ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 24. května 2011
o státní podpoře C 88/97, kterou Francouzská republika poskytla bance Crédit Mutuel
(oznámeno pod číslem K(2011) 3436)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/747/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s tímto článkem (1), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. ŘÍZENÍ
(1)
Dne 25. ledna 1991 podaly „Association française des banques“ („Francouzské sdružení bank“ - dále jen „AFB“), odborová komora lidových bank a banka Crédit Agricole stížnost, podle níž Francie údajně poskytla státní podpory ve prospěch banky Crédit Mutuel.
(2)
První žádost Komise o informace o spořicím účtu „Livret bleu“ byla vyjádřena v dopise ze dne 27. května 1991.
(3)
Dopisem ze dne 6. února 1998 oznámila Komise francouzským orgánům své rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 2 SFEU) ve věci možných opatření podpory obsažených ve spořicím mechanismu účtu „Livret bleu“ (2).
(4)
Dne 8. dubna 1998 francouzské orgány odpověděly na otázky položené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení.
(5)
Dne 18. června 1998 zaslala banka Crédit Mutuel Komisi dopis s vyložením argumentů pro zamítnutí označení opatření uvedených v rozhodnutí o zahájení řízení za státní podporu a dále soubor analytického účetnictví týkajícího se „Livret bleu“. Komise rovněž obdržela připomínky řady zúčastněných stran (viz oddíl 3 a 4, body 48 až 59) a dne 3. září 1998 je předala francouzským orgánům.
(6)
Stěžovatelé zaslali Komisi čtyři podání dopisy ze dne 29. října 1999, 16. května 2000, 16. října 2000 a 19. ledna 2001, které Komise předala francouzským orgánům dne 21. února 2000 a 3. listopadu 2000.
(7)
Dne 5. února 2001 předala Komise francouzským orgánům dokumenty obdržené od AFB.
(8)
Na žádost Komise provedl v období od listopadu 1998 do prosince 1999 konzultant (3) (dále jen „konzultant Komise“) audit analytického účetnictví „Livret bleu“. Zpráva konzultanta Komise byla předložena k přezkumu francouzským orgánům a bance Crédit Mutuel dne 10. ledna 2000. Dne 7. února 2000 byla zorganizována technická konzultační schůzka mezi útvary Komise za přítomnosti jejich konzultanta, francouzskými orgány a bankou Crédit Mutuel věnovaná této zprávě.
(9)
Dopisem ze dne 14. září 1999 si útvary Komise vyžádaly od francouzských orgánů upřesnění ohledně úkolů obecného zájmu, kterými je pověřena banka Crédit Mutuel. Dne 21. února 2000, 3. listopadu 2000 a 5. února 2001 předaly útvary Komise francouzským orgánům k připomínkování různé podklady (4) přidané do spisu stěžovateli a týkající se „přitažlivého účinku“ spořicího účtu „Livret bleu“ (viz pododdíl 7.2.3, body 110 až 118). Francouzské orgány předložily své připomínky dne 1. února 2001.
(10)
Dne 11. dubna 2000 podala u Komise stížnost Bankovní federace Evropské unie (FBE) ohledně podpor poskytnutých francouzským státem ve prospěch banky Crédit Mutuel v podobě výlučné distribuce spořicího účtu „Livret bleu“.
(11)
V květnu roku 2000 pověřila Národní konfederace Crédit Mutuel auditní kancelář Arthur Andersen přezkumem metodiky postupů analytického účetnictví banky Crédit Mutuel a vypracováním provozního účtu spořicího účtu „Livret bleu“. Tento úkol byl ukončen v září roku 2000 předáním podrobné zprávy o provozním účtu „Livret bleu“, jež ocenila výsledek analytického účetnictví „Livret bleu“ na ztrátu před zdaněním ve výši 498 milionů FRF. Tento výsledek byl založen na zohlednění „vyrovnávacích prvků“. Dne 2. února 2001 bylo zorganizováno jednání mezi Komisí a bankou Crédit Mutuel věnované této zprávě. Po připomínkách Komise požádala banka Crédit Mutuel kancelář Arthur Andersen o předání zprávy ze dne 8. února 2001, jež odůvodňovala použití metody zvané „vyrovnání přecenění činnosti IARD [pojištění proti škodám (5) banky Crédit Mutuel]“, která byla zejména předmětem kritiky ze strany útvarů Komise.
(12)
V dubnu roku 2001 požádala Komise svého konzultanta, aby zjistil odchylky mezi svou zprávou a zprávou kanceláře Arthur Andersen a určil změny v údajích a metodice, které by mohly být případně zahrnuty do jeho předchozí zprávy. Nová konečná zpráva konzultanta Komise byla předána dne 23. července 2001. Oceňuje výsledek analytického účetnictví spořicího účtu „Livret bleu“ na kumulovaný nekapitalizovaný zisk ve výši 1,074 miliardy FRF (163,7 milionu EUR). Tato zpráva byla předána stejného dne francouzským orgánům. Během jednání dne 26. července 2001 mezi Komisí, francouzskými orgány, bankou Crédit Mutuel a kanceláří Arthur Andersen vyjádřily banka Crédit Mutuel a kancelář Arthur Andersen svůj nesouhlas s konečnými závěry konzultanta Komise. Kancelář Arthur Andersen trvala na svých předchozích závěrech v dokumentu ze dne 13. září 2001 předaném v příloze zprávy francouzských orgánů ze dne 15. září 2001. Francouzské orgány zaslaly dne 26. října 2001 Komisi novou zprávu s právní analýzou spořicího účtu „Livret bleu“ z hlediska právních předpisů Společenství v oblasti hospodářské soutěže a dne 7. ledna 2002 zprávu o nákladech pověření veřejnou službou, která přebírá číselné údaje již předložené bankou Crédit Mutuel, aniž by přinášela nové skutečnosti.
(13)
Zpráva zaslaná francouzskými orgány Komisi dne 26. října 2001 vysvětlovala, proč, podle jejich názoru, i) režim spořicího účtu „Livret bleu“ nepředstavuje podporu, ii) by se mohlo jednat pouze o stávající podporu, pokud by Komise označení za podporu uznala, a iii) by se v každém případě jednalo o podporu slučitelnou.
(14)
Rozhodnutím ze dne 15. ledna 2002 (6) (dále jen „zrušené rozhodnutí“) Komise prohlásila státní podporu, kterou Francouzská republika poskytla bance Crédit Mutuel, za neslučitelnou s vnitřním trhem.
(15)
Rozhodnutí ze dne 15. ledna 2002 bylo zrušeno rozsudkem Soudu prvního stupně ze dne 18. ledna 2005 (7).
(16)
Komise se proti rozsudku Soudu prvního stupně neodvolala. Podle čl. 266 odst. 1 SFEU je Komise povinna přijmout opatření vyplývající z tohoto rozsudku. V oblasti státní podpory to znamená, že po zrušení rozhodnutí se řízení vrací do fáze formálního vyšetřování.
(17)
Rozhodnutím ze dne 7. června 2006 (8) (dále jen „rozhodnutí o prodloužení“) Komise prodloužila formální vyšetřovací řízení a upřesnila předmět svého posouzení případné podpory.
(18)
Francie sdělila Komisi své připomínky k rozhodnutí o prodloužení dopisy ze dne 1. září 2006 a 7. září 2006.
(19)
Dne 19. září 2006 Komise obdržela stížnost Sdružení obětí banky Crédit Mutuel („Association des Victimes du Crédit Mutuel“).
(20)
Dopisem ze dne 13. října 2006 obdržela Komise připomínky banky Crédit Mutuel.
(21)
Komise předala připomínky banky Crédit Mutuel francouzským orgánům dopisem ze dne 31. října 2006.
(22)
Následkem dvou žádostí Komise o doplňkové informace ze dne 22. září 2006 a 28. listopadu 2006 předložila Francie dodatečné připomínky dopisy ze dne 8. listopadu 2006 a 28. února 2007.
(23)
Komise se setkala s francouzskými orgány dne 19. prosince 2006 a s bankou Crédit Mutuel dne 15. ledna 2007.
(24)
Dne 10. května 2007 přijala Komise rozhodnutí podle čl. 86 odst. 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 106 odst. 3 SFEU) ve spojení s články 43 a 49 Smlouvy o ES (nyní články 49 a 56 SFEU), podle něhož měla Francie zrušit zvláštní práva (9) banky Crédit Mutuel, spořitelny Caisses d’Épargne a banky Banque Populaire na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ (pokud jde o Crédit Mutuel) a vkladních knížek „Livret A“ (pokud jde o Caisses d’Épargne a francouzskou poštu La Poste) (10).
(25)
Jelikož Francie nezrušila zvláštní práva na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ a vkladní knížky „Livret A“ v devítiměsíční lhůtě stanovené rozhodnutím ze dne 10. května 2007, zahájila Komise řízení o porušení smlouvy podle článku 226 Smlouvy o ES (nyní článek 258 SFEU) a dopisem dne 5. června 2008 jí zaslala výzvu kvůli neplnění rozhodnutí.
(26)
Dne 19. září 2009 zaslala Komise Francii žádost o nové informace a Francie na ni odpověděla dne 13. října 2009.
(27)
Dne 8. října 2009 Komise ukončila řízení o porušení smlouvy, protože Francie splnila přijetím reformy ze dne 1. ledna 2009, kterou liberalizovala distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ a vkladní knížky „Livret A“ (11), povinnost zrušit zvláštní práva na distribuci těchto spořicích nástrojů (12).
(28)
Během roku 2010 se Komise pomocí elektronické pošty obrátila na banku Crédit Mutuel s několika dotazy, na které dotčená banka odpověděla rovněž elektronickou poštou.
(29)
Toto rozhodnutí v souladu s článkem 13 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (13), uzavírá řízení ve věci případných prvků podpory obsažených v mechanizmu spořicího účtu „Livret bleu“.
2. POPIS MECHANISMU SPOŘICÍHO ÚČTU „LIVRET BLEU“
2.1 Popis banky Crédit Mutuel
(30)
Crédit Mutuel je decentralizovaná bankovní a pojišťovací skupina, již tvoří celostátní síť bank se statusem družstevních společností s proměnným kapitálem. Crédit Mutuel se řídí zákonem ze dne 10. září 1947, který stanovil zásady spolupráce. Banka je organizována na třech úrovních: místní, regionální a celostátní.
(31)
Skupina Crédit Mutuel má pod dvojím označením skupiny (Crédit Mutuel a Crédit Industriel et Commercial (dále jen „CIC“) téměř 6 000 poboček a více než 72 000 zaměstnanců. Místní banky Crédit Mutuel jsou součástí 18 regionálních federací, které jsou členy celostátní konfederace bank Crédit Mutuel, jež představuje ústřední orgán sítě. CIC sdružuje 6 regionálních bank a specializované pobočky jak ve Francii, tak ve světě.
(32)
Crédit Mutuel je kromě toho skupinou s jediným vedením a sledující globální politiku. Na úrovni konfederace udržuje vnitřní finanční solidaritu, která zajišťuje hotovost pro regionální federace. Z hlediska práva hospodářské soutěže vykazuje skupina vlastnosti jediného podniku, protože má na ústřední úrovni jediné rozhodovací centrum.
2.2 Popis spořicího účtu „Livret bleu“
(33)
Spořicí účet „Livret bleu“ byl spořicí produkt regulovaný státem a distribuovaný výlučně bankou Crédit Mutuel.
(34)
Podle opraveného finančního zákona na rok 1975 (14) podléhal tento produkt částečnému osvobození od daně. Úroky vyplácené spořitelům z uložených vkladů byly osvobozeny od daně do výše dvou třetin. Stát stanovil pro spořitele hrubou úrokovou míru u „Livret bleu“ tak, aby čistá míra byla po odvedení daně (15) stejná jako u vkladní knížky „Livret A“, která byla od zdanění zcela osvobozena.
(35)
Stát stanovil úrokovou míru u „Livret bleu“ na úroveň přesahující inflaci a tato míra byla upravována podle vývoje na peněžním trhu. Poslední čistá úroková míra u „Livret bleu“ před zrušením tohoto spořicího produktu reformou z 1. ledna 2009 (viz bod 41) byla 4 % (16). Nejvyšší částka, kterou si spořitelé na spořicím účtu „Livret bleu“ mohli uložit, byla ve výši 15 300 EUR. Vklady na účtu „Livret bleu“ se zvýšily z 13 miliard EUR (85 miliard FRF) v roce 1991 na 22 miliard EUR v roce 2008.
(36)
Příznačné vlastnosti spořicího účtu „Livret bleu“, jako byla okamžitá dostupnost prostředků, povolené vklady od 15 EUR výše, absence nákladů (zejména při zakládání účtu), vedly k nahromadění značné hotovosti. Kromě toho bylo možno zřídit si u účtu automatické platby ve prospěch finančního úřadu nebo veřejných podniků jako EDF nebo France Telécom. Spořicí účet „Livret bleu“, jež byl zřízen jako spořicí produkt pro soukromé osoby, se tak v určitých aspektech blížil běžnému účtu.
(37)
Povinnosti ve spojení s použitím prostředků vybraných prostřednictvím „Livret bleu“ se časem vyvíjely.
(38)
V prvním období musela banka Crédit Mutuel přidělovat 50 % prostředků (navýšených v roce 1983 (17) na 65 % prostředků a na 80 % nových vkladů) na použití „v obecném zájmu“ (zejména na financování místních samospráv a jiných veřejných organizací) a se zbytkem mohla nakládat volně (dále jen „volné použití“).
(39)
Tento systém hluboce proměnila vyhláška ze dne 27. září 1991 (18), kterou došlo ke sblížení „Livret bleu“ se systémem vkladních knížek „Livret A“. Počínaje touto vyhláškou byly všechny nové vklady (19) soustředěny u Caisse des Dépôts et Consignation (dále jen „CDC“), která na oplátku vyplácela Crédit Mutuel odměnu za zprostředkování. Tato odměna, jež byla původně stanovena 1,3 % vkladů na účtu „Livret bleu“ uložených u CDC, byla dne 1. ledna 2005 snížena na 1,2 % a dne 1. listopadu 2005 na 1,1 %. CDC používá prostředky shromážděné bankou Crédit Mutuel hlavně na financování sociálního bydlení.
(40)
Tato hluboká reforma systému se kromě toho projevila postupným přerozdělením stávajících vkladů (20). Od vyhlášky ze dne 27. září 1991 až do konce prvního pololetí roku 1999 se část určená na „použití v obecném zájmu“ a část „volného použití“ postupně snižovaly, až byly všechny vklady přiděleny k uložení u CDC.
V miliardách FRF a v %
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
Roční průměrné vklady
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
Centralizované použití CDC
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Použití v obecném zájmu
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Volné použití
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Zdroj: Littlejohn Fraser
(41)
Dne 1. ledna 2009 vstoupila v platnost reforma, která umožnila všem bankám nabízet vkladní knížku „Livret A“ a kterou se přestalo rozlišovat mezi vkladními knížkami „Livret A“ a spořicími účty „Livret bleu“. Od 1. ledna 2009 se z „Livret bleu“ banky Crédit Mutuel stala vkladní knížka „Livret A“ nabízená pouze pod jiným názvem. Spořicí účet „Livret bleu“, a s ním výlučné právo banky Crédit Mutuel tento produkt šířit, přestaly k tomuto dni existovat.
2.3 Popis důvodů, které vedly k zahájení/prodloužení řízení
(42)
Jak je rozvedeno v rozhodnutí o prodloužení řízení (21), Komise považovala za možné, že Francie prostřednictvím odměny za zprostředkování poskytla bance Crédit Mutuel podporu.
(43)
Z judikatury Altmark Soudního dvora vyplývá, že vyrovnání za veřejnou službu nepředstavují státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU, pokud splňují určité kumulativní podmínky uvedené v rozsudku ve věci Altmark ze dne 24. července 2003 (22).
(44)
Komise se ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení domnívala, že není možné, aby byla splněna čtvrtá podmínka judikatury Altmark, protože stát nepřidělil úkol veřejné služby spočívající ve shromažďování vkladů určených na sociální nájemné byty nejvýhodnějšímu zájemci prostřednictvím veřejné soutěže, ale přidělil jej vyjednáváním přímo bance Crédit Mutuel, což předem nezaručuje, že odměna poskytnutá bance Crédit Mutuel není vyšší než míra požadovaná dobře spravovaným podnikem. Kromě toho soudila, že francouzské orgány neprokázaly, že výše vyrovnání byla stanovena vzhledem k nákladům středně velkého a dobře spravovaného podniku v odvětví bankovnictví. Pro stanovení, že výše vyrovnání byla určena na základě analýzy nákladů, které by měl dobře spravovaný podnik ve smyslu judikatury Altmark, totiž nestačí, když francouzské orgány zdůrazňují, že banka Crédit Mutuel je dobře spravovaným podnikem.
(45)
Podle Komise představovala odměna za zprostředkování státní prostředek, který mohl poskytnout selektivní zvýhodnění schopné narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy a jehož použití jí nebylo oznámeno. Odměna za zprostředkování tak mohla obsahovat prvky protiprávní podpory.
(46)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení považovala Komise za možné, že toto opatření není slučitelné s čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 106 odst. 2 SFEU), a soudila, že zřejmě není použitelná žádná z odchylek uvedených v čl. 87 odst. 2 a 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU).
(47)
Na základě výpočtů jejího konzultanta se jí totiž jevilo jako možné, že výše vyrovnání přesáhla meze toho, co je nezbytné k pokrytí nákladů vynaložených k plnění povinnosti veřejné služby (shromažďování vkladů určených na sociální nájemné byty) se zohledněním příjmů, které se k ní vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění této povinnosti. Po připomenutí, že výše vyrovnání musí zahrnovat všechna zvýhodnění poskytnutá státem nebo ze státních prostředků, a to v jakékoliv formě, Komise ve svém výpočtu vyrovnání zohlednila nejen čisté náklady na shromažďování vkladů soustředěných v CDC, ale také čistý výsledek (náklady nebo zisk) použití v obecném zájmu a volného použití. Ze zprávy konzultanta Komise vyplývalo nadměrné vyrovnání ve prospěch banky Crédit Mutuel v letech 1991, 1992, 1993 a 1998.
3. ARGUMENTY STĚŽOVATELŮ
(48)
Komise představila argumenty stěžovatelů ve svém rozhodnutí ze dne 6. února 1998 o zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 2 SFEU). Podání předaná od té doby uvádějí následující nové argumenty.
(49)
Zpráva AFB (aktualizovaná koncem února 1999 a předaná Komisi v říjnu roku 1999) o přitažlivém účinku „Livret bleu“ ocenila čistý bankovní produkt vytvořený přitažlivým účinkem „Livret bleu“ na 17 miliard FRF (2,6 miliardy EUR) za předpokladu, že nárůst podílu Crédit Mutuel na trhu ve všech segmentech pocházel v období 1986-1997 výlučně z distribuce „Livret bleu“.
(50)
Studie vypracovaná Caisse Nationale du Crédit Agricole a předložená v květnu roku 2000 provedla analýzu počtu bankovních poboček banky Crédit Mutuel. Ze studie vyplývá, že celkový počet stálých bankovních poboček od roku 1991 do roku 1994 klesal, a potom postupně rostl, až v roce 1998 dosáhl úrovně roku 1990. Vývoj se různil podle jednotlivých regionů: počet stálých bankovních poboček, a poté také nestálých, poklesl v oblastech výrazného tradičního působení banky Crédit Mutuel (Pays de Loire, Bretaň, Alsasko), zatímco v ostatních regionech rostl. Je proto pravděpodobné, že banka Crédit Mutuel omezila své působení ve venkovských oblastech za účelem svého posilnění v oblastech městských. Tyto údaje zřejmě vyvracejí tvrzení banky Crédit Mutuel, podle nichž byla v devadesátých letech minulého století nucena zachovat svou rozsáhlou přítomnost ve venkovských oblastech. Také zřejmě prokazují, že banka Crédit Mutuel je schopna uchovat mimořádně hustou síť i po zrušení jakékoliv kontroly ze strany orgánů veřejné moci.
(51)
AFB zaslala Komisi dopis ze dne 4. června 1998, ve kterém tvrdila, že odměna ve výši 1,3 % z vkladů uložených na spořicím účtu „Livret bleu“ a soustředěných u CDC byla nadměrná, protože spořitelny Caisses d’Épargne a poštovní banka dostávaly ve stejné době od CDC 1,20 % a 1,50 % z prostředků uložených na vkladních knížkách „Livret A“, které byly rovněž soustředěny u CDC. AFB v dopisu uvádí, že v roce 1997 nabídla francouzským orgánům, že zajistí shromažďování vkladů na „Livret bleu“ za odměnu ve výši pouhého 1 %, ale že vláda ponechala tuto nabídku bez odpovědi. AFB zejména zdůraznila, že se ve zprávě poslance Douyèra z dubna 1998 o modernizaci spořitelen Caisses d’Épargne uvádí, že náklady na shromažďování průměrné spořitelny, jako je například spořitelna Burgundska, dosahují výše 0,96 % vkladů a že neexistuje důvod, proč by banka Crédit Mutuel měla mít správní náklady vyšší.
(52)
Rozklad kanceláře Glais ze srpna 2000 předložený na žádost AFB přinesl statistické podklady o údajném konkurenčním zvýhodnění banky Crédit Mutuel díky výlučnému právu distribuce „Livret bleu“. Přezkum časových řad ukazuje, že vklady na spořicím účtu „Livret bleu“ a vklady na jiných účtech vykazovaly až do přelomu let 1985-1987 prudký růst. Růst úvěrů pro domácnosti pokračuje i po tomto období a zůstává výraznější u banky Crédit Mutuel než u jejích hlavních konkurentů. Znalec kanceláře Glais z toho vyvozuje, že „účinek spořicího účtu Livret bleu zřejmě přitahoval zákazníky a od poloviny osmdesátých let zřejmě kladný účinek přetrvával, aniž by vklady rostly. Zdá se, že od tohoto období stála expanzivní strategie banky Crédit Mutuel právě na stálých zákaznicích takto původně získaných“. Na základě použití zejména ukazatele přetrvávání náhodných hospodářských otřesů na proměnné činnosti a modelování jednoduché rovnice poptávky po úvěrech došel znalec k závěru, že činnost banky Crédit Mutuel (hlavně v oblasti úvěrů) zřejmě neprobíhala v souladu s průměrným vývojem na bankovním trhu. Znalec vysvětluje tento jev skutečností, že zákazníci banky Crédit Mutuel byli svému ústavu věrnější než zákazníci jiných bank, a to např. kvůli spořicímu účtu „Livret bleu“.
(53)
V druhém podání (z prosince 2000) předložila kancelář Glais novou ekonometrickou analýzu stupně připoutanosti zákazníků ke každé bankovní síti. Podle znalce potvrzují její výsledky předpoklad, podle něhož mají Crédit Mutuel a Caisses d’Épargne lepší prostředky než ostatní banky, aby ze svých zákazníků učinily zákazníky stálé. Není ale možné určit, zda je důvodem této větší stálosti zákazníků nabídka vkladních knížek osvobozených od daní nebo využívání husté sítě poboček v různých regionech (dva nástroje, které jsou těmto sítím společné).
(54)
Na okraj tohoto řízení obdržela Komise také dodatečné podání předložené stěžovateli, podle nějž mohla banka Crédit Mutuel získat banku CIC, jež byla předtím majetkem veřejné pojišťovací skupiny GAN, při její privatizaci v dubnu 1997 kvůli podporám, jež získala díky spořicímu účtu „Livret bleu“ a díky nimž vzrostl její podíl na trhu vkladů z 2 % v roce 1969 na přibližně 6,9 % v roce 1997. Podle stěžovatelů rostly díky dotčeným podporám rychle vlastní prostředky podniku, a to z 650 milionů FRF (99 milionů EUR) v roce 1974 na 47,3 miliardy FRF (7,2 miliardy EUR) v roce 1997.
(55)
Stížnost podaná Sdružením obětí banky Crédit Mutuel ze dne 19. září 2006 obsahuje pouze tvrzení o údajném „zneužití veřejného spoření k soukromým a obchodním účelům […] na úkor spořitelů a francouzského hospodářství“, a to bez skutečných argumentů nebo důkazů ohledně případné protiprávní státní podpory.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH TŘETÍCH STRAN
(56)
Po zveřejnění rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 6. února 1998 obdržela Komise komentáře od řady zúčastněných třetích stran.
(57)
Někteří konkurenti banky Crédit Mutuel informovali o újmě, o které se domnívají, že ji utrpěli kvůli přidělení výlučného práva na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ bance Crédit Mutuel. Tyto banky uváděly ve většině případů údajný přitažlivý účinek spořicího účtu „Livret bleu“, kvůli kterému přicházejí o zákazníky ve prospěch Crédit Mutuel, a přály si zrušení tohoto výlučného práva. Takové komentáře zaslaly Komisi následující bankovní ústavy:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
Vedle připomínek na obranu banky Crédit Mutuel uvedených v oddílu 4 obdržela Komise připomínky ve prospěch mechanizmu spořicího účtu „Livret bleu“, jež podaly následující třetí strany:
pan Bertholet, poslanec za departement Drôme
pan Blondel, člen generální rady departementu Nord
pan Cabot, ředitel Centre régional Information Jeunesse de Toulouse
pan Cormorèche, starosta Montuel
pan Cornelis, člen generální rady departementu Nord
pan Chavannes, starosta Angoulême
pan Crépeau, poslanec za departement Charente-Maritime
pan Debavelaere, senátor za departement Pas-de-Calais
pan Decool, starosta Brouckerque
pan Delevoye senátor za departement Pas-de-Calais
pan Delnatte, poslanec za departement Nord
pan Dolez, poslanec za departement Nord
pan Ewald, regionální zástupce sdružení Association pour le droit à l’initiative économique
pan Fronton, Union départementale des associations familiales de Haute-Garonne
pan Foy, senátor za departement Nord
pan Galiègue, předseda Caisse de Crédit Mutuel de Solesmes
paní Gournay, starostka Caestre
paní Armelle Guinebertière, poslankyně Evropského parlamentu
pan Hervé, starosta Rennes
pan Humez, předseda Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais
paní Ingelaere, předsedkyně Flandr’action
pan Juppé, poslanec a primátor města Bordeaux
pan Lapalu, předseda sdružení Animation et gestion d’organismes privés
pan Lazaro, poslanec za departement Nord
pan Lebreton, předseda generální rady departementu Côtes d’Armor
pan Ledieu, starosta Cateau-Cambrésis
pan Leleu, člen správní rady Crédit Mutuel Nord
pan Maille, předseda Communauté urbaine de Brest
pan Masclet, člen regionální rady regionu Nord-Pas-de-Calais
pan Méhaignerie, předseda generální rady departementu d’Ille-et-Villaine
pan Mio, člen regionální rady regionu Nord-Pas-de-Calais
paní Novak, předsedkyně sdružení Association pour le droit à l’initiative économique
paní Permuy, členka regionální rady regionu Nord-Pas-de-Calais
pan Albert Rivaux, člen generální rady departementu Pas-de-Calais
pan de Rohan, předseda regionální rady regionu Bretaň
pan Valla, člen generální rady departementu l’Ardèche
pan Vanlerenberghe, starosta Arrasu
pan Villain, starosta Cambrai
pan de Villiers, poslanec za departement Vendée.
(59)
Velká většina třetích stran zdůraznila úlohu, kterou hraje Crédit Mutuel zejména na regionální úrovni při financování sociálního hospodářství, a to hlavně neziskových sdružení. Zdůraznily také doprovodnou úlohu, již plní banka Crédit Mutuel u lidových vrstev, které tvoří důležitou část jejích zákazníků. Řada místních zastupitelů zdůraznila úlohu Crédit Mutuel při vytváření podniků a pracovních příležitostí a ve spojení s místní samosprávou při rozvoji místních iniciativ. Další se domnívaly, že svými decentralizovanými strukturami vyhovuje Crédit Mutuel lépe než centralizované ústavy místním potřebám a nutnosti vyváženého rozvoje území.
5. PŘIPOMÍNKY BANKY CRÉDIT MUTUEL
(60)
Crédit Mutuel vyčítá Komisi mimořádně dlouhé vyřizování záležitosti.
(61)
Vedle toho se podle Crédit Mutuel netýkal rozsudek Soudu prvního stupně pouze chybějícího odůvodnění, ale obsahoval také kritiku uvažování Komise, která nebyla údajně zohledněna v rozhodnutí o prodloužení řízení, a to zejména pokud jde o výpočet případného nadměrného vyrovnání. V tomto ohledu vyčítá Crédit Mutuel Komisi, že pouze sečetla kladné roční zůstatky, aniž od nich odečetla zůstatky z roků se zápornými výsledky, a to v rozporu s metodou doporučovanou rámcem Společenství pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (dále jen „rámec Společenství z roku 2005“) (23).
(62)
Podle banky splňuje odměna za zprostředkování čtyři podmínky judikatury Altmark:
a)
pokud jde o první podmínku, byla banka Crédit Mutuel údajně pověřena dvěma službami obecného hospodářského zájmu, a to jednak zachováním dostatečného počtu bankovních poboček ve venkovském prostředí z důvodů územního rozvoje a jednak shromažďováním vkladů určených na financování sociálního bydlení. Pokud jde o zachování bankovních poboček na venkově, banka popírá závěr Komise, podle nějž je znění francouzských právních a jiných předpisů příliš neurčité na to, aby pověřilo Crédit Mutuel podobným úkolem, a aby tak byla splněna první podmínka judikatury Altmark. Podle Crédit Mutuel dospěla Komise k tomuto závěru na základě skutečnosti, že tyto dokumenty neuložily bance Crédit Mutuel konkrétní povinnosti, protože platí pro bankovnictví jako celek. Banka Crédit Mutuel se domnívá, že se Komise pokouší vnutit jí důkazní břemeno, aby prokázala, že je splněna první podmínka judikatury Altmark, s čímž dotčená judikatura údajně nepočítá;
b)
pokud jde o druhou podmínku, Crédit Mutuel zdůrazňuje, že odměna za zprostředkování byla zavedena současně s povinností soustředit finanční prostředky u CDC a že způsoby výpočtu této odměny byly stanoveny objektivním a transparentním způsobem;
c)
pokud jde o třetí podmínku, banka se domnívá, že odměna není dostačující na pokrytí nákladů na shromažďování finančních prostředků, protože činnost spojená s jejich centralizovaným použitím u CDC údajně vykazuje záporný zůstatek za celé období 1991-2005;
d)
Crédit Mutuel se domnívá, že je splněna i čtvrtá podmínka. Výše odměny za zprostředkování byla údajně stanovena podle skutečných nákladů, které banka měla v souvislosti s distribucí „Livret bleu“. Banka Crédit Mutuel je ve smyslu judikatury Altmark údajně dobře spravovaným podnikem, protože její správní náklady patří k nejnižším. Komise to údajně ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení uznala (24). Banka se domnívá, že Komise nerozvedla dostatečně důvody, kvůli nimž se domnívá, že tato podmínka nebyla splněna.
(63)
Banka Crédit Mutuel se každopádně domnívá, že opatření je slučitelné s vnitřním trhem ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU. Crédit Mutuel kritizuje zejména metodu výpočtu nadměrného vyrovnání, o níž se zmiňuje rozhodnutí o prodloužení řízení. Podle banky se Komise nejprve dopustila v posouzení celkového hospodářského výsledku provozního účtu „Livret bleu“ chyb ve výpočtu, protože převzala chybné závěry svého konzultanta, a to bez ohledu na skutečnost, že sporné body mezi konzultantem Komise a konzultantem Crédit Mutuel nebyly vyřešeny (25).
(64)
Crédit Mutuel dále popírá přístup na ročním základě zvolený Komisí (tzn. skutečnost vzít v úvahu pouze částky u roků, v nichž došlo k nadměrnému vyrovnání, a nevyrovnat je částkami za roky, kdy vyrovnání bylo nedostatečné), což je údajně v rozporu s některými předchozími případy, zrušeným rozhodnutím a podle banky také s rámcem Společenství z roku 2005 (26). Komise by měla postupovat podle komplexního přístupu (tzn. vyrovnat celkovou částku za roky nadměrného vyrovnání částkou za roky nedostatečného vyrovnání), a to jednak pro celé období 1991-1998 a jednak pro celé období počínaje rokem 1999.
(65)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení Komise navíc nezohlednila správně přiměřený zisk. Své posouzení přiměřeného zisku založila na výši nákladů povinného vlastního kapitálu odhadovaných na 6 %, zatímco tyto náklady představují v analytickém účetnictví zatížení a ne ziskové rozpětí. Komise měla zohlednit míru návratnosti kapitálu, jak doporučuje společnost Arthur Andersen (27). Navíc postavila výpočet přiměřeného zisku na pomíjivém základě, který se v okamžiku úplné centralizace vkladů u CDC stává nulovým, protože tyto vklady nemají žádné náklady z hlediska povinného vlastního kapitálu. Crédit Mutuel zdůrazňuje, že ukazatel zvolený Komisí vede k tomu, že banku připravuje u „Livret bleu“ o veškeré běžné ziskové rozpětí. Podle Crédit Mutuel musí mít každá banka možnost dosahovat běžné ziskové rozpětí, a to i u centralizovaného použití, jež nemá žádné náklady vlastního kapitálu v úzce pojatém předpisovém chápání míry solventnosti.
(66)
Komise také řádně nezohlednila náklady spojené s dalším úkolem obecného zájmu, o kterém se banka Crédit Mutuel domnívá, že ho plní, a to zachováním bankovních poboček na venkově za účelem podněcování lidového spoření na celém území usnadněním přístupu k bankovním službám co největšímu počtu osob.
(67)
Crédit Mutuel nakonec odmítá existenci přitažlivého účinku. Připomíná, že Komise ve svém zrušeném rozhodnutí uznala, že se tento přitažlivý účinek nepodařilo formálně prokázat, a soudí, že od té doby se neobjevila žádná nová skutečnost.
(68)
Pokud jde o postup, odmítá Crédit Mutuel jakékoliv vracení případné podpory s odvoláním na několik obecných zásad práva Společenství, a to zejména zásadu legitimního očekávání a dodržení přiměřené lhůty.
6. PŘIPOMÍNKY FRANCIE
(69)
Francie soudí, že podmínky judikatury Altmark jsou splněny:
a)
pokud jde o první podmínku, zdůrazňuje, že Komise uznala, že banka Crédit Mutuel byla pověřena úkolem služby obecného hospodářského zájmu, a to shromažďováním vkladů určených na financování sociálního bydlení. Připomíná, že Komise ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení uvedla, že zachování bankovních poboček ve venkovské oblasti z důvodů územního rozvoje lze považovat za službu obecného hospodářského zájmu (28), ale neodpovídá na argumenty uvedené Komisí ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení, podle nichž není první podmínka judikatury Altmark splněna, protože neexistují vnitrostátní právní a jiné předpisy, které by jasným způsobem přidělovaly úkol ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU (29);
b)
pokud jde o druhou podmínku, Francie se domnívá, že parametry vyrovnání byly stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem;
c)
pokud jde o třetí podmínku, tvrdí, že výše vyrovnání (odměna za zprostředkování) nepřesahovala míru nutnou k pokrytí nákladů systému a odkazuje přitom na analytický výkaz zisků a ztrát účtu „Livret bleu“ za období 1999-2005;
d)
čtvrtá podmínka je také údajně splněna, protože Francie tvrdí, že správa banky Crédit Mutuel splňuje požadovaná kritéria účinnosti (30).
(70)
Pokud jde o podmínky existence podpory, Francie odkazuje na argumenty uvedené před zrušením rozhodnutí z roku 2002:
a)
podmínka státních prostředků není splněna, protože zisky banky Crédit Mutuel z vkladů nesoustředěných u CDC (volné použití a použití v obecném zájmu) pocházely ze soukromých zdrojů (peněžní částky uložené spořiteli) a orgány veřejné moci s nimi nemohly disponovat;
b)
výměna mezi členskými státy nemohla být ovlivněna před ukončením jednotného trhu bankovních a finančních činností dne 1. ledna 1993 po přijetí druhé směrnice Rady 89/646/EHS ze dne 15. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti úvěrových institucí a jejího výkonu a o změně směrnice 77/780/EHS (dále jen „druhá bankovní směrnice“) (31). Počínaje tímto dnem se francouzské orgány domnívaly, že kvůli skutečnosti, že neexistoval evropský status družstevních společností, a kvůli omezením, jež tento stav měl na přeshraniční rozvoj společností se statusem družstev jako Crédit Mutuel, nevyvíjely bankovní pobočky Crédit Mutuel činnost mimo vnitrostátní hranice. Účty „Livret bleu“ otevřené nerezidentům k tomu navíc představovaly méně než 0,1 % vkladů. Francouzské orgány také soudily, že se zahraniční bankovní ústavy ve Francii zaměřovaly na zcela jiný trh, než byl trh Crédit Mutuel;
c)
odměna za zprostředkování placená CDC bance Crédit Mutuel u centralizovaných vkladů na účtu „Livret bleu“ nemohla představovat podporu, ale pouze odměnu za službu poskytovanou bankou, jejíž výše byla smluvně stanovena v roce 1991 na 1,3 %. Francouzské orgány trvaly na závažnosti správních nákladů u „Livret bleu“ kvůli počtu spořicích účtů, na nichž byl vklad nižší než 5 000 FRF (762 EUR). Odvolávaly se na studie analytického účetnictví provedené Crédit Mutuel (po zavedení dotčeného opatření), aby dospěly k závěru, že tato výše odměny byla plně odůvodněná. Tvrdily, že každé zvýhodnění, které by měl obsahovat spořicí účet „Livret bleu“, je nutno posuzovat z hlediska nákladů spojených s cílem obecného hospodářského zájmu. V tomto ohledu upozornily Komisi na rostoucí přerozdělování vkladů na účtu na finanční použití v obecném zájmu, jehož podíl vzrostl z 50 % vkladů na „Livret bleu“ v období 1975 až 1983 na 65 % v období 1983 až 1991 a na 100 % vkladů soustředěných u CDC v roce 1998;
d)
za předpokladu, že by se skutečně jednalo o podporu, jednalo by se v každém případě o podporu stávající, protože režim „Livret bleu“ byl zaveden před liberalizací bankovního trhu dne 1. ledna 1993 (uplynutí lhůty pro provedení druhé bankovní směrnice).
(71)
Ve zprávě ze dne 26. října 2001 uvádějí francouzské orgány důvod, proč by se v případě, že by Komise označila opatření za podporu, jednalo v každém případě o podporu slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 106 odst. 3 SFEU. Vytýkají Komisi, že se dopustila chyb při výpočtu celkového výsledku provozního účtu „Livret bleu“, protože nepostupovala podle metody doporučené konzultantem banky Crédit Mutuel (32). Tvrdí také, že Komise musí zohlednit přiměřený zisk, jehož výši odhadují na […] (33).
(72)
Ve svých připomínkách k rozhodnutí o prodloužení řízení vytýkají francouzské orgány Komisi, že postupovala „asymetricky“, když nevyrovnala částky z let, kdy došlo k nadměrnému vyrovnání (1991, 1992, 1993 a 1998), částkami za roky, kdy došlo k vyrovnání nedostatečnému (1994 až 1997), a že v příloze 1 rozhodnutí o prodloužení řízení převzala plně závěry svého konzultanta ohledně tří bodů, u nichž existuje mezi Francií a Komisí rozdílný názor. Francie upřesnila, že během celého období 1999-2005 docházelo u systému „Livret bleu“ k nedostatečnému vyrovnání ze strany státu. Výše odměny za zprostředkování tak nepřesáhla míru nutnou k pokrytí nákladů spojených s distribucí „Livret bleu“ v podobě zanesené do analytického účetnictví „Livret bleu“, jež bylo vypracováno společně s Komisí (s výhradou dvou úprav (34)) a jež vyhovuje požadavkům směrnice Komise 80/723/EHS ze dne 25. června 1980 o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky a o finanční průhlednosti uvnitř určitých podniků (35). Francie také vysvětlila, že k nedávným snížením odměny za zprostředkování došlo hlavně kvůli uspokojení potřeb subjektů činných ve financování sociálního bydlení (36).
(73)
Francouzské orgány upřesňují, že od roku 1999 existuje mechanismus vracení případného nadměrného vyrovnání.
(74)
Francie také vysvětlila, že riziko chybějící hotovosti do jednoho měsíce nesla banka Crédit Mutuel a že riziko chybějící hotovosti nad jeden měsíc nesla CDC. Upřesnila také, že u částek shromážděných na účtu „Livret bleu“ se míra vyvážení rizik pro výpočet potřeby vlastního kapitálu nutného pro míru solventnosti rovnala nule. Uvedla, že vyvážení rizika z hlediska potřeby vlastního kapitálu Crédit Mutuel se v období 1999 až 2005 u jiných produktů spoření a jiných prostředků kromě „Livret bleu“ pohybovalo od […] do […] %. Francouzské orgány upřesnily, že kvůli tomu, že uplatnění evropské míry solventnosti se počínaje plným soustředěním vkladů u CDC v roce 1999 nejevilo jako náležité, zahrnula banka Crédit Mutuel pro výpočet přiměřeného zisku u „Livret bleu“ náklady vlastního kapitálu, jež byly stanoveny vzhledem k nákladům jiných produktů spoření a jiných zdrojů, přičemž je omezila (na […] až […] % mezi rokem 1999 a rokem 2005). Na žádost Komise Francie také poskytla upřesnění ohledně rozpětí odměny související s vytvořením povinných rezerv u francouzské národní banky Banque de France.
7. POSOUZENÍ
7.1 Existence podpory
(75)
V rozhodnutí o prodloužení řízení Komise soudila, že odměna za zprostředkování vyplácená CDC bance Crédit Mutuel představuje jediné dotčené opatření, jež by mohlo obsahovat prvky podpory (37).
(76)
Případná podpora, kterou v sobě obsahuje odměna za zprostředkování, byla zavedena dne 27. září 1991 vyhláškou ze stejného dne a v tomto rozhodnutí je analyzována až do uvolnění distribuce vkladní knížky „Livret A“ a harmonizace „Livret bleu“ s touto vkladní knížkou dne 1. ledna 2009 (38).
7.1.1 Podmínky judikatury Altmark nejsou splněny
(77)
Je nutno zdůraznit, že podle judikatury Altmark (39) nepředstavují vyrovnání vyplácená na oplátku za úkoly veřejné služby státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud jsou splněny čtyři kumulativní podmínky.
(78)
Ve svých připomínkách k rozhodnutí o prodloužení řízení uvádějí francouzské orgány a banka Crédit Mutuel existenci dvou služeb obecného hospodářského zájmu, a to zachování dostatečného počtu bankovních poboček ve venkovském prostředí z důvodů územního rozvoje a shromažďování vkladů určených na financování sociálního bydlení.
(79)
Ovšem již před zavedením dotčeného opatření nebyla banka Crédit Mutuel povinna udržovat své pobočky ve venkovském prostředí, protože zákon o zřizování a zavírání bankovních poboček byl zrušen v roce 1987 a kontrolní režim (údajně nadále platný pro Crédit Mutuel v období 1987 až 1991) dne 1. července 1991 (40). Francouzské orgány a Crédit Mutuel ostatně nepopíraly závěr rozhodnutí o prodloužení řízení, podle kterého „neexistuje po roce 1991 [to znamená k 1. červenci 1991] žádný akt, na jehož základě by byla banka Crédit Mutuel pověřena ve smyslu čl. 86 Smlouvy o ES [nyní článek 106 SFEU] úkolem uvedeným ve výše uvedeném bodě 24 pod písmenem iii) [zachování poboček na venkově z důvodů územního rozvoje]“ (41).
(80)
Z tohoto důvodu je nutno ověřit, zda je judikatura Altmark použitelná, pouze u úkolu shromažďovat vklady za účelem financování sociálního bydlení.
(81)
Komise připomíná, že členské státy mají širokou posuzovací pravomoc týkající se povahy služeb, které lze označit za služby obecného hospodářského zájmu. Domnívá se, že prováděcí nařízení k ustanovením článku 9 opraveného finančního zákona na rok 1975 (42) a článku 24 opraveného finančního zákona na rok 1982 (43), a zejména pak vyhláška ze dne 27. září 1991, svěřují jasně Crédit Mutuel úkol (v podobě definované v článcích R 323-10 a R 331-14 stavebního a bytového zákoníku) shromažďovat finanční prostředky, které se převádějí na CDC a umožňují posledně jmenovanému subjektu financovat sociální bydlení. Komise soudí, že se Francie nedopustila zjevně nesprávného posouzení, když označila tento úkol za službu obecného hospodářského zájmu.
(82)
Podle čtvrté podmínky judikatury Altmark, „není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby, v konkrétním případě učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky umožňujícího vybrat zájemce schopného poskytovat tyto služby za nejmenších nákladů pro územně správní celek, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by vynaložil průměrný podnik, správně řízený […], aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností“ (44).
(83)
Komise soudí, že čtvrtá podmínka není splněna, pokud jde o úkol shromažďovat vklady soustředěné u CDC za účelem financování sociálního bydlení. Je nutno poznamenat, že stát nepověřil tímto úkolem nejvýhodnějšího zájemce v rámci veřejné soutěže, ale přímým vyjednáváním s Crédit Mutuel. Výše odměny za zprostředkování nebyla stanovena vzhledem k nákladům spojeným s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu, které by měl průměrný a správně řízený podnik. Výše odměny za zprostředkování stanovená na 1,3 % nemohla vycházet ze skutečných nákladů Crédit Mutuel při poskytování služby obecného hospodářského zájmu, protože v září 1991 neexistovalo oddělené účetnictví pro „Livret bleu“, jež by umožnilo zpětně dohledat v účetnictví banky náklady spojené výlučně s „Livret bleu“. Oddělené účetnictví „Livret bleu“ bylo vytvořeno až po několika letech a pro období před rokem 1991 bylo vypracováno zpětně. Nic proto neukazuje, že míra odměny za zprostředkování byla stanovena s ohledem na náklady průměrného a správně řízeného podniku, který poskytuje dotčený úkol obecného zájmu. Francouzské orgány tvrdí, že banka Crédit Mutuel je obecně dobře spravována. Toto tvrzení ovšem skutečně nedokládají a odkazují hlavně na bod 13 rozhodnutí o prodloužení řízení, v němž Komise pouze uvádí finanční výsledky Crédit Mutuel v roce 2004 (bilanční suma, čistý hospodářský výsledek, poměr mezi náklady a výnosy, kapitál a míra solventnosti). Pokud by členský stát stanovil výši vyrovnání na základě analýzy nákladů průměrného a správně řízeného podniku, neměl by žádném případě potíže prokázat to Komisi a vysvětlit jí použitou metodiku, což Francie v tomto konkrétním případě neučinila. Skutečnost, že od uvolnění distribuce vkladních knížek „Livret A“ a spořicích účtů „Livret bleu“ k 1. lednu 2009 klesla odměna za zprostředkování banky Crédit Mutuel z 1,1 % na 0,6 %, zřejmě ukazuje na to, že výše této odměny byla vyšší než v případě, že by tato odměna byla určena na základě nákladů průměrného a správně řízeného podniku zajišťujícího stejný úkol obecného zájmu.
(84)
Vzhledem k tomu, že podmínky judikatury Altmark jsou kumulativní, stačí, že jedna z podmínek není splněna, aby judikatura nebyla použitelná a dotčené opatření mohlo případně představovat státní podporu. Z předcházejícího vyplývá, že dotčené opatření nesplňuje čtvrtou podmínku judikatury Altmark. Judikatura Altmark tak není použitelná a je nutno prověřit, zda opatření skutečně představuje státní podporu (45) (46).
7.1.2 Podmínky existence podpory jsou splněny
(85)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
7.1.2.1 Přičitatelnost státu a státní prostředky
(86)
CDC vyplácela bance Crédit Mutuel odměnu za zprostředkování ročně (47) podle úmluvy mezi státem a Crédit Mutuel, která stanovila způsoby provádění nařízení ze dne 27. září 1991. Výši odměny za zprostředkování stanovuje stát jako vyrovnávací platbu za plnění povinností veřejné služby. CDC je navíc veřejným podnikem, jehož jednání je přičitatelné státu (48). Podmínka přičitatelnosti státu a státních prostředků je tak splněna.
7.1.2.2 Selektivita
(87)
Odměna za zprostředkování byla poskytována výlučně bance Crédit Mutuel na oplátku za shromažďování spoření, jež bylo soustředěno u CDC za účelem financování sociálního bydlení, a to prostřednictvím spořicího účtu „Livret bleu“, na jehož distribuci měla banka Crédit Mutuel výlučné právo. Toto opatření mělo proto selektivní povahu.
7.1.2.3 Ověření existence výhody narušující hospodářskou soutěž, jelikož podmínky judikatury Altmark nejsou použitelné
(88)
Odměna za zprostředkování zlepšila konkurenční postavení Crédit Mutuel vůči jejím konkurentům, protože představovala převod státních prostředků pouze ve prospěch této banky. Podle judikatury Soudního dvora představuje zlepšení konkurenčního postavení určitého podniku v důsledku státní podpory obvykle důkaz narušení hospodářské soutěže s ostatními podniky, které podobnou podporu nezískaly (49).
7.1.2.4 Ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(89)
Podle ustálené judikatury dochází k ovlivnění obchodu mezi členskými státy, pokud podnik-příjemce podpory vyvíjí činnost v oblasti otevřené hospodářské soutěži, v níž dochází k obchodu mezi členskými státy (50). Ovšem počínaje rokem 1979 dosáhl podíl zahraničních bank na trhu výše 8 % u úvěrové činnosti (4 % u poboček bez vlastní právní subjektivity a 4 % u dceřiných společností s francouzskou právní subjektivitou) a 4,5 % u přijímání vkladů (2 % a 2,5 %). Vzhledem ke všem zahraničním bankám dosáhl podíl nefrancouzských evropských bank u úvěrů 50 % a u vkladů 70 %. Banka Crédit Mutuel tak byla počínaje sedmdesátými lety vystavena na francouzském území hospodářské soutěži zahraničních bankovních sítí. Ve zvažovaném období přitom byl již trh hotovostního bankovního spoření, který zahrnuje také spořicí nástroje jako Codevi, LEP (vkladní knížka lidového spoření), „Livret jeune“ (spoření mladých), spořicí účty na běžných vkladních knížkách a CEL (spořicí účet bydlení) (51), otevřen hospodářské soutěži.
(90)
Komise tak dochází k závěru, že čtyři podmínky nutné k prokázání existence podpory jsou splněny.
7.1.2.5 Protiprávnost opatření podpory
(91)
Opatření podpory je protiprávní, protože nebylo oznámeno Komisi v souladu čl. 108 odst. 3 SFEU a bylo prováděno poté, co ve Francii vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství.
(92)
Jako odpověď na argument uváděný francouzskými orgány, podle nějž se údajně jedná o stávající podporu, protože byla přijata před koncem lhůty na provedení druhé bankovní směrnice dne 1. ledna 1993, Komise zdůrazňuje, že tato směrnice měla za cíl uskutečnění vnitřního trhu v odvětví úvěrových institucí z hlediska svobody usazování a volného poskytování služeb. Neznamenala, že dotčený trh byl před přijetím odměny za zprostředkování uzavřen hospodářské soutěži, ale pouze to, že v odvětví bankovnictví dosud přetrvávaly určité překážky pro svobodu usazování a volné poskytování služeb. Rozhodnutí ze dne 10. května 2007 zjišťuje, že spořicí účet „Livret bleu“ patří k „trhu“ bankovního spoření v hotovosti, což znamená otevření dotčené činnosti hospodářské soutěži, a v žádném bodě nepotvrzuje argument francouzských orgánů, podle nějž byla dotčená činnost otevřena hospodářské soutěži až v roce 1993. Rozhodnutí se naopak odvolává na existenci „vyzrálého“ trhu (52).
7.2 Slučitelnost podpory s vnitřním trhem
(93)
Jelikož dotčené opatření obsahuje prvky státní podpory, musí Komise analyzovat jeho slučitelnost s vnitřním trhem.
(94)
Podle čl. 106 odst. 2 SFEU: „podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu […] podléhají pravidlům obsaženým ve Smlouvách, zejména pravidlům hospodářské soutěže, pokud uplatnění těchto pravidel nebrání právně nebo fakticky plnění zvláštních úkolů, které jim byly svěřeny. Rozvoj obchodu nesmí být dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie“.
(95)
V souladu s judikaturou Soudního dvora, praxí Komise a rámcem Společenství z roku 2005 čl. 106 odst. 2 SFEU znamená, že státní podpora poskytnutá podniku pověřenému správou služby obecného hospodářského zájmu může být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem, pokud opatření podpory splňuje následující podmínky:
a)
poskytovaná služba vykazuje příznačné vlastnosti služby obecného hospodářského zájmu;
b)
podnik byl státem skutečně pověřen poskytováním této služby obecného hospodářského zájmu prostřednictvím jednoho nebo více úředních aktů;
c)
jsou dodrženy zásady nezbytné nutnosti a proporcionality; a
d)
rozvoj obchodu není dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie.
(96)
Podmínky a) a b) jsou splněny z důvodů uvedených v bodě 81.
(97)
Pokud jde o podmínku d), Komise nemá žádné údaje, které by naznačovaly, že byl obchod uvnitř Společenství dotčen v tak závažné míře, že by podpora tuto podmínku nesplňovala. Rozhodnutí ze dne 10. května 2007 zejména požadovalo, aby bylo zrušeno výlučné právo na distribuci „Livret bleu“, protože zvláštní práva spojená s distribucí „Livret bleu“ představovala omezení volného poskytování služeb uvnitř Společenství (53). Pokud odměna za zprostředkování nepředstavovala nadměrné vyrovnání za úkoly služby obecného hospodářského zájmu svěřené Crédit Mutuel, nelze soudit, že by ovlivňovala rozvoj obchodu v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie.
(98)
Komise proto dále přezkoumává, zda byly skutečně dodrženy zásady nezbytné nutnosti a proporcionality, tzn. zda výše vyrovnání představovaná odměnou za zprostředkování nepřesáhla částku nezbytně nutnou k pokrytí nákladů vyvolaných plněním povinností veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k ní vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto povinností (54).
(99)
Při ověřování neexistence případného nadměrného vyrovnání (viz pododdíl 7.2.5) používá Komise pro období od 27. září 1991 (viz pododdíl 7.2.1) do 31. prosince 2005 komplexní přístup (viz pododdíl 7.2.2). Zohledňuje všechna zvýhodnění spojená s „Livret bleu“, aniž do nich zahrnuje případný přitažlivý účinek, jehož rozsah se nepodařilo určit (viz pododdíl 7.2.3). Je zohledněn přiměřený zisk (viz pododdíl 7.2.4), a to včetně u vkladů soustředěných u CDC.
7.2.1 Začátek zvažovaného období dne 27. září 1991
(100)
V rozhodnutí o prodloužení řízení zahrnoval výpočet čistého hospodářského výsledku spořicího účtu „Livret bleu“, provedený za účelem posouzení existence případného nadměrného vyrovnání, hospodářský výsledek za celý rok 1991 (55). Jinak řečeno, čisté příjmy vytvořené jak volnými použitími, tak použitími v obecném zájmu byly zohledněny od 1. ledna 1991.
(101)
Jak bylo vysvětleno v bodech 75 a 76, jediné opatření, kterého se tato záležitost týká, je odměna za zprostředkování, jejíž podstata byla zavedena dne 27. září 1991, a to ve stejné době, kdy byla banka Crédit Mutuel pověřena soustředit své vklady u CDC za účelem financování sociálního bydlení. Před tímto dnem neexistovala ani odměna za zprostředkování, ani soustředění vkladů u CDC. Komise proto musí zahájit posuzování přiměřenosti podpory počínaje tímto dnem.
(102)
Náklady a příjmy spojené s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu nemohou proto pocházet z období před dnem 27. září 1991. Jinými slovy, náklady a příjmy spojené s poskytováním služby obecného zájmu financované dotyčnou podporou lze zohlednit až ode dne zavedení tohoto opatření podpory (odměny za zprostředkování). Komise dospívá k závěru, že její rozhodnutí o prodloužení řízení obsahovalo nesrovnalost v tom smyslu, že sice omezilo opatření podpory pouze na odměnu za zprostředkování zavedenou dne 27. září 1991, ale nadále zohledňovalo čisté příjmy ze spořicích účtů „Livret bleu“ i za období od 1. ledna 1991 do 27. září 1991.
(103)
Jelikož je banka Crédit Mutuel schopna sdělit čisté hospodářské výsledky u použití v obecném zájmu a u volných použití pouze na celoročním základě, Komise se domnívá, že pro rok 1991 je nutno zohlednit čisté hospodářské výsledky pouze za období od 27. září 1991 do 31. prosince 1991, přičemž je nutno vzít z celkového hospodářského výsledku za rok 1991 v potaz pouze jeho poměrnou část odpovídající počtu dotčených dní, tzn. 96/365. Hospodářský výsledek za rok 1991 u vkladů soustředěných u CDC lze zohlednit celý, protože toto soustředění, jak je uvedeno v bodě 101, bylo zavedeno právě dne 27. září 1991, což již samo o sobě znamená, že se žádná část tohoto výsledku netýká období od 1. ledna 1991 do 27. září 1991.
7.2.2 Komplexní přístup až do konce roku 2005 a přístup na ročním základě následně
(104)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení Komise doporučovala pro posouzení existence případného nadměrného vyrovnání použít přístup na ročním základě. Tento přístup vychází z rámce Společenství z roku 2005 a představuje změnu oproti její předchozí praxi. Pokud totiž Komise musela před schválením rámce Společenství z roku 2005 posuzovat existenci případného nadměrného vyrovnání, používala přístup, který lze označit za „komplexní“ a při němž bylo možno vyrovnat, a to bez omezení, částky za roky nadměrného vyrovnání částkami za roky, kdy došlo k vyrovnání nedostatečnému (56).
(105)
Podle bodu 26 rámce Společenství z roku 2005 uplatní Komise na neoznámené podpory ustanovení uvedeného rámce, pokud byla podpora poskytnuta po zveřejnění rámce v Úředním věstníku Evropské unie, a na ostatní případy ustanovení platná v okamžiku poskytnutí podpory. Dotčená podpora je poskytována na ročním základě (57) a nebyla oznámena. Ke zveřejnění rámce Společenství z roku 2005 v Úředním věstníku Evropské unie došlo dne 29. listopadu 2005. Proto je nutno na období před rokem 2006 použít pravidla platná v okamžiku poskytnutí podpory a pro období od 1. ledna 2006 do konce platnosti opatření dne 31. prosince 2008 rámec Společenství z roku 2005.
(106)
Rámec Společenství z roku 2005 doporučuje přístup „na ročním základě“ v tom smyslu, že výpočet případného nadměrného vyrovnání se má provádět za rok, aniž lze částku nadměrné vyrovnávací platby převést na další rok kromě případu, kdy tato částka nepřesahuje 10 % výše roční vyrovnávací platby (58).
(107)
Ovšem před přijetím rámce Společenství z roku 2005 používala Komise v případech, kdy ověřovala, zda podnik nedostal nadměrné vyrovnání za plnění úkolů veřejné služby, „komplexní přístup“ (viz bod 104) (59).
(108)
Při komplexním přístupu jsou čisté výsledky za každý rok, sčítané rok po roku, aktualizovány k 1. lednu každého roku uplatněním referenční sazby pro Francii (60).
7.2.3 Zohledněné výhody
(109)
Podle první věty bodu 17 rámce Společenství z roku 2005 „musí výnosy, které mají být zohledněny, zahrnovat alespoň veškeré výnosy z poskytování služeb obecného hospodářského zájmu“. Při ověřování absence případného nadměrného vyrovnání je tedy nutno zohlednit čistý výsledek použití v obecném zájmu a volného použití během šetřeného období. Komise soudí, že tyto výsledky představují příjmy zavedené Francií počínaje dnem 27. září 1991 ve prospěch Crédit Mutuel v rámci poskytování služby obecného zájmu spočívající ve financování sociálního bydlení prostřednictvím CDC. Tato použití jsou v analytickém účetnictví postavena na konkrétním zdroji, a to vkladech shromážděných díky distribuci spořicího účtu „Livret bleu“. V konkurenčních tržních podmínkách (bez zvláštního práva distribuovat produkt spoření osvobozený od daně) by si banka Crédit Mutuel nebyla pravděpodobně schopna opatřit tento zdroj za stejných nákladů, a proto použití a související prostředky musí být v obecné struktuře systému „Livret bleu“ zohledněny. Francie ostatně sama potvrdila existenci vazby mezi těmito použitími, spořicím účtem „Livret bleu“ a úkolem financování sociálního bydlení tím, že počínaje rokem 1991 převedla vklady určené na tato použití na CDC (61). Jinými slovy, když Francie dne 27. září 1991 přiděluje bance Crédit Mutuel službu obecného hospodářského zájmu spočívající ve shromažďování vkladů soustředěných u CDC a určených na financování sociálního bydlení, potvrzuje, že jí přiděluje distribuci spořicího účtu „Livret bleu“. Zisk plynoucí z použití finančních prostředků uložených na tomto účtu je tedy nutno považovat počínaje tímto dnem za příjem přidělený Crédit Mutuel za poskytování služby obecného hospodářského zájmu.
(110)
Stěžovatel a jiné orgány či organizace (Rada pro hospodářskou soutěž a zprávy poslanců nebo výzkumných organizací (62)) soudí, že výlučné právo na distribuci „Livret bleu“ vyvolalo „přitažlivý účinek“, protože umožnilo Crédit Mutuel přilákat zákazníky, učinit z nich své stálé zákazníky a prodávat jim jiné bankovní produkty než pouze „Livret bleu“. V rozhodnutí o prodloužení řízení Komise nevyloučila, že spořicí účet „Livret bleu“ mohl přitažlivým účinkem vytvořit nepřímé příjmy (63), ale připomenula, že se tyto příjmy dosud nepodařilo kvantifikovat (64).
(111)
Na konci vyšetřování této záležitosti dospívá Komise ke zjištění, že existenci přitažlivého účinku sice nelze vyloučit, ovšem údaje, které shromáždila, jí v tomto konkrétním případě neumožňují kvantifikovat případný přitažlivý účinek dostatečně podloženým způsobem.
(112)
Dokumenty předložené stěžovateli předpokládají existenci přitažlivých účinků, ale formálně je nedokládají a nedokáží přesně ocenit jejich finanční důsledky.
(113)
Pokud jde o studie kanceláře Glais (viz body 52 a 53), Komise zjišťuje, že Crédit Mutuel může právem tvrdit, že tyto statistické analýzy neposkytují žádný jistý důkaz kvantifikovatelného přitažlivého účinku.
(114)
V připomínkách stěžovatelů byla navržena tři subjektivní posouzení. Nejprve, vzhledem ke skutečnosti, že ostatní banky nabídly distribuovat „Livret bleu“ za odměnu ve výši 1 %, stěžovatelé navrhli odhadnout řádově přibližný přitažlivý účinek tím, že se vypočte rozdíl mezi mírou odměny placenou bance Crédit Mutuel a touto sazbou ve výši 1 %, což činí 0,3 % a odpovídá přibližně 300 milionům FRF za rok. Nic ovšem neumožňuje prokázat, že by konkurenti Crédit Mutuel byli schopni během zvažovaného období plnit tyto úkoly při uvedené míře odměny ve výši 1 %. Tento první argument navíc neprokazuje existenci přitažlivého účinku, ale zřejmě se spíše vrací k tvrzení, že banka Crédit Mutuel údajně dostala nadměrné vyrovnání, k čemuž, jak bude prokázáno dále, nedošlo. Nic neumožňuje prokázat, že přitažlivý účinek odpovídá rozdílu mezi odměnou za zprostředkování a údajnou nižší odměnou, za kterou se konkurenti Crédit Mutuel nabízeli distribuovat „Livret bleu“ sami.
(115)
Podle druhé metody, kterou stěžovatelé navrhli, by se přitažlivý účinek měřil podle růstu podílu Crédit Mutuel na trhu. Podobnou metodu nelze přijmout, protože vychází z předpokladu, že ke zvýšení podílu na trhu došlo výlučně kvůli „Livret bleu“, což není nijak objektivně doloženo.
(116)
Třetí posouzení výlučného distribučního práva je založeno na výpadku daňových příjmů kvůli osvobození „Livret bleu“ od daně. Pokud by si banka Crédit Mutuel přála nabízet bez daňového osvobození vkladní knížku a nabízela přitom bez ohledu na daňové postavení spořitelů stejný čistý výnos jako u „Livret bleu“, skutečně by zaplatila slevu rovnající se výši pomyslné daně, kterou by (případně) spořitelé platili. Podle stěžovatelů je nutno považovat kumulované daňové zvýhodnění za období 1991-1997 ve výši 4,5 miliardy FRF za výhodu, jež vznikla bance Crédit Mutuel, a to ve stejné výši. Toto uvažování nelze přijmout, protože banka Crédit Mutuel by s největší pravděpodobností nedistribuovala „Livret bleu“ za stejných podmínek, pokud by musela nést v plné míře náklady na osvobození od daně, jehož ostatně přímo využívají společníci společnosti.
(117)
Dotyčné případné výhody lze obtížně prokázat a kvantifikovat. Přímá hospodářská výhoda z provozování „Livret bleu“ je přímo měřitelná z účetnictví „Livret bleu“. Hospodářská výhoda z prodeje jiných produktů nebo služeb zákazníkům, kteří se stali stálými díky „Livret bleu“, by naopak šla zjistit v analytickém účetnictví těchto produktů, pokud by bylo možno okamžitě odlišit, co se prodává zákazníkům, kteří se stali stálými zákazníky Crédit Mutuel nebo byli k bance přilákány díky „Livret bleu“, a tím, co se prodává zákazníkům, kteří se na Crédit Mutuel obrátili z jiných důvodů, což nelze. Z těchto důvodů nebyl konzultant Komise schopen posoudit případný přitažlivý účinek podle účetní metody použité na ocenění všech přímých hospodářských výhod získaných z „Livret bleu“.
(118)
Důmyslnější pokusy konzultanta Komise o posouzení přitažlivého účinku nebyly úspěšné. Komise proto soudí, že v ověřovacím výpočtu absence případného nadměrného vyrovnání nemůže zohlednit případnou výhodu plynoucí z přitažlivého účinku.
7.2.4 Výpočet přiměřeného zisku
(119)
Při ověřování absence nadměrného vyrovnání ve prospěch podniku pověřeného službou obecného hospodářského zájmu je nutno zohlednit přiměřený zisk (65). Rámec Společenství z roku 2005 upřesňuje, že „přiměřeným ziskem by se měla rozumět míra návratnosti vlastního kapitálu, která zohledňuje riziko nebo absenci rizika vyplývající pro dotčený podnik […]. Tato míra nesmí běžně přesáhnout průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech“ (66).
(120)
V rozhodnutí o prodloužení řízení (67) se Komise domnívala, že je vhodné uplatnit u použití v obecném zájmu a u volných použití přiměřený zisk v průměrné výši 6 % vlastního kapitálu na tato použití. Tato míra, která se rok od roku liší a dosahuje v průměru 6 %, odpovídá míře návratnosti vlastního kapitálu původně doporučované bankou Crédit Mutuel: banka zvolila za náklady vlastního kapitálu výši dividend skutečně rozdělovaných během dotyčného roku. Pokud jde o zohlednění přiměřeného zisku v rámci ověření absence případného nadměrného vyrovnání, Komise se v tomto rozhodnutí neodchyluje, co se týče volných použití a použití v obecném zájmu, od přístupu, podle kterého již postupovala v rozhodnutí o prodloužení řízení a který je popsán v oddíle 7.2.5.
(121)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení (68) se ale Komise domnívala, že tento přiměřený zisk není nutno uplatňovat na vklady soustředěné u CDC, protože tyto vklady nemají žádné náklady vlastního kapitálu z hlediska obezřetnostních pravidel, jelikož tyto vklady Crédit Mutuel neinvestuje, ale pouze je převádí na CDC. Ovšem z obezřetnostního hlediska je úvěrové riziko vkladů soustředěných u CDC považováno za rovné riziku vystavení státu (Francouzské republiky), jedná se tak o rizikové vyrovnání rovnající se nule a nevyžadující tudíž vlastní kapitál.
(122)
Nevzít v úvahu žádný přiměřený zisk u vkladů soustředěných u CDC by znamenalo, že se celkový přiměřený zisk (na jedné straně zisk z použití v obecném zájmu a z volných použití a na straně druhé zisk z vkladů soustředěných u CDC) od roku 1991 do roku 1999 snižuje a až počínaje rokem 2000 v důsledku soustředění všech vkladů u CDC v roce 1999 zcela mizí (69).
(123)
V dopise ze dne 1. září 2006, v němž francouzské orgány předložily své připomínky v reakci na rozhodnutí o prodloužení řízení, tyto orgány potvrdily, že finanční prostředky soustředěné u CDC nespotřebovávaly povinný vlastní kapitál. Nicméně, podle francouzských orgánů, „vzhledem k tomu, že se od úplného soustředění vkladů u CDC v roce 1999 nejevilo použití evropské míry solventnosti jako náležité, [navrhla] banka Crédit Mutuel zahrnout do výpočtu přiměřeného zisku u ‚Livret bleu‘ náklady vlastního kapitálu získané pomocí odkazu na náklady vlastního kapitálu u ostatních produktů spoření a jiných prostředků“. Komise nepovažuje podobný přístup za uspokojivý, protože vede k umělému uplatnění na finanční prostředky soustředěné u CDC kapitálových požadavků, jež jsou závislé na průměrných kapitálových požadavcích jiných aktiv Crédit Mutuel, které jsou na „Livret bleu“ zcela nezávislé.
(124)
Neexistence požadavku na povinný kapitál svědčí o absenci rizika úvěrových ztrát, což je případ vkladů soustředěných u CDC. Shromažďování vkladů pro CDC nepředstavuje ani riziko nedostatku hotovosti (kromě rizika v rámci měsíce) a ani transformaci splatnosti, protože částka převáděná na CDC se každý měsíc upravuje podle vývoje vkladů a úrok placený CDC je okamžitě převáděn na vkladatele. Je tedy zřejmé, že tato služba obecného hospodářského zájmu představuje pro Crédit Mutuel nízkou míru rizika. Existují ale jiné druhy rizik, jako je provozní riziko, hospodářské riziko (riziko, že míra odměny nepokryje vzniklé náklady), právní riziko a riziko pro pověst banky. Ostatně jiné bankovní činnosti, jako je distribuce sdružených finančních prostředků, správa majetku nebo prodej finančních produktů (akcií a dluhopisů), nespotřebovávají povinný vlastní kapitál a přesto jsou velmi ziskové. Neexistuje tak přímá vazba mezi ziskem očekávaným u určité činnosti a spotřebou povinného vlastního kapitálu, která se vypočítává na základě obezřetnostních pravidel a jejímž konkrétním cílem není v žádném případě posouzení ziskovosti určité činnosti.
(125)
V tomto konkrétním případě je ale nutno uznat, že pokud Komise povolí bance Crédit Mutuel získávat přiměřený zisk u části vkladů soustředěných u CDC, uznává, že stanovení odpovídající míry tohoto zisku představuje výkon s komplexním hospodářským posouzením. „Livret bleu“ je totiž netypický bankovní produkt, v němž se mísí vlastnosti produktu spoření a běžných účtů a u nějž jsou vklady soustředěny u orgánu veřejné moci. Přímo srovnatelné produkty, které by mohly sloužit jako ukazatel pro přiměřený zisk u podobné činnosti, jako takové neexistují.
(126)
Při neexistenci produktu dostatečně srovnatelného s „Livret bleu“ se Komise domnívá, že může v tomto konkrétním případě použít dva ukazatele, které umožňují posoudit, zda lze u vkladů soustředěných u CDC považovat určitý zisk za přiměřený. Tyto dva ukazatele jsou následující:
a)
ziskové rozpětí ve francouzském bankovním odvětví, tzn. hospodářský výsledek před zdaněním podělený obchodním obratem (v tomto konkrétním případě představuje obchodní obrat bank jejich provozní výsledek). Při použití údajů francouzského bankovního odvětví za zvažované období (od 27. září 1991 do konce roku 2008) dosahuje toto ziskové rozpětí v průměru výše 23 % za rok;
b)
míra návratnosti kapitálu francouzského bankovního odvětví, tzn. hospodářský výsledek před zdaněním podělený výší aktiv. Průměrná roční míra návratnosti kapitálu za celé zvažované období je 45 bazických bodů (0,45 %).
(127)
Následující tabulka (70) uvádí ziskové rozpětí a míru návratnosti kapitálu francouzského bankovního odvětví za období 1993-2008 (údaje za období před rokem 1993 nejsou k dispozici):
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008 (72)
Výsledek před zdaněním (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Provozní výsledek (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Ziskové rozpětí
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Průměrné ziskové rozpětí
22,8 %
Aktiva (71)
není k dispozici
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Míra návratnosti
není k dispozici
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Průměrná míra návratnosti
0,45 %
(128)
Pokud jde o shromažďování vkladů soustředěných u CDC, používá Komise pro výpočet ziskového rozpětí a míry návratnosti kapitálu Crédit Mutuel následující hodnoty:
a)
jako jmenovatele ziskového rozpětí příjmy získané za shromažďování vkladů soustředěných u CDC, tzn. roční výši odměny za zprostředkování;
b)
jako jmenovatele míry návratnosti kapitálu vklady převedené na CDC;
c)
u čitatele, tzn. hospodářského výsledku před zdaněním, se Komise domnívá, že při zohlednění ziskového rozpětí ve výši 4,2 % u shromažďování vkladů soustředěných u CDC, tzn. hospodářského výsledku před zdaněním odpovídajícímu 4,2 % odměny za zprostředkování placené CDC, jako přiměřeného zisku nedostala banka Crédit Mutuel žádné nadměrné vyrovnání (viz bod 132).
(129)
Pokud jde o druhý ukazatel (míra návratnosti kapitálu) Komise konstatuje, že banka Crédit Mutuel nezískala žádné nadměrné vyrovnání za správu „Livret bleu“ během zvažovaného období, pokud se jako přiměřený zisk za shromažďování vkladů soustředěných u CDC zohlední míra návratnosti kapitálu ve výši 5 bazických bodů, tzn. hospodářský výsledek před zdaněním odpovídající 0,05 % celkové výše vkladů převedených na CDC.
(130)
Podle rámce Společenství z roku 2005 nesmí přiměřený zisk přesáhnout průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech. Povolit ziskové rozpětí ve výši 4,2 % znamená povolit méně než pětinu průměrného ziskového rozpětí bankovního odvětví (22,8 %). Vzhledem k tomu, že se, jak bylo vysvětleno v bodě 124, u shromažďování vkladů soustředěných u CDC jedná o činnost s nízkým rizikem, a tudíž s nízkou výnosností, domnívá se Komise, že zisk ve výši 4,2 % není zjevně přehnaný a v tomto konkrétním případě ho lze považovat za přiměřený.
(131)
Stejně tak se Komise domnívá, že zohlednění zisku ve výši 5 bazických bodu u vkladů soustředěných u CDC je vzhledem k průměrné míře návratnosti kapitálu ve výši 45 bazických bodů zaznamenané ve francouzském bankovním odvětví během zvažovaného období přiměřené a představuje spodní a konzervativní práh toho, co je v tomto konkrétním případě možno považovat za zisk, který není zjevně nepřiměřený. Tato nízká úroveň zisku ostatně vhodným způsobem odráží úroveň rizika, jíž byla banka Crédit Mutuel vystavena při shromažďování vkladů pro CDC a která je nízká, jak je vysvětleno v bodě 124.
7.2.5 Ověření absence nadměrného vyrovnání
(132)
Na základě předchozích úvah přistoupila Komise k ověření absence nadměrného vyrovnání podle metody vysvětlené v pododdílech 7.2.1 a 7.2.4 (73). Toto ověření je uvedeno v následující tabulce:
(v mil. EUR)
VYROVNÁNÍ
NADMĚRNÉ ČI NEDOSTATEČNÉ VYROVNÁNÍ
Rok
Odměna za zprostředkování
(roční)
Komplexní přístup (74)
(až do konce roku 2005)
Přístup na ročním základě (75)
(počínaje rokem 2006)
1991 (od 27.9.1991 do 31.12.1991)
1,5
43,8
Nepoužije se
(až do roku 2005 se používá komplexní přístup - viz pododdíl 7.2.2)
1992
9,1
125,1
1993
16,8
184,0
1994
36,6
127,3
1995
59,5
114,5
1996
74,7
107,8
1997
82,3
88,4
1998
118,9
92,0
1999
188,9
98,3
2000
188,2
106,3
2001
181,9
91,3
2002
187,8
76,3
2003
197,7
61,2
2004
204,4
45,7
2005
196,7
15,0
2006
(…)
-39,1
2007
(…)
-24,3
2008
(…)
-6,1
(133)
Je možno konstatovat, že nadměrné vyrovnání na konci roku 2005 (15 milionů EUR) nepřesahuje 10 % vyrovnání za rok 2005 (196,7 milionů EUR). Podle bodu 21 rámce z roku 2005 lze tuto částku převést na následující rok. Konečný hospodářský výsledek vykazuje na konci roku 2008 pro celé zvažované období nedostatečné vyrovnání ve výši -6,1 milionu EUR.
(134)
Komise tak může dospět k závěru, že odměna za zprostředkování nepředstavovala nadměrné vyrovnání ve prospěch banky Crédit Mutuel za službu obecného hospodářského zájmu, která jí byla svěřena v období od 27. září 1991 až do konce roku 2008.
8. ZÁVĚR
(135)
Komise konstatuje, že Francouzská republika provedla dotčené opatření protiprávně a porušila tím čl. 108 odst. 3 SFEU. Podporu lze ale považovat za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 106 odst. 2 SFEU, protože vyrovnání placené státem nepřesáhlo částku nezbytně nutnou k pokrytí nákladů vyvolaných plněním povinností veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k ní vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto povinností,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora poskytnutá Francouzskou republikou ve prospěch Crédit Mutuel na základě vyhlášky ze dne 27. září 1991, kterým se stanoví použití v obecném zájmu pro banku Crédit Mutuel, je slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 24. května 2011.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 24 maj 2011
om det statliga stöd C 88/97 som Republiken Frankrike har genomfört till förmån för Crédit Mutuel
[delgivet med nr K(2011) 3436]
(Endast den franska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
(2011/747/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket,
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a,
efter att i enlighet med nämnda artiklar (1) ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig och med beaktande av dessa synpunkter, och
av följande skäl:
1. FÖRFARANDE
(1)
Den 25 januari 1991 inkom Association française des banques (nedan kallad AFB), Chambre syndicale des banques populaires (CSBP) och Crédit Agricole med ett klagomål om att Frankrike hade lämnat statligt stöd till Crédit Mutuel.
(2)
Kommissionen begärde för första gången in upplysningar om sparformen Livret bleu (blå bankbok) genom en skrivelse av den 27 maj 1991.
(3)
Genom en skrivelse av den 6 februari 1998 underrättade kommissionen de franska myndigheterna om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget (nuvarande artikel 108.2 i EUF-fördraget) om den eventuella förekomsten av statligt stöd i sparformen Livret bleu (2).
(4)
Den 8 april 1998 besvarade de franska myndigheterna de frågor kommissionen hade ställt i sitt beslut om att inleda förfarandet.
(5)
Den 18 juni 1998 skickade Crédit Mutuel en skrivelse till kommissionen där man argumenterade mot att de åtgärder som var föremål för förfarandet skulle klassificeras som statligt stöd. Denna skrivelse innehöll också räkenskaper för Livret bleu. Många olika berörda parter har också inkommit med sina synpunkter till kommissionen (se avsnitten 3 och 4, skälen 48-59), som vidarebefordrade dessa till de franska myndigheterna den 3 september 1998.
(6)
Klagandena har skickat kommissionen fyra kompletterande inlagor i skrivelser av den 29 oktober 1999, 16 maj 2000, 16 oktober 2000 och 19 januari 2001, vilka kommissionen vidarebefordrade till de franska myndigheterna den 21 februari 2000 och 3 november 2000.
(7)
Den 5 februari 2001 vidarebefordrade kommissionen dokumentation från AFB till de franska myndigheterna.
(8)
Från november 1998 till december 1999 gjorde en konsult (3) (nedan kallad kommissionens konsult) en revision av räkenskaperna för Livret bleu. Konsultens rapport lades fram för de franska myndigheterna och Crédit Mutuel den 10 januari 2000. Den 7 februari 2000 organiserades ett tekniskt samordningsmöte mellan kommissionen, biträdd av konsulten, de franska myndigheterna och Crédit Mutuel kring denna revisionsrapport.
(9)
Genom en skrivelse av den 14 september 1999 begärde kommissionen att de franska myndigheterna skulle precisera det uppdrag av allmänt intresse som man gett Crédit Mutuel. Kommissionen gav genom skrivelser av den 21 februari 2000, 3 november 2000 och 5 februari 2001 de franska myndigheterna tillfälle att inkomma med sina synpunkter (4) på de delar av klagandenas dokumentation som gick ut på att sparformen Livret bleu utgjorde en ”lockvara” (se underavsnitt 7.2.3, skälen 110-118). De franska myndigheterna inkom med sina synpunkter den 1 februari 2001.
(10)
Den 11 april 2000 fick kommissionen in ett klagomål från den europeiska bankföreningen, Banking Federation of the EU - Fédération bancaire de l’UE (EBF-FBE) mot det stöd som Frankrike beviljat Crédit Mutuel genom ensamrätten att distribuera sparformen Livret bleu.
(11)
I maj 2000 gav Confédération nationale du Crédit Mutuel revisionsbyrån Arthur Andersen i uppdrag att granska de metoder som Crédit Mutuel använt i sina räkenskaper och i redovisningen av rörelsekostnaderna för Livret bleu. Detta uppdrag avslutades i september 2000 genom att revisionsbyrån lämnade en detaljerad rapport om räkenskaperna för Livret bleu, där man bedömde att Livret bleu uppvisade ett negativt resultat på 498 miljoner franska franc före skatt. Denna slutsats grundar sig på korrigeringar som kan bestridas. Ett sammanträde om rapporten hölls den 2 februari 2001 mellan kommissionen och Crédit Mutuel. Efter kommissionens synpunkter begärde Crédit Mutuel att Arthur Andersen skulle skicka ett meddelande daterat den 8 februari 2001 där man motiverade den metod för korrigering av överviktningen av Crédit Mutuels skadeförsäkringsverksamhet (5), som kritiserats bl.a. av kommissionen.
(12)
I april 2001 gav kommissionen sin konsult i uppdrag att identifiera skillnaderna mellan sin rapport och rapporten från Arthur Andersen och avgöra vilka ändringar som eventuellt skulle kunna vara motiverade att göra av uppgifter eller metoder i konsultens tidigare bedömning. En ny slutrapport från konsulten till kommissionen överlämnades den 23 juli 2001. I denna bedömer man att Livret bleu uppvisade en kumulerad icke-kapitaliserad vinst på 1,074 miljarder franska franc (163,7 miljoner euro). Rapporten skickades samma dag till de franska myndigheterna. Den 26 juli 2001 hölls ett möte mellan kommissionen, de franska myndigheterna, Crédit Mutuel och Arthur Andersen, där Crédit Mutuel och Arthur Andersen bestred slutsatserna från kommissionens konsult. Arthur Andersen försvarade sina tidigare slutsatser i ett dokument daterat den 13 september 2001, vilket bifogats en skrivelse från de franska myndigheterna av den 15 september 2001. Den 26 oktober 2001 skickade de franska myndigheterna en skrivelse till kommissionen med en rättslig analys av Livret bleu utifrån gemenskapens konkurrenslagstiftning. Den 7 januari 2002 skickade de franska myndigheterna en skrivelse till kommissionen, där kostnaderna för att tillhandahålla tjänsten av allmänt intresse behandlas och där de beräkningar som Crédit Mutuel presenterat redovisas utan att något nytt tillförs.
(13)
I skrivelsen till kommissionen av den 26 oktober 2001 förklarar de franska myndigheterna varför de anser att i) sparformen Livret bleu inte utgör något stöd, ii) det inte är fråga om befintligt stöd, om kommissionen skulle stå fast vid att det är fråga om stöd, iii) det under alla omständigheter är fråga om godtagbart stöd.
(14)
I sitt beslut av den 15 januari 2002 (6) (nedan kallat det upphävda beslutet) förklarade kommissionen att det stöd som Frankrike hade genomfört till förmån för Crédit Mutuel var oförenligt med den inre marknaden.
(15)
Beslutet av den 15 januari 2002 upphävdes genom förstainstansrättens dom av den 18 januari 2005 (7).
(16)
Kommissionen överklagade inte förstainstansrättens dom. I enlighet med artikel 266.1 i EUF-fördraget ska kommissionen vidta åtgärder för att verkställa domen. När det gäller ett beslut om statligt stöd som upphävs innebär detta att förfarandet ska återgå till det formella granskningsskedet.
(17)
Genom sitt beslut av den 7 juni 2006 (8) (nedan kallat beslutet om förlängning) förlängde kommissionen det formella granskningsförfarandet och förtydligade syftet med sin bedömning av det eventuella stödet.
(18)
Frankrike överlämnade sina synpunkter på beslutet om förlängning till kommissionen genom skrivelser av den 1 september 2006 och 7 september 2006.
(19)
Den 19 september 2006 tog kommissionen emot ett klagomål från Association des Victimes du Crédit Mutuel (föreningen för offren för Crédit Mutuel).
(20)
Kommissionen mottog synpunkter från Crédit Mutuel genom en skrivelse av den 13 oktober 2006.
(21)
Kommissionen vidarebefordrade dessa synpunkter till de franska myndigheterna genom en skrivelse av den 31 oktober 2006.
(22)
Efter två begäranden om kompletterande upplysningar från kommissionen den 22 september 2006 och 28 november 2006 lämnade Frankrike kompletterande information genom skrivelser av den 8 november 2006 och 28 februari 2007.
(23)
Kommissionen hade ett möte med de franska myndigheterna den 19 december 2006 och med Crédit Mutuel den 15 januari 2007.
(24)
Den 10 maj 2007 antog kommissionen ett beslut i enlighet med artikel 86.3 i EG-fördraget (nuvarande artikel 106.3 i EUF-fördraget) jämte artiklarna 43 och 49 i EG-fördraget (nuvarande artiklarna 49 och 56 i EUF-fördraget) om att Frankrike skulle avskaffa de särskilda rättigheterna (9) för Crédit Mutuel, Caisses d’Épargne och Banque Populaire att distribuera Livret bleu (i fråga om Crédit Mutuel) och Livret A (i fråga om Caisses d’Épargne och La Poste) (10).
(25)
Eftersom Frankrike inte avskaffade de särskilda distributionsrättigheterna för Livret A och Livret bleu inom den tidsfrist på nio månader som fastställdes i beslutet av den 10 maj 2007 inledde kommissionen det överträdelseförfarande som anges i artikel 226 i EG-fördraget (nuvarande artikel 258 i EUF-fördraget), genom att den 5 juni 2008 skicka Frankrike en formell underrättelse om underlåtenhet att följa beslutet.
(26)
Den 19 september 2009 begärde kommissionen ytterligare upplysningar från Frankrike, som besvarade begäran den 13 oktober 2009.
(27)
Den 8 oktober 2009 avslutade kommissionen överträdelseförfarandet, eftersom Frankrike genom reformen av den 1 januari 2009 om liberalisering av distributionen av Livret A och Livret bleu (11) hade uppfyllt sin skyldighet att avskaffa de särskilda distributionsrättigheterna för dessa sparformer (12).
(28)
Under 2010 ställde kommissionen flera frågor till Crédit Mutuel genom e-brev, som också besvarades genom e-brev.
(29)
Genom detta beslut avslutas i enlighet med artikel 13 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (13) förfarandet om eventuella inslag av stöd i sparformen Livret bleu.
2. BESKRIVNING AV SPARFORMEN LIVRET BLEU
2.1 Beskrivning av Crédit Mutuel
(30)
Crédit Mutuel är en decentraliserad bankgrupp bestående av ett nationellt nät av kontor som har en rättslig ställning som kooperativa företag med rörligt kapital. Crédit Mutuel regleras genom lagen av den 10 september 1947 där de kooperativa principerna fastställs. Bankgruppen är organiserad på tre nivåer: lokalt, regionalt och nationellt.
(31)
Crédit Mutuel har genom sina båda grenar (Crédit Mutuel och Crédit Industriel et Commercial (nedan kallad CIC)) nästan 6 000 försäljningsställen och över 72 000 anställda. Crédit Mutuels lokala avdelningar är anslutna till 18 regionala föreningar och varje förening tillhör Confédération nationale du Crédit Mutuel - nätets ”centrala organ”. CIC omfattar sex regionala banker och specialiserade filialer i Frankrike och utomlands.
(32)
Bankgruppen Crédit Mutuel har för övrigt en gemensam ledning som bedriver en global politik. Gruppen upprätthåller också finansiell solidaritet på central nivå för att garantera de regionala föreningarnas likviditet. Gruppen uppvisar de egenskaper som kännetecknar ett enhetligt företag med en sammanställd redovisning.
2.2 Beskrivning av Livret bleu
(33)
Livret bleu var en statligt reglerad sparform som distribuerades med ensamrätt av Crédit Mutuel.
(34)
Produkten var delvis skattebefriad enligt den korrigerande finanslagen för 1975 (14). Upp till två tredjedelar av de räntor som betalades ut till spararna var skattebefriade. Staten fastställde bruttoräntan för spararna i Livret bleu på ett sådant sätt att nettoräntan (15) efter skatt var identisk med räntan på Livret A, som var fullständigt skattebefriad.
(35)
Staten fastställde räntan för Livret bleu till en nivå som låg högre än inflationen och som indexerades efter penningmarknaden. Den sista nettoräntan för Livret bleu, innan sparformen avskaffades genom reformen av den 1 januari 2009 (se skäl 41), var 4 % (16). Spararna kunde högst sätta in 15 300 euro på sina konton i Livret bleu. Inlåningen i Livret bleu ökade från 13 miljarder euro (85 miljarder franc) 1991 till 22 miljarder euro 2008.
(36)
Utformningen av villkoren för Livret bleu - omedelbar tillgång till medel, uttag tillåtna från 15 euro, inga avgifter (bl.a. för att öppna kontot) osv. - ledde till en stor likviditet. Dessutom var det möjligt att göra automatiska utbetalningar från Livret bleu till skattemyndigheterna eller till offentliga företag som EDF eller France Télécom. Livret bleu, som var en sparform riktad till enskilda personer, liknade alltså i vissa avseenden ett checkkonto.
(37)
Skyldigheterna i samband med användningen av de medel som samlats in genom Livret bleu har utvecklats med tiden.
(38)
I början var Crédit Mutuel skyldigt att anslå 50 % av medlen (en andel som 1983 (17) ökades till 65 % av medlen och 80 % av nya insättningar) till s.k. användningsområden av allmänt intresse (bland annat för att finansiera lokala myndigheters och andra offentliga organs verksamhet). Återstoden fick banken disponera fritt (nedan kallad fria användningsområden).
(39)
Detta system förändrades i grunden genom ett beslut av den 27 september 1991 (18), som innebar att Livret bleu anpassades efter systemet för Livret A. Från och med detta beslut centraliserades all ny inlåning (19) till Caisse des Dépôts et Consignation (CDC) som i sin tur gav Crédit Mutuel en provision för detta. Provisionen fastställdes ursprungligen till 1,3 % av den inlåning i Livret bleu som tillskrevs CDC, ändrades till 1,2 % den 1 januari 2005 och därefter till 1,1 % den 1 november 2005. CDC använder huvudsakligen medlen från Crédit Mutuel för att finansiera allmännyttiga bostäder.
(40)
Dessutom innebar denna genomgripande förändring av systemet att den befintliga inlåningen gradvis överfördes (20). Sedan beslutet av den 27 september 1991 och fram till utgången av första halvåret 1999 har andelen befintliga användningsområden av allmänt intresse och fria användningsområden minskats, tills dess att hela inlåningen har tillskrivits CDC.
I miljarder franc och i %
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
Genomsnittlig årlig inlåning
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
Centraliserade användningsområden CDC
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Användningsområden av allmänt intresse
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Fria användningsområden
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Källa: Littlejohn Fraser
(41)
Den 1 januari 2009 trädde en reform av sparformerna Livret A och Livret bleu i kraft. Den innebar att samtliga banker fick rätt att distribuera Livret A och skillnaden mellan Livret A och Livret bleu avskaffades. Från och med den 1 januari 2009 är Crédit Mutuels Livret bleu detsamma som en Livret A, som säljs under ett annat namn. Vid samma tidpunkt upphörde sparformen Livret bleu och därmed Crédit Mutuels ensamrätt att gälla.
2.3 Beskrivning av skälen till att förfarandet inleddes/förlängdes
(42)
Som beskrivs i beslutet om förlängning (21), ansåg kommissionen att det är möjligt att Frankrike har beviljat Crédit Mutuel stöd genom förmedlingsprovisionen.
(43)
Av domstolens rättspraxis från Altmarkdomen framgår att ersättning för offentliga tjänster inte är statligt stöd i den mening som avses i artikel 107 i EUF-fördraget om ersättningen uppfyller vissa kumulativa villkor som anges i Altmarkdomen av den 24 juli 2003 (22).
(44)
Kommissionen ansåg i sitt beslut om förlängning att det fjärde villkoret i rättspraxis enligt Altmarkdomen inte var uppfyllt, eftersom staten inte hade gjort någon offentlig upphandling innan den gav Crédit Mutuel i uppdrag att utföra den offentliga tjänsten att samla insättningar avsedda för subventionerade hyresbostäder, utan i stället förhandlade direkt med Crédit Mutuel, vilket inte ger någon garanti för att ersättningen till Crédit Mutuel inte är högre än vad ett välskött företag skulle kräva. Dessutom ansåg kommissionen att de franska myndigheterna inte hade visat att ersättningsnivån hade fastställts med beaktande av kostnaderna för ett genomsnittligt, välskött företag inom banksektorn. Det räcker inte med att de franska myndigheterna betonar att Crédit Mutuel är ett välskött företag för att visa att ersättningsnivån har fastställts på grundval av en analys av vilka kostnader ett välskött företag skulle ha i enlighet med Altmarkdomen.
(45)
Kommissionen anser att förmedlingsprovisionen var statliga medel som skulle kunna utgöra en selektiv fördel som hotade att snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna och som inte hade anmälts till kommissionen. Förmedlingsprovisionen kunde alltså innehålla olagligt statligt stöd.
(46)
I sitt beslut om förlängning ansåg kommissionen att åtgärden kunde vara oförenlig med artikel 86.2 i EG-fördraget (numera artikel 106.2 i EUF-fördraget) och att inga av de undantag som anges i artikel 87.2 och 87.3 i EG-fördraget (numera artikel 107.2 och 107.3 i EUF-fördraget) föreföll vara tillämpliga.
(47)
Enligt kommissionen tydde konsultens beräkningar på att provisionen kunde ha varit större än vad som var nödvändigt för att täcka kostnaderna för att utföra den offentliga tjänsten (insamling av insättningar avsedda för subventionerade hyresbostäder) med hänsyn till intäkterna i samband med tjänsten och en rimlig vinst för att utföra tjänsten. Kommissionen påminde om att ersättningsbeloppet måste omfatta alla fördelar som har beviljats av staten eller med statliga medel oavsett form och att den vid beräkningen av ersättningen inte enbart har beaktat nettokostnaderna för insamlingen av de insättningar som centraliserats till CDC, utan även nettoresultatet (kostnad eller vinst) av användningsområdena av allmänt intresse och de fria användningsområdena. Av rapporten från kommissionens konsult framgick att Crédit Mutuel överkompenserades under åren 1991, 1992, 1993 och 1998.
3. DE KLAGANDES ARGUMENT
(48)
Kommissionen redovisade klagandenas argument i tillkännagivandet av sitt beslut av den 6 februari 1998 om att inleda det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget (numera artikel 108.2 i EUF-fördraget). Följande nya argument fördes fram i kompletterande inlagor som har lämnats in efter det.
(49)
I en inlaga från AFB (uppdaterad i slutet av februari 1999 och överlämnad till kommissionen i oktober 1999) om effekterna av Livret bleu som lockvara beräknades att dessa effekter hade genererat ett nettoresultat av bankverksamheten på 17 miljarder franska franc (2,6 miljarder euro). Därvid förutsattes att ökningen av Crédit Mutuels marknadsandelar inom samtliga segment under perioden 1986-1997 uteslutande härrörde från distributionen av Livret bleu.
(50)
I en undersökning som genomfördes av Caisse Nationale du Crédit Agricole och som offentliggjordes i maj 2000 analyserades utvecklingen hos ett antal av Crédit Mutuels kontor. Där framgick att det totala antalet permanenta kontor hade minskat under 1991-1994, för att därefter gradvis öka, så att antalet kontor 1998 låg på 1991 års nivå. Utvecklingen var inte likadan i alla regioner: Antalet permanenta och därefter icke-permanenta kontor hade minskat i de regioner där Crédit Mutuel traditionellt hade haft en stark närvaro (Pays de Loire, Bretagne, Alsace), samtidigt som det hade skett en ökning i andra regioner. Det är alltså sannolikt att Crédit Mutuel hade skurit ner på sina kontor i landsbygdsområden för att öka sin närvaro i tätortsområdena. Dessa uppgifter verkar stå i strid med påståendena om att Crédit Mutuel hade varit tvunget att upprätthålla en stark närvaro på landsbygden under 1990-talet. De tyder också på att Crédit Mutuel kunde upprätthålla ett osedvanligt tätt kontorsnät även efter det att de offentliga myndigheternas kontroll hade avskaffats.
(51)
AFB hävdar i en skrivelse till kommissionen av den 4 juni 1998 att ersättningen på 1,3 % av den inlåning i Livret bleu som centraliserades till CDC var överdrivet hög, eftersom den ersättning som CDC betalade till sparkassorna och till posten under samma tidsperiod låg på 1,20 % respektive 1,50 % av medlen i Livret A, som också centraliserades till CDC. I sin skrivelse uppgav AFB att man 1997 föreslog de franska myndigheterna att AFB skulle ansvara för inlåningen från Livret bleu mot en ersättning på endast 1 %, men att staten inte besvarade detta erbjudande. AFB underströk bland annat att ledamoten i nationalförsamlingen Douyère i sitt betänkande från april 1998 uppgav att kostnaden för att hantera insättningar för en typisk sparbank - som exempelvis Bourgognes sparbank - uppgick till 0,96 % av inlåningen och att det inte fanns några skäl för att Crédit Mutuel skulle ha högre kostnader.
(52)
En inlaga från Cabinet Glais daterad i augusti 2000, som lämnades in på begäran av AFB, innehåller statistiska uppgifter beträffande den konkurrensfördel som Crédit Mutuel fått genom ensamrätten att distribuera Livret bleu. En granskning av tidsserierna visar att inlåningen från Livret bleu liksom inlåningen från andra konton växte kraftigt fram till en vändpunkt 1985-1987. Utlåningen till hushållen fortsatte att växa efter denna vändpunkt och är fortfarande större för Crédit Mutuel än för dess viktigaste konkurrenter. Cabinet Glais expert konstaterade här att Livret bleu tycks ha lockat kunder och att de positiva effekterna sedan mitten av 1980-talet tycks ha fortplantat sig, utan att antalet inlåningskonton har ökat. Således är det de tidigare kunderna som blivit mer trogna och som därmed tycks ha stött Crédit Mutuels tillväxtstrategi allt sedan denna period. På grundval av bl.a. en indikator på motståndskraften mot slumpmässiga ekonomiska chocker byggd på olika rörelsefaktorer och en enkel ekvation för efterfrågan på krediter konstaterade experten att Crédit Mutuels verksamhet (framför allt på utlåningssidan) tycks ha avvikit från bankmarknadens genomsnittliga utveckling. Experten förklarar detta fenomen med att Crédit Mutuels kunder är mer trogna än andra bankers, vilket kan bero på att man distribuerar Livret bleu.
(53)
I en andra inlaga (december 2000) föreslog Cabinet Glais en ny ekonomisk analys av i vilken grad varje banks kunder är trogna. Enligt experten stöder analysresultatet hypotesen att Crédit Mutuel och sparkassorna hade tillgång till medel som gjorde att deras kunder förblev betydligt trognare än övriga bankers. Det är dock omöjligt att avgöra om det är tillhandahållandet av en skattebefriad sparform eller användningen av ett omfattande kontorsnät i olika regioner (två gemensamma kännetecken för Crédit Mutuel och sparbankerna) som är den främsta orsaken till att deras kunder är mycket trognare.
(54)
Vid sidan av detta förfarande har kommissionen också fått in en kompletterande inlaga från klagandena där de menar att Crédit Mutuels köp av Crédit Industriel et Commercial (CIC) i april 1997 - då denna bank privatiserades efter att ha ingått i den offentliga försäkringskoncernen GAN - möjliggjordes tack vare det stöd som Crédit Mutuel fått genom Livret bleu, och som inneburit att man lyckats öka sin andel av insättningsmarknaden från 2 % 1969 till 6,9 %1997. Tack vare detta stöd har Crédit Mutuels egna kapital enligt klagandena ökat från 650 miljoner franska franc (99 miljoner euro) 1974 till 47,3 miljarder franska franc (7,2 miljarder euro) 1997.
(55)
Slutligen innehåller klagomålet från Association des Victimes du Crédit Mutuel av den 19 september 2006 endast ett påstående om att det förekommit avledning av offentliga sparmedel till privata och kommersiella syften […] till förfång för spararna och den franska ekonomin, utan att man ger någon egentlig argumentation eller några belägg för ett eventuellt olagligt statligt stöd.
4. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA TREDJEPARTER
(56)
Efter att tillkännagivandet av beslutet att inleda detta förfarande offentliggjordes den 6 februari 1998 har kommissionen fått in synpunkter från många berörda parter.
(57)
Vissa konkurrenter till Crédit Mutuel anser sig vara förfördelade till följd av att Crédit Mutuel har beviljats ensamrätt till distributionen av Livret bleu. Flertalet banker ansåg att denna skattebefriade sparforms effekter som lockvara har varit till deras nackdel genom att de har förlorat kunder som lockats av Livret bleu och de ville att denna ensamrätt skulle avskaffas. Sådana synpunkter har skickats till kommissionen av följande inrättningar:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
Utöver de synpunkter som inkommit till försvar av Crédit Mutuel, och som redovisas i avsnitt 4, har kommissionen fått in synpunkter från följande tredjeparter till stöd för sparformen Livret bleu:
Bertholet, ledamot av nationalförsamlingen för Drôme
Blondel, ledamot i departementsförsamlingen i Nord
Cabot, direktör för Centre Régional Information Jeunesse de Toulouse
Cormorèche, borgmästare i Montuel
Cornelis, ledamot i departementsförsamlingen i Nord
Chavannes, borgmästare i Angoulême
Crépeau, ledamot av nationalförsamlingen för Charente Maritime
Debavelaere, senatsledamot för Pas-de-Calais
Decool, borgmästare i Brouckerque
Delevoye, senatsledamot för Pas-de-Calais
Delnatte, ledamot av nationalförsamlingen för dep. Nord
Dolez, ledamot av nationalförsamlingen för dep. Nord
Ewald, regional ledamot i Association pour le Droit à l’Initiative Economique
Fronton, Union Départementale des Associations Familiales de Haute-Garonne
Foy, senatsledamot för Nord
Galiègue, ordförande i Caisse de Crédit Mutuel de Solesmes
Gournay, borgmästare i Caestre
Armelle Guinebertière, ledamot av Europaparlamentet
Hervé, borgmästare i Rennes
Humez, ordförande för Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais
Ingelaere, ordförande för Flandr’action
Juppé, ledamot av nationalförsamlingen och borgmästare i Bordeaux
Lapalu, ordförande för Association Animation et Gestion d’Organismes Privés
Lazaro, ledamot av nationalförsamlingen för Nord
Lebreton, ordförande för departementsförsamlingen i Côtes d’Armor
Ledieu, borgmästare i Cateau-Cambrésis
Leleu, styrelseledamot i Crédit Mutuel Nord
Maille, ordförande för Communauté Urbaine de Brest
Masclet, ledamot i regionförsamlingen i Nord-Pas-de-Calais
Méhaignerie, ordförande för departementsförsamlingen i Ille-et-Vilaine
Mio, ledamot i regionförsamlingen i Nord-Pas-de-Calais
Novak, ordförande för Association pour le Droit à l’Initiative Economique
Permuy, ledamot i regionförsamlingen i Nord-Pas-de-Calais
Albert Rivaux, ledamot i departementsförsamlingen i Pas de Calais
de Rohan, ordförande för regionförsamlingen i Bretagne
Valla, ledamot i departementsförsamlingen i Ardèche
Vanlerenberghe, borgmästare i Arras
Villain, borgmästare i Cambrai
de Villiers, ledamot av nationalförsamlingen för Vendée
(59)
En stor majoritet av dessa tredjeparter understryker den framför allt regionala roll som Crédit Mutuel har i finansieringen av den sociala ekonomin, särskilt för ideella organisationer. De understryker också Crédit Mutuels roll som stöd till arbetarklassen, där banken har en stor del av sina kunder. Flera lokala folkvalda företrädare betonar Crédit Mutuels roll i skapandet av företag och sysselsättning samt i utvecklingen av lokala initiativ tillsammans med de lokala myndigheterna. Andra anser att Crédit Mutuel genom sin decentraliserade struktur motsvarar de lokala behoven och behovet av en balanserad regional utveckling bättre än centraliserade inrättningar.
5. SYNPUNKTER FRÅN CRÉDIT MUTUEL
(60)
Crédit Mutuel kritiserar kommissionen för den oerhört långa handläggningen av detta ärende.
(61)
Dessutom anser Crédit Mutuel att förstainstansrättens dom inte enbart gällde bristande motivering utan även innehöll kritik av kommissionens resonemang som inte hade beaktats i beslutet om förlängning, särskilt i fråga om beräkningen av en eventuell överkompensation. I detta avseende kritiserar Crédit Mutuel kommissionen för att den har summerat vinsterna från år med överskott, utan att göra avdrag för förlusterna från år med underskott, vilket strider mot den metod som anges i gemenskapens rambestämmelser för statligt stöd i form av ersättning för offentliga tjänster (nedan kallade gemenskapens rambestämmelser 2005) (23).
(62)
Banken anser att förmedlingsprovisionen uppfyller de fyra villkoren i Altmarkdomen:
a)
När det gäller det första villkoret har Crédit Mutuel investerat i två tjänster av allmänt ekonomiskt intresse som består dels i att upprätthålla en stark närvaro i form av kontor i landsbygdsområden för att bidra till målen för områdenas utveckling, dels i att samla in insättningar som ska användas för att finansiera subventionerade hyresbostäder. När det gäller kontoren i landsbygdsområden bestrider banken kommissionens slutsats om att de franska lagarna och föreskrifterna fortfarande är alldeles för vaga för att innebära att Crédit Mutuel har ålagts ett sådant uppdrag och därmed att det första villkoret i Altmarkdomen skulle vara uppfyllt. Crédit Mutuel anser att kommissionen drar denna slutsats för att det i dessa texter inte införs några särskilda begränsningar för Crédit Mutuel, eftersom de är tillämpliga för banksektorn i sin helhet. Dessutom menar Crédit Mutuel att kommissionen försöker lägga över bevisbördan på banken när det gäller att visa att det första villkoret i Altmarkdomen är uppfyllt, vilket inte är förenligt med rättspraxis.
b)
När det gäller det andra villkoret betonar Crédit Mutuel att förmedlingsprovisionen infördes samtidigt som medlen centraliserades till CDC och att metoden för att beräkna denna provision fastställdes på ett objektivt och öppet sätt.
c)
När det gäller det tredje villkoret anser banken att ersättningen inte var tillräcklig för att täcka insamlingskostnaderna eftersom verksamheten i samband med de användningsområden som centraliserats till CDC uppvisade ett underskott under hela perioden 1991-2005.
d)
Crédit Mutuel anser att även det fjärde villkoret är uppfyllt. Förmedlingsprovisionens storlek har fastställts i förhållande till Crédit Mutuels verkliga kostnader för att distribuera Livret bleu. Crédit Mutuel är ett välskött företag i den mening som avses i Altmarkdomen, vilket framgår av att banken har bland de lägsta förvaltningskostnaderna, något som kommissionen för övrigt erkände i sitt beslut om förlängning (24). Banken anser att kommissionen inte på ett tillfredsställande sätt har visat varför den anser att detta villkor inte är uppfyllt.
(63)
Under alla omständigheter anser Crédit Mutuel att åtgärden är förenlig med den inre marknaden på grundval av artikel 106.2 i EUF-fördraget. Dessutom kritiserar Crédit Mutuel bl.a. den metod för beräkning av överkompensationen som används i beslutet om förlängning. Banken anser att kommissionen för det första har gjort beräkningsfel i sin bedömning av resultaträkningen för Livret bleu, eftersom den har använt felaktiga slutsatser från sin konsult trots de återstående meningsskiljaktigheterna mellan kommissionens konsult och Crédit Mutuels konsult (25).
(64)
Crédit Mutuel ifrågasätter dessutom kommissionens årsbaserade beräkningsmetod (där det endast tas hänsyn till beloppen för de år då det gjordes en överkompensation, utan avdrag för de år då det gjordes en underkompensation), som strider mot flera tidigare beslut, det upphävda beslutet, och - hävdar banken - gemenskapens rambestämmelser 2005 (26). Kommissionen borde använda en övergripande metod (dvs. dra av beloppen för åren med underkompensation från beloppen för åren med överkompensation) för hela perioden 1991-1998 och för hela perioden från 1999 och framåt.
(65)
Dessutom har kommissionen i sitt beslut om förlängning inte tagit korrekt hänsyn till den rimliga vinsten. Kommissionen baserade sin bedömning av den rimliga vinsten på kostnaderna för det lagstadgade egna kapitalet, som skattades till 6 %, trots att dessa kostnader utgjorde kostnader i redovisningen och inte en marginal. Kommissionen borde ha tagit hänsyn till avkastningen på eget kapital så som Arthur Andersen rekommenderat (27). Vidare hade kommissionen baserat beräkningen av rimlig vinst på ett rörligt underlag som förlorade allt sitt värde från och med den fullständiga centraliseringen av inlåningen till CDC, eftersom denna inlåning inte medför någon kostnad i det lagstadgade egna kapitalet. Crédit Mutuel betonar att den indikator som kommissionen använder innebär att banken fråntas alla normala marginaler för Livret bleu. Crédit Mutuel menar att alla banker, även vid ett centraliserat användningsområde som inte medför några kostnader i eget kapital i lagstadgad bemärkelse för kapitaltäckningsgraden, måste kunna skaffa sig en normal marginal.
(66)
Inte heller har kommissionen tagit korrekt hänsyn till kostnaderna för det andra uppdrag av allmänt intresse som Crédit Mutuel anser sig utföra, dvs. att upprätthålla kontor i landsbygdsområden för att främja allmänhetens sparande inom hela territoriet genom att ge så många som möjligt tillgång till banker.
(67)
Slutligen bestrider Crédit Mutuel att sparformen fungerar som lockvara. Banken påminner om att kommissionen i sitt upphävda beslut erkände att effekterna av Livret bleu som lockvara inte har kunnat beläggas formellt och anser att det inte har tillkommit några nya faktorer sedan dess.
(68)
När det gäller förfarandet hänvisar Crédit Mutuel till ett flertal allmänna principer i gemenskapslagstiftningen för att emotsätta sig alla återkrav av ett eventuellt stöd och i synnerhet principen om berättigade förväntningar och respekten för en rimlig tidsfrist.
6. SYNPUNKTER FRÅN FRANKRIKE
(69)
Frankrike anser att villkoren i Altmarkdomen är uppfyllda:
a)
När det gäller det första villkoret betonar Frankrike att kommissionen har erkänt att Crédit Mutuel hade fått i uppdrag att utföra en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse i form av insamling av insättningar avsedda att finansiera subventionerade hyresbostäder. Frankrike påminner om att kommissionen i sitt beslut om förlängning hade angivit att upprätthållandet av kontor i landsbygdsområden för att bidra till målen för deras utveckling också kunde betraktas som en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse (28), men besvarar inte kommissionens argumentation i beslutet om förlängning om att det första villkoret i Altmarkdomen inte är uppfyllt eftersom det inte finns någon nationell lagstiftning eller förordning som tillräckligt tydligt fastställer denna uppgift i den mening som avses i artikel 106.2 i EUF-fördraget (29).
b)
När det gäller det andra villkoret anser Frankrike att parametrarna för provisionen hade fastställts i förväg på ett objektivt och öppet sätt.
c)
I fråga om det tredje villkoret hävdar Frankrike att ersättningens storlek (förmedlingsprovisionen) inte gick utöver vad som krävdes för att täcka kostnaderna för systemet, med hänvisning till Crédit Mutuels redovisning för Livret bleu för åren 1999-2005.
d)
Även det fjärde villkoret är uppfyllt enligt Frankrike, som hävdar att förvaltningen av Crédit Mutuel uppfyller effektivitetskraven (30).
(70)
När det gäller villkoren i fråga om förekomsten av stöd hänvisar Frankrike till sin argumentation innan beslutet från 2002 upphävdes.
a)
Villkoret om statliga medel är inte uppfyllt, eftersom de fördelar som Crédit Mutuel hade av den inlåning som inte var centraliserad till CDC (fria användningsområden och användningsområden av allmänt intresse) härrörde från privata resurser (insättningar från spararna) och inte stod till de offentliga myndigheternas förfogande.
b)
Handeln mellan medlemsstaterna kunde inte ha påverkats innan den gemensamma finans- och bankmarknaden fullbordades efter att det att rådets andra direktiv 89/646/EEG av den 15 december 1989 om samordning av lagar och andra författningar om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut, samt med ändring av direktiv 77/780/EEG (andra bankdirektivet) (31) antagits och införlivats i den franska lagstiftningen den 1 januari 1993. Därefter ansåg de franska myndigheterna att Crédit Mutuels avdelningar inte haft någon verksamhet utanför Frankrike eftersom det inte funnits någon europeisk stadga för kooperativa företag, vilket begränsat möjligheterna för kooperativa företag som Crédit Mutuel att bygga ut verksamheten över gränserna. De Livret bleu-konton som öppnats av personer bosatta utanför Frankrike motsvarar dessutom mindre än 0,1 % av inlåningen. Myndigheterna ansåg också att utländska banker i Frankrike är inriktade på en helt annan marknad än Crédit Mutuel.
c)
Den förmedlingsprovision som CDC betalat Crédit Mutuel för den inlåning från Livret bleu som är centraliserad kunde inte ha utgjort något stöd, utan var endast ersättning för en prestation från bankens sida till ett pris som fastställdes till 1,3 % i ett avtal från 1991. De franska myndigheterna pekade på de höga kostnaderna för att förvalta Livret bleu på grund av det stora antalet konton med en inlåning på mindre än 5 000 franska franc (762 euro). De hänvisade till de räkenskaper som Crédit Mutuel upprättat (efter det att den berörda åtgärden införts) och drog slutsatsen att detta belopp var fullt motiverat. De hävdade att varje fördel som Livret bleu skulle ge Crédit Mutuel borde granskas mot bakgrund av de kostnader som är förknippade med ett mål av allmänt ekonomiskt intresse. I detta avseende påpekade de för kommissionen att en allt större del av inlåningen från Livret bleu använts för finansiella ändamål av allmänt intresse: denna del hade gradvis ökat från 50 procent av inlåningen från Livret bleu under perioden 1975-1983 till 65 procent under perioden 1983-1991 och från och med 1998 var 100 % av inlåningen centraliserad till CDC.
d)
Om det verkligen förekommit stöd var detta under alla omständigheter ett befintligt stöd, eftersom ordningen med Livret bleu infördes före liberaliseringen av bankmarknaden den 1 januari 1993 (då tidsfristen för att införliva det andra bankdirektivet löpte ut).
(71)
I sin skrivelse av den 26 oktober 2001 anger de franska myndigheterna skälet till att de anser att även om kommissionen vidhåller att det är fråga om stöd, är detta stöd förenligt med den inre marknaden i enlighet med artikel 106.3 i EUF-fördraget. De kritiserar kommissionen för att den har begått i fel i beräkningen av resultaträkningen för Livret bleu genom att inte följa den metod som rekommenderats av Crédit Mutuels konsult (32). Vidare hävdar de att kommissionen måste beakta en rimlig vinst, vilken de beräknar till […] (33).
(72)
I sina synpunkter på beslutet om förlängning kritiserar de franska myndigheterna för övrigt kommissionen för att ha fört ett ”asymmetriskt resonemang” när den inte har vägt av beloppen för de år då det förekom en överkompensation (1991, 1992, 1993 och 1998) med beloppen för de år då det förekom en underkompensation (1994 och 1997). Kommissionen kritiseras också för att i bilaga 1 till beslutet om förlängning helt och hållet ha anslutit sig till sin egen konsults slutsatser i fråga om de tre punkter där det fanns meningsskiljaktigheter mellan Frankrike och kommissionen. Frankrike förklarar att systemet i samband med Livret bleu för perioden 1999-2005 underkompenserades av staten. Det innebar att förmedlingsprovisionen inte hade varit större än vad som var nödvändigt för att täcka kostnaderna för distributionen av Livret bleu i enlighet med vad som angavs i redovisningen för Livret bleu. Denna redovisning hade utarbetats tillsammans med kommissionen (bortsett från två anpassningar (34)) och uppfyllde kraven i kommissionens direktiv 80/723/EEG av den 25 juni 1980 om insyn i de finansiella förbindelserna mellan medlemsstater och offentliga företag (35). Frankrike förklarar också att de sänkningar som nyligen gjorts av förmedlingsprovisionen i huvudsak motsvarade behoven hos de aktörer som finansierade de subventionerade hyresbostäderna (36).
(73)
De franska myndigheterna förklarar att det har funnits en mekanism för att återbetala eventuell överkompensation sedan 1999.
(74)
Dessutom täcktes likviditetsrisken för en månad av Crédit Mutuel och likviditetsrisken utöver en månad täcktes av CDC. De franska myndigheterna klargjorde att eftersom det gällde belopp som samlades in genom Livret bleu skulle riskvikten sättas till 0 % för beräkningen av behovet av eget kapital för kapitaltäckningsmarginalen. De visade att riskvikten för Crédit Mutuels behov av eget kapital i fråga om bankens andra sparprodukter och övriga medel låg mellan […] och […] % 1999-2005. De franska myndigheterna förklarade att eftersom tillämpningen av EU:s krav på kapitaltäckningsgrad inte var relevant från och med att inlåningen centraliserades i sin helhet till CDC 1999, hade Crédit Mutuel vid beräkningen av motsvarande rimlig vinst för Livret bleu baserat kostnaden för eget kapital på kostnaderna för de andra sparprodukterna och övriga medel, men med en begränsning ([…]-[…] % 1999-2005). På kommissionens begäran lämnade Frankrike också mer detaljerade uppgifter om kompensationsmarginalen i samband med inrättandet av en obligatorisk reserv hos Banque de France.
7. BEDÖMNING
7.1. Förekomst av stöd
(75)
I sitt beslut om förlängning ansåg kommissionen att den enda åtgärd som kunde innehålla statligt stöd var den förmedlingsprovision som CDC betalade till Crédit Mutuel (37).
(76)
Det eventuella stöd som förmedlingsprovisionen utgör infördes den 27 september 1991 genom beslutet samma dag och granskningen i detta beslut gäller perioden fram till och med liberaliseringen av distributionen av Livret A och anpassningen av Livret bleu till detta den 1 januari 2009 (38).
7.1.1. Villkoren i Altmarkdomen är inte uppfyllda
(77)
Det bör påpekas att enligt Altmarkdomen (39) är ersättning som betalas för uppdraget att utföra offentliga tjänster inte statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget, om fyra kumulativa villkor är uppfyllda.
(78)
I sina synpunkter på beslutet om förlängning hävdar de franska myndigheterna och Crédit Mutuel att det finns två tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, nämligen att upprätthålla en stark närvaro i form av kontor i landsbygdsområden för att bidra till målen för deras utveckling, och att samla in insättningar som ska användas för att finansiera subventionerade hyresbostäder.
(79)
Men Crédit Mutuels förpliktelse att tillhandahålla kontor i landsbygdsområden hade avskaffats redan innan den berörda åtgärden infördes, eftersom lagen om att inrätta och lägga ner bankkontor upphävdes 1987 och kontrollsystemet (som hade gällt för Crédit Mutuel 1987-1991) avskaffades den 1 juli 1991 (40). De franska myndigheterna och Crédit Mutuel har för övrigt inte ifrågasatt slutsatsen i beslutet om förlängning om att ”efter 1991 [dvs. från den 1 juli 1991] finns ingen rättsakt som i den mening som avses i artikel 86 i EG-fördraget [nuvarande artikel 106 i EUF-fördraget] ger Crédit Mutuel det uppdrag som anges i punkt 24 iii nedan [upprätthållande av kontor i landsbygdsområden för att bidra till deras utveckling]” (41).
(80)
Det är alltså endast i fråga om uppdraget att samla in insättningar för finansieringen av subventionerade bostäder som man måste kontrollera om rättspraxis enligt Altmarkdomen ska tillämpas.
(81)
Kommissionen påminner om att medlemsstaterna har stor frihet när det gäller utformningen av tjänster som kan anses vara av allmänt ekonomiskt intresse. Kommissionen anser att besluten om tillämpning av artikel 9 i den korrigerande finanslagen för 1975 (42) och av artikel 24 i den korrigerande finanslagen för 1982 (43), särskilt beslutet av den 27 september 1991, tydligt ger Crédit Mutuel i uppdrag (enligt definitionen i artiklarna R323-10 och R 331-14 i byggnads- och bostadslagen) att samla in medel som ska överföras till CDC för finansiering av subventionerade hyresrätter. Kommissionen anser att Frankrike inte har gjort något uppenbart fel i sin bedömning av detta som ett uppdrag av allmänt ekonomiskt intresse.
(82)
Enligt det fjärde villkoret i Altmarkdomen ska ”när det företag som ges ansvaret för att tillhandahålla de allmännyttiga tjänsterna i ett konkret fall inte har valts ut efter ett offentligt upphandlingsförfarande som gör det möjligt att välja den anbudsgivare som kan tillhandahålla dessa tjänster till den lägsta kostnaden för det allmänna, storleken av den nödvändiga ersättningen fastställas på grundval av en undersökning av de kostnader som ett genomsnittligt och välskött företag […] skulle ha åsamkats vid fullgörandet av trafikplikten, med hänsyn tagen till de intäkter som därvid skulle ha erhållits och till en rimlig vinst på grund av fullgörandet av trafikplikten” (44).
(83)
Kommissionen anser att det fjärde villkoret inte är uppfyllt i fråga om insamlingen av de insättningar som centraliserats till CDC för att finansiera subventionerade hyresbostäder. Det bör påpekas att staten inte har tilldelat uppdraget till den bästa anbudsgivaren vid en offentlig upphandling utan har fört förhandlingar direkt med Crédit Mutuel. Förmedlingsprovisionens storlek har inte fastställts med hänsyn till de kostnader för att utföra tjänsten av allmänt ekonomiskt intresse som ett välskött företag skulle ha åsamkats. Förmedlingsprovisionens storlek på 1,3 % har i själva verket inte kunnat grundas på Crédit Mutuels verkliga kostnader för att utföra tjänsten av allmänt ekonomiskt intresse eftersom det inte fanns någon separat redovisning för Livret bleu i september 1991 som gjorde det möjligt att spåra kostnaderna specifikt i samband med Livret bleu i bankens redovisning. Den separata redovisningen för Livret bleu upprättades flera år senare och rekonstruerades retroaktivt för föregående år, fram till 1991. Det finns alltså ingen indikation på att förmedlingsprovisionens storlek har fastställts på grundval av de kostnader som ett välskött företag skulle ha åsamkats för att utföra den berörda tjänsten av allmänt intresse. De franska myndigheterna hävdar att Crédit Mutuel i allmänhet är ett välskött företag. Ändå ger de inga verkliga belägg för detta påstående utan hänvisar i huvudsak till skäl 13 i beslutet om förlängning där kommissionen endast nämner Crédit Mutuels samlade ekonomiska resultat (balansräkning, nettoresultat, driftskvot, eget kapital och kapitaltäckningsgrad) 2004. Om en medlemsstat har fastställt ersättningsnivån på grundval av en analys av kostnaderna för ett välskött företag borde det i vilket fall som helst inte vara svårt att visa detta för kommissionen och förklara den metod som har tillämpats, vilket Frankrike inte har gjort i det här fallet. Slutligen sänktes förmedlingsprovisionen till Crédit Mutuel från 1,1 % till 0,6 % när distributionen av Livret A och Livret bleu liberaliserades den 1 januari 2009, vilket tyder på att provisionen tidigare varit högre än vad som skulle ha varit fallet om den hade fastställts på grundval av de kostnader som ett välskött företag skulle ha åsamkats för att utföra samma uppdrag av allmänt intresse.
(84)
Eftersom villkoren i Altmarkdomen är kumulativa räcker det med att ett av dem inte uppfylls för att denna rättspraxis inte ska vara tillämplig och att åtgärden kan utgöra statligt stöd. Av det ovan anförda följer att den berörda åtgärden inte uppfyller det fjärde villkoret i Altmarkdomen. Altmarkdomen är alltså inte tillämplig och det bör undersökas om åtgärden verkligen är statligt stöd (45), (46).
7.1.2. Villkoren för förekomst av statligt stöd är uppfyllda
(85)
Enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
7.1.2.1. Stöd som kan tillskrivas staten och statliga medel
(86)
Förmedlingsprovisionen betalades ut årligen (47) till Crédit Mutuel av CDC i enlighet med ett avtal mellan staten och Crédit Mutuel om tillämpningsföreskrifter för beslutet av den 27 september 1991. Förmedlingsprovisionens storlek fastställdes av staten för att kompensera för skyldigheterna i samband med tillhandahållandet av offentliga tjänster. Dessutom är CDC ett offentligt företag vars agerande kan tillskrivas staten (48). Villkoret om att stödet kan tillskrivas staten och statliga medel är alltså uppfyllt.
7.1.2.2. Selektivitet
(87)
Förmedlingsprovisionen beviljades uteslutande till Crédit Mutuel som ersättning för insamlingen av den inlåning som centraliserats till CDC för att finansiera subventionerade hyresbostäder genom Livret bleu, som Crédit Mutuel hade ensamrätt att distribuera. Det innebär att åtgärden var selektiv.
7.1.2.3. Eftersom villkoren i Altmarkdomen inte är uppfyllda måste det granskas om det föreligger en fördel som snedvrider konkurrensen
(88)
Eftersom förmedlingsprovisionen är en överföring av statliga medel som enbart främjar Crédit Mutuel har den förbättrat denna banks konkurrensförmåga jämfört med konkurrenterna. Enligt domstolens rättspraxis utgör en förbättring av ett företags konkurrensställning till följd av ett statligt stöd i allmänhet ett bevis på att konkurrensen har snedvridits i förhållande till övriga företag som inte har erhållit liknande stöd (49).
7.1.2.4. Påverkan av handeln mellan medlemsstaterna
(89)
Enligt fast rättspraxis anses dessutom handeln mellan medlemsstaterna vara påverkad om ett företag som mottar stöd bedriver verksamhet inom ett konkurrensutsatt område där det förekommer handel mellan medlemsstater (50). Redan 1979 uppgick utländska bankers marknadsandel till 8 % för kreditverksamhet (4 % för filialer utan juridisk person, 4 % för dotterföretag med fransk juridisk person) och till 4,5 % för inlåningsverksamhet (2 % respektive 2,5 %). De icke-franska europeiska bankernas andel i förhållande till samtliga utländska banker var 50 % för kreditverksamhet och 70 % för inlåning. Crédit Mutuel hade alltså varit utsatt för konkurrens från utländska nät på franskt territorium sedan 1970-talet. Dessutom var bankmarknaden för sparande genom kontantinsättningar, som Livret bleu tillhörde, liksom även Codevi, LEP, Livret jeune, vanliga sparkonton och CEL (51), redan öppen för konkurrens vid den berörda perioden.
(90)
Kommissionen konstaterar därför att de fyra villkor som krävs för att det ska föreligga statligt stöd är uppfyllda.
7.1.2.5. Stödåtgärdens olaglighet
(91)
Slutligen är stödåtgärden olaglig eftersom den inte har anmälts till kommissionen i enlighet med artikel 108.3 i EUF-fördraget och har genomförts efter det att fördraget om inrättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen trätt i kraft i Frankrike.
(92)
Som svar på de franska myndigheternas argument om att stödet var befintligt, eftersom det infördes innan tidsfristen för införlivande av andra bankdirektivet löpte ut den 1 januari 1993, betonar kommissionen att syftet med detta direktiv var att fullborda den inre marknaden inom sektorn för kreditinstitut med avseende på etableringsfrihet och frihet att tillhandahålla tjänster. Det innebär inte att den berörda marknaden var stängd för konkurrens innan förmedlingsprovisionen infördes, utan enbart att det fortfarande fanns vissa hinder för etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster inom banksektorn. Av beslutet av den 10 maj 2007 framgår att Livret bleu tillhörde en ”marknad” för kontant banksparande, vilket innebär att den berörda verksamheten var öppen för konkurrens och inte på något sätt bekräftar de franska myndigheternas argument om att den berörda verksamheten öppnades för konkurrens först 1993. I beslutet hänvisas i stället till förekomsten av en ”mogen” marknad (52).
7.2. Stödets förenlighet med den inre marknaden
(93)
Eftersom den berörda åtgärden innehåller statligt stöd måste kommissionen undersöka om åtgärden är förenlig med den inre marknaden.
(94)
I artikel 106.2 i EUF-fördraget anges följande: ”Företag som anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse […] skall vara underkastade reglerna i detta fördrag, särskilt konkurrensreglerna, i den mån tillämpningen av dessa regler inte rättsligt eller i praktiken hindrar att de särskilda uppgifter som tilldelats dem fullgörs. Utvecklingen av handeln får inte påverkas i en omfattning som strider mot gemenskapens intresse.”
(95)
Enligt domstolens rättspraxis, kommissionens beslutspraxis och gemenskapens rambestämmelser 2005 innebär artikel 106.2 i EUF-fördraget att ett statligt stöd till ett företag som fått i uppdrag att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse kan förklaras som förenligt med den inre marknaden om åtgärden uppfyller följande villkor:
a)
Den tillhandahållna tjänsten har de egenskaper som utmärker en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse.
b)
Staten har gett företaget i uppdrag att utföra denna tjänst av allmänt ekonomiskt intresse genom en eller flera rättsakter.
c)
Nödvändighets- och proportionalitetsprinciperna följs.
d)
Utvecklingen av handeln inte påverkas i en omfattning som strider mot unionens intresse.
(96)
Villkoren a och b är uppfyllda av de anledningar som beskrivs i skäl 81.
(97)
När det gäller villkoret d har kommissionen inte tillgång till några belägg för att handeln inom gemenskapen har påverkats i så stor utsträckning att stödet inte skulle uppfylla detta villkor. I beslutet av den 10 maj 2007 krävdes att ensamrätten till distributionen av Livret bleu skulle avskaffas eftersom de särskilda rättigheterna i samband med distributionen av Livret bleu innebar en begränsning av friheten att tillhandahålla tjänster inom gemenskapen (53). Trots detta kan förmedlingsprovisionen, i den mån den inte har överkompenserat för det uppdrag att utföra en tjänst av allmänt intresse som Crédit Mutuel haft, inte anses påverka utvecklingen av handeln i en omfattning som strider mot unionens intresse.
(98)
Kommissionen kommer därför i det följande att undersöka om nödvändighets- och proportionalitetsprinciperna verkligen har följts, dvs. om ersättningen i form av förmedlingsprovisionen har överskridit vad som är nödvändigt för att täcka kostnaderna för att utföra de offentliga tjänsterna, med hänsyn till intäkterna i samband med tjänsterna och en rimlig vinst för att fullgöra dessa skyldigheter (54).
(99)
I sin kontroll av att det inte förekommit någon överkompensation (se underavsnitt 7.2.5) kommer kommissionen att tillämpa en övergripande metod för perioden från och med den 27 september 1991 (se underavsnitt 7.2.1) till och med den 31 december 2005 (se underavsnitt 7.2.2). Kommissionen kommer att beakta samtliga fördelar i samband med Livret bleu, men kommer inte att ta med de eventuella effekterna av Livret bleu som lockvara, eftersom dessa inte har kunnat mätas (se underavsnitt 7.2.3). En rimlig vinst har beaktats (se underavsnitt 7.2.4), inbegripet för den inlåning som centraliserats till CDC.
7.2.1. Den berörda perioden inleds den 27 september 1991
(100)
I beslutet om förlängning omfattade beräkningen av nettoresultatet för Livret bleu för bedömningen av en eventuell överkompensation resultaten för hela år 1991 (55). Nettointäkterna från de fria användningsområdena och användningsområdena för det allmänna intresset räknades alltså med från och med den 1 januari 1991.
(101)
Som beskrivs i skälen 75 och 76 berör detta beslut endast förmedlingsprovisionen, som inrättades den 27 september 1991, samtidigt som Crédit Mutuel ålades att centralisera sin inlåning till CDC för att finansiera subventionerade hyresbostäder. Innan dess fanns varken förmedlingsprovisionen eller centraliseringen till CDC. Därför måste kommissionens bedömning av stödets proportionalitet inledas från och med den dagen.
(102)
Kostnaderna och intäkterna i samband med utförandet av tjänsten av allmänt ekonomiskt intresse får alltså inte ha uppstått före den 27 september 1991. Kostnader och intäkter i samband med utförandet av den tjänst av allmänt ekonomiskt intresse som finansierats genom den berörda stödåtgärden får alltså beaktas först från och med den dag då stödåtgärden (förmedlingsprovisionen) infördes. Kommissionen anser därför att den var inkonsekvent i sitt beslut om förlängning, eftersom den begränsade stödåtgärden till att gälla enbart förmedlingsprovisionen, som inrättades den 27 september 1991, men fortsatte att räkna in nettointäkterna för Livret bleu för perioden 1 januari 1991-27 september 1991.
(103)
Eftersom Crédit Mutuel endast kan lämna uppgifter om nettoresultatet för de användningsområden som avser det allmänna intresset och för de fria användningsområdena på årsbasis, anser kommissionen att det för år 1991 är lämpligt att enbart ta hänsyn till det nettoresultat som motsvarar perioden 27 september 1991-31 december 1991 genom att sätta nettoresultatet för helåret 1991 i relation till antalet berörda dagar, dvs. 96/365. Nettoresultatet för den inlåning som centraliserades till CDC under 1991 kan beaktas i sin helhet eftersom denna centralisering, precis som anges i skäl 101, infördes efter den 27 september 1991 och ingen del av dessa resultat per definition kan hänföras till perioden 1 januari 1991-27 september 1991.
7.2.2. Övergripande metod till och med utgången av 2005 och därefter årsvis bedömning
(104)
I sitt beslut om förlängning rekommenderade kommissionen en årsbaserad metod för att fastställa förekomsten av en eventuell överkompensation. Denna metod utgick från gemenskapens rambestämmelser 2005 och innebar en avvikelse från tidigare beslutspraxis. Innan gemenskapens rambestämmelser 2005 antogs skulle kommissionen vid sin bedömning av förekomsten av en eventuell överkompensation använda en metod som kan kallas ”övergripande” och som innebar att de belopp som betalats ut under år med överkompensation kunde vägas upp av de belopp som betalats ut under år med underkompensation (56).
(105)
Enligt punkt 26 i gemenskapens rambestämmelser 2005 ska kommissionen tillämpa dessa rambestämmelser på icke anmält stöd om stödet har beviljats efter det att rambestämmelserna offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning och i övriga fall tillämpa de bestämmelser som var i kraft när stödet beviljades. Det berörda stödet har beviljats årsvis (57) och har inte anmälts. Gemenskapens rambestämmelser 2005 offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning den 29 november 2005. Därför bör de bestämmelser som var i kraft när stödet beviljades tillämpas för perioden fram till 2006 och gemenskapens rambestämmelser 2005 bör tillämpas för perioden från och med den 1 januari 2006 och fram till dess att åtgärden avskaffades den 31december 2008.
(106)
Enligt gemenskapens rambestämmelser 2005 bör en årsbaserad metod användas om beräkningen av en eventuell överkompensation måste göras årsvis och beloppet för ett års överkompensation inte går att föra över till följande år, utom om överkompensationen inte överskrider 10 % av den årliga kompensationen (58).
(107)
Däremot kommer kommissionen att tillämpa en övergripande metod i sin granskning av huruvida företaget överkompenserats för utförandet av den offentliga tjänsten för perioden innan gemenskapens rambestämmelser 2005 antogs (se skäl 104) (59).
(108)
Enligt den övergripande metoden ska nettoresultatet för varje år, kumulerat år för år, räknas upp med referensräntan för Frankrike den 1 januari varje år (60).
7.2.3. Beaktade fördelar
(109)
I punkt 17 första meningen i gemenskapens rambestämmelser 2005 anges att ”[d]e intäkter som skall beaktas skall åtminstone omfatta alla intäkter som influtit i samband med tjänsten av allmänt ekonomiskt intresse”. Vid kontrollen av att det inte förekommit någon överkompensation måste man alltså ta hänsyn till nettoresultatet för användningsområdena av allmänt intresse och för de fria användningsområdena under undersökningsperioden. Kommissionen anser att detta resultat utgörs av de intäkter som Frankrike har skapat för Crédit Mutuel från och med den 27 september 1991 i samband med att företaget har utfört en tjänst av allmänt intresse i form av finansiering av subventionerade hyresbostäder via CDC. Dessa användningsområden hänförs i redovisningen till en viss intäkt, nämligen insättningar som har samlats in genom distributionen av Livret bleu. På konkurrensmässiga marknadsvillkor (utan den särskilda rätten att distribuera en skattebefriad sparprodukt) hade Crédit Mutuel inte kunnat skaffa sig dessa intäkter till samma kostnad, vilket innebär att motsvarande användningsområden och resurser måste tas med i beräkningen av den totala ekonomin för systemet med Livret bleu. Dessutom har Frankrike självt bekräftat att det finns en koppling mellan dessa användningsområden, Livret bleu och uppdraget att finansiera subventionerade bostäder genom överföring av inlåningen från dessa användningsområden till CDC från och med 1991 (61). När Frankrike den 27 september 1991 anförtrodde Crédit Mutuel att utföra tjänsten av allmänt ekonomiskt intresse i form av insamling av insättningar som skulle centraliseras till CDC och användas för att finansiera subventionerade hyresbostäder bekräftade Frankrike att Crédit Mutuel skulle tilldelas distributionen av Livret bleu. Avkastningen på användningen av de insatta medlen hos banken måste alltså från den dagen betraktas som en intäkt som Crédit Mutuel beviljats för att tillhandahålla tjänsten av allmänt ekonomiskt intresse.
(110)
Den klagande och andra myndigheter och organ (konkurrensrådet, betänkanden från parlamentet eller forskningsorgan (62)) anser att ensamrätten till distribution av Livret bleu har gjort det möjligt för Crédit Mutuel att locka nya och trogna kunder som banken sedan har sålt andra bankprodukter till än enbart Livret bleu. I beslutet om förlängning uteslöt kommissionen inte att Livret bleu kunde ha genererat indirekta intäkter genom sina effekter som lockvara (63), men påpekade att dessa intäkter hittills inte hade kunnat mätas (64).
(111)
Efter att ha undersökt detta ärende konstaterar kommissionen att det visserligen inte går att utesluta att Livret bleu har haft effekter som lockvara men att de uppgifter som kommissionen har samlat in inte gör det möjligt att mäta dessa eventuella effekter på ett tillräckligt tillförlitligt sätt.
(112)
I sina dokument antar klagandena att Livret bleu har effekter som lockvara, men man varken påvisar detta konkret eller bedömer dessa eventuella effekters exakta ekonomiska betydelse.
(113)
När det gäller Cabinet Glais undersökningar (se skälen 52 och 53), noterar kommissionen att Crédit Mutuel med god rätt kan hävda att dessa statistiska analyser inte på något sätt bevisar att Livret bleu skulle ha mätbara effekter som lockvara.
(114)
Klagandena har i sina synpunkter framfört tre subjektiva bedömningar. Med tanke på att andra banker har erbjudit sig att distribuera Livret bleu mot en provision på 1 % föreslår klagandena först en ungefärlig storlek på denna fördel genom att utgå från skillnaden gentemot den provision som Crédit Mutuel får, det vill säga 0,3 procent. Detta motsvarar cirka 300 miljoner franska franc per år. Man kan dock på intet sätt bevisa att Crédit Mutuels konkurrenter hade kunnat fullgöra detta uppdrag på samma villkor under den berörda perioden med denna ersättningsnivå på 1 %. Detta första argument är inte heller något belägg för att Livret bleu har fungerat som lockvara utan är snarare ett argument för att Crédit Mutuel har överkompenserats, vilket, enligt vad som kommer att visas senare, inte är fallet. Det går inte att visa att effekterna av Livret bleu som lockvara motsvarar skillnaden mellan förmedlingsprovisionen och den hypotetiska lägre provision som Crédit Mutuels konkurrenter har föreslagit som ersättning för att distribuera Livret bleu.
(115)
I den andra metod som klagandena föreslår mäter man den fördel som Crédit Mutuel tidigare åtnjutit genom att utgå från dess ökade marknadsandelar. Det går inte att använda en sådan metod för att bedöma stödet eftersom den grundar sig på antagandet att de ökade marknadsandelarna enbart beror på Livret bleu, och detta antagande har inte några objektiva grunder.
(116)
Den tredje bedömningen av ensamrätten grundar sig på att staten avstår från skatteintäkter genom att Livret bleu är skattebefriad. Om Crédit Mutuel hade velat distribuera en sparform utan att den var skattebefriad genom att erbjuda samma nettoavkastning som för Livret bleu oavsett insättarnas skattesituation, hade banken i praktiken ådragit sig en kostnad som motsvarar det nominella skattebelopp som insättarna (eventuellt) skulle ha erlagt. Enligt klagandena bör den sammanlagda skattefördelen i storleksordningen 4,5 miljarder franska franc under perioden 1991-1997 anses ha gett Crédit Mutuel indirekta fördelar i samma storleksordning. Detta resonemang är inte godtagbart eftersom Crédit Mutuel troligen inte skulle ha distribuerat Livret bleu på samma villkor om man hade varit tvungen att ta på sig hela kostnaden för skattebefrielsen, som för övrigt direkt gynnar medlemmarna.
(117)
De möjliga fördelarna i detta avseende är svåra att påvisa och kvantifiera. Den ekonomiska fördel som dras direkt av Livret bleu kan mätas direkt utifrån räkenskaperna för Livret bleu. Däremot skulle de indirekta ekonomiska fördelar som härrör från försäljningen av andra produkter eller tjänster till kunder som blivit trogna på grund av Livret bleu kunna bestämmas utifrån redovisningen av dessa andra produkter om det var möjligt att direkt skilja mellan försäljningen till kunder som gjorts trogna mot eller lockats till Crédit Mutuel av Livret bleu och försäljningen till kunder som kommit till Crédit Mutuel av andra skäl, vilket inte är fallet. Av dessa skäl har kommissionens konsult inte kunnat bedöma de eventuella effekterna av Livret bleu som lockvara genom att följa den redovisningsmetod som används för att bedöma de sammanlagda direkta ekonomiska fördelar som dras av Livret bleu.
(118)
Kommissionens konsults mer sofistikerade försök att bedöma effekterna av Livret bleu som lockvara har inte krönts med framgång. Kommissionen har därför inte ansett sig kunna ta hänsyn till den eventuella fördelen av effekterna av Livret bleu som lockvara vid beräkningen av huruvida det har förekommit någon överkompensation.
7.2.4. Beräkning av rimlig vinst
(119)
Vid kontrollen av att ett företag som har anförtrotts att tillhandahålla en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse inte har överkompenserats för detta bör hänsyn tas till rimlig vinst (65). Med rimlig vinst avses enligt gemenskapens rambestämmelser 2005 ”en kapitalavkastning som tar hänsyn till den eventuella risk som företaget utsätter sig för […]. I regel får avkastningen inte vara högre än den genomsnittliga avkastningen i den berörda sektorn under de senaste åren” (66).
(120)
I beslutet om förlängning (67) ansåg kommissionen att en rimlig kapitalavkastning på i genomsnitt 6 % borde tillämpas för användningsområdena av allmänt intresse och de fria användningsområdena. Denna avkastning, som varierar från år till år och som i genomsnitt uppgår till 6 %, motsvarar den avkastning som Crédit Mutuel ursprungligen rekommenderade: Crédit Mutuel hade redovisat beloppet för de utdelningar som gjordes under året i fråga som kostnad för eget kapital. När det gäller hänsynen till rimlig vinst vid bedömningen av förekomsten av en eventuell överkompensation i fråga om de fria användningsområdena och användningsområdena av allmänt intresse, avviker kommissionen inte från den metod som följdes i beslutet om förlängning och som beskrivs i avsnitt 7.2.5.
(121)
I beslutet om förlängning (68) ansåg kommissionen dock inte att den behövde ta hänsyn till rimlig vinst i fråga om insättningar som centraliserats till CDC eftersom de inte gav upphov till någon kostnad i eget kapital med hänsyn till försiktighetsreglerna, eftersom dessa insättningar inte investerades av Crédit Mutuel utan helt enkelt överfördes till CDC. Ur försiktighetssynpunkt betraktas kreditrisken i samband med den inlåning som centraliserats till CDC som lika med exponeringen gentemot staten (Frankrike), dvs. en riskvikt på noll, vilken alltså inte kräver något eget kapital.
(122)
Om man inte tar med rimlig vinst för inlåning som centraliserats till CDC innebär detta att den sammanlagda rimliga vinsten (dels för användningsområdena av allmänt intresse och de fria användningsområdena, dels för den inlåning som centraliserats CDC) minskar mellan 1991 och 1999 för att försvinna helt från och med 2000, efter centraliseringen till CDC av hela inlåningen 1999 (69).
(123)
I sin skrivelse av den 1 september 2006 med synpunkter på beslutet om förlängning bekräftade de franska myndigheterna att de medel som centraliserats till CDC inte förbrukade något lagstadgat eget kapital. Trots detta förklarade de franska myndigheterna att eftersom tillämpningen av EU:s krav på kapitaltäckningsgrad inte var relevant från och med att inlåningen centraliserades i sin helhet till CDC 1999, så föreslår Crédit Mutuel att en kostnad för eget kapital, baserad på kostnaderna för andra sparprodukter och övriga medel, ska tillämpas vid beräkningen av rimlig vinst för Livret bleu. Kommissionen anser inte att denna metod är tillfredsställande eftersom den innebär att ett lagstadgat kapitalkrav som är beroende av det genomsnittliga kapitalkravet för andra tillgångar i Crédit Mutuel som är fullständigt fristående från Livret bleu ska tillämpas artificiellt på resurser som centraliserats till CDC.
(124)
Att det inte finns något behov av lagstadgat eget kapital visar att det inte finns någon kreditrisk, vilket är fallet för den inlåning som centraliserats till CDC. Insamlingen av insättningar för CDC:s räkning medför inte heller någon likviditetsrisk (med undantag för månadsrisk), eller risk för löptidstransformering, eftersom det belopp som anslås till CDC justeras varje månad i förhållande till insättningarnas utveckling och den ränta som CDC betalar överförs direkt till spararna. Det står alltså klart att denna tjänst av allmänt ekonomiskt intresse medför en låg risk för Crédit Mutuel. Det finns emellertid vissa andra typer av risk, som operativ risk, ekonomisk risk (risk för att ersättningsnivån inte täcker de kostnader som uppstår), juridisk risk och anseenderisk. Andra bankverksamheter, som distribution av aktiefonder, arvsförvaltning eller försäljning av finansiella produkter (t.ex. aktier och obligationer) förbrukar inte heller eget kapital, men är ändå mycket lönsamma. Det finns alltså ingen direkt koppling mellan förbrukning av lagstadgat eget kapital - beräknat på grundval av försiktighetsregler vars syfte inte är att värdera en verksamhets lönsamhet - och vinsten till följd av en verksamhet.
(125)
Det måste dock i detta fall konstateras att om kommissionen tillåter Crédit Mutuel att ta ut en rimlig vinst för den del av inlåningen som centraliserats till CDC, skulle det krävas en komplicerad ekonomisk bedömning för att fastställa en lämplig nivå för denna vinst. Livret bleu är en atypisk bankprodukt med en blandning av egenskaper som utmärker både sparkonton och checkkonton och vars inlåning är centraliserad till en offentlig myndighet. Det finns alltså inga direkt jämförbara produkter som kan användas som indikation på en rimlig vinst för någon liknande verksamhet.
(126)
I brist på tillräckligt jämförbar produkt anser kommissionen att den i detta fall kan använda två indikatorer för att bedöma om en vinst kan anses vara rimlig i fråga om den inlåning som centraliserats till CDC. Indikatorerna är följande:
a)
Vinstmarginalen för den franska banksektorn, dvs. resultatet före skatt dividerat med omsättningen (i detta fall motsvaras bankernas omsättning av deras rörelseresultat). Vinstmarginalen beräknad med siffrorna för den franska banksektorn för den berörda perioden (från den 27 september 1991 till utgången av 2008) är i genomsnitt 23 % per år.
b)
b) Den franska banksektorns avkastning, dvs. resultatet före skatt dividerat med tillgångarnas värde. Den genomsnittliga årliga avkastningen för den berörda perioden i sin helhet är 45 baspunkter (0,45 %).
(127)
I tabellen nedan (70) visas den franska banksektorns vinstmarginal och avkastning för perioden 1993-2008 (det finns inga tillgängliga uppgifter för åren före 1993):
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008 (72)
Resultat före skatt (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Rörelseresultat (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Vinstmarginal
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Genomsnittlig vinstmarginal
22,8 %
Tillgångar (71)
Ingen uppgift
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Avkastning
Ingen uppgift
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Genomsnittlig avkastning
0,45 %
(128)
För att beräkna vinstmarginalen och avkastningen för Crédit Mutuel i fråga om insamlingen av insättningar som centraliserats till CDC använder kommissionen följande värden:
a)
Som nämnare i vinstmarginalen används intäkter från insamlingen av insättningar som centraliserats till CDC, dvs. det årliga beloppet för förmedlingsprovisionen.
b)
Som nämnare i avkastningen används de insättningar som överförts till CDC.
c)
Som täljare, dvs. resultatet före skatt, anser kommissionen att Crédit Mutuel med beaktande av en rimlig vinst på 4,2 % från insamlingen av insättningar till CDC, dvs. ett resultat före skatt som motsvarar 4,2 % av den förmedlingsprovision som tagits emot från CDC, inte har gynnats av någon överkompensation (se tabellen i skäl 132).
(129)
När det gäller den andra indikatorn (avkastningen) noterar kommissionen att om en avkastning på 5 baspunkter betraktas som rimlig vinst på insamlingen av insättningar som centraliserats till CDC, dvs. om ett resultat före skatt på motsvarande 0,05 % av det sammanlagda beloppet för de insättningar som överförts till CDC godtas, har Crédit Mutuel inte överkompenserats för sin förvaltning av Livret bleu under den berörda perioden.
(130)
Enligt gemenskapens rambestämmelser 2005 får den rimliga vinsten inte överstiga den genomsnittliga vinsten i den berörda sektorn under den berörda perioden. En godtagbar vinstmarginal på 4,2 % motsvarar mindre än en femtedel av banksektorns genomsnittliga vinstmarginal (22,8 %). Med hänsyn till att insamlingen av insättningar som centraliseras till CDC är en lågriskverksamhet, vilket visades i skäl 124, och därmed ger låg avkastning, anser kommissionen att en vinstmarginal på 4,2 % inte uppenbart är alltför stor och i det här fallet kan betraktas som en rimlig vinst.
(131)
På samma sätt anser kommissionen att det är rimligt att ta hänsyn till en vinst på 5 baspunkter för den inlåning som centraliserats till CDC med hänsyn till den franska banksektorns genomsnittliga avkastning på 45 baspunkter under den berörda perioden och att detta utgör en låg och försiktigt satt gräns för vad som kan betraktas som en vinst som inte är uppenbart orimlig i detta fall. Denna låga vinstnivå avspeglar också på ett lämpligt sätt den låga risk som Crédit Mutuel löper i sin insamling för CDC:s räkning, precis som anges i skäl 124.
7.2.5. Kontroll av avsaknad av överkompensation
(132)
På grundval av dessa överväganden har kommissionen kontrollerat att det inte förekommer någon överkompensation enligt den metod som beskrivs i underavsnitten 7.2.1-7.2.4 (73), vilket återges i tabellen nedan:
(miljoner euro)
KOMPENSATION
ÖVER- ELLER UNDERKOMPENSATION
År
Förmedlingsprovision
(årlig)
Övergripande metod (74)
(fram till utgången av 2005)
Årsbaserad metod (75)
(från och med 2006)
1991 (27 september-31 december)
1,5
43,8
Ej tillämpligt
(den globala metoden ska tillämpas till och med 2005, se underavsnitt 7.2.2)
1992
9,1
125,1
1993
16,8
184,0
1994
36,6
127,3
1995
59,5
114,5
1996
74,7
107,8
1997
82,3
88,4
1998
118,9
92,0
1999
188,9
98,3
2000
188,2
106,3
2001
181,9
91,3
2002
187,8
76,3
2003
197,7
61,2
2004
204,4
45,7
2005
196,7
15,0
2006
[…]
-39,1
2007
[…]
-24,3
2008
[…]
-6,1
(133)
Man kan konstatera att överkompensationen vid utgången av 2005 (15 miljoner euro) är mindre än 10 % av kompensationen för 2005 (196,7 miljoner euro). Enligt punkt 21 i 2005 års rambestämmelser får detta belopp föras över till följande år. Det slutliga resultatet är en underkompensation på - 6,1 miljoner euro vid utgången av 2008 för den berörda perioden i sin helhet.
(134)
Därmed kan kommissionen dra slutsatsen att förmedlingsprovisionen inte har inneburit någon överkompensation till Crédit Mutuel för den tjänst av allmänt ekonomiskt intresse som banken har anförtrotts från och med den 27 september 1991 fram till och med utgången av 2008.
8. SLUTSATSER
(135)
Kommissionen konstaterar att Frankrike olagligen har genomfört den berörda åtgärden i strid med artikel 108.3 i EUF-fördraget. Trots detta kan stödet anses vara förenligt med den inre marknaden i enlighet med artikel 106.2 i EUF-fördraget, eftersom den ersättning som har betalats ut av staten inte har varit större än vad som är nödvändigt för att täcka de kostnader som orsakats av fullgörandet av skyldigheterna i samband med tillhandahållandet av offentliga tjänster, med hänsyn till intäkterna i samband med detta och till en rimlig vinst för att fullgöra dessa skyldigheter.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Det statliga stöd som Frankrike har genomfört till förmån för Crédit Mutuel på grundval av beslutet av den 27 september 1991 om fastställande av användningsområden av allmänt intresse för Crédit Mutuel är förenligt med den inre marknaden.
Artikel 2
Detta beslut riktar sig till Republiken Frankrike.
Utfärdat i Bryssel den 24 maj 2011.