ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 13. července 2011
o režimu státních podpor C 3/09 (ex NN 41 A-B/03), který uplatňuje Portugalsko na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění jatečního odpadu
(oznámeno pod číslem K(2011) 4888)
(Pouze portugalské znění je závazné)
(2011/677/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Na základě stížnosti zaslala Komise dne 15. listopadu 2002 portugalským orgánům žádost o informace ohledně zavedení parafiskálního poplatku podle legislativního nařízení č. 197/2002 ze dne 25. září 2002 (1) (dále jen „legislativní nařízení z roku 2002“) za účelem financování sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů z porážky přežvýkavců a drůbeže. Portugalské orgány odpověděly dopisem ze dne 20. ledna 2003.
(2)
Dotyčný mechanizmus byl zapsán do registru neoznámených podpor pod čísly NN 41 A-B/03, protože z poskytnutých informací vyplývá, že začal být prováděn bez předchozího souhlasu Komise.
(3)
Dopisy ze dne 16. a 30. dubna 2003 si útvary Komise o předmětném režimu vyžádaly od portugalských orgánů nové informace. Portugalské orgány měly na odpověď lhůtu čtyř týdnů.
(4)
Dopisy ze dne 5. května a 6. června 2003, které byly zaevidovány dne 5. května a 10. června 2003, požádalo Stálé zastoupení Portugalské republiky při Evropské unii jménem portugalských orgánů o prodloužení lhůty na poskytnutí všech požadovaných informací vzhledem k době nutné k jejich shromáždění.
(5)
Dopisem ze dne 25. července 2003 souhlasily útvary Komise s prodloužením lhůty o čtyři týdny.
(6)
Jelikož útvary Komise nedostaly ve čtyřtýdenní lhůtě stanovené ve výše uvedeném dopisu žádnou odpověď, zaslaly portugalským orgánům upomínku dopisem ze dne 19. prosince 2003, v němž uvedly, že v případě, že zmíněné orgány nebudou reagovat, vyhrazují si možnost navrhnout Komisi zaslání příkazu k poskytnutí informací podle čl. 10 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (2) (jenž se stal článkem 108 SFEU).
(7)
Dopisem ze dne 5. února 2004, který byl zaevidován ve stejný den, sdělilo Stálé zastoupení Portugalské republiky při Evropské unii Komisi odpověď portugalských orgánů na dopisy útvarů Komise ze dne 16. a 30. dubna 2003.
(8)
Dopisem ze dne 11. listopadu 2004 si útvary Komise o předmětném režimu vyžádaly od portugalských orgánů nové informace. Portugalské orgány měly na odpověď lhůtu čtyř týdnů.
(9)
Dopisem ze dne 30. prosince 2004, který byl zaevidován dne 5. ledna 2005, požádalo Stálé zastoupení Portugalské republiky při Evropské unii jménem portugalských orgánů o prodloužení lhůty na poskytnutí všech požadovaných informací vzhledem k době nutné k jejich shromáždění.
(10)
Dopisem ze dne 17. ledna 2005 souhlasily útvary Komise podruhé s požadovaným prodloužením lhůty.
(11)
Jelikož útvary Komise neobdržely na své otázky ve stanovené nové lhůtě žádnou odpověď, zaslaly portugalským orgánům dopisem ze dne 12. dubna 2005 novou upomínku a opět je upozornily na skutečnost, že v případě nedodržení stanovené čtyřtýdenní lhůty na zaslání odpovědi si vyhrazují možnost navrhnout Komisi zaslání příkazu k poskytnutí informací na základě čl. 10 odst. 3 nařízení (ES) č. 659/1999.
(12)
Výše uvedená lhůta na odpověď uplynula v květnu 2005. Jelikož Komise do uplynutí výše zmíněné lhůty neobdržela žádnou odpověď, nařídila rozhodnutím ze dne 21. února 2006 (3) Portugalsku, aby jí sdělilo veškeré informace, o které požádala, s tím, že pokud neobdrží od portugalských orgánů odpověď, vyhrazuje si právo zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (viz odstavec 80 příkazu k poskytnutí informací).
(13)
Jelikož Komisi nebyla poskytnuta žádná z požadovaných informací, rozhodla se dne 28. ledna 2009 zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU. Rozhodnutí bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala ostatní členské státy a zúčastněné třetí strany k podání připomínek k dotčeným podporám.
(14)
Jelikož Komise neobdržela ve stanovené lhůtě od Portugalska žádné komentáře, zaslala mu dopisem ze dne 18. března 2009 upomínku. Portugalsko zaslalo Komisi své komentáře dne 14. dubna 2009 a poskytlo také kopii legislativních nařízení č. 393-B/98 a 244/2003. Další komentáře přišly dne 15. června 2009 od společnosti ETSA (Empresa de Transformação de Subprodutos Animais, SA).
(15)
Dne 1. července 2009 předala Komise Portugalsku komentáře společnosti ETSA. Portugalsko v tomto ohledu nezaslalo Komisi žádné připomínky.
(16)
Na základě komentářů předložených společností ETSA požádaly útvary Komise dopisem ze dne 19. února 2010 portugalské orgány o další upřesnění. Portugalské orgány odpověděly dopisem ze dne 27. dubna 2010.
(17)
Dopisem ze dne 1. února 2011 požádaly útvary Komise portugalské orgány o upřesnění a reakci na otázky, jež útvary Komise položily již v předchozí době a na něž portugalské orgány neodpověděly vyčerpávajícím způsobem.
(18)
Dopisem ze dne 24. února 2011 požádaly portugalské orgány o prodloužení stanovené lhůty na odpověď o 30 dnů.
(19)
Dopisem ze dne 28. února 2011 souhlasily útvary Komise s prodloužením lhůty na odpověď o 30 dnů. Portugalské orgány odpověděly na otázky položené útvary Komise dopisem ze dne 1. dubna 2011.
(20)
Dopisem ze dne 20. června 2011 informovaly útvary Komise portugalské orgány, že Komisi navrhnou přijetí podmíněného kladného rozhodnutí, a vysvětlily uplatněné podmínky.
II. POPIS
(21)
Podle informací portugalských orgánů bylo v Portugalsku v období od 1. ledna do 14. října 1998 zjištěno 66 případů bovinní spongiformní encefalopatie (dále jen „BSE“). V důsledku této rizikové situace pro veřejné zdraví a zdraví zvířat přijala Komise rozhodnutí č. 98/653/ES ze dne 18. listopadu 1998 o určitých naléhavých opatřeních nutných z důvodu výskytu bovinní spongiformní encefalopatie v Portugalsku (5) a nařídila naléhavá opatření nutná z důvodu případů BSE, které se vyskytly v Portugalsku, přičemž zejména zakázala vývoz některých zvířat a vedlejších produktů ze zvířat z portugalského území do jiných členských států.
(22)
Kvůli zmírnění důsledků opatření přijatých v rámci boje proti bovinní spongiformní encefalopatii (BSE) nesl portugalský stát od roku 1999 veškeré náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže. Legislativním nařízením č. 393-B/98 ze dne 4. prosince 1998 (6) (dále jen „legislativní nařízení z roku 1998“) portugalský stát skutečně převzal odpovědnost a náklady za sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů.
(23)
Legislativní nařízení z roku 1998 počítalo ve svém čl. 4 odst. 3 s možností zavést pro jatka určitou daň za účelem financování neškodného odstranění některých materiálů. Podle informací obdržených od portugalských orgánů nebyla tato daň jatkám udělena.
(24)
Portugalské orgány vysvětlily, že na odpovídající zpracování zbytků neměly dostatečná zvláštní zařízení, a že se proto musely obrátit na soukromé poskytovatele služeb, aby zajistili tyto služby, které již svou povahou spadají do rámce odpovědnosti státu.
(25)
Portugalské orgány vysvětlily, že tento úkol veřejného zájmu byl svěřen soukromému sektoru při dodržení ustanovení stanovených legislativním nařízením č. 197/99 ze dne 8. června 1999 (7), který představuje vnitrostátní nástroj provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/52/ES ze dne 13. října 1997, kterou se mění směrnice 82/50/EHS, 93/36/EHS a 93/37/EHS, které koordinují postupy při zadávání veřejných zakázek na služby, dodávky a stavební práce (8). Soukromé podniky pověřené provedením dotčených služeb byly vybrány se zřetelem na jejich schopnost a technické možnosti zajistit řádné provedení svěřeného úkolu veřejného zájmu a na naléhavost, se kterou bylo nutno reagovat na nutnost zpracovat tyto produkty účinným, rychlým a bezpečným způsobem. Portugalské orgány předložily příklad smlouvy o poskytování služeb platné v období od 1. září 2004 do 31. prosince 2004.
(26)
Podle informací portugalských orgánů byly parametry sloužící jako základ pro výpočet vyrovnání za služby předem stanoveny společným nařízením č. 96/99 ze dne 25. ledna 1999 (9). Uvedené nařízení bylo pravidelně ověřováno a změněno společným nařízením č. 324/2001 (10) ze dne 6. dubna 2001 a společným nařízením č. 124/2002 ze dne 19. února 2002 (11).
(27)
Rozhodnutím 2000/766/ES (12) zakázala Rada používání vedlejších produktů ze zvířat téměř všech druhů v krmivu pro zvířata a nařídila jejich zničení ve všech členských státech, a to včetně Portugalska.
(28)
Portugalské orgány vysvětlily, že následkem tohoto rozhodnutí se zvýšilo množství zbytků dotčených tímto postupem, a tudíž i náklady spojené s touto činností.
(29)
Rozhodnutím 2001/376/ES (13) rozhodla Komise o zachování platnosti přijatého rozhodnutí 98/653/ES pro Portugalsko.
(30)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 ze dne 3. října 2002 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu, které nejsou určeny pro lidskou spotřebu (14), stanoví zvláštní pravidla pro sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu, která platí pro různé kategorie vedlejších produktů.
(31)
Portugalské orgány upřesnily, že se kvůli dodržení svých závazků v těchto souvislostech rozhodly přenést náklady na dotčenou činnost na hospodářské subjekty tohoto odvětví, a to za přísného dodržení zásady „znečišťovatel platí“ a aniž by ztratily ze zřetele starost o ochranu veřejného zdraví, jehož zaručení je zásadní a spadá do jejich odpovědnosti. Přijaly proto režim stanovený legislativním nařízením č. 197/2002 ze dne 25. září 2002.
(32)
Od října 2002, kdy vstoupilo v platnost legislativní nařízení č. 197/2002, jsou náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže financovány příjmy z parafiskálního poplatku, kterému podléhají jatka, dovozci nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(33)
Dopisem ze dne 20. ledna 2003 portugalské orgány uvedly, že následující hospodářské subjekty jsou od placení poplatku osvobozeny:
-
jatka zajišťující sběr, zpracování a neškodné odstranění všech dotčených vedlejších produktů s výjimkou zvláštních rizikových materiálů (dále jen „ZRM“), a to buď ve vlastních prostorách nebo v bourárnách, přičemž tyto jednotky vytvořily podmínky soběstačnosti v oblasti zpracování svých vlastních vedlejších produktů (viz bod 2 přílohy 2 legislativního nařízení z roku 2002),
-
dovozci vykostěného masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, protože jejich činnost nevytváří vedlejší produkty podléhající povinnému zpracování podle vnitrostátních právních předpisů a právních předpisů Společenství.
(34)
Pokud jde o přesné určení příjmů z výběru poplatků, portugalské orgány prohlásily, že byly přidělovány výlučně na financování činností spojených se sběrem, přepravou, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších produktů z masa savců a drůbeže, a to včetně ZRM.
(35)
V příloze 1 legislativního nařízení z roku 2002 je níže uvedená výše poplatku stanovena úměrně váze a v závislosti na dotčeném druhu:
(v EUR)
Druh/typ
Skot
Prasata
Ovce/kozy
Drůbež
Ostatní
Poplatek/kg jatečně upraveného těla
0,05
0,04
0,03
0,06
0,06
(36)
Pokud jde o financování sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění zvláštních rizikových materiálů, stanoví čl. 2 odst. 2 legislativního nařízení č. 197/2002 pevný poplatek ve výši 0,30 EUR/kg/ZRM uplatňovaný pouze a výlučně na jatka.
(37)
Všechny poplatky jsou hrazeny dané veřejné organizaci mechanizmem přenesení daňové povinnosti. Jedná se o Státní zemědělský intervenční a záruční ústav (INGA). Poplatky vybrané od hospodářských subjektů představovaly příjmy INGA a byly mu hrazeny přímo.
(38)
Jak je uvedeno v odstavcích 32 a 33 tohoto rozhodnutí, článek 4 legislativního nařízení z roku 2002 upřesňuje, že jatka mají také možnost se mezi sebou zorganizovat, a to buď tak, že si pro sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů přímo najmou služby třetí strany, nebo tuto činnost budou provádět sama, a to vždy při dodržení platných právních ustanovení a s výjimkou ZRM. V případě, že jatka provádějí sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů vytvořených ve svých vlastních prostorách, s výjimkou ZRM, stanoví příloha 2 legislativního nařízení z roku 2002 poplatky k uhrazení následovně:
(v EUR)
Druh/typ
Skot
Prasata
Ovce/kozy
Drůbež
Ostatní
Poplatek/kg jatečně upraveného těla
0,03
0,02
0,00
0,00
0,00
(39)
Pokud jatka provádějí sběr, zpracování a neškodné odstranění všech vedlejších produktů vytvořených jak ve svých vlastních prostorách, tak v bourárnách, a to s výjimkou ZRM, jsou od placení tohoto poplatku zcela osvobozena.
(40)
V souladu s článkem 5 legislativního nařízení č. 197/2002 je INGA subjektem příslušným pro kontrolu plateb poplatků, které provádějí jatka, a za tímto účelem vede aktualizované záznamy o množství jatečně upravených těl a jejich hmotnosti. V pravomoci INGA je rovněž kontrola placení dlužných poplatků v případě dovozu a přijetí produktů z Evropské unie, zatímco hospodářským subjektům a příjemcům přísluší vedení aktualizovaných záznamů o provedených operacích.
(41)
Pokud se jatka rozhodnou pro posledně uvedenou možnost, musí předem předložit INGA své projekty k posouzení a podřídit se jakékoliv případné kontrole, o které by rozhodl příslušný orgán.
(42)
Portugalské orgány ujistily, že výše poplatku se omezuje pouze na to, aby zmíněné podniky nesly náklady na tyto činnosti, a že tato služba bude poskytována pouze podnikům vytvářejícím vedlejší produkty, jejichž neškodné odstranění je povinné.
(43)
Pokud jde o soulad mezi příjmy z poplatku a náklady na služby, které financují, portugalské orgány prohlásily, že poplatky stanovené v přílohách I a II legislativního nařízení z roku 2002 a poplatek stanovený v čl. 2 odst. 2 ohledně ZRM byly vypočteny na základě skutečných nákladů na služby, které je nutno poskytovat, a při zohlednění povahy vedlejších produktů vytvořených každým živočišným druhem a skutečnosti, zda jsou tyto vedlejší produkty dotčeny či ne.
(44)
Podle portugalských orgánů toto financování ve všech ohledech představuje vyrovnání poskytované uživateli za dodání veřejné služby veřejného zájmu. Částky hrazené hospodářskými subjekty povinnými k dani jsou přímo úměrné množstvím odpadu skutečně předaným veřejné službě a skutečným nákladům na neškodné odstranění tohoto odpadu. Na podporu těchto tvrzení portugalské orgány dodaly podklady s číselnými údaji za období od roku 1999 do roku 2005, které dokládají náklady na služby, a pro rok 2003 podklad s číselnými údaji, které se týkají příjmů z poplatku za různé druhy vytvořených vedlejších produktů, a to bez rozlišení jak dovezených, tak vnitrostátních.
(45)
Pokud jde o otázku, zda mohou dovezené produkty skutečně využívat systém stejným způsobem jako vnitrostátní produkty, portugalské orgány ujišťují, že poplatky uplatňované v souladu se zásadou „znečišťovatel platí“ na jatka, na dovoz a na obchod uvnitř Společenství s nevykostěným masem odrážejí náklady spojené se zpracováním všech vedlejších produktů vytvářených v řetězci až ke konečnému spotřebiteli.
(46)
Dovoz nevykostěného masa znamená pro portugalské orgány existenci vedlejších produktů, a využívá tedy služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění, což zdůvodňuje uplatňování dotyčných poplatků.
(47)
Portugalské orgány mají za to, že financovaná opatření spadají do veřejného zájmu, neboť se v důsledku krize BSE ukázalo, že odstranění jatečních veterinárních konfiskátů má být úkolem veřejné služby státu z důvodu jeho významu pro ochranu zdraví lidí a zvířat a ochranu životního prostředí.
(48)
Systém vytvořený legislativním nařízením z roku 2002 byl zrušen legislativním nařízením č. 244/2003 ze dne 7. října 2003 (15) (dále jen „legislativní nařízení z roku 2003“), jež vstoupilo v platnost dne 22. října 2003. Toto nařízení vytváří obecný režim a přechodný režim pro vedlejší produkty živočišného původu nevhodné pro lidskou spotřebu.
(49)
Obecný režim stanoví, že jatka, bourárny, inkubační střediska a průmysl výrobků z vajec mají v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 z vlastního podnětu nebo najmutím třetí strany podporovat sběr, přepravu, skladování, manipulaci, zpracování a neškodné odstranění materiálů kategorií 1, 2 a 3 vytvořených v konkrétní jednotce pomocí provádění plánu předloženého k předchozímu schválení GŘ pro veterinární záležitosti (GŘ V).
(50)
Jatka, bourárny, inkubační střediska a průmysl výrobků z vajec musí vypracovat plán neškodného odstranění nebo využití materiálů kategorie 3, který musí být schválen GŘ pro veterinární záležitosti do 90 dnů ode dne vstupu legislativního nařízení z roku 2003 v platnost nebo ode dne zahájení činnosti. Pokud jde o kategorii 3, zajišťuje podle legislativního nařízení z roku 2002 až do schválení plánů GŘ pro veterinární záležitosti sběr, přepravu, zpracování, dočasné uskladnění a neškodné odstranění vedlejších produktů INGA. Až do schválení plánu pro materiály kategorie 3 musí majitelé jatek, bouráren, inkubačních středisek a podniků vyrábějících výrobky z vajec hradit poplatky stanovené v příloze 1 legislativního nařízení z roku 2002, s výjimkou organizací, pro něž platí alternativní režim stanovený tímto nařízením a jež musí platit poplatky stanovené v příloze 2 legislativního nařízení z roku 2002.
(51)
V rámci přechodného režimu zajišťuje INGA nadále také tyto služby pro materiály kategorií 1 a 2.
(52)
U materiálů kategorií 1 a 2 musí jatka a bourárny předložit plán neškodného odstranění nebo využití do 30 dnů od uplynutí platnosti přechodného režimu v listopadu 2005. Do schválení plánu musí platit 0,35 EUR za 1 kg materiálu kategorie 1 nebo 2. Subjekty povinné k poplatku jsou naopak osvobozeny od jeho placení, jakmile je plán neškodného odstranění nebo využití schválen.
(53)
Jakmile jatka a bourárny předloží GŘ V plán s uvedením činností nutných k odstranění materiálů kategorií 1 a 2, přebírají odpovědnost za náklady spojené s těmito činnostmi a podléhají kontrolám prováděným příslušným orgánem. Podle čl. 3 odst. 4 legislativního nařízení z roku 2003 režim končí dva roky po vstupu v platnost tohoto legislativního nařízení.
(54)
Platnost přechodného režimu legislativního nařízení č. 244/2003 uplynula v listopadu roku 2005. V dopise ze dne 1. dubna 2011 portugalské orgány uvedly, že od ukončení platnosti přechodného režimu legislativního nařízení č. 244/2003 nesou náklady na likvidaci vedlejších produktů jatek a bouráren hospodářské subjekty, a to prostřednictvím zhodnocení zbytků přeměněných na biologická paliva a vývozu mouček.
(55)
Ve svém rozhodnutí o zahájení řízení Komise vyjádřila následující pochyby ohledně existence podpory, a její případné slučitelnosti, ve prospěch podniků poskytujících služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění dotyčných materiálů, jatek a bouráren, dovozců nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa, hospodářských subjektů uvnitř Společenství a chovatelů.
(56)
Komise zejména zopakovala otázky položené v prvním příkazu k poskytnutí informací. Pokud jde o podporu ve prospěch podniků poskytujících služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění dotyčných materiálů, vyjádřila Komise pochyby ohledně povahy služby veřejného zájmu, již portugalské orgány chtěly přiřknout dotyčným činnostem, a to zejména s ohledem na rozsudek ve věci Altmark (16). Pokud jde o podporu ve prospěch jatek, bouráren, dovozců nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářských subjektů odvětví uvnitř Společenství, vyjádřila Komise pochyby ohledně skutečnosti, že příspěvek hrazený odvětvím v podobě poplatku odpovídá skutečným hospodářským nákladům na poskytování služby sběru, a požádala v tomto ohledu o číselné informace. Pokud jde potom o podporu ve prospěch chovatelů, vyjádřila Komise pochyby ohledně zvýhodnění, která by jim zavedený systém mohl poskytovat vzhledem k tomu, že dotčenému poplatku nepodléhali.
(57)
Komise poté předběžně přezkoumala slučitelnost dotyčných opatření s hlavními pokyny platnými od roku 1998 a ve fázi rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k závěru, že nemá k dispozici dostatečné informace, aby mohla dospět k závěru o slučitelnosti dotyčných opatření.
III. PŘIPOMÍNKY PŘEDLOŽENÉ PORTUGALSKEM
(58)
Ve svých připomínkách Portugalsko nejprve připomnělo zvláštnost situace, ve které se kvůli BSE portugalský stát během roku 1998 ocitl. Zmínilo zejména rozhodnutí Komise 98/653/ES, které zakázalo vývoz určitých produktů, k nimž patřily masokostní moučky jako takové nebo obsažené v jiných produktech, z portugalského území do ostatních členských států nebo do třetích zemí. V těchto souvislostech Portugalsko zavedlo plán dozoru, kontroly a vymýcení BSE, který byl schválen stálým veterinárním výborem Komise. Dne 18. dubna 2001 rozhodla Komise o zachování embarga ohledně Portugalska. Embargo bylo zrušeno až v roce 2004 nařízením (ES) č. 1993/2004 (17).
(59)
Portugalsko proto zdůrazňuje skutečnost, že v období od roku 1998 do roku 2004 byla všechna opatření přijata s cílem čelit naléhavé situaci, jež představovala ohrožení veřejného zdraví. Portugalské správní orgány se proto snažily umožnit okamžité zavedení opatření až do doby, kdy se hospodářské subjekty dokáží zorganizovat, aby tyto úkoly mohly plnit samy, a to pod kontrolou státu. Portugalsko se domnívá, že ochrana veřejného zdraví představuje právní zájem převyšující všechny ostatní, což zdůvodňuje odchýlení se od pravidel v oblasti státních podpor.
(60)
Podle Portugalska přijetí rozhodnutí 98/653/ES a následná prodloužení jeho platnosti zabránila tomu, aby opatření přijatá portugalským státem na řešení krize BSE vedla k narušení trhu, a překážela tak obchodu mezi členskými státy. Portugalsko uvádí, že nedocházelo k obchodním výměnám, protože existovalo embargo na vývoz výše uvedených produktů, což znamená, že k narušení hospodářské soutěže nemohlo dojít.
(61)
Portugalsko zejména uvádí, že v roce 1998 nebyla poskytnuta žádná podpora, a dokládá to skutečností, že legislativní nařízení č. 393-B/98 vstoupilo v platnost až dne 4. prosince 1998. Odpovědnost za sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů převzal portugalský stát až v tomto okamžiku, a to výjimečně a přechodně.
(62)
Vstupem v platnost legislativního nařízení z roku 1998 převzal portugalský stát náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších produktů, a to až do vstupu v platnost legislativního nařízení č. 197/2002. Portugalsko v tomto ohledu uvádí, že převzetí nákladů na tato opatření portugalským státem je nutno považovat za krátkodobé, protože režim byl následně změněn a byl zaveden poplatek jako prostředek k převedení financování sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže, a to včetně zvláštních rizikových materiálů (ZRM), na odvětví.
(63)
Pokud jde o náklady na zmíněná opatření, Portugalsko uvádí, že parametry, které sloužily jako základ pro výpočet vyrovnání, byly předem stanoveny výnosem zveřejněným v úředním věstníku. Portugalské orgány uvedly tři nařízení (18). Uvedená nařízení stanoví cenu služeb (sběr, přeprava, zpracování a balení do velkých pytlů „big bags“ za kilogram produktu). Byly zohledněny výdaje spojené s těmito činnostmi, které mají jednotky zpracování vedlejších produktů živočišného původu, jež nejsou součástí jatek. Zohledněny byly rovněž běžné výdaje, jako jsou náklady na energie, pohonné hmoty, odměny, pojištění atd. Tyto parametry jsou stejné pro všechny poskytovatele služeb. Portugalské orgány uvedly, že se zisk pohyboval od 30 do 39,5 %, což podle nich představuje vyvážené ziskové rozpětí nebo dokonce nižší, než je průměr při výkonu hospodářských činností. Portugalské orgány přiložily simulace uplatňování parametrů, které vedly ke stanovení cen v nařízeních.
(64)
Portugalský stát se na závěr domnívá, že poskytnuté podpory lze prohlásit za slučitelné při uplatnění odchylky od zásady „znečišťovatel platí“, protože tyto podpory odpovídaly nákladům na poskytnuté služby a protože pokyny platné v oné době (pokyny Společenství týkající se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a odpady z jatek (19)) umožňovaly, vzhledem k jejich krátkodobé povaze, podpory až do výše 100 % skutečných nákladů.
(65)
Od října roku 2002 představuje právní základ úhrady nákladů legislativní nařízení z roku 2002. Portugalské orgány se domnívají, že tyto poplatky zohlednily hodnotu odměn za činnosti, které měly provádět jednotky zpracování vedlejších produktů. Ovšem vzhledem ke skutečnosti, že krize nadále pokračovala, se portugalské orgány domnívaly, že zásah státu v úloze prostředníka byl stále oprávněný.
(66)
Při simulacích prováděných v oné době byly zohledněny celkové náklady společností a také přiměřený zisk. Portugalské orgány předložily cvičení provedené na základě výdajů a nákladů za rok 2003, jež podle nich prokazuje vyváženost mezi příjmy a náklady ve spojení s fungováním nově zavedeného právního režimu a kterým se stanoví poplatky za účelem financování služeb.
(67)
Portugalské orgány rovněž prohlásily, že financování služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších masných a drůbežích produktů nepochází z daní vybíraných od jatek a dovozců nevykostěných hovězích a vepřových jatečně upravených těl, půlek a jiných kusů. Upřesnily, že vzhledem k tomu, že ustanovení čl. 2 odst. 1 legislativního nařízení č. 197/2002 je nutno vykládat ve spojení s ustanoveními přílohy 1, jež jsou zde uvedena, má se za prokázané, že financování služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění masných vedlejších produktů prováděly tři kategorie hospodářských subjektů: zařízení na porážku skotu, prasat, ovcí, koz, drůbeže a jiných zvířat, dovozci hovězích a vepřových jatečně upravených těl, půlek a jiných kusů a hospodářské subjekty uvnitř Společenství věnující se stejným produktům. V příloze 1 byl proto uveden sloupec s částkami požadovanými od zařízení na porážku drůbeže, která nepodporovala sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů vytvářených během porážky drůbeže, a to vzhledem ke skutečnosti, že většina dovážených jatečně upravených drůbežích těl nevytváří vedlejší produkty.
(68)
Portugalské orgány také prohlásily, že rozdíl mezi dvěma poplatky stanovenými v příloze 2 legislativního nařízení č. 197/2002 je oprávněný z důvodu nákladů spojených s vedlejšími produkty vytvářenými v bourárnách.
(69)
Portugalské orgány prohlásily, že se v souladu s legislativními nařízeními č. 197/2002 a č. 244/2003 nepočítaly s žádným přesunutím poplatků na chovatele, ačkoliv náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění byly ve skutečnosti přeneseny na celý řetězec obchodování s masem. Portugalské orgány v tomto ohledu předložily dva daňové doklady za služby vystavené dne 22. října 2002 a 28. října 2003, které podle nich prokazují, že jatka přenesla na chovatele náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění.
(70)
Portugalské orgány nakonec ujišťují, že podniky poskytující služby nezneužily žádné prostředky ve prospěch případných konkurenčních činností, protože prováděly výlučně činnost sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu.
(71)
Portugalsko rovněž zmiňuje skutečnost, že přechodný režim stanovený legislativním nařízením č. 244/2003 byl ukončen v listopadu roku 2005 a že od té doby podniky vytvářející vedlejší produkty převzaly v plné míře odpovědnost, již za ně dočasně nesl stát. Od listopadu roku 2005 nesou veškeré náklady hospodářské subjekty prostřednictvím zhodnocení odpadu zpracovávaného na biopaliva a vývozu mouček.
(72)
Portugalské orgány se na závěr domnívají, že splnily podmínky platných hlavních pokynů, protože subjekty vytvářející vedlejší produkty začaly postupně hradit v podobě poplatku činnosti vyplývající z neškodného odstraňování vedlejších produktů.
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH TŘETÍCH STRAN
(73)
Skupina ETSA předložila své připomínky dopisem ze dne 15. června 2009. Skupinu ETSA tvoří společnosti ITS (Indústria Transformadora de Subprodutos Animais, SA) a SEBOL (Comércio e Indústria de Sebo, SA). Tyto společnosti poskytují služby v oblasti sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu spadající v Portugalsku do kategorií 1, 2 a 3 a patří mezi podniky najaté státem na poskytování zmíněných služeb během zvažovaného období. Skupina ETSA je proto považována za adresáta plateb státu a možnou zúčastněnou stranu v řízení C 3/09.
(74)
ETSA úvodem připomíná souvislosti krize BSE, jež donutila portugalský stát k přijetí preventivních opatření (mezi nimiž službu sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu kategorií 1, 2 a 3) s cílem bojovat proti nemoci a snížit riziko nákazy, a tak chránit veřejné zdraví a životní prostředí. Přijetí těchto opatření vyplývá z velké části z právních předpisů Společenství.
(75)
V období 1998-2005 svěřil INGA přímým přidělením služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění odpadu společnostem ITS a SEBOL. Skupina ETSA uvádí, že všechny podniky splňující podmínky pro poskytování požadovaných služeb byly vybrány za stejných podmínek. Až do 10. října 2002 byl INGA podle článku 6 legislativního nařízení č. 393-B/98 pověřen využívat podniků schválených pro tento typ služeb a nesl související náklady. Ukazatele pro výpočet odměny stanovilo společné nařízení č. 96/99 a cena byla stanovena v závislosti na hmotnosti suroviny. V případě změny podmínek poskytování služby ji bylo možno upravit. Cena hrazená společnostem SEBOL a ITS zohledňovala odhadované náklady na poskytování služby, a to zejména hmotnost a objem odpadu, který bylo nutno sebrat a zpracovat, a také zavedení a řízení systému sběru jatečně upravených těl v provozovně, který počítal mimo jiné s rychlým sběrem po sdělení o uhynutí zvířete.
(76)
Skupina ETSA zdůrazňuje, že výše odměny, ačkoliv přidělení služby neproběhlo v rámci veřejné nabídky, pokrývala náklady vzhledem k jejím kombinovaným příjmům a umožňovala jí s obtížemi dosáhnout přiměřeného a oprávněného ziskového rozpětí. ETSA uvádí, že výše odměny se jí přesto vždy zdála v souladu se zásadou účinnosti, protože cena placená INGA se pohybovala v evropském průměru cen za stejné služby, a ceny vyplácené až do roku 2005 byly podle ETSA ve skutečnosti nižší než ceny uplatňované později ve smlouvách o poskytování stejných služeb, jež byly uzavřeny na základě zadávání veřejných zakázek, jež mělo usnadnit určení odměny podle tržních kritérií.
(77)
Počínaje rokem 2005 byly smlouvy na poskytování služeb přidělovány v rámci mezinárodního zadávání veřejných zakázek. Byly vyhlášeny tři výzvy k podávání nabídek: pro skot a koně na celostátní úrovni, ovce a kozy (jih) a ovce a kozy (sever). ITS předložila nabídku prostřednictvím konsorcia, jež se do veřejné soutěže přihlásilo a jemuž byla smlouva přidělena. Pro tři uvedené části byly uzavřeny tři smlouvy o poskytování služeb. Mezi podmínkami ETSA uvádí zejména sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění odpadu a vedení stálého a aktualizovaného registru a archívů týkajících se těchto činností. Kontroly dodržování podmínek provádí ústav IFAP (Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas).
(78)
ETSA zdůrazňuje, že ceny v uzavřených smlouvách byly určeny předem transparentně a objektivně v závislosti na hmotnosti a druhu dotyčných zvířat. Podle ETSA byly tyto ceny údajně určeny za tržních podmínek a zaručovaly odpovídající krytí nákladů vzniklých plněním povinností veřejné služby, jež jsou stanoveny ve smlouvách o poskytování služeb a v souvisejících právních předpisech.
(79)
Na základě těchto prvků dospívá ETSA k závěru, že nebyla příjemcem žádné protiprávní podpory, ale že všechny prostředky představovaly pouze oprávněnou odměnu za provádění veřejné služby.
V. POSOUZENÍ
1. EXISTENCE PODPORY PODLE ČL. 107 ODST. 1 SFEU
(80)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak.
(81)
Na odvětví vepřového masa se v souladu s článkem 21 nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 o společné organizaci trhů s těmito produkty (20), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1913/2005 (21), použijí články 107 až 109 SFEU. Na odvětví hovězího masa se tyto články použijí v souladu s článkem 40 nařízení Rady (ES) č. 1254/99 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhů s těmito produkty (22), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1152/2007 (23). Před přijetím posledně zmíněného nařízení se tyto články použily na stejné odvětví v souladu s článkem 24 nařízení Rady (EHS) č. 805/68 (24). Na odvětví ovčího a kozího masa se tyto články použijí v souladu s článkem 22 nařízení Rady (ES) č. 2467/98 ze dne 3. listopadu 1998 o společné organizaci trhů s těmito produkty (25), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1913/2005. Na odvětví ovčího a kozího masa se tyto články použijí v souladu s článkem 19 nařízení Rady (ES) č. 2777/75 ze dne 29 října 1975 o společné organizaci trhů s těmito produkty (26), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 679/2006 (27). Nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (tzv. „jednotné nařízení o společné organizaci trhů“) (28), zrušilo tato různá nařízení a v článku 180 stanovilo, že pro výše uvedené produkty se použijí pravidla v oblasti státních podpor.
(82)
Pokud jde o povahu podpory, je nutno ji určit na úrovni všech příjemců služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění odpadu a na úrovni jejího financování. Komise zjistila následující kategorie možných příjemců využívajících systém zavedený v Portugalsku:
-
podniky poskytující služby sběru, přepravy a neškodného odstranění dotyčného odpadu,
-
jatka a bourárny, dovozci nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa,
-
chovatelé.
(83)
Pokud jde o posouzení případné podpory v čase, Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení rozlišila pro analýzu případných opatření podpory čtyři období se zřetelem na uplatňování různých příslušných opatření Společenství. Komise vzala na zřetel období od roku 1998 do 31. prosince 1999, což je den před vstupem v platnost hlavních pokynů ke státním podporám v odvětví zemědělství, období od 1. ledna 2000 do 31. prosince 2002, což je den před vstupem v platnost pokynů Společenství týkajících se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a odpady z jatek, období od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2006, což je den před vstupem v platnost nových pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 (29), a období od 1. ledna 2007 do současnosti.
(84)
Vzhledem k informacím od portugalských orgánů, a to zejména ohledně výše popsaného uplatňování legislativního nařízení z roku 2003 a různých způsobů financování případných podpor, změní Komise do určité míry rozlišení různých období a při posuzování zohlední u každé skupiny možných příjemců následující období:
-
období mezi 9. prosincem 1998 a 9. říjnem 2002, během nějž platilo legislativní nařízení č. 393-B/98,
-
období mezi 10. říjnem 2002 a 21. říjnem 2003, během nějž platilo legislativní nařízení č. 197/2002, s výjimkou přílohy 2, jejíž platnost byla prodloužena v rámci přechodného režimu stanoveného legislativním nařízením č. 244/2003,
-
období mezi 22. říjnem 2003 a listopadem 2005, během nějž platil přechodný režim stanovený legislativním nařízením č. 244/2003.
1.1. EXISTENCE SELEKTIVNÍ VÝHODY
(85)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora se za podpory považují zásahy, které mohou v jakékoli formě přímo nebo nepřímo zvýhodňovat podniky nebo které musejí být považovány za hospodářské zvýhodnění, které by podnik-příjemce za obvyklých tržních podmínek nezískal (30). Kromě toho jsou považovány za podpory zásahy, které v různých formách snižují výdaje běžně zatěžující rozpočet podniku a které, aniž by byly dotacemi v přesném slova smyslu, jsou ve skutečnosti stejné povahy a mají stejné dopady (31).
1.1.1 Selektivní výhoda pro podniky poskytující služby
(86)
Komise shledává, že činnost sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění dotyčného materiálu je hospodářskou činností, protože představuje poskytování služeb za odměnu, a že ji na trhu Společenství mohou provádět četné hospodářské subjekty. Tato zjištění podporují zejména informace poskytnuté ETSA a převzaté v bodech odůvodnění 73 a následujících tohoto rozhodnutí.
(87)
Pokud jde o tuto hospodářskou činnost, portugalské orgány tvrdí, že podniky poskytující dotyčné služby plnily úkol veřejné služby ve veřejném zájmu, který byl oprávněn z důvodů veřejného zdraví a ochrany životního prostředí. Portugalsko v těchto souvislostech zdůraznilo zvláštní situaci vzhledem ke krizi BSE. Portugalsko proto trvá na skutečnosti, že všechna opatření byla přijata s cílem čelit naléhavé situaci, jež představovala ohrožení veřejného zdraví. Portugalská správa se proto snažila umožnit okamžité zavedení opatření až do doby, kdy se hospodářské subjekty dokáží zorganizovat, aby tyto úkoly mohly plnit samy, a to pod kontrolou státu (viz body odůvodnění 21 až 59 tohoto rozhodnutí).
(88)
ETSA se ve svých připomínkách domnívá, že nebyla příjemcem žádné protiprávní podpory, ale že všechny prostředky představovaly pouze oprávněnou odměnu za provádění veřejné služby (viz bod odůvodnění 79 tohoto rozhodnutí).
(89)
Z rozsudku Soudního dvora ve věci Altmark (32) vyplývá, že veřejné dotace poskytované za účelem provádění veřejných služeb nespadají do rámci působnosti článku 107 SFEU, protože je tyto dotace nutno považovat za vyrovnání představující protihodnotu plnění uskutečněných podniky-příjemci za účelem plnění povinností veřejné služby. Soudní dvůr ovšem stanoví, že je nutno, aby byly splněny následující podmínky:
-
zaprvé, podnik-příjemce musí být skutečně pověřen plněním povinností veřejné služby a tyto povinnosti musí být jasně definovány,
-
zadruhé, parametry, na jejichž základě je vyrovnání vypočteno, musejí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem,
-
zatřetí, vyrovnání nemůže přesahovat meze toho, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených k plnění povinností veřejné služby se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností,
-
začtvrté, není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby, v konkrétním případě učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky umožňujícího vybrat zájemce schopného poskytovat tyto služby za nejmenších nákladů pro územně správní celek, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený k tomu, aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, vynaložil při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností.
(90)
Uplatnění judikatury Altmark na tento konkrétní případ vede Komisi k následujícím úvahám:
a) Skutečná služba obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU
(91)
Nejprve je nutno přezkoumat, zda se v tomto konkrétním případě jedná o skutečnou službu obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
(92)
Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že s výjimkou odvětví, v nichž je tato otázka již předmětem předpisů Společenství, mají členské státy širokou pravomoc při posouzení povahy služeb, jež je možno pokládat za služby obecného hospodářského zájmu. Za těchto okolností je úkolem Komise dbát na to, aby se tento rozsah pro posouzení uplatňoval bez zjevného pochybení, pokud jde o definici služeb obecného hospodářského zájmu.
(93)
Od devadesátých let minulého století byl zjištěn odděleně u lidí a zvířat výskyt celé řady přenosných spongiformních encefalopatií (TSE). Od roku 1996 se nahromadily důkazy o podobnosti mezi původcem BSE (bovinní spongiformní encefalopatie) a novou variantou Creutzfeldtovy-Jakobovy choroby. Komise přijala od roku 1990 řadu opatření za účelem ochrany zdraví lidí a zvířat před rizikem BSE. Zmíněná opatření se zakládají na ochranných ustanoveních směrnic o veterinárních a enviromentálních opatřeních. Rozhodnutí 2000/766/ES přinutilo členské státy k tomu, aby zařídily, že odpady živočišného původu ve smyslu směrnice 90/667/EHS (33) budou sbírány, přepravovány, zpracovávány, uskladňovány nebo likvidovány v souladu s uvedenou směrnicí, rozhodnutím Komise 97/765/ES (34) a rozhodnutím Rady 1999/534/ES (35). V tomto smyslu stanovilo nařízení (ES) č. 1774/2002 veterinární pravidla platná pro vedlejší produkty živočišného původu neurčené k lidské spotřebě a povinnosti členských států dbát na to, aby byla zavedena odpovídající opatření a existovala dostatečná infrastruktura pro sběr, přepravu a likvidaci vedlejších produktů živočišného původu.
(94)
Vzhledem k tomu, že Soudní dvůr uznal, že správa určitých odpadů může být předmětem služby obecného hospodářského zájmu (36), a vzhledem k výše uvedeným zvláštním okolnostem krize BSE, nemá Komise námitek, pokud jde o povahu služby obecného hospodářského zájmu, o níž portugalské orgány prohlašují, že ji chtěly přiřknout této činnosti sběru a pozdějšího zničení jatečně upravených těl a jiného odpadu živočišného původu nevhodného pro spotřebu, a to v období 1999 až 2005, během něhož portugalský stát nesl plnou (1999-2003) nebo částečnou (2003-2005) odpovědnost za tyto činnosti. Jedná se rozhodnutí oprávněné z důvodů veřejného zdraví a ochrany životního prostředí a spadá proto pod pojem obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
b) Plnění závazků veřejné služby
(95)
Rozsudek ve věci Altmark vyžaduje zmocnění v podobě jednoho nebo více úředních úkonů s právně závaznou hodnotou ve vnitrostátních právních předpisech. Pokud jde o první podmínku stanovenou v rozsudku ve věci Altmark, je nutno zaznamenat, že sběr, přeprava, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu nevhodných k lidské spotřebě byly v Portugalsku zavedeny jako povinné legislativními nařízeními č. 393-B/98 a č. 244/93. Článek 6 legislativního nařízení č. 393-B/98 stanoví, že ústav INGA, jenž je odpovědný za sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu nevhodných k lidské spotřebě, vybírá podniky pověřené provedením této služby. Společné nařízení č. 95/99 předtím určilo parametry, podle nichž byla vypočítána odměna za veřejnou službu, a stanovilo další povinnosti spojené s poskytováním služby, jako je povinnost podniku sbírat všechny vedlejší produkty na celém vnitrostátním území v souladu s veterinárními a technickými normami stanovenými právními předpisy.
(96)
Portugalské orgány tvrdí, že povinnosti podniků poskytujících služby byly ve smlouvách o poskytování služeb jasně vymezeny. Jako příklad předložily Komisi jednu smlouvu o poskytování služeb z roku 2003, jež byla uzavřena v souladu s legislativním nařízením č. 393-B/98.
(97)
Komise zaznamenává, že ve smlouvě o poskytování služeb předložené Komisi portugalskými orgány byly povinnosti podniku poskytujícího služby jasně vymezeny. Vzhledem k ustanovením legislativního nařízení č. 393-B/98 a společného nařízení a ke smlouvě o poskytování služeb předané jako příklad, dospívá Komise k závěru, že je splněna první podmínka rozsudku ve věci Altmark.
c) Parametry stanovené předem transparentním a objektivním způsobem
(98)
Pokud jde o druhou podmínku, Komise se na základě informací, které má k dispozici, domnívá, že parametry, na jejichž základě je vypočítáno vyrovnání, byly stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem. Společná nařízení předložená portugalskými orgány tak stanoví metodu výpočtu a způsobilé náklady (viz bod odůvodnění 26 tohoto rozhodnutí). Tyto údaje byly pravidelně ověřovány za předchozí účetní závěrky. Od roku 2005 se používaly postupy zadávání veřejných zakázek. Vzhledem k informacím, které má k dispozici, se Komise domnívá, že druhá podmínka rozsudku ve věci Altmark byla splněna.
d) Nutné vyrovnání na pokrytí nákladů služby
(99)
Pokud jde o třetí podmínku, portugalské orgány a třetí strana prohlásily, že vyrovnání nepřesahuje částku nezbytnou pro pokrytí všech nebo části nákladů vzniklých při plnění závazků veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k nim vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto závazků.
(100)
Komise několikrát, a to zejména při zahájení řízení přezkumu, po portugalských orgánech žádala, aby jí poskytly podrobné informace o metodě výpočtu skutečných hospodářských nákladů na poskytování služeb. Portugalské orgány předložily podklady s uvedením nákladů, jež měli poskytovatelé služeb za každý rok v období 1999-2005, a porovnaly je s částkami vyplacenými INGA poskytovatelům služeb za provedení služeb. Tyto dokumenty prokazují, že vyrovnání vyplacené INGA podnikům poskytujícím služby nepřekročilo částku nezbytnou pro pokrytí všech nebo části nákladů vzniklých při plnění služby. Předložené dokumenty prokazují, že vyrovnání rovněž zohlednilo zisk, který se pohyboval podle daného roku mezi 30 a 39,5 % (viz bod odůvodnění 62 tohoto rozhodnutí).
(101)
Portugalské orgány ujistily, že prostředky nebylo možno zneužít pro případné konkurenční činnosti, kterým by se podniky mohly věnovat (křížové dotace), protože vybraní poskytovatelé služeb se žádné jiné činnosti nevěnovali.
(102)
Vzhledem k informacím poskytnutým portugalskými orgány Komise ovšem zaznamenává, že nemůže dojít k závěru, že zohledněný zisk byl ve smyslu rozsudku ve věci Altmark „přiměřený“.
(103)
ETSA ve svých připomínkách tvrdila, že odměna za poskytovanou službu odrážela přiměřeným způsobem vzniklé náklady při ponechání ziskového rozpětí, jež nemělo za následek žádné zvláštní zvýhodnění, a že v období před rokem 2005 odpovídala míra odměny za provádění veřejné služby evropskému průměru a byla nižší než míra odměny stanovená ve smlouvě o poskytování veřejných služeb přidělené v nabídkovém řízení.
(104)
V tomto ohledu musí Komise poznamenat, že ani portugalské orgány, ani třetí strana nepředložily podklady dokládající tato tvrzení.
(105)
Komise proto nemůže dojít k závěru, že třetí podmínka stanovená v rozsudku ve věci Altmark je v tomto konkrétním případě splněna.
e) Odhad nákladů průměrného podniku
(106)
Vzhledem ke skutečnosti, že před rokem 2005 nebyly podniky poskytující služby vybírány v rámci zadávání veřejných zakázek, judikatura Altmark vyžaduje, aby bylo provedeno srovnávací posouzení s náklady průměrného podniku. Portugalské orgány nepředložily údaje prokazující, že posouzení nákladů bylo provedeno na základě posouzení nákladů průměrného podniku.
(107)
Komise je proto nucena dojít k závěru, že v tomto konkrétním případě nejsou čtyři kritéria judikatury Altmark splněna a že nelze vyloučit možnost zvýhodnění podniků poskytujících služby v období mezi vstupem v platnost legislativního nařízení č. 393-B/98 a rokem 2005, kdy skončilo uplatňování přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003.
(108)
Platby z veřejných prostředků se provádějí určitým podnikům, tzn. podnikům pověřeným poskytováním služby. Dotyčné opatření lze tak považovat za specifické.
(109)
Komise proto dochází k závěru, že nelze vyloučit selektivní zvýhodnění poskytovatelů služby v období mezi rokem 1998 a rokem 2005, kdy skončilo uplatňování přechodného režimu zavedeného legislativním opatřením č. 244/2003.
1.1.2 Selektivní výhoda pro jatka a bourárny, dovozce nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(110)
Soudní dvůr ve věci GEMO (37) rozhodl, že skutečnost, že činnost sběru a odstranění uhynulých zvířat a jatečního odpadu, jíž využívala jatka a chovatelé, je vykonávána soukromými podniky, nebrání tomu, aby byla případně označena za státní podporu, protože původcem režimu uvedené činnosti jsou orgány veřejné moci.
(111)
V tomto případě jsou původci režimu činnosti a jeho financování zavedeného legislativními nařízeními č. 393-B/98, č. 197/2002 a č. 244/2003 portugalské orgány. V této fázi Komise z toho vyvozuje závěr, že tyto režimy jsou proto přičitatelné státu.
(112)
Soudní dvůr ve věci GEMO upřesnil, že je nutno považovat finanční náklady vyplývající z odstraňování uhynulých zvířat a jatečního odpadu za náklady, které jsou součástí hospodářské činnosti chovatelů a jatek (38). Soudní dvůr proto dospěl k závěru, že je čl. 107 odst. 1 SFEU nutno vykládat v tom smyslu, že se režim, který zajišťuje chovatelům a jatkám bezplatný sběr a odvoz uhynulých zvířat a jatečního odpadu, musí označit za státní podporu ve prospěch zemědělců a jatek.
(113)
V tomto konkrétním případě lze soudit, že odstraňování uhynulých zvířat a jatečního odpadu vyvolává náklady, které jsou součástí činnosti, nejen pro jatka a bourárny, ale také pro dovozce nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a pro hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa. Komise se domnívá, že popsané financování nákladů na sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže pomocí rozpočtových dotací státu před vstupem v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 vedlo k osvobození uživatelů této služby od nákladů, které jsou součástí jejich činnosti.
(114)
Komise dochází k závěru, že v období před zavedením parafiskálního poplatku existovalo zvýhodnění.
(115)
Pokud jde o období po vstupu v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 a legislativního nařízení č. 244/2003, zajišťoval financování výše uvedených činností parafiskální poplatek zavedený legislativním nařízením č. 197/2002 a pozměněný legislativním nařízením č. 244/2003. Podle režimu legislativního nařízení č. 197/2002 byla od placení poplatku osvobozena jatka, která zajišťují ve svých vlastních prostorách nebo v bourárnách sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění všech dotyčných vedlejších produktů s výjimkou ZRM, protože v oblasti zpracování vlastních vedlejších produktů vytvořila podmínky soběstačnosti (viz odstavec 2 přílohy 2 výše uvedeného legislativního nařízení), jakož i dovozci nevykostěného masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, jež s ním obchodují, protože nevytvářejí vedlejší produkty podléhající povinnému zpracování podle právních předpisů Společenství a vnitrostátních právních předpisů. Legislativní nařízení č. 244/2003 stanoví osvobození výše uvedených subjektů za podmínky schválení plánu neškodného odstranění nebo využití podle zvláštních podmínek požadovaných pro různé kategorie materiálů.
(116)
Pro posouzení, zda existuje zvýhodnění pro jatka, bourárny, dovozce nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa podléhající poplatku, je nutno ověřit, do jaké míry příspěvek pocházející z poplatku odpovídá skutečných hospodářských nákladům na služby poskytované službou sběru.
(117)
Komise zaznamenává, že portugalské orgány ve svém dopisu ze dne 20. ledna 2003 prohlásily, že poplatky stanovené v přílohách 1 a 2 legislativního nařízení č. 197/2002 a poplatek stanovený čl. 2 odst. 2 pro ZRM byly vypočítány na základě skutečných nákladů služeb, jež měly být poskytovány, při zohlednění povahy vytvářených vedlejších produktů u každého druhu zvířat a skutečnosti, zda se to těchto produktů týká či ne.
(118)
Podle portugalských orgánů toto financování ve všech ohledech představuje vyrovnání poskytované uživateli za dodání veřejné služby veřejného zájmu. Částky hrazené hospodářskými subjekty povinnými k poplatku nejsou údajně v žádném případě paušální, ale jsou přímo úměrné množstvím odpadu skutečně předaným veřejné službě a skutečným nákladům na neškodné odstranění tohoto odpadu.
(119)
Na podporu těchto tvrzení předložily portugalské orgány podklady s číselnými údaji za rok 2003 a se srovnáním skutečných hospodářských nákladů poskytnutých služeb s příspěvky pocházejícími z příslušného poplatku. Pro část roku 2002 zbývající po vstupu v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 v říjnu roku 2002 nepředložily portugalské orgány žádné podklady s číselnými údaji o příjmech vyplývajících z vybírání poplatku.
(120)
Pro roky 2004 a 2005 předložily portugalské orgány podklady s číselnými údaji o nákladech na provedené činnosti, ale ne o příjmu z poplatku vybíraného od hospodářských subjektů, které dosud nepředložily ke schválení svůj plán neškodného odstranění a využití, a které tak nadále podléhaly poplatku zavedeného přechodným režimem legislativního nařízení č. 244/2003.
(121)
Pro roky 2002, 2004 a 2005 nemůže Komise na základě dokumentů předložených portugalskými orgány zjistit, že příspěvky subjektů povinných k poplatku jsou přímo úměrné množstvím odpadu skutečně předaného službě sběru a skutečným nákladům na neškodné odstranění tohoto odpadu.
(122)
Komise dochází k závěru, že pro rok 2003 zvýhodnění neexistuje, protože příspěvky od poplatníků byly přímo úměrné nákladům vzniklým obdrženými službami.
(123)
Komise ale nemůže vyloučit zvýhodnění jatek, bouráren, dovozců nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářských subjektů uvnitř Společenství, tzn. hospodářských subjektů/příjemců nevykostěného hovězího a vepřového masa povinných k poplatku, v období mezi říjnem 2002 a 1. lednem 2003 a v roce 2004 a 2005.
1.1.3 Selektivní výhoda pro chovatele
(124)
V tomto konkrétním případě lze soudit, že odstraňování uhynulých zvířat a jatečního odpadu vyvolává náklady, které jsou součástí činnosti, nejen pro jatka a bourárny, ale také pro chovatele, na které by se v rámci tržních pravidel přenesla přinejmenším část nákladů na uvedené služby. V souladu s výše uvedenou judikaturou GEMO se Komise domnívá, že popsané financování nákladů na sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže pomocí rozpočtových dotací státu před vstupem v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 vedlo k osvobození uživatelů této služby od nákladů, které jsou součástí jejich činnosti.
(125)
Komise dochází k závěru, že v období před zavedením parafiskálního poplatku existovalo zvýhodnění.
(126)
Jak je uvedeno výše, je možné, že opatření zavedená portugalskými orgány s cílem zajistit sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže mohou osvobozovat chovatele od nákladů, jež by za běžných okolností částečně nesli. Z legislativního nařízení č. 197/2002 a přechodného režimu stanoveného legislativním nařízením č. 244/2003 vyplývá, že chovatelé dotyčnému poplatku nepodléhají. Portugalské orgány uvedly, že náklady na sběr před koncem roku 2005 byly přeneseny na celé odvětví. Komise zjišťuje, že na dvou daňových dokladech předložených portugalskými orgány je skutečně uvedeno přenesení poplatku na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a legislativního nařízení č. 244/2003 jedněmi z jatek, a to v říjnu 2002 a říjnu 2003. Předložené dokumenty podporují tvrzení portugalských orgánů, že náklady byly v souladu s tržními pravidly přeneseny na celé odvětví, a tedy i na chovatele. Komise dochází na základě uvedeného k závěru, že chovatelé nesly náklady spojené se svou činností, a nebyly proto příjemci žádného specifického zvýhodnění.
(127)
Komise zjišťuje, že chovatelé byli zvýhodněni pouze v období, jež předcházelo uplatňování poplatku.
(128)
Na základě výše uvedeného dochází Komise k závěru potvrzujícímu existenci zvýhodnění, pokud jde o sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu, ve prospěch jatek, bouráren a dovozců během všech období s výjimkou roku 2003 a ve prospěch chovatelů pouze během období před uplatňováním poplatku.
1.2 VÝHODY FINANCOVANÉ ZE STÁTNÍCH PROSTŘEDKŮ
(129)
Čl. 107 odst. 1 SFEU se týká podpor poskytnutých členskými státy nebo ze státních prostředků. Jinými slovy, dotčené opatření musí být přičitatelné státu a být poskytnuto pomocí státních prostředků.
(130)
V tomto konkrétním případě byly náklady na sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže financovány v období mezi rokem 1999 a říjnem 2002 z přímých příjmů státu a od října 2002 z příjmů z parafiskálního poplatku uplatňovaného na jatka, dovozce nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(131)
Platby poskytovatelům služeb zajišťované přímými příjmy státu představují výhody financované ze státních prostředků. Skutečnost, že je tato veřejná služba financována v období od roku 1999 až do zavedení poplatku v roce 2002 ze státního rozpočtu, znamená, že podniky provádějící tuto službu využívají veřejných prostředků k pokrytí výdajů odvozených z uvedené služby.
(132)
Poplatky uplatňované mezi zářím 2002 a listopadem 2005 nespadají do oblasti působnosti ustanovení SFEU o státních podporách, pokud nepředstavují způsob financování určitého opatření podpory, a jsou tak jeho nedílnou součástí (39).
(133)
Všechny poplatky jsou placeny INGA mechanizmem přenesení daňové povinnosti. Poplatky vybrané od hospodářských subjektů představovaly příjmy INGA a byly mu hrazeny přímo.
(134)
Aby bylo možné považovat poplatek za nedílnou součást opatření podpory, musí nezbytně na základě relevantní vnitrostátní právní úpravy existovat vztah závazného určení mezi poplatkem a podporou v tom smyslu, že výnos z poplatku je nezbytně určen k financování podpory (40).
(135)
Vzhledem k tomu, že poplatky představovaly příjmy INGA a byly mu placeny přímo, Komise považuje poplatek za nedílnou součást opatření podpory.
(136)
Pokud jde o to, zda mohou být v tomto konkrétním případě považovány příjmy z parafiskálních poplatků za státní prostředky či ne, je nutno poznamenat, že se u státních prostředků nesmí dělat žádný rozdíl mezi případy, kdy je podpora poskytnuta přímo státem, a případy, kdy je poskytnuta veřejnými nebo soukromými organizacemi určenými nebo zřízenými státem. V rozsudku ze dne 15. července 2004 ve věci Pearle a další (41) Soudní dvůr uvedl, že se povinné příspěvky vybrané zprostředkující organizací od všech podniků daného profesního odvětví nepovažují za státní prostředky pouze v případě, jsou-li splněny následující čtyři podmínky:
a)
zvažované opatření bylo zavedeno profesním orgánem, který zastupuje podniky a zaměstnance určitého profesního odvětví a neslouží jako nástroj k provádění politik stanovených státem;
b)
cíle zvažovaného opatření jsou v plné míře financovány z příspěvků podniků daného odvětví;
c)
o způsobu financování a míře/částce příspěvků rozhodují v profesním orgánu daného odvětví zástupci zaměstnavatelů a zaměstnanců bez jakéhokoliv zasahování státu;
d)
příspěvky jsou povinně používány k financování opatření bez možnosti zásahu státu.
(137)
Z dostupných informací vyplývá, že první podmínka rozsudku ve věci Pearle a další není splněna v tom smyslu, že opatření bylo stanoveno legislativním opatřením s cílem provádět politiku určenou státem za účelem boje proti BSE.
(138)
Kromě toho nejsou splněny podmínky tři a čtyři, protože způsob financování regulují uvedená legislativní nařízení. Portugalské orgány proto mají možnost zasahovat do určení způsobů financování opatření.
(139)
Vzhledem k tomu, že nejsou splněny všechny podmínky rozsudku ve věci Pearle a další a že stát zřejmě vykonává rozhodující kontrolu nad způsoby financování opatření podpory, je Komise názoru, že příjmy z parafiskálních poplatků představují ve skutečnosti státní prostředky přičitatelné státu.
1.3 NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE/OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(140)
Podle judikatury Soudního dvora svědčí obvykle posílení konkurenčního postavení určitého podniku následkem poskytnutí státní podpory o narušení hospodářské soutěže vůči jiným konkurenčním podnikům, které příjemci této podpory nejsou (42).
(141)
Opatření může mít vliv na postavení Portugalska v odvětví masa (43). Jelikož portugalské podniky působí na vysoce konkurenčním mezinárodním trhu, opatření narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž. Opatření může také ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(142)
Portugalské orgány vyzdvihly, že kvůli embargu na vývoz zejména živého skotu a masokostních mouček jako takových nebo obsažených v jiných produktech nedocházelo k obchodním výměnám, což údajně znamená, že k narušení hospodářské soutěže nemohlo dojít.
(143)
V tomto ohledu je nutno připomenout, že podle judikatury (44) může podpora ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž i v případě, kdy se podnik-příjemce, jenž se nachází v konkurenčním postavení vůči výrobcům z jiných členských států, sám na vývozu nepodílí. Pokud členský stát totiž poskytne určitému podniku podporu, může dojít k zachování nebo ke zvýšení vnitřní nabídky s tím, že se tak sníží možnosti podniků z jiných členských států nabízet své služby na trhu tohoto členského státu.
(144)
Za těchto okolností se Komise domnívá, že zákaz vývozu výše uvedených produktů z Portugalska do ostatních členských států nemá vliv na skutečnost, že podpora je schopna narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod.
1.4 ZÁVĚR
(145)
Komise se domnívá, že opatření zavedené legislativními nařízeními č. 393-B/98, č. 197/2002 a č. 244/2003 a týkající se sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu představuje státní podporu ve prospěch jatek, bouráren a dovozců během období platnosti legislativního nařízení č. 393-B/98 až do konce platnosti přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003, s výjimkou roku 2003, pro který byly portugalské orgány schopny prokázat, že k žádnému zvýhodnění nedošlo.
(146)
Pokud jde o chovatele, Komise se domnívá, že opatření představuje státní podporu spadající pod čl. 107 odst. 1. pro období, jež předcházelo uplatňování poplatku.
(147)
Pokud jde o podniky poskytující služby, Komise dochází k závěru, že nelze vyloučit možnost státní podpory v období mezi vstupem v platnost legislativního nařízení 393-B/98 a rokem 2005, kdy skončilo uplatňování přechodného režimu zavedeného legislativním opatřením č. 244/2003.
2. PROTIPRÁVNOST PODPORY
(148)
Komise zjišťuje, že Portugalsko neoznámilo v souladu s čl. 108 odst. 3 SFEU opatření podpory poskytovaná od roku 1999, ani režimy zavedené legislativními nařízeními č. 197/2002 a č. 244/2003. Čl. 1 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 659/1999 definuje „protiprávní podporu“ jako novou podporu uskutečňovanou v rozporu s čl. 93 odst. 3 Smlouvy.
(149)
Skutečnost, že opatření zavedená Portugalskem obsahují prvky státní podpory, znamená, že se jedná o nové podpory neoznámené Komisi, a které tak představují protiprávní podpory ve smyslu SFEU.
(150)
Přezkum slučitelnosti případných podpor bude proveden ve dvou částech: v první části Komise přezkoumá slučitelnost podpor poskytnutých podnikům zajišťujícím služby a v druhé části slučitelnost případných podpor poskytnutých jatkám, bourárnám, dovozcům a hospodářským subjektům uvnitř Společenství tohoto odvětví, jakož i chovatelům.
(151)
Jelikož se jedná o podpory financované od roku 2002 parafiskálním poplatkem, musí Komise, jakmile je financování nedílnou součástí opatření podpory, podrobit přezkumu jak financované činnosti, tzn. podpory, tak jejich financování. Je-li způsob financování určité podpory prostřednictvím zejména povinných příspěvků nedílnou součástí opatření podpory, musí podle Soudního dvora přezkum tohoto opatření Komisí nutně vzít na zřetel tento způsob financování (45). Jak je prokázáno v odstavci 135 tohoto rozhodnutí, je nutno považovat způsob financování podpory za nedílnou součást opatření podpory.
3. PŘEZKUM SLUČITELNOSTI PODPOR
3.1 ANALÝZA Z HLEDISKA USTANOVENÍ POUŽITELNÝCH NA NEOZNÁMENÉ PODPORY
3.1.1 Podpory ve prospěch podniků poskytujících služby
a) Slučitelnost podpor při použití čl. 106 odst. 2 SFEU
(152)
Ze zákazu uvedeného v čl. 107 odst. 1 SFEU jsou možné výjimky.
(153)
Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že vyrovnání za veřejné služby nepředstavují státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud tato vyrovnání splňují určité podmínky (viz bod odůvodnění 89 tohoto rozhodnutí). Pokud ale vyrovnání za veřejnou službu tyto podmínky nesplňují a pokud jsou splněna obecná kritéria použitelnosti čl. 107 odst. 1 SFEU, představují sice tato vyrovnání státní podporu, ale je možno je prohlásit za slučitelná s SFEU podle čl. 106 odst. 2 SFEU, pokud jsou nezbytná pro fungování služeb obecného hospodářského zájmu a neovlivňují rozvoj obchodu v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie. Komise upřesnila podmínky, jež je nutno splnit, aby bylo dosaženo této rovnováhy. Již ve svém Sdělení o službách obecného zájmu v Evropě roku 2001 (46) Komise upřesnila, že je nutno zaručit, aby veškerá omezení pravidel smluv ES, a to zejména omezení hospodářské soutěže a svobod vnitřního trhu, nepřekračovala míru nutnou k zaručení řádného plnění poslání veřejné služby. To zejména znamená, že odměna nepřevýší čisté dodatečné náklady vyvolané úkolem svěřeným dotyčnému podniku. Komise upřesnila tyto podmínky také následně v rámci Společenství pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (47) a ve svém rozhodnutí ze dne 28. listopadu 2005 o použití čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (48). Pokud jde o výpočet vyrovnání, Komise upřesnila, že výše vyrovnání nemůže přesáhnout částku nezbytnou pro pokrytí nákladů vzniklých při plnění závazků veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k nim vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto závazků. Přiměřený zisk může zejména zahrnovat celý nebo část růstu produktivity, jehož daný podnik dosáhl během domluvené a omezené doby, aniž by snížil kvalitativní úroveň služeb, které mu stát svěřil.
(154)
Bod 18 rámce Společenství pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby upřesňuje, že „přiměřeným ziskem“ je nutno rozumět míru návratnosti vlastního kapitálu, která zohledňuje riziko nebo nepřítomnost rizika vyplývající pro dotčený podnik ze zásahu členského státu, zejména pokud mu stát udělil výhradní nebo zvláštní práva. Tato míra nepřesahuje běžně průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech. V odvětvích, kde neexistuje podnik srovnatelný s podnikem, jemuž bylo svěřeno poskytování služby obecného hospodářského zájmu, může být toto srovnání učiněno s podniky umístěnými v jiných členských státech nebo, pokud je to nezbytné, v rámci jiných odvětví za předpokladu, že budou zohledněny zvláštnosti každého podniku. Při určování výše přiměřeného zisku může členský stát zavést pobídková kritéria, která se budou mimo jiné týkat kvality poskytované služby a přírůstků produktivity.
(155)
Jak je vysvětleno v odstavci 99 a následujících tohoto rozhodnutí, nemůže Komise na základě údajů poskytnutých portugalskými orgány dospět k závěru, že vyrovnání bylo vypočteno při zohlednění přiměřeného zisku, který nepřekračuje průměrnou míru platnou v dotčeném odvětví. Útvary Komise požádaly několikrát portugalské orgány o dodání všech podkladů nutných pro určení, zda jsou v tomto konkrétním případě splněny všechny podmínky pro odchylku od státních podpor poskytnutých ve formě služby hospodářského zájmu. Podklady dodané portugalskými orgány totiž nijak nezmiňují, že by bylo pro stanovení průměrné míry platné v dotčeném odvětví provedeno srovnání s jinými podniky.
(156)
Komise tak nemůže dojít k závěru o slučitelnosti podpor ve prospěch poskytovatelů služeb ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
b) Slučitelnost podpor při použití čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
(157)
Čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU stanoví, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Aby podpory mohly využít odchylky uvedené v tomto písmenu, musí přispívat k rozvoji dotyčného odvětví.
(158)
V tomto konkrétním případě portugalské orgány uvádějí, že od roku 1999 nesly všechny náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže. Od října 2002 je financování nákladů spojených se stejnou činností sběru, zpracování a neškodného odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže zajištěno z příjmů z poplatku, kterému podléhají jatka, dovozci nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa, pokud tuto činnost nezajišťují sami.
(159)
Podle bodu 23.3 pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2000-2006 (49) (dále jen „hlavní pokyny“) a sdělení Komise o stanovení pravidel pro hodnocení protiprávně poskytnuté státní podpory (50) je nutno posuzovat každou protiprávní podporu ve smyslu čl. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 659/1999 podle pravidel a pokynů platných v okamžiku, kdy byla podpora poskytnuta. Komise přijala v roce 2002 pokyny Společenství týkající se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a odpady z jatek. Tyto pokyny platily mezi 1. lednem 2003 a 31. prosincem 2006 (51). Bod 44 pokynů k TSE stanoví pro případy týkající se zejména jatečního odpadu odchylku od zásady, podle níž je nutno posuzovat protiprávně udělené podpory podle pravidel platných v okamžiku, kdy jsou podpory poskytnuty. Podle bodu 47 pokynů k TSE uplatní Komise na podpory udělené před koncem roku 2002 zásady vycházející z bodu 11.4 pokynů týkajících se protiprávně poskytnuté podpory na odpady z jatek. Bod 47 pokynů k TSE tak představuje příslušný právní základ pro posouzení podpor poskytovaných od roku 1999.
(160)
V souladu s bodem 194 písm. c) pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 nepoužívá Komise od vstupu v platnost těchto pokynů dne 1. ledna 2007 nadále pokyny k TSE s výjimkou u podpor protiprávně poskytnutých před 1. lednem 2007 a uvedených v bodě 43 a následujících těchto pokynů. Bod 47 pokynů k TSE tak zůstává předpisem použitelným na podpory na odpady z jatek protiprávně poskytnuté počínaje 1. lednem 2003.
(161)
Bod 47 pokynů k TSE obsahuje řadu ustanovení, která se týkají odpadu z jatek.
(162)
Pokud jde o státní podpory spojené s jatečním odpadem, přijala Komise od ledna 2001 podle bodu 47 pokynů k TSE řadu jednotlivých rozhodnutí, jež povolila státní podpory kryjící až 100 % nákladů vyvolaných likvidací specifických rizikových materiálů, masokostní moučky a krmiv pro zvířata obsahující takové produkty, které je nutno odstranit podle nových právních předpisů Společenství týkajících se přenosných spongiformních encefalopatií (TSE). Tato rozhodnutí se zakládala zejména na bodě 11.4 zemědělských pokynů a zohledňovala krátkodobou povahu podpor a nutnost dodržovat v dlouhodobém výhledu zásadu „znečišťovatel platí“. Komise výjimečně souhlasila s tím, aby takové státní podpory byly poskytovány také jiným subjektům než těm, kteří pracují v oblasti živých zvířat, a to například jatkám. Komise uplatní stejné zásady na státní podpory protiprávně poskytnuté do konce roku 2002 se srovnatelnými náklady spojenými s novými právními předpisy Společenství v oblasti TSE, a to aniž je dotčeno dodržování jiných ustanovení práva Společenství.
(163)
Bod 47 pokynů k TSE připomíná, že Komise výjimečně souhlasila s tím, aby takové státní podpory byly poskytovány také jiným subjektů než těm, kteří pracují v oblasti živých zvířat, a to například jatkám. Komise v minulosti rozhodla, že tato výjimka má zahrnovat také jiné podniky provádějící činnosti úzce spojené s oblastí živých zvířat, jako jsou bourárny.
(164)
Na základě bodu 11.4 zemědělských pokynů Komise schválila podpory až do výše 100 % skutečně vzniklých nákladů u opatření, jako jsou veterinární kontroly, testy a jiná opatření na zjištění výskytu choroby, nákup a podávání léků a fytosanitárních produktů a ničení úrody, za podmínky, že:
-
na regionální nebo vnitrostátní úrovni či na úrovni Společenství je zaveden přiměřený program prevence, dozoru nebo vymýcení dotyčné choroby,
-
choroby představují zdroj starostí orgánů veřejné moci,
-
opatření podpory mají za cíl prevenci a/nebo odškodnění,
-
podpory jsou slučitelné s veterinárními a fytosanitárními předpisy Společenství.
(165)
Tyto zásady platí také podle bodu 47 pokynů k TSE.
(166)
BSE je přenosná choroba, jež představuje ohrožení pro lidské zdraví. Jedná se o chorobu zvířat, jejíž primární ohnisko musí být oznámeno přímo Komisi a ostatním členským státům (52). Cílem opatření podpory bylo zajistit, že nutná preventivní opatření ohledně sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění byla provedena v souladu s veterinárními předpisy platnými v odvětví masa mezi rokem 1999 a rokem 2005.
(167)
Komise v tomto ohledu zaznamenává, že Portugalsko uvedlo, že od roku 1999 do konce roku 2002 neslo všechny náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže, a to v souvislostech naléhavých opatření schválených Komisí v rámci rozhodnutí 98/653/ES, které zakazuje vývoz masokostních mouček ze savců. Zaznamenává také, že opatření embarga na hovězí maso z Portugalska byla zrušena až přijetím nařízení (ES) č. 1993/2004.
(168)
Komise také zdůrazňuje, že v souladu s body 33 a 34 pokynů k TSE byly podniky vybírány a odměňovány podle tržních zásad a nediskriminačním způsobem (viz bod odůvodnění 21 a následující tohoto rozhodnutí). Komise může v tomto konkrétním případě přijmout, a to vzhledem k naléhavosti, se kterou bylo nutno opatření přijímat, že portugalské orgány vybíraly poskytovatele služeb v souladu s legislativním nařízením č. 197/99 ze dne 8. června 1999, které je podle informací poskytnutých portugalskými orgány vnitrostátním nástrojem provedení směrnice 97/52/ES, aniž by použily postup zadávání veřejných zakázek (viz bod odůvodnění 24 tohoto rozhodnutí).
(169)
Portugalské orgány uvedly, že legislativní nařízení č. 197/2002 bylo naplánováno kvůli dodržení jejich závazků v souvislosti s rozhodnutím Rady č. 2000/766/ES při dodržení zásady „znečišťovatel platí“ (viz body odůvodnění 65 a 66 tohoto rozhodnutí). Potvrdily, že prostředky nemohly být odchýleny ke konkurenčním činnostem, kterým se podniky poskytující služby mohly věnovat, protože jedinou činností těchto podniků byl skutečně sběr, zpracování, přeprava a neškodné odstranění vedlejších produktů ze zvířat.
(170)
Komise rovněž zjišťuje, že odpovědnost za službu a její financování byla přenesena na hospodářské subjekty při dodržení přechodné fáze systémem zavedeným legislativním nařízením č. 244/2003.
(171)
Vzhledem ke zvláštním okolnostem a naléhavé situaci vyvolané rizikem šíření BSE mezi rokem 1999 a rokem 2004 a vzhledem ke skutečnosti, že systém zavedený legislativním nařízením č. 244/2003 stanovil postupné přenesení odpovědnosti a financování služeb na hospodářské subjekty odvětví, Komise soudí, že podpory lze označit za krátkodobé a dodržující v dlouhodobém výhledu zásadu „znečišťovatel platí“.
(172)
Komise proto může dojít na základě informací, jež má k dispozici, k závěru, že podpory poskytnuté mezi rokem 1999 a koncem roku 2002 mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(173)
Pokud jde o podpory poskytnuté od roku 2003 do listopadu 2005, Komise soudí, že vzhledem k naléhavosti situace, jež převládala až do konce roku 2004, a skutečnosti, že režim legislativního nařízení počítal s postupným přenesením odpovědnosti a financování služeb, jak je uvedeno výše, lze podpory označit za slučitelné a v souladu s bodem 47 pokynů k TSE, pokud jsou v souladu se skutečnými náklady obdržených služeb.
(174)
Jak je uvedeno v bodu odůvodnění 100 tohoto rozhodnutí, portugalské orgány prokázaly, že podpory odpovídají skutečným nákladům na služby podniků poskytujících služby, a to v období od roku 1999 do roku 2005.
(175)
Komise proto na základě informací, jež má k dispozici, dochází k závěru, že podpory poskytnuté mezi rokem 2003 a listopadem 2005 poskytovatelům služeb mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
3.1.2 Podpora jatkám, bourárnám, dovozcům a hospodářským subjektům odvětví uvnitř Společenství, jakož i chovatelům
(176)
Jak Komise uvedla v odstavci 166 tohoto rozhodnutí, riziko šíření BSE v Portugalsku v období od roku 1999 do roku 2004 vyvolalo zvláštní okolnosti a naléhavou situaci. Vzhledem k této výjimečné situaci a skutečnosti, že systém zavedený legislativním nařízením z roku 2003 stanovil postupné přenesení odpovědnosti a financování služeb na hospodářské subjekty odvětví, Komise soudí, že podpory lze označit za krátkodobé a dodržující v dlouhodobém výhledu zásadu „znečišťovatel platí“. V souladu se svou předchozí praxí Komise v tomto konkrétním případě soudí, že podpory na základě bodu 47 pokynů k TSE mohly být výjimečně poskytnuty dalším subjektům odvětví, a to zejména jatkám, bourárnám, dovozcům a hospodářským subjektům odvětví uvnitř Společenství.
(177)
Stejně jak to Komise zjistila u podniků poskytujících služby, byly podpory poskytnuty v souladu se zásadami uvedenými v bodě 47 pokynů k TSE.
(178)
Pokud jde o jatka, bourárny, dovozce a hospodářské subjekty odvětví uvnitř Společenství, může Komise proto dospět k závěru, že poskytnuté podpory mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(179)
Pokud jde o chovatele, Komise na základě uvedeného dospívá rovněž k závěru, že vzhledem k odůvodněním převzatým v bodě odůvodnění 160 a následujících tohoto rozhodnutí byly podpory poskytnuty v souladu se zásadami uvedenými v bodě 47 pokynů k TSE a mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
3.2 FINANCOVÁNÍ PODPOR
(180)
Od října 2002, kdy vstoupilo v platnost legislativní nařízení č. 197/2002, jsou náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže financovány z příjmů z parafiskálního poplatku, kterému podléhají jatka, dovozci nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(181)
V souladu s judikaturou Soudního dvora (53) Komise obvykle soudí, že financování státní podpory prostřednictvím povinných poplatků může mít vliv na podporu v tom smyslu, že má ochranný dopad přesahující vlastní podporu. Dotyčné příspěvky totiž představují povinné poplatky. Podle stejné judikatury Komise soudí, že podpora nemůže být financována parafiskálními poplatky, které zatěžují rovněž produkty dovážené z jiných členských států.
(182)
Se zřetelem na tuto judikaturu a skutečnost, že opatření je poskytnuto ze státních prostředků, a představuje tak státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU, je nutno ověřit, zda má diskriminační povahu, a je tak v rozporu s článkem 110 SFEU, protože produkty z jiných členských států podléhají také uhrazení poplatku.
(183)
Portugalské orgány zdůvodnily zdanění nevykostěného dováženého masa skutečností, že tyto dovážené produkty mohly využívat systém stejně jako produkty vnitrostátní a že existence nevykostěného masa znamená existenci vedlejších produktů, které využívají služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění.
(184)
Podle informací, jež má Komise k dispozici, byly poplatky uplatněny na jatka, dovozce jatečně upravených těl, půlek a dalších nevykostěných kusů skotu a prasat (viz čl. 2 odst. 2 legislativního nařízení č. 197/2002) a slouží k zajištění služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže (čl. 1 odst. 1 legislativního nařízení č. 197/2002).
(185)
Tyto informace vedly Komisi k pochybám o souladu mezi poplatky vybíranými od poplatníků a službami, které využívají. Komise zjistila, že nemůže vyloučit existenci potenciálně diskriminačního systému vůči produktům dováženým z jiných členských států, u kterých je nutno zaplatit poplatek.
(186)
Portugalské orgány poté ujistily, že financování služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů drůbežího masa nepochází z poplatků vybíraných od jatek a dovozců jatečně upravených těl, půlek a dalších nevykostěných kusů skotu a prasat, ale v souladu s přílohou 1 legislativního nařízení č. 197/2002 od zařízení na porážku drůbeže, jež nepodporují sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů vznikajících při porážce drůbeže. Dovozci a hospodářské subjekty/příjemci drůbeže jsou od poplatku osvobozeni, protože většina dovážených jatečně upravených těl drůbeže nevede ke vzniku vedlejších produktů.
(187)
Pokud jde naopak o dovozce a hospodářské subjekty/příjemce jatečně upravených těl, půlek a dalších nevykostěných kusů skotu a prasat, portugalské orgány prokázaly, že tyto dovážené nevykostěné kusy vedou ke vzniku vedlejších produktů.
(188)
Již v příkazu k poskytnutí informací a následně při zahájení řízení žádala Komise portugalské orgány, aby potvrdily, že dovážené produkty mohly využívat mechanizmu stejným způsobem jako vnitrostátní produkty, a také prokázaly pomocí číselných údajů, že za dané referenční období existovala peněžitá rovnocennost mezi částkami vybranými u nevykostěných hovězích a vepřových masných výrobků z jiných členských států a náklady na služby, jichž výlučně využívaly (viz odst. 37 písm. h) rozhodnutí o zahájení řízení).
(189)
Portugalské orgány potvrdily, že dovážené nevykostěné kusy využívaly služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů masa stejným způsobem jako vnitrostátní produkty, ale nedodaly k tomu žádné odpovídající přesné číselné údaje.
(190)
Informace poskytnuté Komisi jí proto neumožňují dojít k závěru, že poplatek zavedený legislativním nařízením č. 197/2002 a vybíraný u dovážených produktů je rovnocenný s částkou odpovídající službám, jež využívají vedlejší produkty vytvářené těmito dováženými produkty, a že tak dovážené produkty mohly využívat služeb financovaných opatřením podpory ve stejné míře jako vnitrostátní produkty.
(191)
Podle čl. 3 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/2003 musela jatka, bourárny, inkubační střediska a průmysl výrobků z vajec platit poplatky stanovené v příloze 1 legislativního nařízení č. 197/2002, s výjimkou organizací využívajících alternativní režim stanovený tímto nařízením, jež podléhaly poplatkům podle přílohy 2, a to až do schválení plánu neškodného odstranění materiálů kategorie 3. U materiálů kategorií 1 a 2 musely před schválením plánu platit 0,35 EUR/kg materiálu (čl. 5 odst. 1 legislativního nařízení č. 244/2003).
(192)
Pokud jde o změny systému poplatků, k nimž došlo zavedením legislativního nařízení č. 244/2003, Komise požádala portugalské orgány, aby prokázaly, že dovážené produkty mohly využívat uvedených služeb ve stejné míře jako produkty vnitrostátní.
(193)
Portugalské orgány potvrdily, že poplatek zavedený legislativním nařízením č. 244/2003 byl založen na skutečně vytvořených vedlejších produktech a že dovážené produkty mohly využívat uvedených služeb ve stejné míře. Komise ale zaznamenává, že portugalské orgány neposkytly na podporu těchto tvrzení žádné číselné údaje.
(194)
Bez podkladů k ověření Komise nemůže dojít k závěru, že poplatek zavedený legislativním nařízením č. 244/2003 byl rovnocenný s částkou odpovídající službám, jež využívají vedlejší produkty vytvářené těmito dováženými produkty, a že tak dovážené produkty mohly využívat služeb financovaných opatřením podpory ve stejné míře jako vnitrostátní produkty.
(195)
Komise zaznamenává, že systém poplatků zavedený na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a systém přechodného režimu stanovený čl. 3 odst. 2 a čl. 5 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/003 nejsou slučitelné s článkem 110 SFEU, a to z důvodu existence možného diskriminačního systému vůči produktům dováženým z jiných členských států, které musí poplatek také platit.
VI. ZÁVĚR
(196)
Komise lituje, že Portugalsko poskytlo v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU protiprávně podpory ve prospěch sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění jatečního odpadu.
(197)
Podpory ve prospěch sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění jatečního odpadu dodržely ustanovení Společenství použitelná na úrovni příjemců. Naopak financování těchto podpor systémem poplatků zavedeným na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a přechodného režimu stanoveného čl. 3 odst. 2 a čl. 5 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/2003 není slučitelné s vnitřním trhem, a to z důvodu možného diskriminačního dopadu na produkty dovážené z jiných členských států, které musí poplatek také platit.
(198)
V tomto konkrétním případě považuje Komise za vhodné přijmout podmínečné rozhodnutí při využití možnosti, již nabízí čl. 7 odst. 4 nařízení (ES) č. 659/1999, podle nějž může Komise připojit ke kladnému rozhodnutí podmínky, za kterých může být podpora považována za slučitelnou se společným trhem, a může stanovit povinnosti pro umožnění kontroly plnění rozhodnutí.
(199)
K nápravě porušení článku 110 SFEU, a tedy k odstranění diskriminace se zpětnou působností, musí Portugalsko ve lhůtě a za podmínek stanovených Komisí přistoupit k navrácení části poplatku, kterou byly zatíženy produkty pocházející z jiných členských států. Náprava tohoto porušení by učinila dotčené podpory slučitelnými se Smlouvou.
(200)
Komise stanoví podmínky, jimiž se uvedené navrácení musí řídit. Portugalsko musí navrátit poplatníkům tu část poplatku, která byla uvalena na produkty pocházející z jiných členských států mezi dnem vstupu v platnost poplatku stanoveného legislativním nařízením č. 197/2002 a dnem jeho posledního uplatnění před koncem přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003. K tomu musí Portugalsko splnit následující podmínky:
-
pokud budou moci dokázat, že poplatek byl uvalen na produkty dovezené z jiných členských států, mohou poplatníci odpovědní za zaplacení poplatku požadovat náhradu poměrné části výnosu z poplatku určené na financování části podpory, již využívaly výlučně vnitrostátní produkty. Žádosti o vrácení se předkládají ve lhůtě stanovené v souladu s vnitrostátními předpisy a v žádném případě kratší než šest měsíců počínaje dnem oznámení tohoto rozhodnutí,
-
Portugalsko stanoví míru případné diskriminace, kterou jsou zatíženy dovážené produkty. Za tímto účelem musí Portugalsko během referenčního období ověřit peněžní rovnocennost mezi částkami celkově vybranými jako uvedený poplatek za domácí produkty a výhodami, které se na tyto produkty výlučně vztahují,
-
navrácení musí být provedeno v maximální lhůtě šesti měsíců od podání žádosti,
-
navrácené částky musí být od data, kdy byly vybrány, až do data skutečného navrácení aktualizovány s ohledem na úroky. Tyto úroky jsou počítány na základě referenční sazby Komise stanovené metodou určení referenčních úrokových a diskontních sazeb (54),
-
portugalské orgány přijmou všechny přiměřené důkazy ze strany poplatníků, jimiž bude dokázána zaplacená část poplatku, kterou byly zatíženy produkty pocházející z jiných členských států,
-
právo na refundaci nesmí podléhat dalším podmínkám, zejména podmínce nepřevedení poplatku,
-
v případě, kdy poplatník poplatek ještě nezaplatil, portugalské orgány se formálně zřeknou požadavku na zaplacení úměrné části poplatku uvaleného na produkty dovážené z jiných členských států, u které je prokázáno, že slouží k financování té části podpory, jež je určena výlučně pro vnitrostátní produkty. Zřeknou se rovněž případných souvisejících úroků z prodlení,
-
v případě, že o to Komise požádá, předloží portugalské orgány komplexní zprávu, kterou prokáží řádné provedení opatření k refundaci,
-
pokud byl v jiném členském státě uvalen poplatek s obdobnými záměry na stejné produkty, které byly zatíženy poplatkem v Portugalsku, portugalské orgány se zavazují navrátit poplatníkům část poplatku, která zatížila produkty pocházející z tohoto členského státu,
-
Portugalsko se zavazuje seznámit s tímto rozhodnutím všechny potenciální poplatníky dotčeného poplatku.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora poskytnutá Portugalskem na základě legislativního nařízení č. 393-B/98 ze dne 4. prosince 1998 je slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Státní podpora poskytnutá Portugalskem na základě legislativního nařízení č. 197/2002 ze dne 25. září 2002 a přechodného režimu stanoveného čl. 3 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/2003 ze dne 7. října 2003 je slučitelná s vnitřním trhem za podmínky, že Portugalsko vrátí plátcům poplatku jeho část, jež byla uvalena na produkty pocházející z jiných členských států mezi začátkem uplatňování poplatku na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a dnem posledního uplatnění tohoto poplatku před koncem přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003.
2. K tomu musí Portugalsko splnit následující podmínky:
-
pokud budou moci dokázat, že poplatek byl uvalen na produkty dovezené z jiných členských států, mohou poplatníci odpovědní za zaplacení poplatku požadovat náhradu poměrné části výnosu z poplatku určené na financování části podpory, již využívaly výlučně vnitrostátní produkty. Žádosti o vrácení se předkládají ve lhůtě stanovené v souladu s vnitrostátními předpisy a v žádném případě kratší než šest měsíců počínaje dnem oznámení tohoto rozhodnutí,
-
Portugalsko stanoví míru případné diskriminace, kterou jsou zatíženy dovážené produkty. Za tímto účelem ověří Portugalsko během referenčního období peněžní rovnocennost mezi částkami celkově vybranými jako uvedený poplatek za domácí produkty a výhodami, které se na tyto produkty výlučně vztahují,
-
navrácení musí být provedeno v maximální lhůtě šesti měsíců od podání žádosti,
-
navrácené částky musí být od data, kdy byly vybrány, až do data skutečného navrácení aktualizovány s ohledem na úroky. Tyto úroky jsou počítány na základě referenční sazby Komise stanovené metodou určení referenčních úrokových a diskontních sazeb (55),
-
portugalské orgány přijmou všechny přiměřené důkazy ze strany poplatníků na prokázání částek, jež uhradili jako poplatek u produktů pocházejících z jiných členských států,
-
právo na refundaci nesmí podléhat dalším podmínkám, zejména podmínce nepřevedení poplatku,
-
v případě, kdy poplatník poplatek ještě nezaplatil, portugalské orgány se formálně zřeknou požadavku na zaplacení úměrné části poplatku uvaleného na produkty dovážené z jiných členských států, u které je prokázáno, že slouží k financování té části podpory, jež je určena výlučně pro vnitrostátní produkty. Zřeknou se rovněž případných souvisejících úroků z prodlení,
-
v případě, že o to Komise požádá, předloží portugalské orgány komplexní zprávu, kterou prokáží řádné provedení opatření k refundaci,
-
pokud byl v jiném členském státě uvalen poplatek s obdobnými záměry na stejné produkty, které byly zatíženy poplatkem v Portugalsku, portugalské orgány se zavazují navrátit poplatníkům část poplatku, která zatížila produkty pocházející z tohoto členského státu
-
Portugalsko se zavazuje seznámit s tímto rozhodnutím všechny potenciální poplatníky dotčeného poplatku.
Článek 3
Portugalsko bude informovat Komisi do dvou měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí o opatřeních, která provedlo, aby mu vyhovělo.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Portugalské republice.
V Bruselu dne 13. července 2011.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 13 juli 2011
om stödordning C 3/09 (f.d. NN 41 A-B/03) som Portugal har genomfört till förmån för insamling, transport, bearbetning och destruktion av slakteriavfall
[delgivet med nr K(2011) 4888]
(Endast den portugisiska texten är giltig)
(2011/677/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket, och
av följande skäl:
I. FÖRFARANDE
(1)
Efter att ha mottagit ett klagomål begärde kommissionen genom en skrivelse av den 15 november 2002 upplysningar från de portugisiska myndigheterna rörande införandet av en skatteliknande avgift för att finansiera insamling, transport, bearbetning och destruktion av biprodukter från slakt av idisslare och fjäderfän i enlighet med lagdekret nr 197/2002 av den 25 september 2002 (1) (nedan kallat lagdekret 2002). De portugisiska myndigheterna besvarade den skrivelsen genom en skrivelse av den 20 januari 2003.
(2)
Eftersom det av de upplysningar som lämnats framgår att mekanismen i fråga har genomförts utan förhandstillstånd från kommissionen har den förts in i registret över icke anmälda stöd med nummer NN 41 A-B/03.
(3)
Genom skrivelser av den 16 och den 30 april 2003 begärde kommissionens avdelningar nya uppgifter om stödordningen i fråga från de portugisiska myndigheterna. Portugal hade en tidsfrist på fyra veckor för att inkomma med sitt svar.
(4)
Genom skrivelser av den 5 maj 2003 och den 6 juni 2003, registrerade den 5 maj 2003 respektive den 10 juni 2003, begärde Portugals ständiga representation vid Europeiska unionen, för de portugisiska myndigheternas räkning, en förlängning av tidsfristen för att inkomma med alla upplysningar som begärts med hänsyn till den tid som behövdes för att samla in dessa upplysningar.
(5)
Genom en skrivelse av den 25 juli 2003 beviljade kommissionen en förlängning av tidsfristen med fyra veckor.
(6)
Eftersom inget svar inkommit inom den tidsfrist på fyra veckor som fastställts i ovannämnda skrivelse översände kommissionens avdelningar en påminnelse till de portugisiska myndigheterna genom en skrivelse av den 19 december 2003. I denna påminnelse meddelade de att om de portugisiska myndigheterna underlät att svara förbehöll de sig rätten att föreslå kommissionen att översända ett föreläggande om att lämna upplysningar enligt artikel 10.3 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (2) (nu artikel 108 i EUF-fördraget).
(7)
Genom en skrivelse av den 5 februari 2004, registrerad samma dag, överlämnade Portugals ständiga representation vid Europeiska unionen de portugisiska myndigheternas svar på kommissionens skrivelser av den 16 april 2003 och den 30 april 2003 till kommissionen.
(8)
Genom en skrivelse av den 11 november 2004 begärde kommissionens avdelningar ytterligare upplysningar om stödordningen i fråga från de portugisiska myndigheterna. Portugal hade en tidsfrist på fyra veckor för att inkomma med sitt svar.
(9)
Genom en skrivelse av den 30 december 2004, registrerad den 5 januari 2005, begärde Portugals ständiga representation vid Europeiska unionen, för de portugisiska myndigheternas räkning, ytterligare en tidsfrist på en månad för att inkomma med alla upplysningar som begärts med hänsyn till den tid som behövdes för att samla in dessa upplysningar.
(10)
Genom en skrivelse av den 17 januari 2005 beviljade kommissionen för andra gången den begärda förlängningen av tidsfristen.
(11)
Eftersom inget svar på deras frågor inkommit inom den nya tidsfrist som beviljats översände kommissionens avdelningar, genom en skrivelse av den 12 april 2005, ännu en påminnelse till de portugisiska myndigheterna. I påminnelsen uppmärksammade de ännu en gång Portugal på att de om den fastställda tidsfristen på fyra veckor för att inkomma med ett svar inte iakttogs förbehöll de sig rätten att föreslå kommissionen att översända ett föreläggande om att lämna upplysningar enligt artikel 10.3 i förordning (EG) nr 659/1999.
(12)
Ovannämnda tidsfrist för att inkomma med svar löpte ut i maj 2005. Då inget svar inkommit inom denna tidsfrist ålade kommissionen, genom ett beslut av den 21 februari 2006 (3), Portugal att lämna all information som begärts och meddelade samtidigt att den, om de portugisiska myndigheterna underlät att svara, förbehöll sig rätten att inleda det förfarande som anges i artikel 108.2 i EUF-fördraget (se punkt 80 i föreläggandet om att lämna upplysningar).
(13)
Eftersom inga av de begärda upplysningarna inkommit beslutade kommissionen den 28 januari 2009 att inleda det förfarande som anges i artikel 108.2 i EUF-fördraget. Beslutet har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning (4). Kommissionen har uppmanat övriga medlemsstater och berörda parter att inkomma med sina synpunkter på stödet i fråga.
(14)
Eftersom inga kommentarer från Portugal inkommit inom den föreskrivna tidsfristen översände kommissionen en påminnelse till Portugal genom en skrivelse av den 18 mars 2009. Den 14 april 2009 inkom Portugal med sina kommentarer till kommissionen och lämnade samtidigt en kopia av lagdekreten nr 393-B/98 och nr 244/2003. Den 15 juni 2009 mottogs ytterligare synpunkter från ETSA - Empresa de Transformação de Subprodutos Animais, SA.
(15)
Den 1 juli 2009 översände kommissionen ETSA:s synpunkter till Portugal. Portugal har inte översänt några kommentarer till kommissionen avseende denna fråga.
(16)
Med anledning av de synpunkter som mottagits från ETSA bad kommissionen genom en skrivelse av den 19 februari 2010 de portugisiska myndigheterna att inkomma med kompletterande uppgifter. De portugisiska myndigheterna svarade genom en skrivelse av den 27 april 2010.
(17)
Genom en skrivelse av den 1 februari 2011 bad kommissionens avdelningar de portugisiska myndigheterna att inkomma med förtydliganden och att komplettera svaren på tidigare frågor som inte fullständigt besvarats.
(18)
Genom en skrivelse av den 24 februari 2011 begärde de portugisiska myndigheterna en förlängning på 30 dagar av den fastställda tidsfristen för att inkomma med svar.
(19)
Genom en skrivelse av den 28 februari 2011 beviljade kommissionen en förlängning på 30 dagar av tidsfristen för att inkomma med svar. Genom en skrivelse av den 1 april 2011 besvarade de portugisiska myndigheterna kommissionens frågor.
(20)
Genom en skrivelse av den 20 juni 2011 underrättade kommissionens avdelningar de portugisiska myndigheterna om att de skulle föreslå kommissionen att anta ett villkorat positivt beslut med en redogörelse för de tillämpade villkoren.
II. BESKRIVNING
(21)
Enligt de upplysningar som lämnats av de portugisiska myndigheterna upptäcktes 66 fall av bovin spongiform encefalopati (nedan kallat BSE) i Portugal under perioden 1 januari-14 oktober 1998. Med anledning av denna risk för folkhälsan och djurens hälsa antogs beslut 98/653/EG av den 18 november 1998 om nödåtgärder som krävs med hänsyn till förekomsten av bovin spongiform encefalopati (BSE) i Portugal (5) och ålade Portugal att vidta nödåtgärder på grund av de fall av BSE som konstaterats i landet, inbegripet bland annat ett förbud mot leveranser av vissa djur och animaliska biprodukter från Portugals territorium till andra medlemsstater.
(22)
För att mildra effekterna av de åtgärder som vidtogs för att bekämpa bovin spongiform encefalopati (BSE) har den portugisiska staten sedan 1999 stått för alla kostnader för insamling, bearbetning och destruktion av biprodukter av kött från däggdjur och fjäderfän. Genom lagdekret nr 393-B/98 av den 4 december 1998 (6) (nedan kallat lagdekret 1998) har den portugisiska staten i praktiken tagit på sig ansvaret och kostnaderna för insamling, bearbetning och destruktion av dessa biprodukter.
(23)
Enligt artikel 4.3 i lagdekret 1998 får slakterier åläggas en avgift för att finansiera destruktionen av vissa råvaror. Enligt de upplysningar som mottagits från de portugisiska myndigheterna har slakterierna aldrig ålagts den här avgiften.
(24)
De portugisiska myndigheterna har uppgett att de inte förfogade över tillräckligt specifika bestämmelser för att kunna garantera en adekvat bearbetning av avfallet. De var därför tvungna att vända sig till privata tjänsteoperatörer för att säkerställa dessa tjänster, som på grund av sin natur hör till statens ansvar.
(25)
De portugisiska myndigheterna har preciserat att detta uppdrag av allmänt intresse tilldelades den privata sektorn, i enlighet med föreskrifterna i lagdekret nr 197/99 av den 8 juni 1999 (7), som är det nationella instrumentet för införlivande av Europaparlamentets och rådets direktiv 97/52/EG av den 13 oktober 1997 om ändring av direktiven 92/50/EEG, 93/36/EEG och 93/37/EEG om samordning av förfarandena vid tilldelning av kontrakt vid offentlig upphandling av tjänster, varor samt bygg- och anläggningsarbeten (8). De privata företag som tilldelades uppdraget att tillhandahålla tjänsterna i fråga valdes ut med hänsyn till sin lämplighet och tekniska kapacitet att säkerställa ett korrekt genomförande av den uppgift av allmänt intresse som de tilldelats samt vikten av att vidta åtgärder för att hantera dessa produkter på ett säkert, snabbt och effektivt sätt. De portugisiska myndigheterna har lämnat in ett exempel på ett tjänsteavtal som gällde under perioden 1 september 2004-31 december 2004.
(26)
Enligt de portugisiska myndigheternas uppgifter fastställdes de parametrar utifrån vilka ersättningen för tjänsterna beräknades på förhand genom den gemensamma förordningen nr 96/99 av den 25 januari 1999 (9). Den här förordningen har regelbundet granskats och ändrats genom den gemensamma förordningen nr 324/2001 av den 6 april 2001 (10) och den gemensamma förordningen nr 124/2002 av den 19 februari 2002 (11).
(27)
Genom beslut 2000/766/EG (12) beslutade rådet att användningen av nästan alla sorters animaliska biprodukter i foder skulle förbjudas och att de skulle bortskaffas i alla medlemsländer, inklusive Portugal.
(28)
De portugisiska myndigheterna har uppgett att på grund av detta beslut har mängden avfall som berörs av den här processen ökat och därmed även kostnaderna i samband med dessa åtgärder.
(29)
Genom beslut 2001/376/EG (13) beslutade kommissionen att upprätthålla de åtgärder som enligt beslut 98/653/EG krävs i Portugal.
(30)
I Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1774/2002 av den 3 oktober 2002 om hälsobestämmelser för animaliska biprodukter som inte är avsedda att användas som livsmedel (14) fastställs särskilda bestämmelser för insamling, bearbetning och destruktion av animaliska biprodukter, som är tillämpliga på olika kategorier av biprodukter.
(31)
De portugisiska myndigheterna har preciserat att de för att uppfylla sina åtaganden på detta område beslutade sig för att överföra kostnaderna för dessa åtgärder till de ekonomiska aktörerna inom sektorn i fråga. Kostnadsöverföringen gjordes med strikt iakttagande av principen om att förorenaren betalar och med hänsyn till skyddet av folkhälsan, vars säkerställande är grundläggande och hör till deras ansvar. Därför antog de den ordning som föreskrivs i lagdekret nr 197/2002 av den 25 september 2002.
(32)
Sedan oktober 2002, då lagdekret 2002 trädde i kraft, har kostnaderna för insamling, transport, bearbetning och destruktion av biprodukter av kött från däggdjur och fjäderfän finansierats genom skatteliknande avgifter som tas ut från slakterier, importörer av icke urbenat nöt- och griskött samt från operatörer som bedriver handel inom gemenskapen, det vill säga de som handlar med eller tar emot icke urbenat nöt- och griskött.
(33)
Genom en skrivelse av den 20 januari 2003 meddelade de portugisiska myndigheterna att följande operatörer är befriade från skyldigheten att betala avgiften:
-
Slakteriföretag som garanterar insamling, bearbetning och destruktion av alla berörda biprodukter, med undantag för specificerat riskmaterial, i egna lokaler eller i styckningsanläggningar, förutsatt att dessa enheter har upprättat villkor om självständig verksamhet på området för hantering av sina egna biprodukter (se punkt 2 i bilaga 2 till lagdekret 2002).
-
Importörer och operatörer som inom gemenskapen bedriver handel med urbenat kött som inte ger upphov till biprodukter som omfattas av obligatorisk bearbetning enligt gemenskapslagstiftning och nationell lagstiftning.
(34)
När det gäller frågan om exakt hur avgiftsintäkterna har använts har de portugisiska myndigheterna angivit att dessa endast berört finansieringen av transaktioner rörande tjänsterna för insamling, transport, bearbetning och destruktion av biprodukter av kött från däggdjur och fjäderfän, inklusive specificerat riskmaterial.
(35)
I bilaga 1 till lagdekret 2002 fastställs avgiften i proportion till vikt och enligt sort/typ, enligt följande tabell:
(euro)
Sort/typ
Nötkreatur
Svin
Får/getter
Fjäderfän
Övriga
Avgift/kg slaktkropp
0,05
0,04
0,03
0,06
0,06
(36)
När det gäller finansieringen av tjänsterna för insamling, transport, bearbetning och destruktion av specificerat riskmaterial föreskrivs i artikel 2.2 i lagdekret nr 197/2002 att det ska tillämpas en särskild avgift endast för slakteriföretag som uppgår till ett fast belopp på 0,30 euro/kg/specificerat riskmaterial.
(37)
Alla avgifter betalas till ett offentligt organ, Instituto Nacional de Intervenção e Garantia Agrícola (INGA), genom förfarandet för omvänd betalningsskyldighet. Avgifterna från operatörerna utgjorde INGA:s intäkter och betalades direkt till organet.
(38)
I enlighet med vad som anges i punkterna 32 och 33 i detta beslut preciseras i artikel 4 i lagdekret 2002 att slakteriföretagen även får vända sig direkt till en tredje part för att utföra tjänsterna för insamling, transport, bearbetning och destruktion, eller utföra dessa tjänster själva, med iakttagande av gällande rättsliga bestämmelser och med undantag för specificerat riskmaterial. Om slakteriföretagen själva utför insamlingen, bearbetningen och destruktionen av de biprodukter som skapas i deras egna anläggningar, med undantag för specificerat riskmaterial, ska enligt bilaga 2 till lagdekret 2002 följande avgift betalas:
(euro)
Sort/typ
Nötkreatur
Svin
Får/getter
Fjäderfän
Övriga
Avgift/kg slaktkropp
0,03
0,02
0,00
0,00
0,00
(39)
Om slakteriföretagen själva utför insamlingen, bearbetningen och destruktionen av alla biprodukter som skapas i deras egen anläggning och i styckningsanläggningarna är de, med undantag för specificerat riskmaterial, helt befriade från den här avgiften.
(40)
Enligt artikel 5 i lagdekret 2002 har organet INGA ansvaret för att kontrollera att slakteriföretagen betalar in avgifterna och att dessa håller registren över antalet slaktkroppar och deras vikt uppdaterade. INGA har också ansvaret för att kontrollera att avgiften för import och leverans av produkter från Europeiska unionen har betalats, medan det är operatörernas och stödmottagarnas ansvar att se till att registren över gjorda transaktioner hålls uppdaterade.
(41)
Om slakteriföretagen väljer det sistnämnda alternativet måste de på förhand lägga fram sina förslag för INGA:s bedömning och genomgå alla eventuella kontroller som beslutas av den behöriga myndigheten.
(42)
De portugisiska myndigheterna har försäkrat att avgiftsbeloppet är begränsat till det som krävs för att täcka kostnaderna för företagens verksamhet på området och att tjänsten endast tillhandahålls företag som framställer biprodukter som det är obligatoriskt att bortskaffa.
(43)
Vad beträffar överensstämmelsen mellan avgiftsintäkterna och kostnaderna för de tjänster som de finansierar har de portugisiska myndigheterna uppgett att de avgifter som föreskrivs i bilagorna I och II till lagdekret 2002 samt den avgift som föreskrivs i artikel 2.2 för specificerat riskmaterial har beräknats på grundval av de faktiska kostnaderna för de tjänster som måste tillhandahållas, med hänsyn till den typ av biprodukter som skapas av varje djurart och beroende på om de är berörda eller ej.
(44)
För de portugisiska myndigheterna är den här finansieringen i alla avseenden förenlig med en kompensation för användarna av en offentlig tjänst av allmänt intresse. De belopp som betalats av de avgiftsskyldiga operatörerna står i direkt proportion till de avfallsmängder som verkligen överlämnats till den offentliga tjänsten och till den faktiska kostnaden för avfallets bortskaffande. För att stödja dessa påståenden har de portugisiska myndigheterna tillhandahållit sifferuppgifter för åren 1999-2005 som visar kostnaderna för tjänsterna och för år 2003 ett dokument med sifferuppgifter rörande intäkterna från avgiften för de olika typerna av framställda biprodukter som importerats samman med nationella produkter.
(45)
Beträffande frågan om huruvida de importerade produkterna verkligen omfattas av systemet på samma sätt som de nationella produkterna försäkrar de portugisiska myndigheterna att, i enlighet med principen om att förorenaren betalar, avspeglar avgifterna för slakteriföretagen, importen och handeln inom gemenskapen med icke urbenat kött de kostnader som är knutna till hanteringen av alla biprodukter som skapas i distributionskedjan fram till slutkonsumenten.
(46)
För de portugisiska myndigheterna medför importen av icke urbenat kött en förekomst av biprodukter och följaktligen omfattas importen av tjänsten för insamling, transport, bearbetning och destruktion, vilket motiverar tillämpningen av avgifterna i fråga.
(47)
De portugisiska myndigheterna anser att de finansierade åtgärderna är av allmänt intresse eftersom det till följd av BSE-krisen beslutades att bortskaffande på sanitära grunder av avfall från slakterier skulle skötas av ett statligt offentligt organ då det var viktigt att skydda människors och djurs hälsa samt miljön.
(48)
Den ordning som fastställdes genom lagdekret 2002 upphävdes genom lagdekret nr 244/2003 av den 7 oktober 2003 (15) (nedan kallat lagdekret 2003) som trädde i kraft den 22 oktober 2003. I det lagdekretet fastställs en allmän ordning och en övergångsordning för animaliska biprodukter som inte är lämpliga för livsmedel.
(49)
Enligt den allmänna ordningen ska slakteriföretag, styckningsanläggningar, kläckningsanläggningar och äggproduktindustrier på egen hand eller med hjälp av tredje part främja insamling, transport, lagring, hantering, bearbetning och destruktion av kategori 1-, 2- och 3-material som framställs i den angivna enheten, i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1774/2002, genom att genomföra en plan som ska godkännas på förhand av det portugisiska generaldirektoratet för veterinära frågor (nedan kallat GD Veterinära frågor).
(50)
Slakteriföretag, styckningsanläggningar, kläckningsanläggningar och äggproduktindustrier ska upprätta en plan för destruktion eller användning av kategori 3-material som måste godkännas av GD Veterinära frågor inom 90 dagar från ikraftträdandet av lagdekret 2003 eller från den dag då verksamheten inleds. När det gäller kategori 3-material ska INGA säkerställa tjänsterna för insamling, transport, bearbetning, tillfällig lagring och destruktion av biprodukter enligt lagdekret 2002 fram till dess att planerna godkänns av GD Veterinära frågor. Innan planen för kategori 3-material godkänns är ägare till slakteriföretag, styckningsanläggningar, kläckningsanläggningar och äggproduktindustrier skyldiga att betala de avgifter som fastställs i bilaga 1 till lagdekret 2002, med undantag för de organ som omfattas av den alternativa ordning som föreskrivs i det dekretet och som ska betala de avgifter som föreskrivs i bilaga 2 till lagdekret 2002.
(51)
INGA fortsätter dessutom att i kraft av övergångsordningen säkerställa tjänsterna för kategori 1- och 2-material.
(52)
För kategori 1- och 2-material måste slakteriföretag och styckningsanläggningar lägga fram en plan för destruktion eller användning inom 30 dagar efter det att övergångsordningen upphört att gälla i november 2005. Innan planen godkänns är de skyldiga att betala 0,35 euro/kg för kategori 1- eller 2-material. Från och med det att planen för destruktion eller användning har godkänts är de däremot befriade från skyldigheten att betala denna avgift.
(53)
När slakteriföretag och styckningsanläggningar lämnar in en plan till GD Veterinära frågor, med uppgift om de åtgärder som är nödvändiga för att bortskaffa kategori 1- och 2-material, tar de på sig ansvaret för kostnaderna i samband med denna verksamhet samtidigt som de omfattas av myndighetskontroller. I kraft av artikel 3.4 i lagdekret 2003 upphör ordningen att gälla två år efter det lagdekretets ikraftträdande.
(54)
Övergångsordningen enligt lagdekret 2003 upphörde att gälla i november 2005. I sin skrivelse av den 1 april 2011 angav de portugisiska myndigheterna att efter det att övergångsordningen enligt lagdekret 2003 upphört att gälla har kostnaderna för destruktion av biprodukter från slakteriföretag och styckningsanläggningar betalats av operatörerna genom återanvändning av avfall som omvandlats till biobränslen och genom export av kött- och benmjöl.
(55)
I sitt beslut om att inleda förfarandet betonade kommissionen följande tvivel rörande förekomsten av stöd, inklusive det stödets eventuella oförenlighet, till förmån för företag som tillhandahåller tjänster för insamling, transport, bearbetning och destruktion av materialet i fråga, slakteriföretag och styckningsanläggningar, importörer av icke urbenat nöt-, gris- och fjäderfäkött, samt operatörer som bedriver handel inom gemenskapen och uppfödare.
(56)
Kommissionen upprepade särskilt de frågor som ställdes i det första föreläggandet om att lämna upplysningar. När det gäller stöd till förmån för företag som tillhandahåller tjänster för insamling, transport, bearbetning och destruktion av materialet i fråga uttryckte kommissionen tvivel rörande frågan om dessa var tjänster i allmänhetens intresse, vilket är vad de portugisiska myndigheterna hävdade att de var, särskilt med hänsyn till Altmark-domen (16). Vad beträffar stöd till förmån för slakteriföretag och styckningsanläggningar, importörer av icke urbenat nöt-, gris- och fjäderfäkött samt operatörer i sektorn som bedriver handel inom gemenskapen, uttryckte kommissionen tvivel rörande frågan om den ersättning som sektorn betalat genom avgiften motsvarade den faktiska kostnaden för de tjänster som tillhandahållits i form av insamling, och begärde sifferuppgifter i det avseendet. Slutligen uttryckte kommissionen beträffande stödet till uppfödare tvivel rörande de fördelar som det upprättade systemet skulle kunna ge dem, eftersom de inte omfattades av avgiften i fråga.
(57)
Kommissionen har därefter gjort en preliminär granskning av åtgärdernas förenlighet med de riktlinjer som var tillämpliga sedan 1998 och konstaterade i beslutet om att inleda det formella granskningsförfarandet att den inte hade tillräckligt med information för att dra slutsatsen att åtgärderna i fråga var förenliga.
III. KOMMENTARER FRÅN PORTUGAL
(58)
Portugal inleder sina kommentarer med att påminna om den portugisiska statens särskilda situation under 1998, på grund av BSE. De portugisiska myndigheterna nämner särskilt beslut 98/653/EG, genom vilket sändningar från Portugals territorium till andra medlemsstater eller tredjeländer av vissa produkter förbjuds, bland annat produkter som består av eller innehåller kött- och benmjöl. Mot denna bakgrund genomförde Portugal en plan för övervakning, kontroll och utrotning av BSE som godkänts av kommissionens ständiga veterinärkommitté. Den 18 april 2001 beslutade kommissionen att förlänga embargot mot Portugal. Det beslutet upphävdes inte förrän 2004 genom kommissionens förordning (EG) nr 1993/2004 (17).
(59)
Portugal insisterar följaktligen på att alla åtgärder som vidtogs under perioden 1998-2004 syftade till att bemöta en nödsituation som utsatte folkhälsan för risker. De portugisiska myndigheternas avsikt var alltså att det skulle vara möjligt att omedelbart vidta åtgärder till dess att operatörerna själva kunde ta över ansvaret för dessa uppgifter, samtidigt som staten behöll kontrollen över verksamheten. Portugal anser att skyddet av folkhälsan har ett rättsligt värde som överstiger alla andra, vilket motiverar ett undantag från reglerna om statligt stöd.
(60)
Enligt Portugal har antagandet av beslut 98/653/EG och senare förlängningar förhindrat att de åtgärder som vidtagits av den portugisiska staten för att lösa BSE-krisen ledde till snedvridningar av marknaden och därmed även förhindrat att de påverkade handeln mellan medlemsstaterna. Portugal anger att det inte har förekommit något handelsutbyte eftersom det fanns ett förbud mot export av ovannämnda produkter, vilket innebär att det inte kunde finnas någon snedvridning av konkurrensen.
(61)
För det första uppger Portugal att inget stöd har beviljats under 1998 och att detta bevisas av det datum då lagdekret nr 393-B/98 av den 4 december 1998 trädde i kraft. Det var inte förrän vid den tidpunkten som den portugisiska staten, som en exceptionell och tillfällig åtgärd, tog på sig ansvaret för insamling, bearbetning och destruktion av biprodukter.
(62)
Efter ikraftträdandet av lagdekret 1998 har den portugisiska staten stått för kostnaderna för insamling, bearbetning och destruktion av biprodukter fram till ikraftträdandet av lagdekret nr 197/2002. Portugal anger i detta sammanhang att det ska betraktas som en kortsiktig åtgärd att den portugisiska staten tog på sig ansvaret för dessa åtgärder. Ordningen har sedan dess ändrats och den avgift som infördes var ett sätt att föra över finansieringen av verksamheten för insamling, transport, bearbetning och destruktion av biprodukter av kött från däggdjur och fjäderfän, inklusive specificerat riskmaterial, på sektorn.
(63)
Vad beträffar kostnaderna för åtgärderna i fråga anger Portugal att de parametrar som legat till grund för ersättningens beräkning fastställdes på förhand genom ett dekret som offentliggjordes i landets officiella tidning. De portugisiska myndigheterna hänvisar till tre dekret (18). I dessa dekret behandlas tjänsternas priser (insamling, transport, bearbetning och förpackning i s.k. big bags per kg produkt). Priserna har fastställts med beaktande av kostnaderna i samband med dessa åtgärder, som åligger de enheter som bearbetar biprodukter med animaliskt ursprung. Även löpande utgifter, som t.ex. kostnader för energi, bränsle, löner, försäkringar osv. har tagits i beaktande. Samma parametrar gäller för alla tjänsteleverantörer. Enligt de portugisiska myndigheterna uppgår vinsten till 30-39,5 procent, vilket enligt dem utgör en marginal som motsvarar eller till och med understiger genomsnittet för en affärsverksamhet. De portugisiska myndigheterna har bifogat tillämpningsåren för parametrarna som ledde till prisernas fastställande i förordningarna.
(64)
Sammanfattningsvis anser den portugisiska staten att de stöd som beviljats kan förklaras förenliga genom tillämpning av ett undantag enligt principen om att förorenaren betalar. Skälet är att stödet motsvarade kostnaderna för de tjänster som tillhandahölls och enligt de riktlinjer som då var tillämpliga (Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd när det gäller TSE-test, döda djur och slaktavfall (19)) var det tillåtet att bevilja stöd med upp till 100 procent av de faktiska kostnaderna med hänsyn till stödets kortfristiga karaktär.
(65)
Sedan oktober 2002 är lagdekret 2002 den rättsliga grunden för avgifternas betalning. De portugisiska myndigheterna anser att avgifterna har fastställts med hänsyn till ersättningsvärdet på de tjänster som skulle utföras av enheter för bearbetning av biprodukter. Eftersom krisen fortfarande var aktuell bedömde dock de portugisiska myndigheterna att en intervention med staten som mellanhand ändå var motiverad.
(66)
I de simuleringar som då gjordes beaktades de totala avgifter som skulle bäras av företagen samt en rimlig vinst. De portugisiska myndigheterna har översänt den beräkning som gjorts på grundval av kostnaderna och avgifterna för 2003. Denna visar enligt de portugisiska myndigheterna att intäkterna motsvarar avgifterna i samband med verksamheten enligt den nya rättsordning som införts. Dessutom fastställs avgifterna för tjänsternas finansiering.
(67)
De portugisiska myndigheterna har dessutom förklarat att tjänsterna för insamling, transport, bearbetning och destruktion av biprodukter från fjäderfäkött inte finansierades med intäkterna från de avgifter som togs ut av slakteriföretag och importörer av hela eller halva slaktkroppar och andra icke urbenade delar av nötkreatur och svin. De preciserar att bestämmelserna i artikel 2.1 i lagdekret 2002 måste tolkas i förbindelse med de bestämmelser i bilaga 1 som nämns där. I dessa bestämmelser fastställs att finansieringen av tjänsterna för insamling, transport, bearbetning och destruktion av biprodukter av kött utfördes av följande tre kategorier av operatörer: slakteriföretag för nötkreatur, svin, får/getter, fjäderfän och övriga, importörer av hela eller halva slaktkroppar och andra icke urbenade delar av nötkreatur och svin samt operatörer som inom gemenskapen bedriver handel med samma produkter. I bilaga 1 finns en kolumn där de belopp anges som ska påföras företag för slakt av fjäderfän som inte främjar insamling, transport, bearbetning och destruktion av biprodukter som genererats i samband med fjäderfäslakt, med hänsyn till att huvuddelen av de importerade slaktkropparna av fjäderfän inte ger upphov till biprodukter.
(68)
De portugisiska myndigheterna uppger dessutom att skillnaden mellan de två avgifterna som fastställs i bilaga 2 till lagdekret 2002 är motiverad av kostnaderna i samband med de biprodukter som skapas i styckningsanläggningarna.
(69)
De portugisiska myndigheterna uppger att enligt lagdekret 2002 och lagdekret 2003 föreskrivs inga avgifter för uppfödarna, även om kostnaderna för insamling, transport, bearbetning och destruktion i praktiken fick återverkningar på hela produktionskedjan för kött. De portugisiska myndigheterna har i detta avseende tillhandahållit två fakturor för tjänster av den 22 oktober 2002 respektive den 28 oktober 2003, som enligt dem visar att kostnaderna för insamling, transport, bearbetning och destruktion har fått återverkningar på uppfödarna genom slakterierna.
(70)
Slutligen försäkrar de portugisiska myndigheterna att inga medel har omdirigerats av de företag som tillhandahöll tjänsterna till förmån för eventuell konkurrerande verksamhet, eftersom den enda verksamhet som dessa företag faktiskt bedrev var insamling, transport, bearbetning och destruktion av animaliska biprodukter.
(71)
Portugal har dessutom tagit upp det faktum att den övergångsordning som upprättades genom lagdekret 2003 upphörde att gälla i november 2005 och att de företag som skapar biprodukter sedan dess har tagit på sig det ansvar som staten tillfälligt hade tagit på sig i deras ställe. Samtliga kostnader har sedan november 2005 burits av operatörerna genom återanvändning av avfall som omvandlats till biobränslen samt genom export av kött- och benmjöl.
(72)
De portugisiska myndigheternas slutsats är att de anser att de har uppfyllt villkoren i de tillämpliga riktlinjerna, eftersom de operatörer som producerar biprodukter gradvis börjat betala för åtgärderna i samband med produkternas destruktion genom avgiften.
IV. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER
(73)
ETSA lade fram sina synpunkter genom en skrivelse av den 15 juni 2009. Koncernen ETSA består av bolagen ITS (Indústria Transformadora de Subprodutos Animais, SA) och SEBOL (Comércio e Indústria de Sebo, SA). De tillhandahåller tjänster för insamling, transport, bearbetning och destruktion av biprodukter med animaliskt ursprung i kategorierna 1, 2 och 3 till Portugal och hör till de företag som den portugisiska staten har anlitat för att tillhandahålla tjänsterna i fråga under den berörda perioden. ETSA betraktas följaktligen som mottagare av statens utbetalningar och som berört av förfarande nr C 3/09.
(74)
ETSA påminner till att börja med om bakgrunden till BSE-krisen, som tvingade den portugisiska staten att vidta förebyggande åtgärder (bland annat tjänsten för insamling, transport, bearbetning och destruktion av biprodukter med animaliskt ursprung i kategorierna 1, 2 och 3) för att bekämpa sjukdomen och minska smittorisken i syfte att skydda folkhälsan och miljön. Dessa åtgärder är till stor del en följd av gemenskapens lagstiftning.
(75)
Under perioden 1998-2005 gav INGA genom direkt tilldelning företagen ITS och SEBOL uppdraget att tillhandahålla tjänsterna för insamling, transport, bearbetning och destruktion av avfall till företagen ITS och SEBOL. ETSA framhåller att alla företag som uppfyllde villkoren för att tillhandahålla de tjänster som krävdes anlitades på samma villkor. Fram till den 10 oktober 2002 hade INGA ansvaret för att vända sig till företag som godkänts för den typen av tjänster och organet stod även för därmed sammanhängande kostnader enligt artikel 6 i lagdekret 1998. Parametrarna för beräkning av ersättningen fastställdes genom den gemensamma förordningen nr 96/99 och priset fastställdes i förhållande till råvarans vikt. Priset kunde revideras i händelse av ändrade villkor för tjänstens tillhandahållande. När det gäller det pris som betalades till SEBOL och ITS beaktades de uppskattade kostnaderna för tjänstens tillhandahållande, bland annat vikten och volymen på det avfall som skulle samlas in och behandlas. Dessutom beaktades genomförandet och hanteringen av systemet för insamling av slaktkroppar i företaget, som bland annat omfattade krav på snabb insamling efter underrättelse om att djuret hade dött.
(76)
ETSA betonar att även om tjänsten inte tilldelades genom ett anbudsförfarande täckte ersättningsbeloppet respektive kostnader, med hänsyn till deras sammanlagda intäkter och en viss möjlighet att göra en rimlig och legitim vinst. ETSA anger att de alltid har ansett att ersättningsnivån verkade överensstämma med principen om kostnadseffektivitet eftersom det pris som betalades av INGA motsvarade det europeiska prisgenomsnittet för likvärdiga tjänster. De priser som betalades fram till 2005 var enligt ETSA i själva verket lägre än de som senare tillämpades i avtal om tillhandahållande av identiska tjänster som ingicks genom förfaranden för offentlig upphandling i avsikt att göra det lättare att fastställa ersättningen enligt marknadsmässiga kriterier.
(77)
Från och med år 2005 beviljades avtalen om tjänster inom ramen för internationella offentliga upphandlingar. Tre anbudsinfordringar har utfärdats: nötkreatur/hästdjur på nationell nivå, får/getter (syd) och får/getter (nord). ITS har lagt in ett anbud via ett anbudsgivande konsortium som tilldelats avtalet. Tre avtal om tillhandahållande av tjänsterna har ingåtts för de tre ovannämnda partierna. Bland villkoren nämner ETSA särskilt insamling, transport, bearbetning och destruktion av avfall, det register och de arkiv över verksamheten som ständigt ska föras och hållas uppdaterade. Kontroller av att villkoren iakttas utförs av IFAP (Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas).
(78)
ETSA betonar att priserna fastställdes på förhand på ett objektivt och öppet sätt i de avtal som ingicks samt i enlighet med vikten och de berörda djurarterna. Dessa priser fastställdes enligt ETSA enligt marknadsmässiga villkor och garanterade en lämplig täckning för de kostnader som uppkom i samband med skyldigheterna att tillhandahålla offentliga tjänster, vilka föreskrivs i avtalen om tillhandahållande av tjänster och i relevant lagstiftning.
(79)
ETSA drar på grundval av detta den slutsatsen att koncernen inte har mottagit något olagligt stöd, utan att alla medel endast utgjorde en legitim ersättning för en offentlig tjänst.
V. BEDÖMNING AV STÖDET
1. FÖREKOMSTEN AV STÖD ENLIGT ARTIKEL 107.1 I EUF-FÖRDRAGET
(80)
Enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget är, om inte annat föreskrivs i fördragen, stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(81)
Enligt artikel 21 i rådets förordning (EEG) nr 2759/75 av den 29 oktober 1975 om den gemensamma organisationen av marknaden för griskött (20), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1913/2005 (21), ska artiklarna 107-109 i EUF-fördraget vara tillämpliga för de produkterna. Inom sektorn för nötkött är de artiklarna i EUF-fördraget tillämpliga genom artikel 40 i rådets förordning (EG) nr 1254/99 av den 17 maj 1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för de produkterna (22), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1152/2007 (23). Före antagandet av den sistnämnda förordningen var artiklarna tillämpliga inom nötköttssektorn genom artikel 24 i rådets förordning (EEG) nr 805/68 (24). Inom sektorn för får- och getkött är de tillämpliga genom artikel 22 i rådets förordning (EG) nr 2467/98 av den 3 november 1998 om den gemensamma organisationen av marknaden för de produkterna (25), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1913/2005. Inom sektorn för fjäderfäkött är de tillämpliga genom artikel 19 i rådets förordning (EG) nr 2777/75 av den 29 oktober 1975 om den gemensamma organisationen av marknaden för fjäderfäkött (26), senast ändrad genom förordning (EG) nr 679/2006 (27). Genom rådets förordning (EG) nr 1234/2007 av den 22 oktober 2007 om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter (”förordningen om en samlad marknadsordning”) (28), upphävdes dessa olika förordningar, samtidigt som det i artikel 180 föreskrivs att bestämmelserna om statligt stöd ska tillämpas på ovannämnda produkter.
(82)
När det gäller stödets art måste detta fastställas med avseende på alla mottagare av tjänsterna för insamling, transport, bearbetning och destruktion av slaktavfall samt stödets finansiering. Kommissionen har identifierat följande kategorier av potentiella stödmottagare inom ramen för det system som införts i Portugal:
-
Företag som tillhandahåller tjänster för insamling, transport och destruktion av materialet i fråga.
-
Slakteriföretag och styckningsanläggningar, importörer av icke urbenat nöt-, gris- och fjäderfäkött samt operatörer som bedriver handel inom gemenskapen, det vill säga de som handlar med eller tar emot icke urbenat nöt- och griskött.
-
Uppfödare.
(83)
När det gäller den tidsmässiga bedömningen av det potentiella stödet identifierade kommissionen i sitt beslut om att inleda det formella granskningsförfarandet fyra perioder med hänsyn till de olika gemenskapsbestämmelser som gäller för granskningen av de eventuella stödåtgärderna. Kommissionen beaktade perioden från år 1998 till den 31 december 1999, dvs. perioden innan riktlinjerna för statligt stöd inom jordbrukssektorn trädde i kraft, perioden 1 januari 2000-31 december 2002, dvs. perioden innan riktlinjerna för statligt stöd för bortskaffande av slaktavfall och självdöda djur samt till kostnader för tester av transmissibel spongiform encefalopati (TSE) trädde i kraft, perioden 1 januari 2003-31 december 2006, dvs. perioden innan de nya riktlinjerna för statligt stöd till jordbruk och skogsbruk 2007-2013 (29) trädde i kraft, och perioden från och med den 1 januari 2007.
(84)
Med hänsyn till de nya uppgifter som lämnats av de portugisiska myndigheterna, särskilt om tillämpningen av ovan beskrivna lagdekret 2003 och om de olika sätten att finansiera det potentiella stödet, kommer kommissionen att ändra de olika periodernas indelning litet grand och i sin bedömning för varje grupp av potentiella stödmottagare utgå från följande perioder:
-
Perioden 9 december 1998-9 oktober 2002, under vilken lagdekret 1998 var tillämpligt.
-
Perioden 10 oktober 2002-21 oktober 2003, dvs. tillämpningstiden för lagdekret 2002, med undantag för bilaga 2 vars tillämpning förlängdes inom ramen för den övergångsordning som infördes genom lagdekret 2003.
-
Perioden 22 oktober 2003-november 2005, dvs. tillämpningstiden för den övergångsordning som infördes genom lagdekret 2003.
1.1 FÖREKOMSTEN AV EN SELEKTIV FÖRDEL
(85)
Enligt domstolens fasta rättspraxis anses åtgärder som, oavsett deras form, direkt eller indirekt gynnar företag, utgöra stöd, liksom åtgärder som kan anses ge det stödmottagande företaget ekonomiska fördelar som det inte skulle ha erhållit enligt normala marknadsmässiga villkor (30). Dessutom anses ingripanden som på olika sätt minskar de kostnader som normalt belastar företagens budget och som därigenom, utan att det är fråga om subventioner i strikt bemärkelse, har samma karaktär och får samma effekter som dessa, utgöra stöd (31).
1.1.1 Selektiv fördel för företag som tillhandahåller tjänster
(86)
Kommissionen konstaterar att verksamheten för insamling, transport, bearbetning och destruktion av materialet i fråga är en ekonomisk verksamhet eftersom den utgör ett tillhandahållande av tjänster mot ersättning och kan utföras av flera ekonomiska operatörer på den inre marknaden. Dessa konstateranden stöds bland annat av de synpunkter som lämnats av ETSA och som återges i skäl 73 och följande i detta beslut.
(87)
Vad beträffar denna ekonomiska verksamhet hävdar de portugisiska myndigheterna att de företag som tillhandahåller tjänsterna i fråga har utfört ett uppdrag att tillhanda offentliga tjänster av allmänt intresse som var befogat av folkhälso- och miljöskyddsskäl. Portugal betonar i detta sammanhang den särskilda situation som landet befann sig i med hänsyn till BSE-krisen. Portugal insisterar följaktligen på att alla åtgärder som vidtogs syftade till att bemöta en nödsituation som utsatte folkhälsan för risker. De portugisiska myndigheternas avsikt var alltså att det skulle vara möjligt att omedelbart vidta åtgärder till dess att operatörerna själva kunde ta över ansvaret för dessa uppgifter, samtidigt som staten behöll kontrollen över verksamheten (se skäl 21 och 59 i detta beslut).
(88)
ETSA anger i sina synpunkter att koncernen inte har mottagit något olagligt stöd, utan att alla medel endast utgjorde en legitim ersättning för en offentlig tjänst (se skäl 79 i detta beslut).
(89)
Av domstolens dom i Altmark-målet (32) följer att en statlig åtgärd inte omfattas av artikel 107 i EUF-fördraget i den mån som åtgärden ska anses utgöra ersättning som motsvarar ett vederlag för tjänster som det stödmottagande företaget har tillhandahållit för att fullgöra skyldigheter avseende allmännyttiga tjänster. Domstolen föreskriver dock att följande villkor måste vara uppfyllda:
-
För det första ska det mottagande företaget faktiskt ha ålagts skyldigheten att tillhandahålla allmännyttiga tjänster, och dessa skyldigheter ska vara klart definierade.
-
För det andra ska de kriterier på grundval av vilka ersättningen beräknas vara fastställda i förväg på ett objektivt och öppet sätt.
-
För det tredje får ersättningen inte överstiga vad som krävs för att täcka hela eller delar av de kostnader som har uppkommit i samband med skyldigheterna att tillhandahålla allmännyttiga tjänster, med hänsyn tagen till de intäkter som därvid har erhållits och till en rimlig vinst på grund av fullgörandet av dessa skyldigheter.
-
För det fjärde ska, när det företag som ges ansvaret att tillhandahålla de allmännyttiga tjänsterna i ett konkret fall inte har valts ut efter ett offentligt upphandlingsförfarande, den nödvändiga ersättningen ha fastställts på grundval av en undersökning av de kostnader som ett genomsnittligt och välskött företag som är utrustat med lämpliga medel för att fullgöra sina skyldigheter, skulle ha åsamkats vid fullgörandet av skyldigheten, med hänsyn tagen till de intäkter som därvid skulle ha erhållits och till en rimlig vinst på grund av fullgörandet av skyldigheten.
(90)
Tillämpningen av rättspraxis i målet Altmark i detta fall leder kommissionen till att göra följande bedömningar:
a) Tjänster som faktiskt är av allmänt ekonomiskt intresse i den mening som avses i artikel 106.2 i EUF-fördraget
(91)
Först och främst måste kommissionen bedöma om det i detta fall handlar om tjänster som faktiskt är av allmänt ekonomiskt intresse i den mening som avses i artikel 106.2 i EUF-fördraget.
(92)
Det följer av domstolens rättspraxis att medlemsstaterna har ett stort utrymme för egna bedömningar när det gäller vilken typ av tjänster som ska klassificeras som tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, dock med undantag för sektorer där det finns gemenskapsregler som reglerar detta. Det är alltså kommissionens uppgift att se till att detta utrymme för bedömningar tillämpas utan att det begås några uppenbara fel vid klassificeringen av tjänster som tjänster av allmänt ekonomiskt intresse.
(93)
Flera olika typer av transmissibel spongiform encefalopati (TSE) har sedan 1990-talet konstaterats uppträda separat hos människor och djur. Sedan 1996 har bevisen för likheten mellan det agens som orsakar BSE (bovin spongiform encefalopati) och den nya varianten av Creutzfeldt-Jakobs sjukdom blivit allt fler. Gemenskapen har sedan 1990 beslutat om en rad åtgärder för att skydda människors och djurs hälsa mot BSE-risken. Dessa åtgärder grundar sig på skyddsbestämmelserna i direktiven om kontrollåtgärder på veterinär- och miljöområdet. Enligt rådets beslut 2000/766/EG var medlemsstaterna skyldiga att se till att animaliskt avfall enligt definitionen i direktiv 90/667/EEG (33) samlades upp, transporterades, bearbetades, förvarades eller bortskaffades i enlighet med det direktivet samt med kommissionens beslut 97/735/EG (34) och rådets beslut 1999/534/EG (35). I överensstämmelse därmed fastställs i förordning (EG) nr 1774/2002 hälsobestämmelser för animaliska biprodukter som inte är avsedda att användas som livsmedel och skyldigheter för medlemsstaterna, enligt vilka de ska se till att det finns ändamålsenliga arrangemang och tillräcklig infrastruktur för att samla in, transportera och bortskaffa animaliska biprodukter.
(94)
Eftersom domstolen har erkänt att hanteringen av visst avfall kan utgöra en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse (36) och med hänsyn till den särskilda situation som ovannämnda BSE-kris utgör, har kommissionen inga invändningar när det gäller den karaktär av tjänst av allmänt ekonomiskt intresse som de portugisiska myndigheterna uppger att de avsett att ge denna verksamhet för insamling och efterföljande destruktion av slaktkroppar och annat animaliskt avfall som inte är lämpligt för livsmedel under åren 1999-2005, då den portugisiska staten tog på sig hela (1999-2003) eller en del (2003-2005) av ansvaret för verksamheten. Det rör sig om ett beslut som motiveras av folkhälso- och miljöskyddsskäl och omfattas därför av begreppet allmänt ekonomiskt intresse i den mening som avses i artikel 106.2 i EUF-fördraget.
b) Fullgörande av skyldigheten att tillhandahålla offentliga tjänster
(95)
Enligt Altmark-domen krävs ett uppdrag i form av ett eller flera officiella beslut som har ett bindande rättsligt värde enligt den nationella lagstiftningen. När det gäller det första villkoret i Altmark-domen konstaterar kommissionen att insamlingen, transporten, bearbetningen och destruktionen av animaliska biprodukter som inte är lämpliga för livsmedel är en skyldighet som Portugal ålagts enligt lagdekret 1998 och lagdekret 2003. Enligt artikel 6 i lagdekret 1998 ska INGA, som har ansvaret för insamling, bearbetning och destruktion av animaliska biprodukter som inte är lämpliga för livsmedel, välja vilka företag som ska ges uppdraget att tillhandahålla tjänsten. I gemensamt dekret nr 95/99 fastställs först de parametrar enligt vilka ersättningen för den offentliga tjänsten ska beräknas och övriga skyldigheter i samband med tjänstens tillhandahållande, såsom en skyldighet för företaget att samla in alla biprodukter i hela landet i enlighet med de sanitära och tekniska krav som föreskrivs i lagstiftningen.
(96)
De portugisiska myndigheterna hävdar att skyldigheterna för de företag som tillhandahöll tjänsterna är tydligt definierade i tjänsteavtalen. De har som ett exempel tillhandahållit kommissionen ett avtal om tillhandahållande av tjänster från år 2003, som ingicks i enlighet med lagdekret 1998.
(97)
Kommissionen konstaterar att skyldigheterna för det företag som tillhandahåller tjänsterna är tydligt definierade i de tjänsteavtal som de portugisiska myndigheterna har översänt till kommissionen. Med hänsyn till lagdekret 1998 och det gemensamma dekretet, samt det exempel på tjänsteavtal som översänts, drar kommissionens slutsatsen att det första villkoret enligt rättspraxis i Altmark-domen är uppfyllt.
c) Parametrar fastställda i förväg på ett objektivt och öppet sätt
(98)
När det gäller det andra villkoret anser kommissionen, på grundval av de uppgifter som den förfogar över, att parametrarna som ligger till grund för ersättningens beräkning har fastställts i förväg på ett objektivt och öppet sätt. I de gemensamma dekret som tillhandahållits av de portugisiska myndigheterna föreskrivs beräkningsmetoden och de stödberättigande utgifterna (se skäl 26 i detta beslut). Dessa uppgifter har regelbundet kontrollerats med hänsyn till tidigare räkenskapsår. Från och med 2005 har förfaranden för offentlig upphandling tillämpats. Med hänsyn till de uppgifter som kommissionen har tillgång till anser den att det andra villkoret enligt rättspraxis i Altmark-domen är uppfyllt.
d) Ersättning som är nödvändig för att täcka kostnaderna för tjänsten
(99)
När det gäller det tredje villkoret har de portugisiska myndigheterna och den berörda parten angivit att ersättningen inte överstiger vad som krävs för att täcka hela eller delar av de kostnader som har uppkommit i samband med skyldigheterna att tillhandahålla offentliga tjänster, med hänsyn tagen till de intäkter som därvid har erhållits och till en rimlig vinst på grund av fullgörandet av dessa skyldigheter.
(100)
Kommissionen har flera gånger, och särskilt efter att det formella granskningsförfarandet inleddes, uppmanat de portugisiska myndigheterna att lämna in närmare uppgifter om beräkningsmetoden för den faktiska ekonomiska kostnaden för tjänsternas tillhandahållande. De portugisiska myndigheterna har lämnat in dokument där tjänsteleverantörernas årliga utgifter redovisas för perioden 1999-2005 och jämfört dem med de belopp som INGA har betalat till leverantörerna för tjänsternas fullgörande. Dessa dokument visar att den ersättning som INGA betalat till de företag som tillhandahållit tjänsterna inte översteg vad som krävdes för att täcka hela eller delar av de kostnader som uppkom på grund av tjänsternas fullgörande. De översända dokumenten visar att man för ersättningen dessutom beaktar en vinst som uppgår till 30-39,5 procent beroende på vilket år det gäller (se skäl 62 i detta beslut).
(101)
De portugisiska myndigheterna försäkrar att medlen inte har kunnat omdirigeras till eventuell konkurrerande verksamhet som företagen skulle kunna ägna sig åt (korsvisa subventioner) eftersom de valda tjänsteleverantörerna inte bedrev någon annan verksamhet.
(102)
Med hänsyn till de upplysningar som lämnats av de portugisiska myndigheterna konstaterar kommissionen dock att den inte kan dra slutsatsen att den fördel som beaktats var ”rimlig” i den mening som avses i rättspraxis i målet Altmark.
(103)
ETSA hävdar i sina synpunkter att ersättningen för den tillhandahållna tjänsten adekvat avspeglade de burna kostnaderna med beaktande av en vinstmarginal som inte medförde någon särskild fördel. Koncernen hävdar dessutom att under perioden före 2005 motsvarade ersättningen för den offentliga tjänsten genomsnittet för Europa och den var lägre än den ersättningsnivå som fastställts i det offentliga tjänsteavtal som slutits genom anbudsförfarande.
(104)
I den här frågan måste kommissionen konstatera att varken de portugisiska myndigheterna eller den berörda parten har inkommit med dokumentation som stödjer dessa påståenden.
(105)
Kommissionen måste följaktligen dra slutsatsen att det tredje villkoret i Altmark-domen inte är uppfyllt i detta fall.
e) Bedömning av kostnaderna för ett genomsnittligt företag
(106)
Eftersom de företag som tillhandahöll tjänsterna före 2005 inte valdes ut inom ramen för ett offentligt upphandlingsförfarande krävs enligt Altmark-domen en jämförande bedömning med kostnaderna för ett genomsnittligt företag. De portugisiska myndigheterna har inte inkommit med några uppgifter som visar att kostnadernas bedömning gjordes på grundval av en bedömning av kostnaderna för ett genomsnittligt företag.
(107)
Kommissionen drar följaktligen slutsatsen att de fyra kriterierna som anges i Altmark-domen inte är uppfyllda i detta fall och att det inte kan uteslutas att det fanns en fördel för de företag som tillhandahöll tjänsterna under perioden från ikraftträdandet av lagdekret 1998 och till 2005, då den övergångsordning som inrättades genom lagdekret 2003 upphörde att gälla.
(108)
De offentliga utbetalningarna har gjorts till vissa företag, det vill säga till de företag som anförtrotts tillhandahålla tjänsterna. Åtgärden i fråga kan följaktligen betraktas som individuell.
(109)
Kommissionens slutsats är följaktligen att det inte går att utesluta en selektiv fördel för tjänsteleverantörerna under perioden 1998-2005, då den övergångsordning som inrättades genom lagdekret 2003 upphörde att gälla.
1.1.2 Selektiv fördel för slakteriföretag och styckningsanläggningar, importörer av icke urbenat nöt-, gris- och fjäderfäkött samt operatörer som bedriver handel inom gemenskapen, det vill säga de som handlar med eller tar emot icke urbenat nöt- och griskött.
(110)
Domstolen konstaterar i GEMO-målet (37) att den omständigheten att den insamling och destruktion av djurkadaver och slaktavfall som uppfödare och slakterier erbjuds är en verksamhet som bedrivs av privata företag inte ändrar den eventuella kvalificeringen som statligt stöd, eftersom det är offentliga myndigheter som står bakom systemet för denna verksamhet och detta kan tillskrivas staten.
(111)
Även i detta fall är det de portugisiska myndigheterna som står bakom systemet för verksamheten och dess finansiering, som inrättades genom lagdekret 1998, lagdekret 2002 och lagdekret 2003. Kommissionens slutsats är i detta skede följaktligen att dessa system kan tillskrivas staten.
(112)
Domstolen har i GEMO-målet konstaterat att kostnaden för destruktion av djurkadaver och slaktavfall ska anses som en kostnad som sammanhänger med den ekonomiska verksamhet som uppfödare och slakterier bedriver (38). Domstolens slutsats är följaktligen att artikel 107.1 i EUF-fördraget ska tolkas så att ett system som gratis tillhandahåller uppfödare och slakterier insamling och bortskaffande av djurkadaver och slaktavfall ska anses utgöra statligt stöd till förmån för jordbrukare och slakterier.
(113)
I detta fall kan det anses att bortskaffandet av djurkadaver och slaktavfall för med sig en kostnad som sammanhänger med verksamheten inte bara för slakteriföretagen och styckningsanläggningarna, utan även för importörer av icke urbenat nöt-, gris- och fjäderfäkött samt för operatörer som handlar med eller tar emot icke urbenat nöt- och griskött. Kommissionen anser att den beskrivna finansieringen av kostnaderna för insamling, bearbetning och destruktion av biprodukter av kött från däggdjur och fjäderfän med hjälp av statliga medel före ikraftträdandet av lagdekret 2002 har lett till att användarna av denna tjänst har befriats från en kostnad som sammanhänger med deras verksamhet.
(114)
Kommissionens slutsats är att det finns en fördel för perioden innan den skatteliknande avgiften började tas ut.
(115)
När det gäller perioden efter ikraftträdandet av lagdekret 2002 och lagdekret 2003 har finansieringen för ovan beskrivna verksamhet säkerställts genom en skatteliknande avgift som infördes genom lagdekret 2002 och ändrades genom lagdekret 2003. Enligt den ordning som fastställs i lagdekret 2002 var slakteriföretag som i egna lokaler eller i styckningsanläggningar garanterade insamling, transport, bearbetning och destruktion av alla berörda biprodukter, med undantag för specificerat riskmaterial, befriade från skyldigheten att betala avgiften, förutsatt att dessa enheter upprättat villkor om självständig verksamhet på området för hantering av sina egna biprodukter (se punkt 2 i bilaga 2 till lagdekret 2002). Även importörer och operatörer som inom gemenskapen bedriver handel med urbenat kött som inte ger upphov till biprodukter som omfattas av obligatorisk bearbetning enligt gemenskapslagstiftning och nationell lagstiftning var befriade från denna avgiftsskyldighet. Enligt lagdekret 2003 gällde denna befrielse för ovannämnda operatörer förutsatt att det finns en godkänd plan för destruktion eller användning enligt de särskilda villkor som gällde för olika kategorier av material.
(116)
För att kunna bedöma om det finns en fördel för dessa slakteriföretag och styckningsanläggningar, importörer av icke urbenat nöt-, gris- och fjäderfäkött samt operatörer som bedriver handel inom gemenskapen, det vill säga de som handlar med eller tar emot icke urbenat nöt- och griskött, är det lämpligt att kontrollera i vilken utsträckning det bidrag som härrör från avgiften motsvarar den faktiska ekonomiska kostnaden för de tjänster som tillhandahållits genom insamlingstjänsten.
(117)
Kommissionen noterar att de portugisiska myndigheterna i sin skrivelse av den 20 januari 2003 uppger att de avgifter som föreskrivs i bilagorna 1 och 2 till lagdekret 2002, samt den avgift som föreskrivs i artikel 2.2 för specificerat riskmaterial, har beräknats på grundval av de faktiska kostnaderna för tjänsterna innan de tillhandahölls, med hänsyn till den typ av biprodukter som skapas av varje djurart och beroende på om de är berörda eller ej.
(118)
För de portugisiska myndigheterna är den här finansieringen i alla avseenden förenlig med en kompensation för användarna av en offentlig tjänst av allmänt intresse. De belopp som betalats av de avgiftsskyldiga operatörerna var inte på något sätt schablonmässiga, utan stod i direkt proportion till de avfallsmängder som verkligen överlämnats till den offentliga tjänsten och till den faktiska kostnaden för avfallets bortskaffande.
(119)
För att stödja dessa påståenden har de portugisiska myndigheterna tillhandahållit sifferuppgifter för år 2003, där de faktiska ekonomiska kostnaderna för de tillhandahållna tjänsterna jämförs med bidragen som härrör från motsvarande avgift. För resten av år 2002, efter ikraftträdandet av lagdekret 2002 i oktober 2002, har de portugisiska myndigheterna inte inkommit med några sifferuppgifter rörande intäkterna från de uttagna avgifterna.
(120)
För åren 2004 och 2005 har de portugisiska myndigheterna översänt sifferuppgifter rörande kostnaderna för de utförda åtgärderna, men inte några uppgifter om intäkten av den avgift som påfördes operatörer som ännu inte lämnat in en godkänd plan för destruktion och användning och som därför fortfarande var skyldiga att erlägga den avgift som fastställs genom övergångsordningen i lagdekret 2003.
(121)
För åren 2002, 2004 och 2005 kan kommissionen på grundval av de dokument som tillhandahållits av de portugisiska myndigheterna inte konstatera att de avgiftsskyldigas bidrag stod i direkt proportion till de avfallsmängder som verkligen överlämnats till insamlingstjänsten och till den faktiska kostnaden för avfallets bortskaffande.
(122)
Kommissionens slutsats är att det inte finns någon fördel för år 2003 eftersom bidragen från de avgiftsskyldiga stod i direkt proportion till de kostnader som uppkom i samband med de mottagna tjänsterna.
(123)
Kommissionen kan däremot inte utesluta att det finns en fördel för avgiftsskyldiga slakteriföretag, importörer av icke urbenat nöt-, gris- och fjäderfäkött samt operatörer som bedriver handel inom gemenskapen, det vill säga de som handlar med eller tar emot icke urbenat nöt- och griskött, under perioden oktober 2002-1 januari 2003 samt under 2004 och 2005.
1.1.3 Selektiv fördel för uppfödare
(124)
I detta fall kan det anses att bortskaffandet av djurkadaver och slaktavfall utgör en kostnad som sammanhänger med verksamheten inte bara för slakteriföretagen och styckningsanläggningarna, utan även för uppfödarna, som på grund av marknadslagarna skulle få ta över åtminstone en del av kostnaden för tjänsterna i fråga. I enlighet med ovan anförda rättspraxis i GEMO-målet anser kommissionen att den beskrivna finansieringen av kostnaderna för insamling, bearbetning och destruktion av biprodukter av kött från däggdjur och fjäderfän med hjälp av statliga medel före ikraftträdandet av lagdekret 2002 har lett till att användarna av denna tjänst har befriats från en kostnad som sammanhänger med deras verksamhet.
(125)
Kommissionens slutsats är att det finns en fördel för perioden innan den skatteliknande avgiften började tas ut.
(126)
I enlighet med vad som anges ovan kan de åtgärder som genomfördes av de portugisiska myndigheterna för att ta på sig ansvaret för insamling, transport, bearbetning och destruktion av biprodukter av kött från däggdjur och fjäderfän ha befriat uppfödarna från kostnader som de under normala omständigheter delvis skulle ha burit själva. Det framgår av lagdekret 2002 och av den övergångsordning som föreskrivs i lagdekret 2003 att uppfödarna inte omfattas av avgiften i fråga. Enligt de portugisiska myndigheterna har insamlingskostnaderna före slutet av 2005 fått återverkningar på hela produktionskedjan. Kommissionen konstaterar att i de två fakturor som tillhandhållits av de portugisiska myndigheterna tas faktiskt övervältringen av avgiften på grundval av lagdekret 2002 och lagdekret 2003 upp när det gäller ett av slakterierna i oktober 2002 och oktober 2003. De portugisiska myndigheternas påstående om att kostnaderna i enlighet med marknadslagarna har fått återverkningar på hela produktionskedjan har stöd i de dokument som lagts fram. Kommissionens slutsats av detta är att uppfödarna har burit de kostnader som sammanhänger med deras verksamhet och att de därför inte har fått någon individuell fördel.
(127)
Kommissionen konstaterar att uppfödarna har fått en fördel endast under perioden innan avgiften började tillämpas.
(128)
Mot bakgrund av ovanstående är kommissionens slutsats den att det finns en fördel när det gäller insamling, transport, bearbetning och destruktion av animaliska biprodukter till förmån för slakterier, slakteriföretag och importörer under alla perioder, med undantag för år 2003, och en fördel för uppfödare endast under perioden innan avgiften började tillämpas.
1.2 FÖRDELAR SOM FINANSIERATS MED HJÄLP AV STATLIGA MEDEL
(129)
Artikel 107.1 i EUF-fördraget gäller stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel. Åtgärden i fråga måste alltså kunna hänföras till staten och beviljas med hjälp av statliga medel.
(130)
I detta fall garanterades finansieringen av kostnaderna i samband med åtgärderna för insamling, bearbetning och destruktion av biprodukter av kött från däggdjur och fjäderfän under perioden 1999-oktober 2002 genom direkta intäkter till staten. Från och med oktober 2002 garanterades finansieringen genom intäkterna från en skatteliknande avgift som tillämpades på slakteriföretag, importörer av icke urbenat nöt- och griskött samt operatörer som bedriver handel inom gemenskapen, det vill säga de som handlar med eller tar emot icke urbenat nöt- och griskött.
(131)
De utbetalningar till tjänsteleverantörerna som garanterades genom direkta intäkter till staten utgör finansiella fördelar som getts med hjälp av statliga medel. Det faktum att denna offentliga tjänst finansierades med statliga medel från och med 1999 och innan avgiften började tillämpas 2002 innebär att de företag som utförde tjänsten i fråga mottog statliga medel för att täcka de utgifter som härrörde från denna tjänst.
(132)
De avgifter som tillämpades under perioden september 2002-november 2005 omfattas inte av EUF-fördragets bestämmelser om statligt stöd, med undantag för om de utgör stödets finansieringsmetod och alltså är en del av åtgärden (39).
(133)
Alla avgifter har betalats till INGA genom förfarandet för omvänd betalningsskyldighet. Avgifterna från operatörerna utgjorde INGA:s intäkter och betalades direkt till organet.
(134)
För att en avgift ska anses utgöra en del av en stödåtgärd krävs att avgiften enligt relevanta bindande nationella bestämmelser är avsedd att finansiera stödåtgärden (40).
(135)
Eftersom avgifterna utgjorde INGA:s intäkter och betalades direkt till organet anser kommissionen att avgiften var en del av stödåtgärden.
(136)
Vad beträffar frågan om huruvida intäkterna från de skatteliknande avgifterna i detta fall ska anses utgöra statliga medel är det viktigt att notera att det för statliga medel inte ska göras åtskillnad mellan de fall där stödet beviljas direkt av staten och stöd som ges genom offentliga organ eller privata organ som har utsetts eller upprättats av denna stat. Enligt domstolens dom av den 15 juli 2004 i Pearle-målet (41) ska obligatoriska avgifter som samlas in av ett förmedlande organ från alla företag inom en yrkessektor inte betraktas som statliga medel om följande fyra villkor är uppfyllda:
a)
Den bedömda åtgärden ska vara inrättad av en yrkesorganisation som företräder företagen och de anställda inom en yrkessektor och som inte fungerar som ett instrument för genomförandet av åtgärder som fastställts av staten.
b)
Syftena med den berörda åtgärden ska vara helt finansierade genom avgifter från företagen inom sektorn.
c)
Finansieringsmetoden och avgifternas andel eller belopp ska beslutas inom sektorns yrkesorganisation av företrädare för arbetsgivarna och de anställda, utan statlig medverkan.
d)
Avgifterna ska användas för att finansiera åtgärden, utan att staten ska kunna ingripa.
(137)
På grundval av de uppgifter som är tillgängliga framgår det att det första villkoret i Pearle-domen inte är uppfyllt eftersom åtgärden har inrättats genom ett lagdekret i avsikt att genomföra en åtgärd som fastställts av staten för att bekämpa BSE.
(138)
Inte heller det tredje och det fjärde villkoret är uppfyllda, eftersom finansieringsmetoden är reglerad i ovannämnda lagdekret. De portugisiska myndigheterna har följaktligen möjlighet att ingripa i fastställandet av åtgärdens finansieringsmetoder.
(139)
Eftersom inte alla villkor i Pearle-domen är uppfyllda och det framgår att staten har en avgörande kontroll över stödåtgärdens finansieringsmetoder anser kommissionen att intäkterna från de skatteliknande avgifterna i praktiken utgjorde statliga medel som kan hänföras till staten.
1.3 SNEDVRIDNING AV KONKURRENSEN/PÅVERKAN PÅ HANDELN
(140)
I enlighet med domstolens rättspraxis ska förstärkningen av ett företags konkurrensställning till följd av beviljandet av ett statligt stöd generellt anses utgöra en snedvridning av konkurrensen i förhållande till andra konkurrerande företag som inte mottar detta stöd (42).
(141)
Åtgärden kan ha påverkat Portugals ställning inom köttsektorn (43). Eftersom de portugisiska företagen är verksamma på en mycket konkurrensutsatt internationell marknad är det en åtgärd som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen. Åtgärden kan dessutom påverka handeln mellan medlemsstaterna.
(142)
De portugisiska myndigheterna har anfört att på grund av embargot mot leveranser av bland annat levande nötkreatur samt produkter som består av eller innehåller kött- och benmjöl förekom ingen handel, vilket skulle betyda att det inte kunde finnas någon snedvridning av konkurrensen.
(143)
I detta sammanhang är det lämpligt att erinra om att enligt rättspraxis (44) kan ett stöd påverka handeln mellan medlemsstaterna och snedvrida konkurrensen även om det stödmottagande företaget, som konkurrerar med företag i andra medlemsstater, inte självt deltar i den gränsöverskridande verksamheten. När en medlemsstat beviljar stöd till ett företag kan nämligen det inhemska utbudet upprätthållas eller öka på grund av detta, vilket leder till att möjligheterna för företag i andra medlemsstater att erbjuda sina tjänster till denna medlemsstats marknad minskar.
(144)
Under dessa omständigheter anser kommissionen att det faktum att leveranserna av ovannämnda produkter från Portugal till andra medlemsstater var förbjudna inte inverkar på det faktum att stödet kan snedvrida konkurrensen och påverka handeln.
1.4 SLUTSATSER
(145)
Kommissionen bedömer att den åtgärd som inrättats genom lagdekret 1998, lagdekret 2002 och lagdekret 2003 rörande insamling, transport, bearbetning och destruktion av animaliska biprodukter utgör statligt stöd till förmån för slakterier, slakteriföretag och importörer under tillämpningsperioden för lagdekret 1998 och fram till dess att den övergångsordning som inrättades genom lagdekret 2003 upphörde att gälla, med undantag för år 2003 för vilket de portugisiska myndigheterna har kunnat visa att det inte fanns någon fördel.
(146)
När det gäller uppfödarna anser kommissionen att åtgärden utgör ett statligt stöd som omfattas av artikel 107.1 för perioden innan avgiften började tillämpas.
(147)
När det gäller de företag som tillhandahöll tjänsterna drar kommissionen den slutsatsen att under perioden från ikraftträdandet av lagdekret 1998 och till år 2005, då den övergångsordning som inrättades genom lagdekret 2003 upphörde att gälla, kan förekomsten av statligt stöd inte uteslutas.
2. STÖDETS OLAGLIGHET
(148)
Kommissionen konstaterar att Portugal inte har anmält de stödåtgärder som har beviljats sedan 1999, eller de ordningar som föreskrivs i lagdekret 2002 och lagdekret 2003, i enlighet med artikel 108.3 i EUF-fördraget. I artikel 1 f i rådets förordning (EG) nr 659/1999 definieras olagligt stöd som ett nytt stöd som införs i strid med artikel 93.3 i fördraget.
(149)
Eftersom de åtgärder som genomförts av Portugal innehåller inslag av statligt stöd rör det sig om nya stöd som inte anmälts till kommissionen och som därför är olagliga i den mening som avses i EUF-fördraget.
(150)
Granskningen av det eventuella stödets förenlighet kommer att göras i två delar. I en första del kommer kommissionen att granska förenligheten hos det stöd som beviljats de företag som tillhandahållit tjänsterna, och i en andra del kommer den att granska förenligheten hos det eventuella stöd som beviljats slakteriföretag och styckningsanläggningar, importörer och operatörer som bedriver handel inom gemenskapen i den berörda sektorn samt uppfödare.
(151)
Eftersom det rör sig om ett stöd som finansierats med hjälp av en skatteliknande avgift från och med år 2002 måste såväl de finansierade insatserna, det vill säga stödet, som finansieringen av dessa omfattas av kommissionens granskning, eftersom finansieringen var en del av stödåtgärden. När ett stöds finansieringsmetod, genom bland annat obligatoriska avgifter, är en del av stödåtgärden måste kommissionens granskning av denna åtgärd enligt domstolens rättspraxis beakta denna finansieringsmetod (45). I enlighet med vad som visas i punkt 135 i detta beslut ska stödets finansieringsmetod anses vara en del av stödåtgärden.
3. BEDÖMNING AV STÖDÅTGÄRDERNAS FÖRENLIGHET
3.1 ANALYS MOT BAKGRUND AV DE TILLÄMPLIGA BESTÄMMELSERNA OM ICKE ANMÄLDA STÖD
3.1.1 Stöd till förmån för företag som tillhandahåller tjänster
a) Stödets förenlighet enligt artikel 106.2 i EUF-fördraget
(152)
Det finns undantag från det förbud som anges i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
(153)
Det framgår av domstolens rättspraxis att ersättningar för offentliga tjänster inte utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget om de uppfyller vissa villkor (se skäl 89 i detta beslut). Om de inte uppfyller dessa villkor och om de allmänna kriterierna för tillämpligheten av artikel 107.1 i fördraget uppfylls, utgör emellertid dessa ersättningar statligt stöd. Ersättningarna kan dock ändå förklaras förenliga med EUF-fördraget med tillämpning av artikel 106.2 i EUF-fördraget om de är nödvändiga för att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och om de inte påverkar utvecklingen av handeln i en omfattning som strider mot unionens intresse. Kommissionen har specificerat de villkor som måste vara uppfyllda för att detta ska uppnås. Redan i sitt meddelande Tjänster i allmänhetens intresse i Europa från 2001 (46) angav kommissionen att det är viktigt att garantera att inskränkningar i principerna i EG-fördraget, i synnerhet i fråga om konkurrenspolitiken och friheterna inom den inre marknaden, inte får vara större än vad som är absolut nödvändigt för att en tjänst i allmänhetens intresse ska bli utförd. Detta innebär bland annat att ersättningen inte får vara högre än de nettomerkostnader som uppkommer på grund av det uppdrag som anförtrotts det berörda företaget. Kommissionen har dessutom ytterligare specificerat dessa villkor i Gemenskapens rambestämmelser för statligt stöd i form av ersättning för offentliga tjänster (47) och i sitt beslut av den 28 november 2005 om tillämpningen av artikel 86.2 i EG-fördraget (48). När det gäller ersättningens beräkning har kommissionen fastställt att ersättningen inte får vara större än vad som är nödvändigt för att täcka de kostnader som har orsakats av fullgörandet av skyldigheterna i samband med tillhandahållandet av offentliga tjänster, med hänsyn till intäkterna i samband med detta och till en rimlig vinst för att fullgöra dessa skyldigheter. Den rimliga vinsten kan bland annat omfatta hela eller delar av den produktivitetsökning som företagen uppnår under en överenskommen begränsad period utan att det minskar den tjänstekvalitet som staten har fastställt.
(154)
Enligt punkt 18 i Gemenskapens rambestämmelser för statligt stöd i form av ersättning för offentliga tjänster avses med rimlig vinst en kapitalavkastning som tar hänsyn till den eventuella risk som företaget utsätter sig för på grund av medlemsstatens ingripande. Detta gäller särskilt om staten beviljar exklusiva eller särskilda rättigheter. I regel får avkastningen inte vara högre än den genomsnittliga avkastningen i den berörda sektorn under de senaste åren. I sektorer där det inte finns något företag som är jämförbart med det företag som anförtrotts tillhandahållandet av tjänsten av allmänt ekonomiskt intresse kan det företaget jämföras med företag i andra medlemsstater eller, vid behov, med företag i andra sektorer, under förutsättning att varje sektors särdrag beaktas. För att fastställa vad som utgör en rimlig vinst kan medlemsstaten införa incitamentskriterier som bland annat är relaterade till kvaliteten på den tjänst som tillhandahållits och produktivitetsökningar.
(155)
I enlighet med vad som redovisas i skäl 99 och följande i detta beslut kan kommissionen på grundval av de upplysningar som lämnats av de portugisiska myndigheter inte dra slutsatsen att ersättningen hade beräknats med hänsyn till en rimlig vinst som inte översteg den genomsnittliga avgiften i sektorn. Kommissionen har flera gånger bett de portugisiska myndigheterna att lämna in alla uppgifter som krävs för att kunna fastställa om villkoren för undantaget för statligt stöd som beviljas i form av en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse är uppfyllda i detta fall. I de uppgifter som lämnats av de portugisiska myndigheterna nämns faktiskt ingenting om att en jämförelse med andra företag har gjorts för att fastställa den genomsnittliga avgift som konstaterats inom den berörda sektorn.
(156)
Kommissionen kan följaktligen inte dra slutsatsen att stödet till förmån för tjänsteleverantörerna är förenligt i den mening som avses i artikel 106.2 i EUF-fördraget.
b) Stödets förenlighet enligt artikel 107.3 i EUF-fördraget
(157)
Enligt artikel 107.3 c i EUF-fördraget kan stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner anses vara förenligt med den inre marknaden, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. För att kunna omfattas av det undantag som avses i nämnda punkt måste stöden bidra till utvecklingen av sektorn i fråga.
(158)
I detta fall anger de portugisiska myndigheterna att de har stått för alla kostnader i samband med insamling, bearbetning och destruktion av biprodukter av kött från däggdjur och fjäderfän sedan 1999. Sedan oktober 2002 har finansieringen av kostnaderna i samband med samma åtgärder för insamling, transport, bearbetning och destruktion av biprodukter av kött från däggdjur och fjäderfän garanterats genom intäkterna från en avgift som tagits ut från slakteriföretag, importörer av icke urbenat nöt- och griskött samt från operatörer som bedriver handel inom gemenskapen, det vill säga de som handlar med eller tar emot icke urbenat nöt- och griskött, om de inte själva tagit på sig ansvaret för dessa åtgärder.
(159)
Enligt punkt 23.3 i Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbrukssektorn för perioden 2000-2006 (49) (nedan kallade riktlinjerna för jordbrukssektorn) och Kommissionens tillkännagivande om vilka regler som är tillämpliga för att avgöra om ett statligt stöd är olagligt (50), måste allt stöd som är olagligt i den mening som avses i artikel 1 f i förordning (EG) nr 659/1999 bedömas i enlighet med de bestämmelser och riktlinjer som gällde när stödet beviljades. År 2002 antog kommissionen Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd när det gäller TSE-test, döda djur och slaktavfall (nedan kallade TSE-riktlinjerna). De riktlinjerna var tillämpliga från den 1 januari 2003 till den 31 december 2006 (51). I punkt 44 i TSE-riktlinjerna föreskrivs ett undantag från principen om att olagligt stöd måste bedömas i enlighet med de bestämmelser som gällde när stödet beviljades för fall som gäller bland annat slaktavfall. Enligt punkt 47 i TSE-riktlinjerna kommer kommissionen att tillämpa de principer som grundar sig på punkt 11.4 i riktlinjerna för jordbrukssektorn på det olagliga stöd som avser slaktavfall och som beviljades före utgången av 2002. Punkt 47 i TSE-riktlinjerna utgör följaktligen den relevanta rättsliga grunden för bedömningen av det stöd som beviljades från och med år 1999.
(160)
I enlighet med punkt 194 c i Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbruk och skogsbruk 2007-2013 tillämpar kommissionen sedan ikraftträdandet av de riktlinjerna den 1 januari 2007 inte längre TSE-riktlinjerna, med undantag för de statliga stöd som beviljats före den 1 januari 2007 och som avses i punkt 43 och följande i de riktlinjerna. Följaktligen är det punkt 47 och följande i TSE-riktlinjerna som är de tillämpliga bestämmelserna för olagligt stöd avseende slakteriavfall från och med den 1 januari 2003.
(161)
I punkt 47 i TSE-riktlinjerna föreskrivs en rad bestämmelser rörande slaktavfall.
(162)
Enligt punkt 47 i TSE-riktlinjerna har när det gäller slaktavfall ett antal beslut i enskilda ärenden fattats av kommissionen sedan januari 2001 om att godkänna statligt stöd upp till 100 procent av kostnaderna för bortskaffande av specificerat riskmaterial, kött- och benmjöl samt foder som innehåller sådana produkter som måste bortskaffas som en följd av ny gemenskapslagstiftning om transmissibel spongiform encefalopati (TSE). Dessa beslut grundades särskilt på punkt 11.4 i riktlinjerna för jordbrukssektorn, med hänsyn till den kortvariga karaktären hos dessa stöd och till behovet att på lång sikt respektera principen om att förorenaren ska betala. Kommissionen har i undantagsfall accepterat att sådant statligt stöd också beviljas andra aktörer än de som är verksamma inom uppfödningen av levande djur, till exempel slakterier. För olagligt stöd som beviljats före utgången av 2002 för jämförbara kostnader i anslutning till ny lagstiftning om TSE kommer kommissionen, om inte andra bestämmelser i gemenskapslagstiftningen lägger hinder i vägen, att tillämpa samma princip.
(163)
I punkt 47 i TSE-riktlinjerna påminner man om att kommissionen i undantagsfall har accepterat att sådant statligt stöd också beviljas andra aktörer än de som är verksamma inom uppfödningen av levande djur, till exempel slakterier. Kommissionen har tidigare beslutat att detta undantag även ska omfatta andra företag som utför uppgifter som har ett nära samband med produktionen av levande djur, till exempel hästslakterier.
(164)
Kommissionen har på grundval av punkt 11.4 i riktlinjerna för jordbrukssektorn tillåtit stöd för upp till 100 procent av de faktiska kostnader som uppstått för hälsokontroller, prover och andra kontrollåtgärder, inköp och administration av läkemedel och växtskyddsprodukter samt kostnader för att förstöra grödor enligt följande villkor:
-
Det finns ett lämpligt program på gemenskapsnivå eller på nationell eller regional nivå för att förebygga, kontrollera eller utrota den aktuella sjukdomen.
-
Sjukdomarna utgör en källa till oro för de offentliga myndigheterna.
-
Syftet med stödåtgärderna är förebyggande och/eller en ersättning.
-
Stödet är förenligt med gemenskapens veterinära och fytosanitära lagstiftning.
(165)
Enligt punkt 47 i TSE-riktlinjerna är även dessa principer tillämpliga.
(166)
BSE är en överförbar sjukdom som utgör ett hot mot människors hälsa. Det är en djursjukdom vars primärutbrott måste anmälas direkt till kommissionen och de andra medlemsstaterna (52). Syftet med stödåtgärden var att säkerställa att de nödvändiga skyddsåtgärderna rörande insamling, transport, bearbetning och destruktion genomfördes i enlighet med den gällande veterinära lagstiftningen under perioden 1999-2005 inom köttsektorn.
(167)
Kommissionen noterar i detta avseende att Portugal har angivit att den portugisiska staten stod för alla kostnader i samband med insamling, bearbetning och destruktion av biprodukter av kött från däggdjur och fjäderfän under perioden 1999-2002, med anledning av de nödåtgärder som kommissionen godkänt inom ramen för beslut 98/653/EG om förbud mot export av kött- och benmjöl från däggdjur. Kommissionen noterar även att embargoåtgärderna rörande nötkött från Portugal inte upphävdes förrän genom antagandet av förordning (EG) nr 1993/2004.
(168)
Kommissionen betonar dessutom att enligt punkterna 33 och 34 i TSE-riktlinjerna ska tjänsteleverantörerna väljas ut och betalas enligt marknadsmässiga principer på ett sätt som inte är diskriminerande (se skäl 21 och följande i detta beslut). Med hänsyn till hur brådskande det var att vidta åtgärderna kan kommissionen i detta fall acceptera att de portugisiska myndigheterna valde tjänsteleverantörer i enlighet med lagdekret nr 197/99 av den 8 juni 1999, som enligt de uppgifter som lämnats av de portugisiska myndigheterna är det nationella instrumentet för införlivande av direktiv 97/52/EG, utan att använda sig av förfaranden för offentlig upphandling (se punkt 24 i detta beslut).
(169)
Enligt de portugisiska myndigheterna antogs lagdekret 2002 för att beakta deras åtaganden inom ramen för rådets beslut 2000/766/EG, med iakttagande av principen om att förorenaren betalar (se skäl 65 och 66 i det här beslutet). De har bekräftat att medlen inte kunde omdirigeras till eventuell konkurrerande verksamhet som företagen skulle kunna ägna sig åt, eftersom den enda verksamhet som dessa företag faktiskt bedrev var insamling, bearbetning, transport och destruktion av animaliska biprodukter.
(170)
Kommissionen konstaterar dessutom att ansvaret för tjänsten och dess finansiering överfördes till operatörerna, med iakttagande av en övergångsperiod, genom det system som inrättades genom lagdekret 2003.
(171)
Med hänsyn till de speciella omständigheterna och den nödsituation som uppstått på grund av risken för spridning av BSE under perioden 1999-2004 och det faktum att det system som infördes genom lagdekret 2003 innehöll bestämmelser om en successiv överföring av ansvaret för och finansieringen av tjänsterna till sektorns operatörer, anser kommissionen att stödet kan betraktas som kortvarigt och att det på lång sikt beaktar principen om att förorenaren betalar.
(172)
Kommissionen kan följaktligen på grundval av de uppgifter som den förfogar över dra slutsatsen att det stöd som beviljades under perioden 1999-2002 kan omfattas av det undantag som föreskrivs i artikel 107.3 c i EUF-fördraget.
(173)
För det stöd som beviljades under perioden från 2003 till november 2005 anser kommissionen, med hänsyn till den nödsituation som rådde fram till slutet av 2004 och till det faktum att det system som infördes genom lagdekretet innehöll bestämmelser om en successiv överföring av ansvaret för och finansieringen av tjänsterna enligt vad som anges ovan, att stödet kan betraktas som förenligt och överensstämmande med punkt 47 i TSE-riktlinjerna förutsatt att det överensstämmer med de faktiska kostnaderna för de tjänster som erhölls.
(174)
De portugisiska myndigheterna har i enlighet med skäl 100 i detta beslut visat att stödet motsvarar tjänsteleverantörernas faktiska utgifter för tjänsternas tillhandahållande under perioden 1999-2005.
(175)
Följaktligen drar kommissionen på grundval av de uppgifter som den förfogar över slutsatsen att det stöd som under perioden 2003-november 2005 beviljades till tjänsteleverantörerna kan omfattas av det undantag som föreskrivs i artikel 107.3 c i EUF-fördraget.
3.1.2 Stöd till slakteriföretag och styckningsanläggningar, importörer och operatörer som inom gemenskapen bedriver handel inom sektorn samt uppfödare
(176)
Som kommissionen konstaterar i skäl 166 i detta beslut ledde risken för att BSE skulle sprida sig i Portugal under perioden 1999-2004 till särskilda omständigheter och en nödsituation. Med hänsyn till denna exceptionella situation och eftersom det system som infördes genom lagdekret 2003 innehöll bestämmelser om en successiv överföring av ansvaret för och finansieringen av tjänsterna till sektorns operatörer, anser kommissionen att stödet kan betraktas som kortvarigt och att det på lång sikt beaktar principen om att förorenaren betalar. I enlighet med sin tidigare praxis anser kommissionen i detta fall att stödet enligt punkt 47 i TSE-riktlinjerna i undantagsfall kunde beviljas till andra operatörer inom sektorn, bland annat slakteriföretag och styckningsanläggningar samt importörer och operatörer som inom gemenskapen bedriver handel inom sektorn.
(177)
Kommissionen har dessutom konstaterat att när det gäller de företag som tillhandahöll tjänsterna har stödet beviljats i enlighet med de principer som anges i punkt 47 i TSE-riktlinjerna.
(178)
När det gäller slakteriföretag och styckningsanläggningar, importörer och operatörer som bedriver handel inom sektorn kan kommissionen alltså konstatera att det stöd som beviljats kan omfattas av det undantag som anges i artikel 107.3 c i EUF-fördraget.
(179)
När det gäller uppfödarna har kommissionen dessutom dragit slutsatsen att stödet, med hänsyn till övervägandena i skäl 160 och följande i detta beslut, har beviljats i enlighet med de principer som anges i punkt 47 i TSE-riktlinjerna, vilket innebär att det kan omfattas av det undantag som anges i artikel 107.3 c i EUF-fördraget.
3.2 STÖDETS FINANSIERING
(180)
Sedan oktober 2002, det datum då lagdekret 2002 trädde i kraft, har finansieringen av kostnaderna för insamling, transport, bearbetning och destruktion av biprodukter av kött från däggdjur och fjäderfän säkerställts genom intäkterna från en skatteliknande avgift för slakteriföretag, importörer av icke urbenat nöt- och griskött samt operatörer som bedriver handel inom gemenskapen, det vill säga de som handlar med eller tar emot icke urbenat nöt- och griskött.
(181)
I enlighet med domstolens rättspraxis (53) anser kommissionen normalt att en finansiering av statligt stöd genom obligatoriska avgifter kan inverka på stödet genom en skyddseffekt som går längre än själva stödet. De aktuella avgifterna utgör otvivelaktigt obligatoriska avgifter. Kommissionen anser att en följd av denna rättspraxis är att stöd inte får finansieras genom skatteliknande avgifter som också belastar produkter som importeras från andra medlemsstater.
(182)
Med hänsyn till denna rättspraxis och till att åtgärden har beviljats med hjälp av statliga medel och följaktligen utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107 i EUF-fördraget, måste det kontrolleras om åtgärden har en diskriminerande karaktär som strider mot artikel 110 i EUF-fördraget i den mån som produkterna från andra medlemsstater också omfattades av avgiftsskyldigheten.
(183)
De portugisiska myndigheterna har motiverat avgifterna för importerat icke urbenat kött med att dessa importerade produkter kunde omfattas av systemet på samma sätt som de nationella produkterna, eftersom förekomsten av icke urbenat kött innebar att det fanns biprodukter som omfattades av tjänsterna för insamling. transport, bearbetning och destruktion.
(184)
Enligt de uppgifter som kommissionen har tillgång till har avgifterna påförts slakteriföretag och importörer av hela och halva slaktkroppar samt andra icke urbenade delar av nötkreatur och svin (se artikel 2.2 i lagdekret 2002) för att säkerställa tjänsterna för insamling, transport, bearbetning och destruktion av biprodukter av kött från däggdjur och fjäderfän (artikel 1.1 i lagdekret 2002).
(185)
Dessa uppgifter ledde till att kommissionen tvivlade på om de avgifter som påfördes de avgiftsskyldiga motsvarade de tjänster som de mottog. Kommissionen hade konstaterat att det inte kunde uteslutas att det fanns ett potentiellt diskriminerande system gentemot importerade produkter från andra medlemsstater, för vilka det var nödvändigt att betala avgiften.
(186)
De portugisiska myndigheterna har i efterhand försäkrat att tjänsterna för insamling, transport, bearbetning och destruktion av biprodukter från fjäderfäkött inte finansierades med de avgifter som togs ut från slakteriföretag och importörer av hela eller halva slaktkroppar och andra icke urbenade delar av nötkreatur och svin. Tjänsterna finansierades i stället enligt bilaga 1 till lagdekret 2002 av de slakteriföretag för fjäderfän som inte främjade insamling, transport, bearbetning och destruktion av de biprodukter som skapades i samband med slakt av fjäderfän. Importörer eller operatörer som handlar med slaktkroppar av fjäderfä är befriade från avgiften med hänsyn till att huvuddelen av de fjäderfäprodukter som importeras inte ger upphov till biprodukter.
(187)
När det gäller importörer och operatörer som bedriver handel med hela eller halva slaktkroppar och andra icke urbenade delar av nötkreatur och svin har de portugisiska myndigheterna däremot verifierat att dessa icke urbenade importerade delar ger upphov till biprodukter.
(188)
Kommissionen bad redan vid föreläggandet om att lämna upplysningar och sedan även i samband med att det formella granskningsförfarandet inleddes de portugisiska myndigheterna att försäkra att de importerade produkterna kunde omfattas av systemet på samma sätt som de nationella produkterna och på så sätt bevisa genom sifferuppgifter att det under en given referensperiod hade funnits en penningmässig likvärdighet mellan de belopp som tagits ut för de icke urbenade produkterna av nöt- och griskött från andra medlemsstater och kostnaderna för de tjänster som de nationella produkterna var berättigade till med ensamrätt (se punkt 37 h i beslutet om att inleda det formella granskningsförfarandet).
(189)
De portugisiska myndigheterna har försäkrat att importerade icke urbenade delar var berättigade till tjänsterna för insamling, transport, bearbetning och destruktion av biprodukter av kött på samma sätt som de nationella produkterna, men de har inte tillhandahållit några exakta sifferuppgifter som överensstämmer med detta påstående.
(190)
Kommissionen kan följaktligen inte på grundval av de uppgifter som tillhandahållits dra slutsatsen att den avgift som infördes genom lagdekret 2002 och som togs ut på importerade produkter är likvärdig med det belopp som motsvarar de tjänster som de biprodukter som uppkommer genom dessa importerade produkter är berättigade till, och följaktligen att de importerade produkterna kunde vara berättigade till de tjänster som finansierades genom stödåtgärden i samma utsträckning som de nationella produkterna.
(191)
I kraft av artikel 3.2 i lagdekret 2003 är slakteriföretag, styckningsanläggningar, kläckningsanläggningar och äggproduktindustrier skyldiga att betala de avgifter som fastställs i bilaga 1 till lagdekret 2002, med undantag för de organ som omfattas av den alternativa ordning som föreskrivs i det dekretet och som ska betala de avgifter som föreskrivs i bilaga 2 fram till godkännandet av planen för destruktion av kategori 3-material. För kategori 1- och 2-material var de skyldiga att före planens godkännande betala 0,35 euro/kg för materialet (artikel 5.1 i lagdekret 2003).
(192)
När det gäller de ändringar av avgiftssystemet som införts genom lagdekret 2003 har kommissionen uppmanat de portugisiska myndigheterna att visa att de importerade produkterna har varit berättigade till tjänsterna i fråga i samma utsträckning som de nationella produkterna.
(193)
De portugisiska myndigheterna har bekräftat att den avgift som infördes genom lagdekret 2003 var baserad på de biprodukter som faktiskt uppkommit och att de importerade produkterna var berättigade till tjänsterna i samma utsträckning. Kommissionen konstaterar dock att de portugisiska myndigheterna inte har inkommit med några sifferuppgifter som stödjer dessa påståenden.
(194)
I brist på underlag kan kommissionen inte dra slutsatsen att den avgift som infördes genom lagdekret 2003 var likvärdig med de belopp som motsvarade de tjänster som de biprodukter som uppkom genom dessa importerade produkter var berättigade till, och följaktligen att de importerade produkterna kunde vara berättigade till de tjänster som finansierades genom stödåtgärder i samma utsträckning som de nationella produkterna.
(195)
Kommissionen konstaterar att det avgiftssystem som införts på grundval av lagdekret 2002 och av den övergångsordning som fastställs i artiklarna 3.2 och 5.2 i lagdekret 2003 inte är förenligt med artikel 110 i EUF-förordningen eftersom det är ett system som har en potentiellt diskriminerande effekt gentemot importerade produkter från andra medlemsstater, som också blir tvungna att betala avgiften.
VI. SLUTSATSER
(196)
Kommissionen beklagar att Portugal olagligen har beviljat stöd till förmån för insamling, transport, bearbetning och destruktion av slakteriavfall i strid med artikel 108.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.
(197)
Stödåtgärderna till förmån för insamling, transport, bearbetning och destruktion av slakteriavfall uppfyller kraven i tillämpliga gemenskapsbestämmelser med avseende på stödmottagarna. Finansieringen av stödet genom det avgiftssystem som införts på grundval av lagdekret 2002 och den övergångsordning som fastställs genom artiklarna 3.2 och 5.2 i lagdekret nr 244/2003 är däremot inte förenlig med den inre marknaden på grund av den potentiellt diskriminerande effekten gentemot importerade produkter från andra medlemsstater, som också blir tvungna att betala avgiften.
(198)
Kommissionen anser att det är lämpligt att i detta fall anta ett villkorat beslut i enlighet med den möjlighet som anges i artikel 7.4 i förordning (EG) nr 659/1999, enligt vilken kommissionen får förena ett positivt beslut med villkor enligt vilka ett stöd kan anses förenligt med den gemensamma marknaden och fastställa skyldigheter för att göra det möjligt att övervaka att beslutet efterlevs.
(199)
För att gottgöra överträdelsen av artikel 110 i EUF-fördraget och retroaktivt undanröja den potentiella diskrimineringen bör Portugal inom en tidsfrist och enligt villkor som fastställs av kommissionen betala tillbaka den del av avgiften som har tagits ut på produkter från andra medlemsstater. När överträdelsen gottgjorts blir de berörda stöden förenliga med artikel 107 i EUF-fördraget.
(200)
Kommissionen fastställer de villkor som måste följas vid återbetalning. Portugal ska således till dem som har erlagt avgiften betala tillbaka den del av denna som har påförts produkter från andra medlemsstater från den dag då avgiften började tillämpas enligt lagdekret 2002 till och med den dag då avgiften senast tillämpades innan den övergångsordning som inrättades genom lagdekret 2003 upphörde att gälla. För detta syfte ska Portugal se till att följande villkor uppfylls:
-
De avgiftsskyldiga som har ansvarat för inbetalningen av avgiften får, om de kan tillhandahålla bevis för att avgiften har påförts produkter som importerats från andra medlemsstater, kräva återbetalning av en proportionell andel av intäkterna från den avgift som var avsedd att finansiera den del av stödet som uteslutande gynnat nationella produkter. Dessa krav på återbetalning ska lämnas in inom en tidsfrist som fastställs i enlighet med nationell rätt, men under alla omständigheter inom sex månader räknat från dagen för offentliggörandet av det här beslutet.
-
Portugal ska fastställa omfattningen av den eventuella diskriminering som förekommit mot importerade produkter. Portugal ska därför under en referensperiod göra en ekonomisk jämförelse mellan å ena sidan intäkterna från avgiften på nationella produkter och å andra sidan de fördelar som dessa produkter är ensamma om att få.
-
Återbetalning ska ske inom sex månader från och med den dag då ansökan lämnas in.
-
De återbetalade beloppen ska uppdateras med räntan från och med den dag då avgifterna togs ut fram till den faktiska återbetalningen. Räntan ska beräknas på grundval av den referensräntesats som kommissionen fastställer med hjälp av metoden för fastställande av referens- och diskonteringsränta (54).
-
De portugisiska myndigheterna ska godta alla rimliga bevis från dem som erlagt avgiften som visar de erlagda belopp som har tagits ut på produkter från andra medlemsstater.
-
För rätten till återbetalning får inga andra villkor ställas, särskilt inte att avgiften inte får ha övervältrats.
-
Om den avgiftsskyldige inte ännu har betalat avgiften ska de portugisiska myndigheterna formellt avstå från att driva in den proportionella andel av denna som påförts produkter som importerats från andra medlemsstater för vilka det visats att den var avsedd att finansiera den del av stödet som uteslutande gynnat nationella produkter. De ska dessutom avstå från att driva in eventuell dröjsmålsränta.
-
Om kommissionen så begär ska Portugal lämna in en fullständig rapport som visar att återbetalningarna genomförts på ett tillfredsställande sätt.
-
Om en avgift för liknande ändamål har tagits ut i en annan medlemsstat för samma produkter som har påförts avgiften i Portugal, ska de portugisiska myndigheterna till de avgiftsskyldiga återbetala den del av avgiften som har tagits ut på produkterna från den andra medlemsstaten.
-
Portugal ska förbinda sig att underrätta alla potentiella avgiftsskyldiga om detta beslut.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Det statliga stöd som Portugal har genomfört på grundval av lagdekret nr 393-B/98 av den 4 december 1998 är förenligt med den inre marknaden.
Artikel 2
1. Det statliga stöd som Portugal har beviljat på grundval av lagdekret nr 197/2002 av den 25 september 2002 och den övergångsordning som fastställs i artikel 3.2 i lagdekret nr 244/2003 av den 7 oktober 2003 är förenligt med den inre marknaden. Detta gäller under förutsättning att Portugal till de avgiftsskyldiga betalar tillbaka den del av avgiften som har påförts produkter från andra medlemsstater från den dag då avgiften började tillämpas enligt lagdekret 2002 till och med det datum då avgiften senast tillämpades innan den övergångsordning som inrättades genom lagdekret 2003 upphörde att gälla.
2. För detta syfte ska Portugal se till att följande villkor uppfylls:
-
De avgiftsskyldiga som har ansvarat för inbetalningen av avgiften får, om de kan tillhandahålla bevis för att avgiften har påförts produkter som importerats från andra medlemsstater, kräva återbetalning av en proportionell andel av intäkterna från den avgift som var avsedd att finansiera den del av stödet som uteslutande gynnat nationella produkter. Dessa krav på återbetalning ska lämnas in inom en tidsfrist som fastställs i enlighet med nationell rätt, men under alla omständigheter inom sex månader räknat från dagen för offentliggörandet av det här beslutet.
-
Portugal ska fastställa omfattningen av den eventuella diskriminering som förekommit mot importerade produkter. Portugal ska därför under en referensperiod göra en ekonomisk jämförelse mellan å ena sidan de totala intäkterna från avgiften på nationella produkter och å andra sidan de fördelar som dessa produkter är ensamma om att få.
-
Återbetalning ska ske inom sex månader från och med den dag då ansökan lämnas in.
-
De återbetalade beloppen ska uppdateras med räntan från och med den dag då avgiften togs ut fram till den faktiska återbetalningen. Räntan ska beräknas på grundval av den referensräntesats som kommissionen fastställer med hjälp av metoden för fastställande av referens- och diskonteringsränta (55).
-
De portugisiska myndigheterna ska godta alla rimliga bevis från dem som erlagt avgiften som visar de avgiftsbelopp som har betalats för produkter från andra medlemsstater.
-
För rätten till återbetalning får inga andra villkor ställas, särskilt inte att avgiften inte får ha övervältrats.
-
Om den avgiftsskyldige inte ännu har betalat avgiften ska de portugisiska myndigheterna formellt avstå från att driva in den proportionella andel av denna som påförts produkter som importerats från andra medlemsstater för vilken det visats att den var avsedd att finansiera den del av stödet som uteslutande gynnat nationella produkter. De ska dessutom avstå från att driva in eventuell dröjsmålsränta.
-
Om kommissionen så begär ska Portugal lämna in en fullständig rapport som visar att återbetalningarna genomförts på ett tillfredsställande sätt.
-
Om en avgift för liknande ändamål har tagits ut i en annan medlemsstat för samma produkter som har påförts avgiften i Portugal, ska de portugisiska myndigheterna till de avgiftsskyldiga återbetala den del av avgiften som har tagits ut på produkterna från den andra medlemsstaten.
-
Portugal ska förbinda sig att underrätta alla potentiella avgiftsskyldiga om detta beslut.
Artikel 3
Portugal ska inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om vilka åtgärder som har vidtagits för att följa detta beslut.
Artikel 4
Detta beslut riktar sig till Republiken Portugal.
Utfärdat i Bryssel den 13 juli 2011.