmarginal som sträcker sig från ett enkelt iakttagande av en produktspecifikation som fastställs helt av kunden till tillhandahållandet av en fullständig forskningstjänst som inbegriper rekommendationer. […] (*) Utifrån varje order formulerar IFP ett tekniskt och kommersiellt förslag som åtföljs av avtalsvillkoren för dess förverkligande, som då blir föremål för förhandlingar med kunden. De franska myndigheterna har beskrivit det tillhandahållandet av kontraktsforskning och tjänster som IFP bedriver på sina tre kompetensområden, dvs. resultatcentrum för (CREP), resultatcentrum för motorer och energi (CRME). (resultatcentrum för utbildning och pedagogik, resultatcentrum för raffinering och petrokemi (CRRP) samt resultatcentrum för motorer och energi).
(262)
Vad beträffar CREP syftar tjänsterna bl.a. till att validera och/eller förbättra metoder, tekniker och programvaror som utvecklas av forskningscentrumet. För att utföra vissa av sina tjänster tillhandahåller CREP även sina industriella partner den utrustning och de beräkningsalgoritmer som är IFP:s egen eller sällsynt sakkunskap som inte är tillgänglig inom ramen för en kommersiell tjänst som tillhandahålls av en privat aktör. Dessa tjänster kan klassificeras enligt följande kategorier:
a)
Tjänster kopplade till en viss utrustning som inte har någon eller få motsvarigheter i världen. (225)
b)
Tolkning av fall som kräver användning av programvara som utvecklats av IFP och som ännu inte släppts ut på marknaden och vars användning mot just den bakgrunden kräver särskild sakkunskap som använder IFP:s kompetens. (226)
c)
Användning av IFP:s särskilda sakkunskap. (227)
d)
Användning av en sakkunskap under utveckling för att validera den kompetens, teknik och metod som utvecklas. (228)
(263)
Vad beträffar CRRP har den kontraktsforskning som tillhandahållits bestått av till exempel stöd vid ett utländskt universitets genomförande (229) av verksamhet som avser IFP:s särskilda kompetens på området för katalysatorer, i verksamhet som rör ”[…] (*)” (230) för att förstå fenomenen […] (*) eller en studie (231) av […] (*).
(264)
Vad beträffar CRME har den kontraktsforskning som tillhandahållits bestått av t.ex., för bilkonstruktörer i […] (*) med utgångspunkt […] (*), en […] (*) och en metod (232) som är IFP:s, en undersökning […] (*) (233) IFP:s forskning […] (*) eller test […] (*) för […] (*) som IFP utvecklat. (234)
(265)
Det framgår av den här beskrivningen att den kontraktsforskningsverksamhet som den offentliga institutionen IFP bedriver för tredje mans räkning syftar till utförandet av tekniska genomförbarhetsstudier före forskningen, förvärvande av nya kunskaper och förmågor på institutets kompetensområde, användning av de kunskaper och tekniker som IFP utvecklat för att ta fram nya produkter, processer eller tjänster.
(266)
De franska myndigheterna har tillhandahållit sifferuppgifter för den kontraktsforskning och tillhandahållande av tjänster som den offentliga institutionen IFP har bedrivit för tredje mans räkning under perioden 2004-2009. Enligt dessa uppgifter står dessa tjänster för ungefär [0-5] (**) procent per år av IFP:s totala budget (dvs. […] (*) euro för tjänster till ett budgeterat värde av ungefär 300 euro), viket innebär att den här ekonomiska verksamheten kan klassificeras som permanent inom ramen för institutionens verksamhet.
7.3.1.1 Hypotesen om en överföring av det statliga stödet till tredje man eller dotterbolagen
(267)
Om en icke-vinstdrivande forskningsorganisation tillfälligt bedriver ekonomisk verksamhet, till exempel uthyrning av infrastruktur, tillhandahållande av tjänster till företag eller kontraktsforskning, innebär enligt punkt 3.1.2 i rambestämmelserna för FoUI generellt sådan ekonomisk verksamhet statligt stöd. Om det kan visas att hela det statliga bidraget har överförts till slutmottagaren och att förmedlaren inte har fått någon fördel, kan det dock anses att den förmedlande organisationen inte har fått något statligt stöd.
(268)
Eftersom forskningsorganisationen IFP bedriver kontraktsforskningsverksamhet som täcks av en obegränsad offentlig garanti är det i detta fall lämpligt att undersöka om den mottar ett statligt stöd och visa om försäljningspriset för dessa tjänster gör det möjligt att överföra det statliga stödet i dess helhet till kunderna.
(269)
De avgifter för den offentliga institutionen IFP:s tillhandahållande av kontraktsforskning fastställs på grundval av alla egna kostnader som institutionen har, (235) på vilket en marginal tillämpas, vars procentsats varierar i förhållande till resultatet av den förhandling med kunden som nämns i skäl 261. Den enda kostnadsfaktorn verkar följaktligen som verkar beaktas av IFP är just den premie som institutionen tar ut för att täcka fullgörandegarantin (eller garantin för bästa vilja).
(270)
När det gäller den kontraktsforskning som den offentliga institutionen IFP utför för dotterbolagen Axens och Prosernats räkning anser kommissionen att den ekonomiska fördel som garantin leder till kan bli kvar hos IFP och i förekommande fall användas för andra ändamål, eller med hänsyn till de speciella band som förenar dem med deras moderbolag överföras till dotterbolagen genom avgifterna:
a)
I det första fallet presenteras stödets förenlighet i detta avsnitt.
b)
I det andra fallet hänvisar kommissionen till analysen av förenlighet i avsnitt 7.3.2, som av för säkerhets skull inkluderar beloppen som berörs i bedömningen av den eventuella fördel som överförs till dotterbolagen.
(271)
Om man kunde fastställa att ett belopp motsvarande den extrakostnad som systematiskt har överförts till tredje man genom de avgifter som tillämpas är det när det gäller kunder som är tredje man mycket sannolikt att en detaljerad granskning av det stöd som överförs skulle visa på belopp som utgör stöd av mindre betydelse. (236) Enligt de uppgifter som lämnats av de franska myndigheterna genererar huvuddelen av de fakturerade tjänsterna en omsättning på mindre än […] (*) euro (dvs. ett maximibelopp för täckning av kreditrisken på […] (*) euro), där det största avtalet inte gäller mer än […] (*) euro (dvs. ett maximibelopp för täckning av kreditrisken på […] (*) euro).
(272)
Det kan följaktligen inte uteslutas att de marginaler som tillämpas av den offentliga institutionen IFP inte alltid gör det möjligt att överföra hela det statliga stödet till de kunder som tillhandahålls kontraktsforskning. I så fall utgör underlåtenheten att betala premien för garantin till staten för den täckning av avtalen om kontraktsforskning som ges till tredje man ytterligare en offentlig finansiering som staten ställer till institutionens förfogande.
(273)
Motsvarande statliga medel skulle följaktligen kunna användas för tre ändamål:
a)
För att finansiera den offentliga institutionens icke-ekonomiska verksamhet, vilket inte utgör statligt stöd.
b)
För att finansiera annan kontraktsforskningsverksamhet för tredje mans eller dotterbolagens räkning. Den hypotesen analyseras i detalj i avsnitt 7.3.1.2.
c)
För att finansiera den forskning som den offentliga institutionen bedriver på dotterbolagens exklusiva områden, vilket följaktligen skulle öka det stödbelopp som redan överförs till dotterbolagen. Den hypotesen analyseras i detalj i avsnitt 7.3.2.
7.3.1.2 Förenlighet hos en statlig garanti som ges till en forskningsorganisation för tillhandahållande av kontraktsforskning och sekundära tjänster inom ramen för dess primära oberoende offentliga forskningsverksamhet
(274)
Innan den granskar särdragen i detta fall vill kommissionen bekräfta den principiella ståndpunkt som den antagit i sin beslutspraxis, det vill säga att en obegränsad statlig garanti som täcker ekonomisk verksamhet i princip utgör ett oförenligt statligt stöd. (237) Kommissionen anser rent allmänt att obegränsade garantier inom en ekonomisk sektor som är konkurrensutsatt är oförenliga med EUF-fördraget, bl.a. därför att en sådan garanti ålägger staten alla risker som är förenade med en ekonomisk verksamhet utan att det mottagande företaget bär kostnaden för denna täckning och framstår som en moralisk risk i förhållande till den situation då den bär alla negativa konsekvenser av sina handlingar. I kraft av proportionalitetsprincipen kan sådana obegränsade garantier vanligtvis inte motiveras med uppdrag i allmänhetens intresse, eftersom det i fråga om en obegränsad garanti verkar vara omöjligt att kontrollera att stödbeloppet inte överskrider nettokostnaderna för att tillhandahålla den allmännyttiga tjänsten. (238)
(275)
Det bör påpekas att i detta fall har den offentliga institutionen IFP genom den franska lagstiftningen anförtrotts tre uppdrag i allmänhetens intresse, det vill säga forskning, utbildning och dokumentation. Till skillnad från tjänster av allmänt ekonomiskt intresse (239) omfattas inte dessa uppdrag av området för ekonomisk verksamhet i den mening som avses i unionsrätten. Täckningen genom en stadgeenlig offentlig garanti av denna icke-ekonomiska verksamhet medför alltså inget statligt stöd. För övrigt är IFP:s verksamhet huvudsakligen av icke-ekonomisk art. Följaktligen är den garanti som IFP åtnjuter på grund av sin juridiska ställning huvudsakligen koncentrerad till dess icke-ekonomiska verksamhet och berör inte det sekundära tillhandahållandet av kontraktsforskning och tjänster annat än i underordnad betydelse.
(276)
Eftersom en sådan garanti täcker forskningsorganisationernas ekonomiska verksamhet, t.ex. till exempel kontraktsforskning eller tillhandahållande av tjänster, utan att omfattas av marknadsmässiga avgifter, ger den däremot forskningsorganisationen ett statligt stöd som i enligt med ovanstående förklaringar kan läggas till den offentliga finansieringen av den icke-ekonomiska verksamheten i allmänhetens intresse (oberoende offentlig forskning), finansiering av övrig ekonomisk verksamhet i form av kontraktsforskning och tillhandahållande av tjänster, samt slutligen finansieringen av tekniköverföringen till Axens och Prosernat. (240)
(277)
I de första två fallen måste det följaktligen konstateras att i detta fall är det, trots att den statliga garantin är på förhand obegränsad, är mycket möjligt att i efterhand beräkna, för perioden 2006-2009, en ökning av bruttoekvivalenten eller subventionen av effekterna av denna garanti (den riskpremie som inte betalas till staten), som ökat (eftersom de har stannat hos den offentliga institutionen IFP) de offentliga medel som staten redan betalat till IFP för att täcka nettokostnaderna för den oberoende offentliga forskningsverksamheten samt kontraktsforskningen och tillhandahållandet av tjänster.
(278)
Kommissionen vill dock betona att den kontraktsforskning och de tjänster som omfattas av den statliga garantin är begränsade till de tjänster som är ”sekundära” till institutionens primära verksamhet för offentlig oberoende forskning, dvs. ekonomisk verksamhet som:
a)
inte påverkar forskningsorganisationens normala drift, oberoende eller neutralitet,
b)
tillhandahålls, enligt normala marknadsvillkor och särskilt till marknadspriser, eller i avsaknad av marknadspris till ett pris som avspeglar alla kostnader (utom effekterna av garantin), med ett rimligt marginaltillägg,
c)
omfattas av räkenskaper som är åtskilda från räkenskaperna för den oberoende offentliga forskningsverksamheten, särskilt vad beträffar deras respektive kostnader och finansieringar,
d)
är oupplösligt knuten till den primära oberoende forskningsverksamheten så att den inte tekniskt kan göras någon åtskillnad mellan dem, särskilt på grund av användningen av samma infrastrukturer, utrustningar, material eller teknik, eller utnyttjandet av samma forskare, vetenskapsmän, ingenjörer, kreatörer eller tekniker,
(279)
Denna sekundära verksamhet kan bestå i tillhandahållandet av kontraktsforskning, sakkunskap eller teknisk eller vetenskaplig rådgivning, som i förekommande fall inbegriper tillhandahållandet av infrastruktur, materialutrustning eller teknik med ett starkt innovativt innehåll som finansieras eller genomförs inom ramen för eller vid behov genom den oberoende offentliga forskningen, för vilka det inte finns några eller få motsvarigheter i världen (241) förutom de tjänster som erbjuds av en eller flera jämförbara forskningsorganisationer, vilkas användning kräver sakkunskap och kompetens från forskare, vetenskapsmän, ingenjörer, formgivare eller tekniker som är anställda av forskningsorganisationer främst för att bidra till dess oberoende offentliga forskningsarbete.
(280)
Dessa tjänster gör det dessutom möjligt att sprida den vetenskapliga kunskapen mellan den offentliga forskningen och den industriella sektor genom att ge kundföretag möjlighet att få tillgång till den offentliga institutionen IFP:s experimentella medel, tekniker och personalens kunskaper samt göra det möjligt för personalen att samla resultaten av sina erfarenheter kring möjligheterna för sitt nyskapande arbete som är en källa till framtida förbättringar av deras framtida oberoende offentliga forskningsverksamhet. De här korsvisa spin-off-effekterna på området för vetenskaplig kunskap är ömsesidigt gynnsamma för de olika aktörer som är engagerade i verksamheten och för Europeiska unionen i sin helhet.
(281)
I enlighet med vad som anges i skäl 266 står tillhandahållandet av kontraktsforskning och tjänster inte för mer än [0-5] (**) procent av den offentliga institutionen IFP:s totala budget under perioden 2004-2009, vilket är en mycket liten andel.
(282)
Dessutom uppgår de fakturerade tjänsterna hänfört till varje kund vanligen till ett belopp på mindre än […] (*) euro av omsättningen, vilket innebär att det högsta beräknade stödbeloppet för det mesta är försumbart i storleksordningen […] (*) euro per avtal. Kommissionen anser därför att stödet i fråga står i proportion till det allmänna intresset att sprida den vetenskapliga kunskapen i Europeiska unionen.
(283)
Under förutsättning att denna sekundära verksamhet fortsätter att stå för en mycket begränsad andel av de budgetmedel som anslås av den offentliga institutionen IFP till dess primära uppdrag att bedriva oberoende offentlig forskning och med hänsyn till den positiva effekten av denna sekundära verksamhet i fråga om målen av allmänt intresse anser kommissionen att deras täckning genom den statliga garantin inte på något sätt kan påverka villkoren för handeln i en utsträckning som strider mot unionens intressen i den mening som avses i artikel 107.3 c i EUF-fördraget.
(284)
De franska myndigheterna ska inom ramen för de årliga rapporterna om åtgärden i fråga visa att dessa villkor fortsätter att uppfyllas i framtiden. Vid tvivel om den sekundära arten hos kontraktsforskningsverksamhet eller tillhandahållande av tjänster är det naturligtvis lämpligt att utan dröjsmål underrätta kommissionen och i förekommande fall anmäla det eventuella statliga stödet med beaktande av effekterna av den statliga garantin.
(285)
Mot denna bakgrund beaktar kommissionen även de franska myndigheternas förslag som syftar till att i alla avtal som är särskilt relevanta för den offentliga institutionen IFP:s ekonomiska verksamhet och alltså för dess kontraktsforskning och tillhandahållande av tjänster föra in en formulering om att staten inte har något ansvar för att i förekommande fall se till att riskundantaget godtas och på så sätt avsevärt begränsa de eventuella negativa konsekvenserna av garantin.
7.3.2 STÖD TILL KONCERNEN IFP INOM AXENS OCH PROSERNATS EXKLUSIVA VERKSAMHETSOMRÅDEN
7.3.2.1 Rättslig grund för bedömningen av stödets förenlighet
(286)
Eftersom det är fråga om en statlig stödåtgärd som syftar till att stödja den FoU-verksamhet som bedrivs av den offentliga institutionen IFP är ska bestämmelserna om statligt stöd till forskning och utveckling tillämpas vid bedömningen av stödets förenlighet.
(287)
Eftersom den offentliga institutionen IFP:s ställning ändrades den 7 juli 2006 beviljade staten den obegränsade garantin i fråga före den 1 juli 2007, det vill säga det datum då rambestämmelserna för FoUI trädde i kraft. När det gäller granskningen av stödets förenlighet kommer kommissionen på detta icke anmälda stöd, i enlighet med tillkännagivandet om vilka regler som är tillämpliga för att avgöra om ett statligt stöd är olagligt, (242) även att tillämpa de gemenskapsramar för statligt stöd till forskning och utveckling från 1996 som gällde när stödet beviljades.
(288)
Med hänsyn till att täckningen av den offentliga institutionen IFP:s ekonomiska verksamhet ges på grund av dess ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag är tidsmässigt obegränsad och att det i enlighet med skäl 277 är ytterst svårt att göra en värdering av storleken på den högsta möjliga effekten av garantin i detta fall, kommer kommissionen följaktligen även att granska förenligheten med den gemensamma marknaden när det gäller täckningen genom den oberoende garantin för den verksamhet som den offentliga institutionen bedriver på Axens och Prosernats exklusiva verksamhetsområden på grundval av rambestämmelserna för FoUI från och med den 1 januari 2007, dagen för dess ikraftträdande. Slutsatserna av analysen av förenlighet förblir dock oförändrade oberoende av vilka rambestämmelser som används.
7.3.2.2 Forskningsfaser
(289)
Kommissionen har inom ramen för beslut C 51/2005 (243) konstaterat att den verksamhet som den offentliga institutionen IFP bedriver på de exklusiva verksamhetsområdena och i samarbete med sina dotterbolag Axens och Prosernat verkligen omfattas av FoU-området, eftersom brytpunkter har identifierats för varje projekt vad beträffar sammansättning, deras relationer till eller egenskaper för de processer eller produkter som de är inriktade mot, där det arbete som utförs innan godkännandefasen, av personal som framför allt är forskare och tekniker, på grundval av metoder som bygger på experiment, tolkning och modellbygge, och vars resultat har stor räckvidd och är patentskyddade. Kommissionen har även konstaterat att verksamhet av samma slag som bedrivs av andra aktörer inom sektorn vanligtvis klassificeras som forskningsverksamhet. (244) Analysen av forskningsverksamhetens innovativa aspekter har gjorts utifrån de internationellt erkända standarderna i Frascatimanualen. (245)
(290)
Vad beträffar år 2006 har kommissionen i beslut C 51/2005 (246) granskat den verksamhet som bedrivs inom ramen för de forskningsavtal som ingåtts mellan dels den offentliga institutionen IFP och Axens, dels den offentliga institutionen IFP och Prosernat. Kommissionen har mot denna bakgrund konstaterat att verksamheten består av dels industriell forskningsverksamhet, dels tekniska genomförbarhetsstudier innan industriella forskningsprojekt inleds i den mening som avses i 1996 års FoU-ramar. Denna klassificering av forskningsverksamheten har gjorts på grundval av särskilda exempel och förklaringar som anges i Frascatimanualen, dels för varje forskningsverksamhet som bedrivs av IFP, dels för den som bedrivs av IFP och Prosernat.
(291)
De franska myndigheterna har dessutom, inom ramen för de rapporter som överlämnats i enlighet med beslut C 51/2005, klassificerat de projekt som bedrivits inom Axens och Prosernats exklusiva verksamhetsområden under åren 2007, 2008 och 2009 på grundval av ovan nämnda två kategorier som avses i 1996 års FoU-ramar, eller industriell forskning enligt punkt 2.2 f och stöd för tekniska genomförbarhetsstudier inför industriell forskning enligt punkt 5.2 i rambestämmelserna för FoUI. Detta arbete har konsekvenser för studiet av nya syntesmetoder eller på deras förfinande, i en skala som inte något samband med den industriella. Det syftar till att validera begrepp och hör till den industriella forskningen i den mening som avses i 1996 års FoU-ramar och rambestämmelserna för FoUI. Årliga sammanfattande specifikationer projekt för projekt har lämnats till kommissionen tillsammans med de årliga rapporter som lämnas inom ramen för stöd C 51/2005.
(292)
Kommissionen påminner om att de franska myndigheterna, i enlighet med beslut C 51/2005, till kommissionen under de följande åren ska överlämna årliga rapporter där de projekt som drivs av den offentliga institutionen IFP beskrivs i detalj och klassificeras enligt forskningskategori.
7.3.2.3 Stödberättigande kostnader
(293)
Inom ramen för beslut C 51/2005 (247) (för år 2006) och i de årliga rapporterna (för åren 2007, 2008 och 2009) överensstämmer projektkostnaderna inom Axens och Prosernats exklusiva verksamhetsområden med de stödberättigande kostnader som anges i bilaga II till 1996 års FoU-ramar, samt med de stödberättigande kostnader som anges i punkt 5.1.4 i rambestämmelserna för FoUI.
(294)
I den offentliga institutionen IFP:s kostnader för fakturering av Axens och Prosernat ingår de kostnader som kan hänföras direkt till projekten och avser utläggning på entreprenad, avgifter för flyttning, försäkringar och dokumentation samt leveranser och förbrukningsvaror. De inkluderar även andra kostnader som kan hänföras till projekten, som t.ex. kostnader för forskningspersonal, avskrivningar på materiella och immateriella anläggningstillgångar samt övriga allmänna kostnader. Dessa kostnader uppstår som en direkt följd av forskningsverksamheten och fördelas på de olika forskningsprojekten i förhållande till hur mycket tid forskningspersonalen lägger på respektive projekt. De kostnader för horisontella FoU-projekt som gäller metoder och utrustning som används i andra FoU-projekt fördelas i förhållande till kostnaderna för varje FoU-projekt.
(295)
Dessa kostnader motsvarar följande kategorier: kostnader för konsulttjänster och motsvarande tjänster, personalkostnader, kostnader för instrument, material samt mark och byggnader, samt andra driftskostnader i enlighet de kategorier av stödberättigande kostnader som anges i 1996 års FoU-ramar och rambestämmelserna för FoUI.
(296)
Under följande år måste även dessa uppgifter anges i de årliga rapporter som lämnas av de franska myndigheterna.
7.3.2.4 Stödnivå
(297)
Enligt 1996 års FoU-ramar är den högsta tillåtna stödnivån för tekniska genomförbarhetsstudier innan verksamhet med industriell forskning inleds 75 procent (punkt 5.4) och 50 procent för industriella forskningsprojekt (punkt 5.3).
(298)
Enligt rambestämmelserna för FoUI får stödnivån, beräknad på grundval av projektets stödberättigande kostnader, inte överstiga 50 procent för industriell forskning (punkt 5.1.2 b) och 65 procent för studier inför industriell forskning som utförs av stora företag (punkt 5.2 b). Den verksamhet som omfattas av den statliga garantin gäller endast den industriella forskningen och de tekniska genomförbarhetsstudier som utförs av den offentliga institutionen IFP, eftersom utvecklingsarbetet före det konkurrensutsatta stadiet enligt 1996 års FoU-ramar (eller experimentell utveckling enligt rambestämmelserna för FoUI) finansieras fullt ut av Axens och Prosernats egna medel med de intäkter som fås på marknaderna.
(299)
Tabell 6 i skäl 300 har upprättats av kommissionen på grundval av projektförteckningarna med uppgifter om årliga kostnader per projekt och forskningsfas samt den offentliga institutionen IFP:s redovisningar av egna medel.
(300)
Kommissionen har följt en konservativ metod och tagit med samtliga direkta och indirekta kostnader som hänförs till Axens och Prosernats exklusiva verksamhetsområden, samtidigt som alla intäkter utom dem från Axens och Prosernat har uteslutits. (248) För säkerhets skull har kommissionen inkluderat alla potentiella effekter av den oberoende garantin i tabellen för den visserligen mycket osannolika händelse att de alla har använts av den offentliga institutionen IFP för att finansiera dess forskningsverksamhet på Axens och Prosernats exklusiva verksamhetsområden (effekter av garantin i relationerna med leverantörerna och kunderna, inte bara dotterbolagen, utan även tredje man).
Tabell 6
Värdering av högsta möjliga belopp på den totala offentliga finansiering som lades till den verksamhet som den offentliga institutionen IFP på Axens och Prosernats exklusiva områden under perioden (2006-2009)
(i miljoner euro)
2006
2007
2008
2009
Årlig kostnad för tekniska genomförbarhetsstudier (i miljoner euro)
IFP/Axens verksamhetsområde
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
IFP/Prosernats verksamhetsområde
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Totalt
7,4
3,5
0,9
0,9
Årlig kostnad för industriell forskning (i miljoner euro)
IFP/Axens verksamhetsområde
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
IFP/Prosernats verksamhetsområde
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Totalt
49,0
45,5
52,8
55,2
Egna medel (i miljoner euro)
Belopp
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Årligt statligt stöd (i miljoner euro)
Belopp på offentlig finansiering (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Ökning av effekterna av garantin i den offentliga institutionens relationer med sina leverantörer
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Ökning av effekterna av garantin i den offentliga institutionens relationer med sina kunder (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
på dotterbolagens exklusiva område
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
utanför dotterbolagens exklusiva område
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Högsta möjliga belopp på den offentliga finansieringen
(inklusive ökning av garantins effekter)
13,1
9,8
11,3
14,7
Stödnivå
(utan ökning av garantins effekter)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Ökning av stödnivån
(inklusive ökning av garantins effekter)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Högsta tillåtna stödnivå (251)
-
bestämmelserna i 1996 års FoU-ramar
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
bestämmelserna i rambestämmelserna för FoUI
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Kommissionen har granskat iakttagandet av de stödnivåer som är tillåtna per forskningsfas på grundval av de årliga förteckningarna över projekt som drivits under perioden 2006-2009 med hänsyn till den högsta möjliga effekten av den obegränsade garantin som är kopplad till IFP:s juridiska ställning som offentlig institution, där även den beräknade höjningen av premierna för att täcka olika risker har tagits med som ett ytterligare stödinslag. Även om man inkluderar alla eventuella effekter av garantin på relationerna med kunder och leverantörer ligger under alla förhållanden ökningen av stödnivån väl under den högsta tillåtna stödnivån. Sammanfattningsvis anser kommissionen att de stödnivåer som är tillåtna enligt 1996 års FoU-ramar och rambestämmelserna för FoUI följs.
(302)
Kommissionen påminner om att när det gäller följande år ska Frankrike, enligt beslut C 51/2005, överlämna en årlig rapport till kommissionen för att den ska kunna säkerställa att stödnivån per forskningsfas och per projekt också iakttas. Från och med 2010 ska denna rapport innehålla en redogörelse för alla projekt som bedrivs på Axens och Prosernat, klassificerade enligt forskningskategori och med uppgifter om deras kostnader per forskningsfas samt beloppen på den offentliga finansiering och de egna resurser som anslås av den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag, ökningen av beloppet på garantipremien, beräknad enligt den metod som beskrivs i detta beslut, inklusive eventuella effekter på IFP:s skuldvillkor enligt resonemanget i skäl 200.
7.3.2.5 Kumulering
(303)
Bestämmelserna på området för kumulering, det vill säga de som anges i punkt 5.12 i 1996 års FoU-ramar och i punkt 8 i rambestämmelserna om FoUI iakttas. Kommissionen har beräknat det sammanlagda beloppet av den offentliga finansieringen, oavsett ursprung, inklusive den högsta möjliga effekten av den obegränsade garantin för perioden 2006- 2009.
(304)
De franska myndigheterna kommer från och med år 2010 att tillämpa samma metod i de årliga rapporter som överlämnas till kommissionen.
7.3.2.6 Stimulanseffekt
(305)
På grundval av 1996 års FoU-ramar och rambestämmelserna för FoUI måste statligt stöd ha en stimulanseffekt, det vill säga leda till att mottagaren ändrar sitt agerande så att dess FoUI-verksamhet ökar. Följande kriterier är i allmänhet tillräckliga för att visa en stimulanseffekt för projekt som åtnjuter stöd inom ramen för en fördjupad analys: ökad projektstorlek, ökad omfattning, ökad intensitet och ökning av utgifterna för FoUI. Om en signifikant effekt kan påvisas för minst ett av dessa element kommer kommissionen normalt sett att dra slutsatsen att stödförslaget har en stimulanseffekt, med hänsyn till det normala agerandet för ett företag i sektorn i fråga. (252)
(306)
Kommissionen hänvisar till analysen i skälen 196-198 i beslut C 51/2005 rörande det strategiska intresset, uppföljt och validerat av tekniska kommittéer, av den forskning som bedrivs av den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag på området för att trygga energiförsörjningen på lång sikt, särskilt när det gäller förnyelsen och ökningen av olje- och gasproduktionen (ökning av träffsäkerheten i prospekteringen, utvinningsgraden ur fyndigheter och utnyttjandet av icke-konventionella resurser, etc.), utformning av raffineringsprocesser, omvandlingstekniker, utveckling av innovativa bränslen och effektiva motortekniker samt diversifiering av energikällorna för bränsleproduktion, varav ett stort antal hör till unionens prioriteringar för forskning, energipolitik och miljöpolitik.
(307)
När det gäller år 2006 upprepar kommissionen den analys som lades fram i skäl 199 i beslut C 51/2005, enligt vilken den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag tack vare det offentliga bidraget, som den obegränsade garantin är en del av, har kunnat fullfölja kompletterande forskning som inte hade kunnat genomföras på grund av de tekniska riskerna eller den stora graden av osäkerhet i fråga om avkastningen på investeringarna.
(308)
Kommissionen konstaterar på grundval av de årliga rapporter som överlämnats av de franska myndigheterna att denna logik har följts under 2007, 2008 och 2009. I dessa rapporter anger de franska myndigheterna, per projekt, den stimulanseffekt som uppnåtts genom stödet, bl.a. i fråga om projektens räckvidd, rytm och ökning av det totala belopp som anslås till FoU.
(309)
På Axens exklusiva område bedrev t.ex. koncernen IFP 2007 bl.a. föregångsprojekt […] (*) (253).[…] (*). Utan offentligt stöd skulle en tidsförskjutning med flera år uppstå för dessa produkters utsläppande på marknaden. De FoU-projekt som lanserats skulle ha utvecklats mycket långsamt och […] (*).
(310)
På Prosernats exklusiva område har det statliga stödet dessutom gjort det möjligt att starta projekt […] (*) avseende […] (*), slutförande och patentering av processer som har sitt ursprung […] (*) (254) […] (*). [Ett sådant projekt] (**) inbegriper känsliga och svåra åtgärder som kräver omfattande investeringar i personal, teknik och finansiering som ett företag som Prosernat inte kan förverkliga på egen hand. Det offentliga stödet som ges av den offentliga institutionen IFP är följaktligen nödvändigt. Det är bara IFP som förfogar över specialiserad personal med kapacitet att genomföra de modeller som krävs för att utveckla laboratorieprocesser och utrustningar som är anpassade för hantering av hälsofarliga ämnen.
(311)
På Axens exklusiva område gjorde dessutom det statliga stödet det möjligt att 2008 slutföra vetenskapliga och tekniska lösningar på […] (*). Projektet […] (*) (255) har dessutom genomgått stora förändringar. Det statliga stödet har gjort det möjligt för den offentliga institutionen att i samarbete med industriella partner utveckla en process […] (*) som kommer att vara tillgänglig på marknaden genom licens. Arbetet med att utveckla en process av den typen innebär samtidigt […] (*) och […] (*).
(312)
På Prosernats exklusiva område har dessutom ett projekt […] (*) avseende infångning av koldioxid i avgaser genomförts. Infångningen och lagringen av koldioxid (256) är ett av de verktyg som identifierats för att minska den globala uppvärmningen. Med hänsyn till hur avgaser är sammansatta och deras låga tryck har den offentliga institutionen IFP upptäckt nya och utmanande tekniker. Prosernat skulle inte ha kunnat utveckla denna process med egna medel med hänsyn till den osäkra strukturen, omfattningen, genomförandet och regelverket för den framtida marknaden för infångning av koldioxid.
(313)
På Axens exklusiva område […]kan t.ex. projektet […] (*) om processerna […] (*)2009 nämnas. Det syftade till att utveckla […] (*) och förbättra vissa processer […] (*). Tack vare offentliga medel […] (*) kunnat studeras, vilket har gjort det möjligt att väsentligt förbättra […] (*). Projektet […] (*) kunnat, tack vare den offentliga finansieringen undersöka lösningar som bryter med de befintliga teknikerna […] (*). Projektet har även […] (*) fortsatt om katalysatorer, efter extrapolering, gjort det möjligt diversifiera utbudet på marknaden med full utvidgning […] (*). Utan det offentliga stödet hade katalysatorerna utvecklats på ett mycket mer sekventiellt sätt och förbättringen av resultaten hade gått mycket långsammare. När det gäller […] (*), projektet […] (*), som gäller innovativa katalysatorer […] (*) kunnat undersöka nya vägar tack vare det offentliga stödet eftersom projektet […] (*), som syftar till att undersöka teknikens gränser (särskilt laddningsvariation) för att kunna […] (*), har kunnat utvidga spektrumet utöver de befintliga resultaten.
(314)
På Prosernats exklusiva område har det offentliga stödet t.ex. gjort det möjligt att återuppta och fortsätta FoU-arbetet på området för […] (*) men successivt lagts åt sidan. Det offentliga stödet har gjort det möjligt att undvika att förlora tidigare tekniska ramar och att upprätthålla ett spektrum av processer för […] (*) på marknaden. Även projektet […] (*) avseende infångning av koldioxid […] (*) har fortsatt tack vare det offentliga stödet.
(315)
Kommissionen noterar även att den positiva utveckling av indikatorer som mäter den FoU som bedrivits av den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag Axens och Prosernat som den konstaterade i skäl 200 i beslut C 51/2005 har fortsatt under perioden 2007-2009.
Tabell 7
Utveckling av indikatorer som mäter den offentliga institutionen IFP:s och dotterbolagen Axens och Prosernat insatser under 2007, 2008 och 2009
Indikatorernas utveckling
IFP/Axens
IFP/Prosernat
2007/2003
2008/2003
2009/2003
2007/2003
2008/2003
2009/2003
FoU-utgifter inom det exklusiva området
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
FoU-personal inom det exklusiva området
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Kommissionen upprepar dessutom de slutsatser som sammanfattas i skälen 201-203 i beslut C 51/2005 om att FoU-utgifternas andel av koncernen IFP:s omsättning är särskilt hög, eftersom IFP utvecklas i en miljö som omfattas av många nationella bestämmelser som ständigt förändras, bl.a. när det gäller miljölagstiftning eller lagstiftningen om upphovsrättsligt skydd.
(317)
Som den redan gjort i skäl 203 i beslut C 51/2005 beaktar kommissionen utbudets mångfald och struktur, samt konkurrens funktion (257) på marknaden för raffineringsprocesser eller petrokemiska processer. Den noterar att vissa konkurrenter har ett mycket starkt konkurrensläge jämfört med koncernen IFP, där UOP Limited t.ex. innehar motsvarande 57 procent av världsmarknaden, medan koncernen IFP bara har 7 procent. Kommissionen anser även att det statliga stöd som beviljas för de FoU-projekt som drivs av koncernen IFP vare sig till utformning eller till proportioner riskerar att hämma de dynamiska incitamenten på marknaden för raffineringsteknik. Den måste dessutom konstatera att EU:s handelspartner anslår stora budgetar för finansiering av forskning på energiområdet, som gör det möjligt att stödja de FoU-projekt som drivs av koncernen IFP:s konkurrenter. Vissa konkurrenter till koncernen IFP, bl.a. UOP Limited, har även fått stora offentliga (258) eller får indirekt offentligt stöd genom partnerskap med forskningsinstitut och universitet.
(318)
Sammanfattningsvis anser kommissionen att det statliga stödet till förmån för koncernen IFP på dotterbolagen Axens och Prosernats exklusiva område har haft en stimulanseffekt under åren 2006, 2007, 2008 och 2009.
(319)
Från och med år 2010 och fram till dess att de exklusiva avtalen mellan den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag Axens och Prosernat upphör att gälla måste de årliga finansiella rapporter som Frankrike överlämnar till kommissionen visa att stödets stimulanseffekt fortfarande föreligger.
(320)
Med beaktande av samtliga ovan angivna omständigheter drar kommissionen slutsatsen att det statliga stöd som har beviljats koncernen IFP för verksamheten på dotterbolagen Axens och Prosernats exklusiva områden, inklusive det stödinslag som är kopplat till den obegränsade statliga garanti som den offentliga institutionen IFP omfattas av, är förenligt med bestämmelserna i 1996 års FoU-ramar och rambestämmelserna för FoU och innovation under förutsättning att de villkor som där anges uppfylls.
7.3.3 SLUTSATS OM ÅTGÄRDEN I FRÅGA
(321)
Slutligen konstaterar kommissionen att stödåtgärden i fråga är förenlig med den inre marknaden under förutsättning att de villkor som anges i avsnitten 7.3.1 och 7.3.2.
8. NEUTRALITET BETRÄFFANDE EGENDOMSORDNINGEN
(322)
Kommissionen vill betona att den inte på något sätt ifrågasätter att den offentliga institutionen IFP tillhör staten och bestrider inte heller ställningen offentligrättslig juridisk person i egenskap av detta.
(323)
Enligt artikel 345 i EUF-fördraget är unionen neutral i fråga om medlemsstaternas egendomsordning och det finns inget i fördraget som hindrar att staten (helt eller delvis) äger företag. Konkurrensreglerna ska emellertid tillämpas på samma sätt för både privata och offentliga företag. Ingen av dessa båda typer av företag får gynnas eller missgynnas genom tillämpningen av dessa regler.
(324)
I det aktuella fallet är den garanti som den offentliga institutionen IFP omfattas av inte ett resultat av ägandet utan av företagets juridiska ställning. Medlemsstaterna är fria att välja juridisk form för företag, men de måste följa fördragets konkurrensregler. I synnerhet hindrar det enkla faktum att den statliga garantin automatiskt är knuten till en viss juridisk ställning inte att garantin är statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget om tillämpliga villkor är uppfyllda. (259)
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
1. Den ställning som offentlig institution av industriellt och kommersiellt slag som Frankrike har beviljat IFP utgör från och med den 7 juli 2006 en obegränsad offentlig garanti (nedan kallad den statliga garantin) för hela dess verksamhet.
2. Den statliga garantins täckning av den offentliga institutionen IFP:s icke-ekonomiska verksamhet, särskilt utbildningsverksamheten för att få ökade personalresurser med högre skicklighet, den oberoende FoU-verksamheten för att få ökad kunskap och förståelse samt verksamheten för att sprida forskningsresultat, utgör inte ett statligt stöd enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget.
3. Den statliga garantins täckning av den verksamhet för tekniköverföring som bedrivs av den offentliga institutionen IFP på de områden som föreskrivs i det exklusiva avtal om utveckling, saluföring och användande som ingåtts med dess dotterbolag Beicip-Franlab utgör inte ett statligt stöd enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget.
4. Den statliga garantins täckning av den verksamhet för tekniköverföring som bedrivs av den offentliga institutionen IFP på de områden som föreskrivs i de exklusiva avtal som ingåtts med dess dotterbolag Axens och Prosernat enligt artikel 3.1 i kommissionens beslut av den 16 juli 2008 om det stöd som Frankrike har genomfört till förmån för koncernen IFP (nedan kallat beslut C 51/2005) utgör ett statligt stöd enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget.
5. Den statliga garantins täckning av det tillhandahållande av kontraktsforskning och tjänster som bedrivs av den offentliga institutionen IFP, både för tredje mans och för dotterbolagens räkning, utgör ett statligt stöd enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget.
Artikel 2
Vid en ändring av det avtal mellan den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag Beicip-Franlab som anges i artikel 1.3 i detta beslut ska Frankrike anmäla avtalet till kommissionen, med hänsyn till den eventuella effekten av den statliga garantin för värderingen av det eventuella totala beloppet på den offentliga finansieringen, med förbehåll för om de nya avtalsvillkoren innebär att förekomsten av ett statligt stöd kan uteslutas.
Artikel 3
Under perioden från den 7 juli 2006 till den 31 december 2009 har den statliga garantins täckning av den ekonomiska verksamhet som anges i artikel 1.4 och 1.5 i detta beslut utgjort ett stöd som är förenligt med den inre marknaden.
Artikel 4
Från och med den 1 januari 2010 och fram till dess att de exklusiva avtal mellan den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag Axens och Prosernat som anges i artikel 3.1 i beslut C 51/2005 löper ut utgör den statliga garantins täckning av den ekonomiska verksamhet som anges i artikel 1.4 i detta beslut ett stöd som är förenligt med den inre marknaden, under förutsättning att de villkor som anges i artiklarna 5 och 6 i detta beslut uppfylls.
Artikel 5
1. Den årliga finansiella rapport som anges i artikel 4.2 i beslut C 51/2005 ska förutom de uppgifter som redan nämnts i artikel 5.1 i det beslutet innehålla de uppgifter som räknas upp i punkterna 2, 3 och 4 i denna artikel.
2. Den årliga finansiella rapporten omfattar beloppet, räntan och avtalsvillkoren för de lån som tecknas av den offentliga institutionen IFP under den aktuella årliga perioden, samt en värdering av bruttoekvivalenten-subventionen av den eventuella ersättning för de intressen som är knutna till den statliga garantin, med förbehåll om det läggs fram bevis på att dessa låneavtal överensstämmer med normala marknadsvillkor i jämförelse med de som den offentliga institutionen IFP fick före ändringen av dess juridiska ställning och på grundval av en mer exakt metod som på förhand godkänts av kommissionen.
3. Den årliga finansiella rapporten omfattar beloppet på de varor och tillgångar som den offentliga institutionen IFP köper hos leverantörer för att tillhandahålla de ekonomiska tjänster som anges i artikel 1.4 och 1.5 i detta beslut under den aktuella årliga perioden, samt en värdering av den högsta möjliga ekvivalenten-subventionen som följer av en mer gynnsam värdering från leverantörerna av risken för att företaget inte betalar sina skulder. Den här värderingen ska göras med tillämpning av en schablonränta på 2,5 procent av beloppet på de inköp som görs och på grundval av en mer exakt metod som på förhand godkänts av kommissionen.
4. Den årliga finansiella rapporten omfattar beloppet på den ekonomiska verksamhet som anges i artikel 1.4 och 1.5 i detta beslut och som bedrivs av den offentliga institutionen IFP under den aktuella årliga perioden, samt en värdering av den högsta möjliga bruttoekvivalenten-subventionen som följer av avsaknaden av betalning av en premie som motsvarar en fullgörandegaranti eller åtminstone en garanti om bästa vilja som erbjuds mottagarna av dessa ekonomiska tjänster. Den här värderingen ska göras med tillämpning av en schablonränta på 5 procent av beloppet på de tjänster som tillhandahålls och på grundval av en mer exakt metod som på förhand godkänts av kommissionen.
Artikel 6
1. Det totala beloppet på de offentliga medel som anslås den offentliga institutionen IFP:s verksamhet på Axens och Prosernats exklusiva verksamhetsområden, inklusive den högsta möjliga effekten av den statliga garantin beräknad enligt artikel 5.2, 5.3 och 5.4 i detta beslut måste vara lägre än den högsta tillåtna stödnivån enligt gemenskapens rambestämmelser för statligt stöd till forskning, utveckling och innovation.
2. Om det tak som anges i punkt 1 i denna artikel överskrids ska det överskjutande stödet i förekommande fall betalas tillbaka av det berörda dotterbolaget Axens eller Prosernat till den offentliga institutionen IFP.
Artikel 7
Från och med den 1 januari 2010 utgör den statliga garantins täckning av den ekonomiska verksamhet som anges i artikel 1.5 statligt stöd som är förenligt med den inre marknaden under förutsättning att de villkor som anges i artikel 8 i detta beslut uppfylls.
Artikel 8
1. Den verksamhet för kontraktsforskning och tillhandahållande av tjänster som utförs av den offentliga institutionen IFP och som anges i artikel 1.5 i detta beslut ska förbli sekundär till den primära oberoende forskningsverksamheten.
2. För att betraktas som sekundära måste den offentliga institutionen IFP:s verksamhet för kontraktsforskning och tillhandahållande av tjänster uppfylla följande krav:
-
Inte inverka på den normala driften, oberoendet eller neutraliteten hos den offentliga institutionen IFP.
-
Ha avgifter till marknadspris, eller i avsaknad av marknadspris till ett pris som med undantag för den potentiella effekten av den statliga garantin avspeglar alla kostnader, med ett rimligt marginaltillägg.
-
Omfattas av räkenskaper som är åtskilda från räkenskaperna för den oberoende offentliga forskningsverksamheten (särredovisning av respektive kostnader och finansieringar) och de vinsterna som den genererar ska till fullo återinvesteras i den primära oberoende forskningsverksamheten,
-
Vara oupplösligt knuten till den primära oberoende forskningsverksamheten så att den inte tekniskt kan göras någon åtskillnad mellan dem, särskilt på grund av användningen av samma infrastrukturer, utrustningar, material eller teknik, eller utnyttjandet av samma forskare, vetenskapsmän, ingenjörer, formgivare eller tekniker.
-
Ligga utanför området för de exklusiva avtal som ingås mellan den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag Axens och Prosernat som anges i artikel 3.1 i beslut C 51/2005, i förekommande fall förlängda eller ändrade i enlighet med artikel 3.2 i beslut C 51/2005 och artikel 12.2 i detta beslut.
-
Företräda en bokförd del i den offentliga institutionen IFP:s budget för oberoende offentlig forskning.
3. Frankrike ska varje år överlämna en rapport om den verksamhet för kontraktsforskning och tillhandahållande av tjänster som bedrivs av den offentliga institutionen IFP till kommissionen där andelen för det belopp som anslås för denna verksamhet i den offentliga institutionen IFP:s budget för sin oberoende offentliga forskningsverksamhet ska anges.
Artikel 9
1. De franska myndigheterna och den offentliga institutionen IFP ska för varje åtgärd föra följande formulering i finansieringsavtalet (för varje instrument som omfattas av ett avtal):
”Emissionen/programmet/lånet omfattas inte av någon form av direkt eller indirekt statlig garanti. Vid insolvens är staten inte skyldig att infria IFP:s skuld”
2. De franska myndigheterna ska införa en liknande formulering som utesluter statens ansvar i alla avtal om det tillhandahållande av kontraktsforskning eller tjänster som anges i artikel 1.5 i detta beslut.
3. De franska myndigheterna ska införa en liknande formulering som utesluter den offentliga institutionen IFP:s och statens ansvar i alla avtal som medför en fordran och som ingås av aktiebolagen Axens, Beicip-Franlab och Prosernat.
4. Den offentliga institutionen IFP ska avstå från att utfärda alla former av säkerheter, växelborgen, garantier, avsiktsförklaringar eller besked om avskrivning till förmån för aktiebolagen Axens, Beicip-Franlab och Prosernat som inte uppfyller de normala marknadsvillkoren.
Artikel 10
Frankrike ska göra separata anmälningar till kommissionen av stöd som överskrider de tak som anges i gemenskapens rambestämmelser för statligt stöd till forskning, utveckling och innovation, med hänsyn till den eventuella effekten av den statliga garantin.
Artikel 11
Frankrike ska inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om vilka åtgärder som har vidtagits för att följa beslutet.
Artikel 12
1. Artiklarna 4, 5 och 6 i detta beslut är giltigt till dess att de exklusiva avtal mellan den offentliga institutionen IFP och dess dotterbolag Axens och Prosernat som nämns i artikel 3.1 i beslut C 51/2005 upphör att gälla.
2. När de anmäler förlängningar eller ändringar av de exklusiva avtalen till kommissionen enligt artikel 3.2 i beslut C 51/2005 ska de beakta effekten av den statliga garantin för att uppskatta den offentliga finansieringens totala belopp.
Artikel 13
Detta beslut riktar sig till Republiken Frankrike.
Utfärdat i Bryssel den 29 juni 2011.