ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 14. prosince 2010
o státní podpoře C 39/96 (dříve NN 127/92), prováděné Francií ve prospěch Družstva pro vývoz francouzských knih (CELF)
(oznámeno pod číslem K(2010) 8938)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/179/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec (1) této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s uvedeným článkem (2) podaly své připomínky, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Rozsudkem ze dne 15. dubna 2008 (3) (dále jako „rozsudek Tribunálu“) Tribunál Evropské unie zrušil rozhodnutí Komise 2005/262/ES ze dne 20. dubna 2004 (4) o podpoře prováděné Francií ve prospěch Družstva pro vývoz francouzských knih (CELF) (5).
(2)
Po rozsudku Tribunálu musí Komise přijmout nové rozhodnutí.
(3)
Uvedený rozsudek je zakončením procesu, jehož hlavní etapy jsou uvedeny níže.
A. První fáze
(4)
Společnost Société internationale de diffusion et d’édition („SIDE“) dopisem ze dne 20. března 1992 upozornila Komisi na opatření k podpoře propagace, dopravy a uvádění na trh, která francouzské orgány poskytly CELF, přičemž tato podpora nebyla předmětem předchozího oznámení útvarům Komise.
(5)
Dopisem ze dne 2. dubna 1992 připomněla Komise francouzským orgánům, že každý záměr, vedoucí k poskytnutí nebo úpravě podpory měl být předmětem předběžného oznámení jejím útvarům, a požádala uvedené orgány, aby informovaly o podstatě a předmětu podpory, citované SIDE.
(6)
Dopisem ze dne 29. června 1992 potvrdily francouzské orgány Komisi existenci podpor ve prospěch CELF. Upřesnily, že tato opatření směřovala k seznámení se s francouzskou literaturou a jazykem v nefrankofonních zemích a že družstvu CELF kromě toho byla svěřena správa tří systémů přesné podpory, která by rovněž vedla k usnadnění přístupu vzdálených čtenářů k francouzským knihám.
(7)
Dopisem ze dne 7. srpna 1992 Komise potvrdila SIDE existenci podpor ve prospěch CELF, upřesnila jejich předmět a informovala ji, že daná opatření nebyla oznámena. Zároveň uvedla, že sporné podpory se nejevily jako narušující obchod mezi členskými státy. Za těchto podmínek byla SIDE vyzvána k předložení svých připomínek.
(8)
Dopisem ze dne 7. září 1992 oznámila SIDE Komisi, že chtěla odhalit diskriminační povahu opatření a následky, které z nich vyplývají, na obchod uvnitř Společenství, aniž by popírala kulturní cíl, stanovený ministerstvem kultury, které jednalo s cílem rozšiřování francouzského jazyka a literatury.
(9)
Komise v rozhodnutí ze dne 18. května 1993 (6) usoudila, že s přihlédnutím ke zvláštní situaci hospodářské soutěže v odvětví knih a kulturních záměrů dotčených režimů podpory byla použita výjimka stanovená v dřívějším čl. 92 odst. 3 písm. c) Smlouvy.
(10)
SIDE žádostí ze dne 2. srpna 1993 předložila Tribunálu odvolání na zrušení tohoto rozhodnutí. Rozsudkem ze dne 18. září 1995 (7) Tribunál částečně vyhověl požadavku SIDE tím, že zrušil rozhodnutí Komise ze dne 18. května 1993, ale pouze pokud se jedná o určitá opatření ve prospěch malých objednávek.
(11)
Tribunál usoudil, že Komise může přijmout příznivé rozhodnutí vůči následujícím třem režimům podpory, řízené CELF na účet státu:
a)
podpora při dovozu letadlem nebo s vaky pro leteckou poštu;
b)
program „Stránka ke stránce“ (8) (podpora při šíření knih ve francouzském jazyce v zemích střední a východní Evropy);
c)
„program Plus“ (vysokoškolské učebnice ve francouzském jazyce, určené pro studenty v subsaharské Africe).
(12)
Tribunál se domníval, že Komise obdržela dostatečné informace o posledních třech režimech, aby doložila zjištění, že jejich přímý účinek na hospodářskou soutěž je bezvýznamný. Tribunál mimo to uvedl, že „Pokud se týká kulturního cíle sporných podpor, stranám je známo, že cílem sledovaným francouzskou vládou je šíření francouzského jazyka a literatury“. Tribunál se domníval, že by bylo vhodné dojít k závěru, že hodnocení kulturního cíle sporné podpory nepůsobilo Komisi zvláštní obtíže a že nebylo zapotřebí získávat další informace k uznání kulturního charakteru tohoto cíle.
(13)
Pokud se jedná o náhrady poskytované výhradně CELF v případě malých objednávek, Tribunál se naproti tomu domnívá, že Komise, dříve než se vyjádřila ke slučitelnosti opatření s vnitřním trhem, měla přikročit k důkladnému přezkoumání podmínek hospodářské soutěže v příslušném odvětví.
(14)
Tribunál tudíž došel k závěru (bod 76 rozsudku), že Komise měla zahájit jednání podle dřívějšího čl. 93 odst. 2 (dnes čl. 108 odst. 2 SFEU) Smlouvy a že by tedy bylo vhodné zrušit rozhodnutí Komise ze dne 18. května 1993, pokud se týká podpory poskytované výhradně CELF k vyrovnání nadměrných nákladů při vyřizování malých objednávek knih ve francouzském jazyce, zasílaných knihkupcům sídlícím v zahraničí.
B. Druhá fáze
(15)
Komise rozhodnutím ze dne 30. července 1996 v souladu s rozsudkem Tribunálu ze dne 18. září 1995 rozhodla o zahájení formálního vyšetřovacího řízení. Zúčastněné strany, vyzvané k předložení svých připomínek Komisi, jí zaslali své připomínky zejména v průběhu měsíců prosince 1996 a ledna 1997.
(16)
Komise v závěru projednávání přijala dne 10. června 1998 rozhodnutí 1999/133/ES (9). Potvrdila kulturní cíl týkající se malých objednávek a usoudila na základě dřívějšího čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy, že uvedené podpory neovlivňují podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Unii v míře odporující společnému zájmu na vývozním trhu knih ve francouzském jazyce.
(17)
Tribunál rozsudkem ze dne 28. února 2002 (10) zrušil poslední větu článku 1 uvedeného rozhodnutí. Tribunál totiž měl za to, že Komise měla přistoupit k nezbytnému ověření, aby získala patřičné údaje za účelem rozlišení komisionářského trhu a vývozního trhu knih ve francouzském jazyce obecně.
(18)
Tribunál měl za to, že jelikož Komise upustila od tohoto ověření, dopustila se při hodnocení zjevného omylu tím, že vývozní trh knih ve francouzském jazyce obecně považovala za trh referenční, i když bylo stanoveno, že sporná podpora byla určena pouze vývozním komisionářům.
(19)
Naproti tomu Soudní dvůr ve svém rozsudku ze dne 22. června 2000 (11) bez zkoumání podstaty věci zamítl odvolání francouzských orgánů proti rozhodnutí Komise ze dne 10. června 1998 a potvrdil, že i v případě, kdy by podporu bylo možno považovat za slučitelnou se společným trhem, tato skutečnost nemá vliv na povinnost oznámení, a že povinnost předchozího oznámení zahrnuje povinnost pozastavit poskytování podpory.
C. Třetí fáze
(20)
Po částečném zrušení rozhodnutí ze dne 10. června 1998 Komise dopisy ze dne 14. června 2002 požádala francouzské orgány a SIDE, aby se vyjádřily k důvodům zrušení rozhodnutí, a zejména k údajům, které se týkají dotčeného trhu.
(21)
Francouzské orgány byly vyzvány k bližšímu vysvětlení specifické povahy nabídky CELF vzhledem k dalším účastníkům na trhu, mezi nimiž je SIDE. SIDE byla vyzvána k bližšímu vysvětlení pojmu malé objednávky a k uvedení, čím se její nabídka liší od nabídky CELF a dalších účastníků na trhu.
(22)
SIDE odpověděla Komisi dopisem dne 12. srpna 2002. Francouzské orgány odpověděly dopisem dne 17. září 2002.
(23)
Komise požádala SIDE dopisem ze dne 19. září 2002 o sdělení, zda její odpověď obsahuje důvěrné informace, a poté, co dne 30. září 2002 obdržela zápornou odpověď, postoupila dopisem ze dne 17. října 2002 odpověď SIDE s přílohami k připomínkám francouzským orgánům. Při této příležitosti jim rovněž položila další řadu doplňujících otázek.
(24)
Komise dopisem ze dne 30. září 2002 rovněž položila řadu doplňujících otázek SIDE, které byly zodpovězeny dopisy ze dne 31. října 2002 a 9. prosince 2002. Na žádost Komise ze dne 16. prosince 2002 oznámila SIDE Komisi dopisem ze dne 23. prosince 2002, že její odpovědi neobsahují žádné důvěrné informace a že mohou být postoupeny francouzským orgánům k připomínkám.
(25)
Jelikož francouzské orgány neodpověděly ve stanovené lhůtě, Komise byla nucena jim zaslat upomínku dopisem ze dne 27. listopadu 2002. Francouzské orgány požádaly Komisi dopisem ze dne 19. prosince 2002 o nové prodloužení lhůty.
(26)
Komise dne 9. ledna 2003 zaslala francouzským orgánům k připomínkám odpověď SIDE ze dne 23. prosince 2002. Francouzské orgány odpověděly dopisem ze dne 17. ledna 2003 na otázky Komise ze dne 17. října 2002.
(27)
Dopisem ze dne 4. února 2003 požádaly francouzské orgány Komisi o nové prodloužení lhůty pro předání připomínek k druhé odpovědi SIDE ze dne 23. prosince 2002. Komise dopisem ze dne 11. února 2003 požadavkům na nové lhůty částečně vyhověla. Francouzské orgány odpověděly Komisi dopisem ze dne 11. března 2003.
(28)
Kromě toho útvary Komise přijaly SIDE na její vlastní žádost a mohla jim tak na jednání dne 4. března 2003 vysvětlit svůj pohled na celou záležitost od jejího počátku.
(29)
Závěrem tohoto řízení přijala Evropská komise rozhodnutí 2005/262/ES, které považuje spornou podporu za slučitelnou na základě dřívějšího čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy zejména poté, co konstatovala, že podpory nemohou nadměrně kompenzovat náklady spojené s vyřizováním malých objednávek.
D. Čtvrtá fáze
(30)
Tribunál rozsudkem ze dne 15. dubna 2008 zrušil rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2004.
(31)
Usoudil, že pokud se jedná o část podpory vyplacenou CELF před dnem 1. listopadu 1993, kdy nabyla účinnosti Smlouva o Evropské unii, Komise se dopustila nesprávného výkladu, když považovala spornou podporu za slučitelnou se společným trhem podle dřívějšího čl. 87 odst. 3 písm. d), zatímco bylo třeba použít základních pravidel, která byla v platnosti před dnem 1. listopadu 1993. Tribunál zejména zvážil skutečnost, že Smlouva o EU neobsahuje přechodná ustanovení ohledně použití dřívějšího čl. 87 odst. 3 písm. d) a že zásada právní jistoty až na výjimky brání tomu, aby počátek použitelnosti právního aktu Společenství byl stanoven na datum, které předchází jeho zveřejnění.
(32)
Tribunál kromě toho usoudil, že se Komise dopustila zjevného omylu při posuzování slučitelnosti sporné podpory tím, že nadhodnotila náklady na vyřizování malých objednávek, které CELF skutečně vynaložilo. Komise totiž v rozhodnutí ze dne 20. dubna 2004 nepřihlédla ke skutečným nákladům na vyřizování malých objednávek, nýbrž odhadla tyto náklady na základě celkových vynaložených nákladů CELF (určení části celkových nákladů na vyřizování malých objednávek podle rozdělovacího klíče odlišného pro každou kategorii nákladů). U některých kategorií nákladů byly použity multiplikační faktory vzhledem k dodatečným potížím, které by způsobilo vyřizování malých objednávek ve srovnání s jinými činnostmi CELF. Tribunál však měl za to, že tyto potíže lze odstranit díky tomu, že dvě třetiny malých objednávek jsou přenášeny dálkově. Tribunál tudíž usoudil, že Komise se při hodnocení dopustila omylu tím, že použila multiplikační koeficienty na určité náklady (a to každopádně na objednávky předávané dálkově), a došel k závěru, že při neexistenci uvedených koeficientů by byly náklady spojené s vyřizováním malých objednávek nižší a provozní výsledek malých zakázek by byl kladný (600 000 FRF neboli 91 469 EUR). Komise tedy podle názoru Tribunálu neprokázala, že nedošlo k nadměrné vyrovnávací platbě.
E. Pátá fáze
(33)
V důsledku rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 tedy zůstává vyšetřovací řízení zahájené rozhodnutím Komise ze dne 30. července 1996 otevřené a Komise musí přijmout nové rozhodnutí.
(34)
S ohledem na důvody rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 a vzhledem ke skutečnosti, že rozhodnutí o zahájení řízení bylo přijato dne 30. července 1996, Komise hodlala znovu vyzvat francouzské orgány a zúčastněné strany, aby předložily své připomínky.
(35)
Komise tedy přijala rozhodnutí o prodloužení řízení s datem 8. dubna 2009 (12) (rozhodnutí K(2009) 2481, „rozhodnutí o prodloužení řízení“). Toto rozhodnutí o prodloužení doplňovalo rozhodnutí o zahájení ze dne 30. července 1996 a současně stanovilo novou lhůtu pro předložení připomínek. Je v něm uvedeno, že obě rozhodnutí je nutno považovat za nedělitelný celek, že povedou k jedinému a témuž formálnímu vyšetřovacímu řízení, a pokud by se popis skutečností a nároku nebo předběžné hodnocení Komise v rozhodnutí o prodloužení řízení odchýlily od rozhodnutí o zahájení ze dne 30. července 1996, bylo by třeba brát zřetel pouze na rozhodnutí o prodloužení řízení.
(36)
Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily své připomínky k dotčenému opatření.
(37)
Komise obdržela připomínky francouzských orgánů dne 9. června 2009, jakož i připomínky SIDE dne 23. července 2009. Postoupila připomínky SIDE francouzským orgánům dne 24. srpna 2009, dala jim možnost se k nim vyjádřit a obdržela jejich vyjádření dne 24. září 2009.
(38)
Francouzské orgány však neposkytly podrobné údaje, které Komise požadovala v rozhodnutí o prodloužení řízení, a spokojily se s tím, že ohledně přiměřenosti podpory odkázaly na údaje již poskytnuté dne 17. září 2002, 17. ledna 2003 a 11. března 2003, jichž Komise takto nemohla využít vzhledem k rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008.
(39)
Útvary Komise tedy dopisem ze dne 8. října 2009 připomněly francouzským orgánům svou žádost o údaje k uvedeným konkrétním bodům a uvedly, že pokud tyto informace neobdrží ve lhůtě deseti pracovních dnů, Komise bude muset podle čl. 13 odst. 1 jednacího řádu přijmout konečné rozhodnutí na základě dostupných informací poté, co případně vydá výslovný příkaz k poskytnutí informací na základě čl. 10 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (13).
(40)
Francouzské orgány informovaly Komisi dopisem ze dne 21. října 2009, že Obchodní soud v Paříži rozsudkem ze dne 9. září 2009 rozhodl o soudní likvidaci CELF, které tak ukončilo svou činnost. Kromě toho francouzské orgány uvedly, že pokud se jedná o údaje, které Komise požadovala dopisem ze dne 8. října 2009, nemají k nim žádné dodatečné informace, a odkázaly na své připomínky ze dne 9. června 2009.
(41)
Komise se proto rozhodnutím ze dne 20. listopadu 2009 (rozhodnutí K(2009) 9256, „rozhodnutí o příkazu“) nařídila Francii, aby poskytla požadované informace, neboť navzdory opakovaným žádostem nebyly tyto informace poskytnuty.
(42)
Francouzské orgány uvedly v dopisu ze dne 2. prosince 2009, že nemají pro Komisi žádné dodatečné informace a že odkazují na své připomínky ze dne 9. června 2009.
(43)
Je třeba poznamenat, že francouzské orgány dne 2. prosince 2009 rovněž zaslaly dopis o režimu podpory, nazvaném „Program vysokoškolských a vědeckých knih“ řečený „Program Plus“. Tento režim není předmětem tohoto rozhodnutí.
(44)
Komise dopisem ze dne 22. prosince 2009 žádala francouzské orgány o informace k situaci CELF a k likvidačnímu řízení vztahujícímu se na CELF. Francouzské orgány odpověděly dne 27. ledna 2010. Dne 9. března 2010 a 26. listopadu 2010 byla rovněž poskytnuta upřesnění.
F. Řízení před vnitrostátními soudy a předběžné otázky
(45)
Mimo jiné je třeba poznamenat, že ve Francii probíhají řízení před vnitrostátními soudy, která byla podnětem k žádosti, aby se k otázce vyslovil Soudní dvůr na základě článku 267 SFEU (dříve článek 234 Smlouvy o ES). Hlavní etapy těchto řízení jsou stručně připomenuty níže.
(46)
SIDE předala věc francouzským soudům z titulu přímého účinku dřívějšího čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES. Odvolací správní soud v Paříži rozsudkem ze dne 5. října 2004, jímž potvrdil rozsudek Správního soudu v Paříži ze dne 26. dubna 2001, uložil francouzskému státu povinnost vymáhat podpory vyplacené CELF.
(47)
Rada státu na žádost o přezkum rozsudku potvrdila rozhodnutím ze dne 29. března 2006 určité aspekty rozhodnutí odvolacího správního soudu, zejména skutečnost, že dotčené podpory nemají povahu čistě vyrovnávací platby za závazky veřejné služby (14), nemohou být vnitrostátním soudem označeny za stávající podporu a že CELF nemůže požívat oprávněné důvěry.
(48)
Rada státu nicméně v rozsudku ze dne 29. března 2006 rovněž rozhodla o přerušení řízení o opravných prostředcích doby, než se Soudní dvůr vysloví k předběžným otázkám, které k němu vznesla ohledně povinností vnitrostátního soudu rozhodnout o předem neoznámené státní podpoře, která však byla později prohlášena rozhodnutím Komise za slučitelnou se společným trhem.
(49)
Soudní dvůr v rozsudku ze dne 12. února 2008 (15) rozhodl:
„Článek 88 odst. 3 poslední větu Smlouvy o ES je třeba vykládat tak, že vnitrostátní soud není povinen nařídit navrácení podpory poskytnuté v rozporu s tímto ustanovením, pokud Komise Evropských společenství přijala konečné rozhodnutí, kterým prohlásila uvedenou podporu za slučitelnou se společným trhem ve smyslu článku 87 Smlouvy o ES. Podle práva Společenství je tento soud povinen nařídit, aby příjemce podpory zaplatil z této podpory úroky za dobu trvání protiprávního stavu. V rámci svého vnitrostátního práva může případně tento soud krom toho nařídit navrácení protiprávní podpory, aniž by bylo dotčeno právo členského státu tuto podporu později znovu poskytnout. Taktéž může být nucen k tomu, aby vyhověl žalobám na náhradu škod způsobených protiprávní povahou podpory.
V takové procesní situaci, o jakou se jedná ve sporu v původním řízení, se povinnost zhojit následky protiprávní podpory vyplývající z čl. 88 odst. 3 poslední věty Smlouvy o ES vztahuje, pro účely výpočtu částek, které je příjemce povinen zaplatit, a s výhradou mimořádných okolností, také na dobu mezi přijetím rozhodnutí Komise Evropských společenství o slučitelnosti této podpory se společným trhem a zrušením uvedeného rozhodnutí soudem Společenství.“
(50)
Poté, co Rada státu vzala v úvahu rozsudek Soudního dvora ze dne 12. února 2008, jakož i výše uvedený rozsudek Tribunálu ze dne 15. dubna 2008, rozhodnutím ze dne 19. prosince 2008 zrušila články 2, 3 a 4 výše uvedeného rozsudku Odvolacího správního soudu v Paříži ze dne 5. října 2004 a rozhodla následovně:
(51)
Především se ukládá ministrovi kultury a komunikace, aby přistoupil k vymáhání úroků spojených se státní podporou vyplacenou CELF od roku 1980 až do data rozhodnutí Rady státu, vypočtených podle nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (16). Ministrovi se rovněž ukládá, aby dále přistoupil k vymáhání úroků dlužných za období mezi datem rozhodnutí Rady státu a datem, kdy bude buď s konečnou platností zjištěna slučitelnost podpory se společným trhem, nebo s konečnou platností přikročeno k vrácení podpory.
(52)
Rada státu kromě toho rozhodla o odročení rozhodnutí do doby, než se Soudní dvůr vysloví k následujícím předběžným otázkám:
„1.
Může vnitrostátní soud přerušit řízení o povinnosti vrátit státní podporu do doby, než Komise vydá konečné rozhodnutí o slučitelnosti podpory s pravidly společného trhu, bylo-li původní rozhodnutí Komise, prohlašující tuto podporu za slučitelnou, zrušeno soudem Společenství?
2.
Prohlásila-li Komise třikrát po sobě podporu za slučitelnou se společným trhem před tím, než tato rozhodnutí byla zrušena Soudem prvního stupně Evropských společenství, může taková situace představovat mimořádnou okolnost, za níž by mohl vnitrostátní soud omezit povinnost vymáhání vrácení podpory?“
(53)
Soudní dvůr dne 11. března 2010 (17) rozhodl o uvedených předběžných otázkách takto:
„1.
Vnitrostátní soud, který podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES rozhoduje o žalobě na navrácení protiprávně poskytnuté státní podpory, nemůže přerušit řízení vedoucí k vydání rozhodnutí o této žalobě až do doby, než Komise Evropských společenství po zrušení předchozího kladného rozhodnutí rozhodne o slučitelnosti této podpory se společným trhem.
2.
Přijetí tří po sobě jdoucích rozhodnutí, kterými Komise prohlašuje podporu za slučitelnou se společným trhem a která byla následně zrušena soudem Společenství, nemůže samo o sobě představovat výjimečnou okolnost, která by mohla odůvodnit omezení povinnosti příjemce navrátit tuto podporu z důvodu, že byla poskytnuta v rozporu s čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES.“
2. POPIS DOTČENÉHO OPATŘENÍ
(54)
Francouzské orgány oznámily Komisi, že ministerstvo kultury v roce 1980 rozhodlo podle zaměření obecné politiky francouzské vlády ohledně podpory prodeje knih a literatury ve francouzském jazyce o poskytnutí podpory vývozním komisionářům, kteří by přijímali všechny druhy objednávek bez ohledu na jejich hodnoty a rentabilitu. Tato opatření byla prováděna s cílem reagovat na nedostatky na trhu a podporovat zachování činnosti vztahující se k vyřizování malých nerentabilních objednávek v rámci vývozního komisionářského trhu.
(55)
Podle francouzských orgánů by malá knihkupectví založená zejména v nefrankofonních oblastech, někdy obtížně přístupná a/nebo vzdálená, měla vážné obtíže se zásobováním, jestliže by tradiční distribuční okruhy nemohly vyhovět jejich poptávkám, pokud by množství objednaných děl byla nedostatečná nebo pokud by jednotková cena objednaných knih nebyla zvýšena tak, aby plnění bylo rentabilní.
(56)
Podle francouzských orgánů tedy cílem dotčených podpor bylo vývozním komisionářům umožnit vyřizování všech objednávek nezávisle na jejich hodnotě, rentabilitě a místu určení, pocházejících z knihkupectví v zahraničí, hlavně v nefrankofonních oblastech. Cílem bylo, aby v rámci francouzské politiky podpory kulturní rozmanitosti byla zajištěna optimální distribuce knih ve francouzském jazyce a aby bylo podporováno šíření frankofonní literatury po celém světě.
(57)
Mechanismus podpory poskytované francouzskými orgány, nazývaný „Program malých objednávek“, spočíval v dotaci, jejímž cílem bylo nahrazovat nadměrné náklady na vyřizování malých objednávek, které francouzské orgány definovaly jako objednávky v hodnotě nižší nebo rovné 500 FRF, tedy přibližně 76 EUR.
(58)
Podle francouzských orgánů se musel podnik využívající dotace zavázat, že sdělí Ředitelství pro knihy a četbu ministerstva kultury všechny údaje, které se týkají obecné činnosti podniku (celkový obrat, finanční účty, předběžné rozpočty, kopie usnesení, kterými se potvrzují tyto údaje, případně zprávu účetního revizora a souhrnnou mzdovou tabulku), jakož i veškeré údaje týkající se dotovaných činností, zejména rozpočet použití dotace dokládající provedené výkony, které byly podnětem k poskytnutí podpory za předchozí rok.
(59)
V praxi využíval „Program malých objednávek“ jediný podnik, CELF. Podle francouzských orgánů musel podnik svou žádost o dotaci na následující rok každoročně zdůvodnit doložením nadměrných nákladů, způsobených vyřizováním malých objednávek. Konkrétně, čtvrtina dotace schválené v průběhu předchozího roku byla vyplacena na počátku roku, zbytek byl přidělen na podzim poté, co veřejné orgány přezkoumaly předpokládaný rozpočet podniku využívajícího dotaci, a výkyvy zaznamenané v průběhu první části finančního roku. Bylo dohodnuto, že pokud celá částka podpory nebude využita celá, budou dotace stanovené na následující rok sníženy o zbývající částky. Ministerstvo kultury bylo mimo jiné jako přizvaný pozorovatel přítomno ve správní radě a na valných hromadách CELF.
(60)
Je třeba upřesnit, že dotčená podpora se od roku 1997 neustále snižovala a v roce 2002 byla zrušena. Ve skutečnosti tedy CELF od roku 1980 do konce roku 2001 obdrželo každý rok podporu, podle francouzských orgánů určenou ke snížení nákladů na vyřizování malých objednávek knih ve francouzštině ze zahraničí. Za období od roku 1980 do konce roku 2001 obdrželo CELF z titulu dotyčné podpory celkem přibližně 4,8 milionu EUR.
Tabulka
Částky podpory přidělené CELF od roku 1980, určené na vyřizování „malých objednávek“
Údaje poskytnuté francouzskými orgány
(částky byly zaokrouhleny a jsou uváděny v eurech)
Rok
Částka podpory
1980
91 469,41
1981
91 469,41
1982
205 806,17
1983
164 644,94
1984
137 204,12
1985
141 777,59
1986
248 491,90
1987
214 953,11
1988
213 428,62
1989
259 163,33
1990
304 898,03
1991
373 500,09
1992
422 283,78
1993
382 647,03
1994
304 898,03
1995
304 898,03
1996
304 898,03
1997
243 918,43
1998
182 938,82
1999
121 959,21
2000
60 979,61
2001
38 112,25
2002
0
3. STANOVISKO FRANCIE A PŘIPOMÍNKY SIDE K PRODLOUŽENÍ ŘÍZENÍ
(61)
Francouzské orgány ve své odpovědi na rozhodnutí o prodloužení řízení ze dne 9. června 2009 vyjádřily zejména následující připomínky:
(62)
Nejprve uvedly, že souhlasí s analýzou Komise, podle níž podpora CELF představuje státní podporu a podle níž se na ni nevztahují výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 a 3 písm. a) a b) SFEU.
(63)
V rámci posuzování podpor podle čl. 107 odst. 3 písm. c) a d) SFEU neposkytly francouzské orgány nové údaje ohledně přiměřenosti podpor.
(64)
Francouzské orgány kromě toho uvedly, že se domnívají, že poslání uložené CELF představuje službu obecného zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
(65)
Francouzské orgány se nakonec odvolávaly zejména na existenci mimořádných okolností, kvůli nimž by Komise neměla vyžadovat vrácení podpory.
(66)
Jak bylo uvedeno výše, francouzské orgány však neposkytly podrobné údaje, které Komise požadovala v rozhodnutí o prodloužení řízení, a spokojily se s tím, že ohledně přiměřenosti podpory odkázaly na údaje již poskytnuté v letech 2002 a 2003, jichž Komise takto nemohla využít vzhledem k rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008. Komise po písemné upomínce ze dne 8. října 2009 tudíž, dne 20. listopadu 2009 rozhodla, že francouzským orgánům uloží, aby poskytly požadované informace podle čl. 10 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999. Francouzské orgány odpověděly dopisem ze dne 2. prosince 2009, že nemají pro Komisi žádné dodatečné informace.
(67)
SIDE ve svých připomínkách ze dne 23. července 2009 vyjádřila zejména následující připomínky.
(68)
SIDE připomněla, že podporu využilo pouze CELF, zatímco podle ní činnost CELF nebyla jeho specifickou činností, neboť vyřizování objednávek v jakékoli hodnotě, i nepatrné, od zeměpisně rozptýlených knihkupectví tak, že se sdruží do větší objednávky pro vydavatele, je podle SIDE vlastní definicí vývozního komisionářství. SIDE rovněž uvedla, že podpora jí byla odmítnuta nikoli z důvodu údajného nedostatku transparentnosti, nýbrž proto, že je soukromým podnikem, a nikoli vydavatelským družstvem.
(69)
Kromě toho SIDE s podrobnostmi popřela, že podpory byly nezbytné. V tomto rámci zejména usoudila, že pojem „malé objednávky“ je jednostranný a odmítla číselné údaje francouzských orgánů.
(70)
SIDE dále usoudila, že podporu nelze zdůvodňovat na základě čl. 106 odst. 2 SFEU, a opírala se zejména o rozsudky vnitrostátních soudů ohledně činnosti CELF.
(71)
Nakonec SIDE uvedla, že má za to, že v daném případě neexistují mimořádné okolnosti umožňující omezit povinnost vrácení podpory.
4. POSOUZENÍ PODPORY
(72)
Je třeba rozhodnout, zda dotčené opatření představuje státní podporu a zda ji lze v tom případě považovat za slučitelnou s vnitřním trhem. Komise v rámci svého posuzování musí vzít v úvahu zejména rozsudek Tribunálu ze dne 15. dubna 2008.
A. Posouzení opatření s ohledem na čl. 107 odst. 1 SFEU
(73)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví, že „Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(74)
Komise na úvod připomněla, jak bylo již vyloženo v rozhodnutí o prodloužení řízení, že závěr Komise, podle něhož dotčené opatření představuje státní podporu ve smyslu Smlouvy, nebyl nikdy zpochybněn ani v průběhu jednotlivých etap řízení před Komisí ani před soudy Evropské unie (18) a ostatně ani před vnitrostátními soudy (19). Francouzské orgány tak ve své odpovědi ze dne 9. června 2009 na rozhodnutí o prodloužení řízení uvedly, že souhlasí s analýzou Komise, podle níž podpora CELF představuje státní podporu.
(75)
Komise soudí, že dotyčné opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU (dříve čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES) z následujících důvodů:
(76)
Především, opatření zvýhodňuje CELF, neboť mu umožňuje snížit náklady na vyřizování malých objednávek. Je selektivní, neboť v praxi prospělo pouze CELF.
(77)
Kromě toho je opatření financováno pomocí rozpočtových zdrojů francouzského státu, to znamená ze státních zdrojů. O jeho provádění rozhodlo ministerstvo kultury, a opatření lze tudíž přičíst francouzským orgánům.
(78)
Opatření kromě toho může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž. Podpora je totiž poskytována francouzským komisionářům (v praxi CELF), kteří vyvážejí knihy ve francouzském jazyce hlavně do nefrankofonních zemí. Uvedení francouzští komisionáři tedy alespoň potenciálně konkurují jiným komisionářům zabývajícím se vývozem frankofonních knih a sídlícím v jiných frankofonních zemích Evropské unie (v Belgii a Lucembursku). Skutečnost, že dopad tohoto opatření na obchod a narušení hospodářské soutěže jsou zřejmě nevelké, na tomto závěru nic nemění. Komise totiž podle judikatury Soudního dvora není povinna zjišťovat skutečný dopad podpory na obchod mezi členskými státy a skutečné narušení hospodářské soutěže; stačí, aby podpora mohla ovlivnit obchod a narušit hospodářskou soutěž.
(79)
Nakonec má Komise za to, že podmínky použití judikatury Altmark nebyly splněny. Soudní dvůr v rozsudku ze dne 24. července 2003 (20) upřesnil, za jakých podmínek dotace podniku pověřenému poskytováním služby obecného hospodářského zájmu nepředstavuje státní podporu: „zaprvé, podnik, který je příjemcem podpory, musí být skutečně pověřen závazky veřejné služby a tyto závazky musí být jasně vymezeny; za druhé, parametry pro výpočet kompenzace musí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem; za třetí, kompenzace by neměla přesáhnout to, co je nutné pro celkové nebo částečné pokrytí nákladů vyplývajících z výkonu závazků veřejné služby, s tím, že bude brát v úvahu jim příslušné příjmy a přiměřený zisk z výkonu těchto závazků; a za čtvrté, pokud nebyl podnik pověřený plněním závazků veřejné služby v určitém případě vybrán prostřednictvím procesu zadávání veřejných zakázek, který by umožnil vybrat uchazeče schopného poskytovat předmětné služby s nejnižšími náklady pro společenství, musí být výše kompenzace určena na základě analýzy nákladů, které by na plnění těchto závazků vynaložil průměrný, správně řízený podnik disponující odpovídajícími prostředky.“
(80)
V daném případě, a aniž by bylo nutno rozvádět každou z podmínek, neboť jsou to podmínky kumulativní, Komise konstatovala, že CELF nebylo vybráno prostřednictvím řízení o zadávání veřejných zakázek a výše vyrovnávací platby nebyla určena na základě analýzy nákladů, které by vynaložil průměrný, správně řízený podnik disponující odpovídajícími výrobními prostředky.
(81)
Za těchto podmínek podpora poskytnutá CELF představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, neboť se shromáždily všechny podstatné součásti pojmu státní podpora.
(82)
Francouzské orgány ovšem dotčené opatření Komisi předem neoznámily. Podpora byla tudíž poskytnuta v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU, který stanoví, že Komise musí být včas informována o záměrech poskytnout nebo upravit podpory, aby mohla podat svá vyjádření. Podpora byla tudíž poskytnuta protiprávně.
(83)
Jelikož dotčené opatření představuje státní podporu, je třeba posoudit jeho slučitelnost s vnitřním trhem.
B. Posouzení opatření s ohledem na čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU
(84)
Komise má za to, že výjimky z čl. 107 odst. 2 SFEU nelze v daném případě použít, neboť daná opatření jasně nesměřovala k dosažení cílů, které jsou zde stanoveny.
(85)
Podpora také nesplňovala podmínky stanovené v čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, jelikož nebyla určena k podpoře rozvoje oblastí, které by mohly zmíněné ustanovení využívat. V daném případě by také nemohla být použita výjimka stanovená v čl. 107 odst. 3 písm. b), která se týká podpory při provádění významného projektu společného evropského zájmu, protože dané opatření nesměřovalo k podpoře tohoto typu projektu. Protože podpora nesměřovala ani k nápravě vážné poruchy francouzského hospodářství, nelze v daném případě použít ani výjimkou obsaženou ve druhé části čl. 107 odst. 3 písm. b).
(86)
Komise si tudíž musí položit otázku použitelnosti čl. 107 odst. 3 písm. c) a d) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. c) a d) Smlouvy o ES).
(87)
Vzhledem k rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 je třeba rozlišit podpory vyplacené po nabytí účinnosti Smlouvy o Evropské unii (dne 1. listopadu 1993) od podpor vyplacených před tímto nabytím účinnosti, na něž je třeba použít hmotněprávní pravidla platná v průběhu dotčeného období.
(88)
Komise za tímto účelem bere na vědomí, že čtvrtina dotace schválené v průběhu předchozího roku byla vyplacena CELF na počátku roku, zbytek byl přidělen na podzim poté, co orgány veřejné správy přezkoumaly předpokládaný rozpočet podniku využívajícího dotaci a výkyvy zaznamenané v průběhu první části finančního roku. Pokud částka podpory nebyla využita celá, byly dotace stanovené na následující rok sníženy o zbývající částky. Dotace vyplacená za rok 1993 byla tudíž vyplacena částečně na počátku roku 1993 a zbytek byl přidělen na podzim 1993. Francouzské orgány rozhodly o přidělení podpory na rok 1993 koncem roku 1992 nebo na počátku roku 1993, každopádně před nabytím účinnosti Smlouvy o Evropské unii. Komise tudíž soudí, že je třeba posuzovat podporu vyplacenou za rok 1993 podle právních norem platných před nabytím účinnosti Smlouvy o Evropské unii.
a) Posouzení podpor s ohledem na čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU
(89)
Čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy o ES) upřesňuje, že „Za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány […] podpory určené na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, jestliže neovlivní podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Unii v míře odporující společnému zájmu“.
(90)
Je třeba ověřit, zda podpory vyplacené CELF mezi rokem 1994 a koncem roku 2001 byly skutečně určeny na pomoc kultuře a zda ovlivnily podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Evropské unii v míře odporující společnému zájmu.
i) Kulturní cíl
(91)
Komise úvodem připomíná, že Tribunál ve svém výše uvedeném rozsudku ze dne 18. září 1995 připustil, že cíl podpor vyplacených CELF byl kulturní. Tribunál například v bodě 62 rozsudku uvážil, že „Pokud se týká kulturního cíle sporných podpor, stranám je známo, že cílem sledovaným francouzskou vládou je šíření francouzského jazyka a literatury. Soud v tomto ohledu rovněž zjistil, že údaje, které měla Komise k dispozici při přijímání rozhodnutí, včetně těch, které byly obsaženy v dopise žalující strany ze dne 7. září 1992, mohly podporovat hodnocení skutečného stavu a zákonnosti tohoto cíle. Za těchto okolností je třeba dojít k závěru, že hodnocení cíle sporné podpory nepůsobilo Komisi zvláštní obtíže a že nebylo nezbytné získávat další informace k uznání kulturní povahy tohoto cíle.“
(92)
Francouzské orgány totiž uvedly, že dotčené podpory sledují kulturní cíl spočívající v podpoře šíření děl ve francouzském jazyce v nefrankofonních zemích. Jednalo se tedy o dobrovolnou politiku snažící se o zachování a podporu kulturní rozmanitosti v mezinárodním měřítku.
(93)
Ochrana a podpora kulturní rozmanitosti se ovšem nachází mezi základními zásadami evropského modelu. Jsou zaneseny do čl. 167 odst. 1 SFEU (dříve čl. 151 odst. 1 Smlouvy o ES): „Unie přispívá k rozkvětu kultur členských států a přitom respektuje jejich národní a regionální různorodost a zároveň zdůrazňuje společné kulturní dědictví“ a dále v čl. 167 odst. 4, který stanoví, že „Unie ve své činnosti podle ostatních ustanovení Smluv přihlíží ke kulturním hlediskům, zejména s cílem uznávat a podporovat rozmanitost svých kultur“.
(94)
Komise tudíž soudí, že podpory poskytované CELF francouzskými orgány s cílem zajistit šíření děl ve francouzském jazyce zcela sledovaly kulturní cíl.
ii) Kritérium ovlivnění podmínek obchodu a hospodářské soutěže v Evropské unii v míře odporující společnému zájmu
(95)
Komise musí ověřit, zda dotčená opatření byla skutečně nezbytná a přiměřená ve vztahu k cíli kulturní politiky, sledovanému francouzskými orgány.
(96)
Úvodem je třeba připomenout, že podle výše uvedeného rozsudku Tribunálu ze dne 28. února 2002 je třeba posuzovat dotčené opatření podle vývozního komisionářského trhu knihami ve francouzském jazyce.
(97)
Za prvé je třeba položit si otázku nezbytnosti podpory.
(98)
Podle francouzských orgánů sestavilo tato opatření ministerstvo kultury v roce 1980, v době, kdy některé subjekty v odvětví (Groupe Hachette a Messageries du livre) hodlaly opustit vývozní komisionářský trh. Podle francouzských orgánů byl sporný mechanismus ustaven tak, aby podporoval subjekty v práci na trhu, aby mohly být splněny všechny objednávky knih ve francouzském jazyce, které přicházejí z knihkupectví nacházejících se v nefrankofonních oblastech. Toto zaručovalo, že frankofonní knihy se mohou dostat do všech knihkupectví, včetně těch nejmenších ve vzdálených zemích, i za předpokladu, kdy potřebovala pouze několik knih, mimoto často vydávaných různými vydavateli.
(99)
Pokud se týká SIDE, uvedla zejména v rámci připomínek, které předala následně k rozhodnutí o prodloužení řízení, že dotyčná podpora nebyla nezbytná. Je-li tedy pravda, že některé subjekty se v roce 1980 vzdaly komisionářství, SIDE připomíná, že ona sama byla založena právě v té době, aby vstoupila na trh. SIDE kromě toho popírá skutečnost, že specifickou činností CELF bylo vyřizování malých objednávek. SIDE zpochybňuje zejména číselné údaje francouzských orgánů a má za to, že údaje týkající se CELF a SIDE ohledně přiměřenosti jsou ve skutečnosti dosti podobné, co do obratu každého z těchto podniků, počtu faktur a řádků objednávek. V širším měřítku SIDE zpochybňuje pojem „malé objednávky“, jak jej definovaly francouzské orgány. Podle SIDE je tento pojem jednostranný, neboť náklady na vyřizování objednávky nezávisí na její hodnotě, nýbrž na počtu řádků.
(100)
Komise soudí, že není nutno s konečnou platností odpovědět na otázku nezbytnosti podpory, neboť podmínky nezbytnosti a přiměřenosti jsou kumulativní a v 121. bodě odůvodnění bude uvedeno, že nebylo prokázáno splnění podmínky přiměřenosti.
(101)
Za druhé má Komise za to, že dopad na obchod uvnitř Evropské unie a narušení hospodářské soutěže, způsobené opatřením, jsou velmi slabé, zejména vzhledem k dotčeným částkám opatření, nízké zaměnitelnosti knih ve francouzském jazyce a v jiném jazyce, jakož i značnému rozdílu mezi objemem francouzských knih vyvážených do nefrankofonních zemí jednak z Francie, jednak z Belgie a Lucemburska.
(102)
Přesněji, pokud se týká vývozního komisionářského trhu knihami ve francouzském jazyce, Komise bere na vědomí, že CELF i SIDE v rámci své vývozní komisionářské činnosti distribuují knihy v nefrankofonních zemích a územích. Ve frankofonních zemích je totiž místní trh pokryt velkými vydavateli díky jejich pobočkám nebo jejich zástupcům. Vývozní komisionářství má tedy pouze velmi okrajovou úlohu na frankofonních trzích, které však představují hlavní odbytiště knih psaných ve francouzštině.
(103)
Na vnitrostátním vývozním komisionářském trhu s knihami ve francouzském jazyce působí všeobecní komisionáři, jako jsou SIDE a CELF, a v menší míře specializovaní komisionáři, kteří rovněž okrajově prodávají přímo koncovým uživatelům a okrajově konkurují oběma všeobecným komisionářům, jakož i určitý počet knihkupectví, která příležitostně přijímají objednávky od zahraničních knihkupců, a on-line knihkupectví, jejichž činnost však v době dotčených opatření byla relativně omezená.
(104)
Na dotčeném trhu tedy sporná opatření postihla hlavně žalující stranu. Francouzské orgány na jedné straně tvrdí, že program malých objednávek byl v zásadě přístupný všem podnikům, které o něj požádaly, pokud souhlasily s podmínkami týkajícími se poskytnutí podpor. Uvádějí, že ministerstvo kultury odmítlo SIDE v roce 1991 z toho důvodu, že SIDE odmítla přijmout požadovaný závazek transparentnosti, aby mohla uvedené podpory využívat. SIDE na druhé straně uvedla, že odmítnutí francouzských orgánů souviselo se skutečností, že je soukromým podnikem, a nikoli vydavatelským družstvem. Kromě toho v roce 1996, po zrušení rozhodnutí Komise ze dne 18. května 1993, ministerstvo kultury ve snaze ukončit řízení připomnělo SIDE, že režim podpory malých objednávek nebyl svou podstatou vyhrazen CELF. Dopisem ze dne 3. září 1996 jí navrhlo rozhovor za účelem přezkoumání, zda by byla schopna za stejných podmínek transparentnosti poskytovat stejné služby, jako poskytuje CELF. Při rozhovoru dne 26. září 1996 oznámili vedoucí pracovníci SIDE ministerstvu kultury, že odmítají využívat program, jehož slučitelnost s právem Společenství může být Komisí zpochybněna.
(105)
Výše uvedené údaje v 101. bodě odůvodnění a následujících bodech odůvodnění naznačují, že zhoršení podmínek obchodu a hospodářské soutěže v Evropské unii dotčenými opatřeními bylo relativně omezené.
(106)
Komise však za účelem určení přiměřenosti opatření musí za třetí rovněž porovnat výši podpor s náklady vynaloženými CELF na dosažení cíle sledovaného francouzskými orgány.
(107)
Za tímto účelem je třeba připomenout jednotlivé etapy procesu vyřizování objednávek, na němž se jednotlivé strany shodují:
a)
přijetí objednávky knihkupce;
b)
opatření objednávky kódem;
c)
záznam objednávky;
d)
odeslání objednávky vydavateli;
e)
převzetí děl;
f)
přidělení fyzického umístění každému klientovi, „přihrádky“, v níž jsou objednané knihy skladovány;
g)
balení.
(108)
Podle francouzských orgánů neslo CELF určité náklady spojené s vyřizováním „malých objednávek“. Francouzské orgány totiž mají za to, že na vývozním komisionářském trhu způsobují některé objednávky takové nadměrné náklady, že zpracování by nemohlo být ziskové. Francouzské orgány uvedly, že jako strop pro „malé objednávky“ určily částku 500 FRF (76,22 EUR) a že tento strop byl určen empiricky. Francouzské orgány upřesnily, že některé objednávky nižší než 500 FRF mohly být ziskové, zatímco jiné, vyšší než tato částka, ziskové být nemusely. Cílem bylo najít metodu přijatelnou z hospodářského hlediska, aby CELF bylo ochotno přijímat malé objednávky, i když nejsou dostatečně ziskové.
(109)
Jak Komise uvedla v rozhodnutí o prodloužení řízení, francouzským orgánům přísluší, aby v rámci analýzy slučitelnosti stanovily výši nákladů, které CELF skutečně vynaložilo.
(110)
Komise v tomto ohledu v rozhodnutí o prodloužení řízení žádala francouzské orgány, aby jí poskytly určité množství údajů, aby bylo možno vyvodit důsledky z rozsudku Tribunálu a rozhodnout o přiměřenosti podpory. Komise žádala zejména o následující údaje:
-
dostatečné zdůvodnění, proč nejsou dostupné údaje ohledně nákladů spojených s malými objednávkami za jednotlivé dotyčné roky, a dostatečný výklad důvodů, pro něž by bylo přijatelné zevšeobecnění pouze na základě roku 1994,
-
údaje umožňující zvážení skutečných nákladů (a nikoli pouhých odhadů) vyřizování malých zakázek v roce 1994 (alespoň pro určité kategorie nákladů) a případné dostatečné zdůvodnění důvodů, pro něž by mohl být přijatelný odhad těchto nákladů na základě celkových nákladů CELF,
-
přesvědčivé rozdělovací klíče nákladů, umožňující přiřadit část celkových nákladů k vyřizování malých objednávek, a použitelné na každou kategorii nákladů po celé dotyčné období,
-
informace o vývoji podílu objednávek předaných dálkově v průběhu dotyčných let,
-
náklady spojené s malými objednávkami bez neodůvodněných multiplikačních koeficientů,
-
výpočet nákladů, které CELF neslo v souvislosti s vyřizováním malých objednávek, v jejichž případě proběhl výpočet buď bez použití multiplikačních koeficientů, nebo pokud tyto multiplikační koeficienty použity byly, pouze u objednávek, které nebyly dálkově předány,
-
stanovisko francouzských orgánů k výpočtu Tribunálu, podle něhož byly náklady spojené s malými objednávkami bez uvedených koeficientů sníženy o více než 635 000 FRF (96 805,13 EUR), a to i bez zvážení jiných kategorií nákladů než těch, pro něž byl použit koeficient „tři“. Je třeba připomenout, že provozní výsledek vyřizování malých objednávek byl podle výpočtu Tribunálu ziskový o více než 600 000 FRF (91 469,14 EUR),
-
stanovisko francouzských orgánů k možnosti CELF dosáhnout přiměřeného zisku.
(111)
Komise zejména, jak již uvedla v rozhodnutí o prodloužení řízení, není bez doplňujícího vysvětlení a aktualizace údajů od francouzských orgánů schopna využít účtů využití programu vyřizování malých objednávek, které jí francouzské orgány poskytly za roky 1994 až 2001 dopisem ze dne 17. ledna 2003, ani vysvětlení týkajících se provádění analýzy analytického účetnictví, poskytnutých v dopisu ze dne 5. března 1998
(112)
Francouzské orgány však neposkytly podrobné údaje, které Komise požadovala v rozhodnutí o prodloužení řízení, a spokojily se s tím, že ohledně přiměřenosti podpory odkázaly na údaje již poskytnuté dne 17. září 2002, 17. ledna 2003 a 11. března 2003, jichž Komise takto nemohla využít vzhledem k rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008.
(113)
Útvary Komise tedy dopisem ze dne 8. října 2009 připomněly francouzským orgánům svou žádost o údaje k uvedeným konkrétním bodům a uvedly, že pokud tyto informace neobdrží ve lhůtě deseti pracovních dnů, Komise bude muset podle čl. 13 odst. 1 jednacího řádu přijmout konečné rozhodnutí na základě dostupných informací poté, co případně vydá výslovný příkaz k poskytnutí informací na základě čl. 10 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999.
(114)
Francouzské orgány uvedly v dopisu ze dne 21. října 2009, že nemají pro Komisi žádné dodatečné informace, a odkázaly na své připomínky ze dne 9. června 2009.
(115)
Komise se tudíž rozhodnutím ze dne 20. listopadu 2009 („rozhodnutí o příkazu“) rozhodla nařídit Francii, aby poskytla požadované informace, neboť navzdory opakovaným žádostem nebyly tyto informace poskytnuty.
(116)
Francouzské orgány uvedly v dopisu ze dne 2. prosince 2009, že nemají pro Komisi žádné dodatečné informace a že odkazují na své připomínky ze dne 9. června 2009.
(117)
Článek 13 nařízení ovšem stanoví, že „Přezkoumání možné protiprávní podpory je zakončeno přijetím rozhodnutí (…). Nesplní-li členský stát příkaz k poskytnutí informací, je rozhodnutí přijato na základě dostupných informací.“
(118)
Jak výše uvedeno, francouzské orgány Komisi neposkytly údaje, které od nich opakovaně požadovala, naposled v rozhodnutí o příkazu ze dne 20. listopadu 2009.
(119)
Komise podle článku 13 jednacího řádu tudíž rozhodla na základě dostupných informací a připomíná, že francouzským orgánům v každém případě přísluší, aby prokázaly slučitelnost zkoumané podpory s vnitřním trhem, a tudíž přiměřenost této podpory.
(120)
Ve světle rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 a Komisi dostupných údajů zejména zřejmě nelze vycházet ze zevšeobecnění odhadovaných nákladů na vyřizování malých objednávek za rok 1994. Zejména také zřejmě nelze použít rozdělovacích klíčů k neodůvodněným nákladům a vycházet z údajů, pro něž byly použity neodůvodněné multiplikační koeficienty, zejména pro dálkově předávané objednávky. Ve světle výpočtu nákladů spojených s malými zakázkami, uvedeného v rozsudku Tribunálu, a jelikož francouzské orgány neposkytly Komisi údaje umožňující rozptýlit její pochybnosti vyslovené v rozhodnutí o prodloužení řízení ohledně přiměřenosti podpory, nebylo zejména možno zjistit ztrátovost vyřizování malých zakázek.
(121)
Komise tudíž soudí, že nebylo dokázáno, že podpory vyplacené v letech 1994 až 2001 splňují kritérium přiměřenosti.
(122)
Tyto podpory tudíž nejsou slučitelné podle čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU.
b) Posouzení podpor s ohledem na čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
(123)
Čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES) upřesňuje, že „Za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány […] podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem“.
(124)
Podle rozsudku Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 nelze výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy o ES) použít na podpory vyplacené CELF v průběhu let 1980 až 1993. Je tudíž třeba určit, zda na ně lze použít výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES).
(125)
Totéž je třeba učinit u podpor vyplacených v letech 1994 až 2001, ohledně nichž došla Komise k závěru v 122. bodu odůvodnění, že výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU (dříve čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy o ES) na ně nelze použít.
(126)
Za účelem určení, zda čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU může sloužit za základ slučitelnosti, Komise musí ověřit, zda dotčené podpory skutečně sledují cíl obecného zájmu a zda neovlivňují obchod v míře odporující společnému zájmu.
(127)
Komise soudí, že podpory skutečně sledují obecný zájem tak, jak byl předešle určen. V tomto ohledu je třeba připomenout, že začlenění výjimky stanovené dřívějším čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy o ES (nyní čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU) potvrzuje politiku, kterou sleduje Komise na základě dřívějšího čl. 92 odst. 3 písm. c) před nabytím účinnosti Smlouvy o Evropské unii. Na základě tohoto článku totiž Komise v minulosti schvalovala podpory sledující kulturní cíle. Tuto praxi potvrdily soudy Evropské unie, například výše uvedeným rozsudkem Tribunálu ze dne 18. září 1995, v němž Tribunál skutečně uvážil, že Komise mohla na základě dřívějšího čl. 92 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES přijmout příznivé rozhodnutí ohledně tří režimů podpor, které spravuje CELF (podpory dovozu letadlem, programu „Page à Page“ a „Programu Plus“).
(128)
Komise naproti tomu soudí, že nebylo dokázáno, že podpory byly úměrné sledovanému cíli.
(129)
Komise v rozhodnutí o prodloužení řízení, jakož i poté v rozhodnutí o příkazu, žádala francouzské orgány o předložení připomínek k přiměřenosti podpor s ohledem na čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(130)
Jak je výše uvedeno, francouzské orgány Komisi neposkytly údaje umožňující dokázat přiměřenost podpor vyplácených od roku 1980, které po nich žádala zejména naposled v rozhodnutí o příkazu ze dne 20. listopadu 2009.
(131)
Komise podle článku 13 nařízení (ES) č. 659/1999 tudíž rozhodla na základě dostupných informací a připomíná, že francouzským orgánům v každém případě přísluší, aby prokázaly slučitelnost zkoumané podpory s vnitřním trhem, a tudíž přiměřenost této podpory.
(132)
Mutadis mutandis, výše uvedená úvaha o přiměřenosti podpory v rámci čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU zde lze transponovat.
(133)
Komise tudíž soudí, že nebylo dokázáno, že vyplacené podpory splňují kritérium přiměřenosti.
(134)
Komise závěrem soudí, že dotčené opatření není slučitelné s vnitřním trhem na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
C. Posouzení opatření s ohledem na čl. 106 odst. 2 SFEU
(135)
Francouzské orgány několikrát tvrdily, že CELF bylo pověřeno posláním veřejné služby a že sporná opatření je nutno posuzovat se zřetelem k ustanovením čl. 106 odst. 2 SFEU (dříve čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES).
(136)
Tento článek stanoví, že „Podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu nebo ty, které mají povahu fiskálního monopolu, podléhají pravidlům obsaženým ve smlouvách, zejména pravidlům hospodářské soutěže, pokud uplatnění těchto pravidel nebrání právně nebo fakticky plnění zvláštních úkolů, které jim byly svěřeny. Rozvoj obchodu nesmí být dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie.“
(137)
Především je třeba položit si v daném případě otázku existence služby obecného hospodářského zájmu. Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že s výjimkou odvětví, kde již tato otázka byla předmětem právní úpravy Evropské unie, mají členské státy širokou posuzovací pravomoc týkající se posuzování povahy služeb, které lze označit za služby obecného hospodářského zájmu. Úlohou Komise je tedy dbát na to, aby tento manévrovací prostor byl využíván bez zjevných chyb, pokud se jedná o vymezení služeb obecného hospodářského zájmu.
(138)
Francouzské orgány v daném případě opakovaně uvedly, že CELF bylo pověřeno specifickým posláním veřejné služby kulturní povahy, spočívajícím ve splnění každé objednávky frankofonního díla od knihkupců sídlících v zahraničí bez ohledu na objem a povahu objednávky. Komise soudí, že toto poslání by skutečně mohlo představovat službu obecného hospodářského zájmu.
(139)
Za druhé je třeba ověřit, zda CELF bylo skutečně pověřeno touto službou obecného hospodářského zájmu. Podle judikatury Evropské unie totiž dotčené podniky musí být státem předem pověřeny poskytováním dotyčné služby prostřednictvím jednoho nebo více úředních aktů, jejichž formu může určit každý členský stát.
(140)
Francouzské orgány v daném případě předložily několik úmluv mezi CELF a ministerstvem kultury, které podle nich dokládají, že CELF bylo skutečně pověřeno poskytováním dotyčné služby obecného hospodářského zájmu. Podle francouzských orgánů Ředitelství pro knihy a četbu ministerstva kultury uzavírala s CELF každoroční úmluvy až do roku 2001.
(141)
Francouzské orgány však navzdory žádostem Komise, včetně rozhodnutí o příkazu, nepředložily kopie úmluv o veřejné službě za každý dotyčný rok.
(142)
Kromě toho v úmluvách, které má Komise k dispozici, nebyla přesně vymezena povaha povinností veřejné služby (v úmluvě například nebyla uvedena částka, od níž jsou objednávky považovány za „malé objednávky“). Z toho vyplývá, že i za tyto roky neexistuje akt, který by s dostatečnou předností uváděl povinnosti veřejné služby uložené CELF.
(143)
Komise tudíž soudí, že nebylo prokázáno, že CELF bylo skutečně pověřováno úředním aktem poskytováním dotyčné veřejné služby pro každý zvažovaný rok.
(144)
Komise nakonec soudí, že aniž by bylo nutno rozhodnout o podmínce nezbytnosti, neboť podmínky jsou kumulativní, nebyla splněna ani podmínka přiměřenosti.
(145)
V úmluvách, které má Komise k dispozici, totiž chybí jakékoli vysvětlení způsobu výpočtu výše podpory. Kromě toho povinnost CELF předložit účty využívání dotace není provázena přesnou definicí parametrů pro výpočet a kontroly nákladů veřejné služby, které by umožnily ověřit, že se nejedná o nadměrnou vyrovnávací platbu. Kromě toho, jestliže úmluvy skutečně počítaly s převodem nevyužité části dotace z roku na rok, neobsahují žádné upřesnění ohledně fungování tohoto mechanismu, který ostatně zřejmě nebyl použit. Francouzské orgány nakonec obecněji, a jak bylo uvedeno v rámci analýzy kritéria přiměřenosti s ohledem na čl. 107 odst. 3 SFEU, neposkytly údaje prokazující přiměřenost podpor s ohledem na jednotlivé body rozsudku Tribunálu.
(146)
Francouzské orgány tak Komisi neposkytly údaje, které by umožnily prokázat přiměřenost podpor v rámci čl. 106 odst. 2 SFEU a které od nich požadovala, zejména naposled v rozhodnutí o příkazu ze dne 20. listopadu 2009.
(147)
Komise podle článku 13 jednacího řádu tudíž rozhodla na základě dostupných informací a připomíná, že francouzským orgánům v každém případě přísluší, aby prokázaly slučitelnost zkoumané podpory s vnitřním trhem, a tudíž přiměřenost této podpory.
(148)
Komise tedy usuzuje ze stejných důvodů, které jsou uvedeny v rámci analýzy přiměřenosti podpory s ohledem na čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU, že nebylo prokázáno, že vyplacené podpory splňují kritérium přiměřenosti.
(149)
Komise tudíž soudí, že podmínky čl. 106 odst. 2 SFEU nebyly splněny.
(150)
Komise tudíž závěrem soudí, že mechanismus podpory, nazvaný Program „malých objednávek“, který prováděla Francie ve prospěch CELF v období 1980 až konec roku 2001, představuje podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
5. PROMLČECÍ LHŮTA, MIMOŘÁDNÁ OKOLNOST, OPRÁVNĚNÁ DŮVĚRA, ZÁSADA PRÁVNÍ JISTOTY, ZÁSADA PŘIMĚŘENOSTI
(151)
Za předpokladu protiprávní a neslučitelné státní podpory musí Komise v zásadě přikázat členskému státu, aby přijal všechna nezbytná opatření k zpětnému získání podpory od jejího příjemce. Článek 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 totiž stanoví, že „Je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil“.
(152)
Komise musí nicméně přihlédnout k následujícím činitelům:
(153)
Za prvé, článek 15 nařízení (ES) č. 659/1999 stanoví, že pravomoci Komise ve věci navrácení podpory podléhají promlčecí lhůtě deseti let. Promlčecí lhůta počíná dnem, kdy je protiprávní podpora udělena příjemci, a jakékoli opatření přijaté Komisí nebo členským státem jednajícím na žádost Komise, týkající se protiprávní podpory, přerušuje průběh promlčecí lhůty.
(154)
Jak již Komise vyložila v rozhodnutí o prodloužení řízení, aniž obdržela zvláštní komentáře zúčastněných stran k tomuto bodu, soudí, že pravidlo promlčecí lhůty uvedené v předchozím bodě odůvodnění lze v daném případě použít. Soudní dvůr v rozsudku ze dne 5. října 2006 ve věci Transalpine (21) totiž usoudil, že pokud nařízení Rady (ES) č. 659/1999 obsahuje pravidla procedurální povahy, tato pravidla platí pro všechna správní řízení před Komisí ve věci otevřených státních podpor v době, kdy vstoupilo v platnost nařízení (ES) č. 659/1999, a sice dne 16. dubna 1999. Tato záležitost však spadá do rámce formálního vyšetřovacího řízení zahájeného 30. června 1996.
(155)
Jelikož v daném případě byly podpory vypláceny každý rok od roku 1980 a Komise žádala francouzské orgány o informace v dubnu 1992, je zřejmé, že podpory vyplacené CELF v letech 1980 a 1981 nemohou být vráceny, neboť vypršela promlčecí lhůta.
(156)
Za druhé, Komise nevyžaduje vrácení podpory, pokud by tím odporovala obecné zásadě práva Evropské unie. Podle judikatury Evropské unie je totiž Komise povinna přihlížet k mimořádným okolnostem, které odůvodňují, že upustí od příkazu vrácení protiprávně poskytnutých podpor, odporuje-li toto vrácení obecné zásadě práva Evropské unie.
(157)
Komise právě v tomto rámci vyzvala v rozhodnutí o prodloužení řízení francouzské orgány, příjemce podpory i další zúčastněnou stranu, aby předložily své připomínky k uplatnění zásady oprávněné důvěry a zásady právní jistoty v daném případě nebo jakékoli jiné zásady, která by mohla přimět Komisi, aby nevyžadovala vrácení podpory.
(158)
Komise bere na vědomí, že francouzské orgány ve svých připomínkách mají za to, že existovaly mimořádné okolnosti umožňující omezení povinnosti vrátit podpory. SIDE naopak usoudila, že takové mimořádné okolnosti nenastaly.
(159)
Komise v tomto ohledu připomíná, že v rámci předběžných otázek položených Soudnímu dvoru ve výše uvedené věci CELF se odvolací soud v podstatě tázal, zda přijetí tří po sobě jdoucích rozhodnutí, kterými Komise prohlašuje podporu za slučitelnou s vnitřním trhem, která byla následně zrušena soudem Společenství, mohlo samo o sobě představovat mimořádnou okolnost, která by mohla odůvodnit omezení povinnosti příjemce vrátit tuto podporu.
(160)
Soudní dvůr ve výše uvedeném rozsudku ze dne 11. března 2010 nejprve odkázal na svůj rozsudek ze dne 12. února 2008, v jehož bodech 65 a následujících uvedl, že po zrušení příznivého rozhodnutí Komise nelze vyloučit možnost, že se příjemce neoprávněně poskytnutých podpor dovolá mimořádných okolností, které mohly oprávněně vzbudit jeho důvěru v jejich regulérnost, a tudíž se vzepře jejich vrácení (22).
(161)
Soudní dvůr v něm však rovněž uvedl, že oprávněná důvěra příjemce podpory se nemůže zrodit z příznivého rozhodnutí Komise, jednak když toto rozhodnutí bylo zpochybněno ve lhůtě pro podání opravného prostředku a poté zrušeno soudem Evropské unie, jednak dokud neuplyne lhůta pro odvolání, nebo dokud se v případě odvolání s konečnou platností nevysloví soud Evropské unie (23).
(162)
Soudní dvůr v daném případě v rozsudku ze dne 11. března 2010 uvedl, že zrušení třetího příznivého rozhodnutí Komise rozsudkem Tribunálu ze dne 15. dubna 2008 samo o sobě nemůže vzbudit oprávněnou důvěru, ani nepředstavuje mimořádnou okolnost (24).
(163)
Soudní dvůr dodal, že málo obvyklé trojí po sobě jdoucí zrušení a priori odráží složitost záležitosti, a místo aby budilo oprávněnou důvěru, spíše zvětšuje pochybnosti příjemce podpory, pokud se týká slučitelnosti sporné podpory. Připouští, že trojí po sobě jdoucí odvolání, jehož výsledkem bylo trojí zrušení, charakterizuje velmi vzácnou situaci, avšak soudí, že takové okolnosti jsou součástí normálního fungování soudního systému, který skýtá stranám, čelícím údajně důsledkům protiprávnosti podpory, možnost dovolávat se zrušení následných rozhodnutí, která považují za původce této situace.
(164)
Soudní dvůr mimo jiné v daném případě usoudil, že výskyt mimořádné okolnosti nelze dále brát v úvahu s ohledem na zásadu právní jistoty (25). Dokud totiž Komise nepřijala rozhodnutí o schválení a dokud nevypršela lhůta pro odvolání proti takovému rozhodnutí, příjemce nemá jistotu ohledně zákonnosti, takže se nelze dovolávat ani zásady ochrany oprávněné důvěry ani zásady právní jistoty.
(165)
Kromě toho, jak Soudní dvůr uvedl v rozsudku ze dne 11. března 2010 (26), výskyt mimořádné okolnosti nelze dále brát v úvahu s ohledem na zásadu přiměřenosti. Zrušení protiprávní podpory cestou vrácení je totiž logickým důsledkem zjištění její protiprávnosti, takže vrácení této podpory s cílem obnovení dřívějšího stavu nelze v zásadě považovat za nepřiměřené opatření ve srovnání s cíli ustanovení Smlouvy v oblasti státních podpor.
(166)
Soudní dvůr tudíž došel k závěru, že přijetí tří po sobě jdoucích rozhodnutí, kterými Komise prohlašuje podporu za slučitelnou se společným trhem a která byla následně zrušena soudem Společenství, nemůže samo o sobě představovat výjimečnou okolnost, která by mohla odůvodnit omezení povinnosti příjemce navrátit tuto protiprávní a neslučitelnou podporu.
(167)
Komise vzhledem k předchozímu a bez jakýchkoli dalších podkladů, které by představovaly mimořádnou okolnost, tudíž soudí, že v daném případě nenastaly mimořádné okolnosti, které by mohly omezit povinnost CELF vrátit dotyčné podpory (s výjimkou částek vyplacených v letech 1980 a 1981, jak je vysvětleno výše).
6. ZPĚTNÉ ZÍSKÁNÍ
(168)
Francouzské orgány tudíž podle článku 14 nařízení (ES) č. 659/1999 musí od CELF získat zpět částku podpor, které mu byly vyplaceny z titulu programu „malých objednávek“ v průběhu let 1982 až 2001.
(169)
Podle toho, co vyplývá z tabulky (27), celková částka podpory, která má být od CELF získána zpět a která byla přijata v průběhu let 1982 až 2001, činí 4 631 401 EUR, k nimž je třeba připočíst úroky.
(170)
Podle čl. 14 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 podpora, která má být navrácena podle rozhodnutí o navrácení, zahrnuje úroky v přiměřené výši stanovené Komisí. Úroky jsou splatné od data, kdy byla protiprávní podpora k dispozici příjemci, do data jejího navrácení.
(171)
Z rozsudku Soudního dvora ze dne 12. října 2000 ve věci Magefesa (28) však vyplývá, že je-li podnik v konkursu a stanoví-li tak vnitrostátní právní předpisy, úroky z podpor protiprávně získaných před tímto ohlášením splatné po ohlášení úpadku podniku nejsou dlužné.
(172)
V tomto ohledu je třeba poznamenat, že francouzské orgány ve své zprávě zaslané dne 27. ledna 2010 informovaly Komisi o situaci, v níž se v současnosti CELF nachází.
(173)
S ohledem na finanční situaci CELF byla CELF přiznána dne 25. února 2009 ochrana před věřiteli. Byl jmenován správce konkurzní podstaty.
(174)
Francouzský stát z titulu sporu ohledně státních podpor přihlásil následující pohledávky: 11 885 785,02 EUR (z titulu platby úroků podle výše uvedeného rozhodnutí Rady státu ze dne 19. prosince 2008) a 4 814 339,90 EUR (z titulu případného vrácení jistiny podpory přijaté v průběhu let 1980-2001).
(175)
Francouzské orgány uvedly, že ze soupisu pohledávek vyplývá, že sporné pohledávky činí 17 045 039,50 EUR z celkových přihlášených pasiv 21 254 232,29 EUR.
(176)
Když správce konkurzní podstaty zjistil, že vyrovnání je zjevně nemožné, požádal o změnu ochrany před věřiteli na soudní likvidaci, zejména z důvodu státem přihlášených pohledávek.
(177)
Obchodní soud v Paříži rozsudkem ze dne 9. září 2009 po zjištění, že výše pasiv vylučuje další pokračování v činnosti, rozhodl o nařízení soudní likvidace a určil likvidátora. Tribunál stanovil dvouletou lhůtu, po jejímž uplynutí bude prověřeno ukončení soudní likvidace. Francouzské orgány uvedly, že stávající a/nebo budoucí spory by však mohly odůvodnit prodloužení termínu ukončení soudní likvidace.
(178)
Francouzské orgány uvedly, že všichni zaměstnanci CELF byli propuštěni a že kancelář likvidátora byla zavřena dne 31. prosince 2009. Probíhají pouze úkony, které směřují k vymáhání dosud dlužných pohledávek od klientů.
(179)
Francouzské orgány v elektronické korespondenci ze dne 9. března 2010 uvedly, že při likvidačním řízení s CELF byla dodržena obvyklá pravidla likvidačního řízení týkajícího se podniků.
(180)
Podle informací, které francouzské orgány Komisi sdělily, CELF již nevykonává žádnou hospodářskou činnost.
(181)
Francouzské orgány musí tudíž vzhledem k probíhající likvidaci CELF dbát v rámci své povinnosti vymáhat navrácení protiprávní podpory zvláště na dodržení judikatury platné v případě likvidace podniku, který je příjemcem podpory (29). To předpokládá zvláště, že aktiva CELF budou prodána za tržní cenu, že stát zanese své pohledávky týkající se vymáhání neslučitelné protiprávní podpory do pasiv podniku v likvidaci a plně uplatní svá věřitelská práva ve všech fázích řízení až do ukončení likvidace.
(182)
Pokud se týká výpočtu úroků, je třeba poznamenat, že ve francouzském právu článek L 622-28 Obchodního zákoníku stanoví, že „rozsudkem o zahájení [řízení o ochraně před věřiteli] se zastavuje nabíhání zákonných a obvyklých úroků, jakož i všech úroků z prodlení a přirážek.“
(183)
V této věci tudíž z částek vyplacených CELF nabíhají úroky počínaje dnem, kdy jí byly dány k dispozici až do dne 25. února 2009, což je datum rozsudku Obchodního soudu v Paříži o zahájení řízení o ochraně před věřiteli, které bylo poté rozsudkem ze dne 9. září 2009 změněno na soudní likvidaci.
7. ZÁVĚR
(184)
Komise konstatuje, že Francie protiprávně poskytla podporu ve prospěch CELF, čímž porušila ustanovení čl. 108 odst. 3 SFEU.
(185)
Tato podpora je neslučitelná s vnitřním trhem a francouzské orgány ji musí získat zpět, s výjimkou částek vyplacených v letech 1980 a 1981, na něž se vztahuje promlčení.
(186)
Francouzské orgány tudíž musí od CELF získat zpět částku 4 631 401 EUR, k níž je třeba přičíst úroky za každou z podpor vyplacených každoročně počínaje rokem 1982. Z částek, které mají být vráceny, nabíhají úroky počínaje dnem, kdy byly dány k dispozici příjemci, až do dne 25. února 2009, což je datum rozsudku Obchodního soudu v Paříži o zahájení řízení o ochraně před věřiteli.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Protiprávní státní podpora, poskytnutá Francií ve prospěch Družstva pro vývoz francouzských knih (CELF) v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie, je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Francie je povinna získat zpět částku 4 631 401 EUR odpovídající částkám, které CELF přijalo v průběhu let 1982 až 2001 z titulu podpory uvedené v článku 1.
2. Z částek, které mají být vráceny, nabíhají úroky počínaje dnem, kdy byly dány k dispozici příjemci, až do dne 25. února 2009, což je datum rozsudku Obchodního soudu v Paříži o zahájení řízení o ochraně před věřiteli.
3. Úroky jsou vypočteny na složeném základě podle kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 3
1. Navrácení podpory uvedené v článku 2 nabývá okamžité účinnosti.
2. Francie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců od data jeho oznámení.
Článek 4
1. Francie ve lhůtě dvou měsíců od data oznámení tohoto rozhodnutí poskytne následující informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má od příjemce získat zpět;
b)
podrobný popis přijatých a plánovaných opatření za účelem plnění tohoto rozhodnutí;
c)
dokumenty prokazující, že příjemce byl k navrácení podpory úředně vyzván.
2. Francie bude Komisi informovat o průběhu vnitrostátních opatření přijatých k provádění tohoto rozhodnutí až do úplného navrácení podpory uvedené v článku 2. Poskytne okamžitě a na první požádání Komise veškeré informace o přijatých a plánovaných opatřeních za účelem plnění tohoto rozhodnutí. Poskytne rovněž podrobné informace týkající se částky podpory a úroků již získané od příjemce zpět.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 14. prosince 2010.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 14 december 2010
om det statliga stöd C 39/96 (f.d. NN 127/92) som Frankrike har genomfört till förmån för Coopérative d’exportation du livre français (CELF)
[delgivet med nr K(2010) 8938]
(Endast den franska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
(2011/179/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket (1),
efter att i enlighet med nämnda artikel (2) ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig och med beaktande av dessa synpunkter, och
av följande skäl:
1. FÖRFARANDE
(1)
Genom en dom av den 15 april 2008 (3) ogiltigförklarade Europeiska unionens tribunal (dåvarande förstainstansrätten) kommissionens beslut 2005/262/EG av den 20 april 2004 (4) om det stöd som Frankrike utbetalat till förmån för Coopérative d’exportation du livre français (nedan kallat CELF) (5).
(2)
Med anledning av domen måste kommissionen anta ett nytt beslut.
(3)
Domen följde på ett förfarande vars huvudetapper beskrivs nedan.
A. Första etappen
(4)
I en skrivelse av den 20 mars 1992 från företaget Société Internationale de diffusion et d’édition (nedan kallat SIDE) uppmärksammades kommissionen på stödåtgärder till marknadsföring, transport och försäljning som de franska myndigheterna beviljat CELF och som inte förhandsanmälts till kommissionen.
(5)
Genom en skrivelse av den 2 april 1992 påminde kommissionen de franska myndigheterna om att varje förslag om att inrätta eller ändra en stödordning ska förhandsanmälas till kommissionen och begärde information om karaktären hos de stödåtgärder som SIDE påtalat samt syftet med dem.
(6)
Genom en skrivelse av den 29 juni 1992 bekräftade de franska myndigheterna att CELF fick stöd. De preciserade att dessa åtgärder syftade till att sprida kännedom om den franska litteraturen och det franska språket i icke franskspråkiga länder och att CELF dessutom förvaltade tre projekt för punktstöd som också syftade till att göra det lättare för avlägsna läsare att få tillgång till franska böcker.
(7)
Den 7 augusti skickade kommissionen en skrivelse till SIDE med bekräftelse om att CELF fick stöd, klargjorde stödets syfte och uppgav att åtgärderna inte hade anmälts. Kommissionen uppgav emellertid också att det påtalade stödet inte verkade vara av ett slag som påverkade handeln mellan medlemsstaterna. Mot denna bakgrund uppmanades SIDE att inkomma med sina synpunkter.
(8)
Genom en skrivelse av den 7 september 1992 underrättade SIDE kommissionen om att företaget avsåg att påtala åtgärdernas diskriminerande karaktär och de därav följande effekterna på handeln mellan medlemsstaterna, men utan att bestrida det kulturella syfte som kulturministeriet eftersträvar genom att sprida det franska språket och den franska litteraturen.
(9)
I ett beslut av den 18 maj 1993 (6) ansåg kommissionen att det undantag som anges i artikel 92.3 c i EG-fördraget var tillämpligt på åtgärderna, med tanke på de särskilda konkurrensförhållandena inom bokbranschen och på den aktuella stödordningens kulturella syfte.
(10)
I en inlaga av den 2 augusti 1993 väckte SIDE talan om ogiltigförklaring av detta beslut. I en dom av den 18 september 1995 (7) gav förstainstansrätten SIDE delvis rätt och upphävde kommissionens beslut av den 18 maj 1993 i de delar som avser det stöd som beviljats CELF för små beställningar.
(11)
Förstainstansrätten fastställde att kommissionen kunde fatta ett förmånligt beslut avseende de tre stödprojekt som CELF förvaltade för statens räkning, nämligen:
a)
Stöd för lufttransport eller luftpost.
b)
Programmet ”Page à Page” (8) (stöd till spridning av böcker på franska i Central- och Östeuropa).
c)
Programmet ”Plus” (universitetslitteratur på franska till studenter i Afrika söder om Sahara).
(12)
Förstainstansrätten ansåg att kommissionen hade fått tillräcklig information om de tre stödprojekten för att styrka att deras inverkan på konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna var försumbar. För övrigt anförde förstainstansrätten att ”Vad gäller frågan om det omtvistade stödets syfte var av kulturell natur är parterna överens om att det ändamål som den franska regeringen strävar efter att uppnå är en spridning av det franska språket och den franska litteraturen”. Förstainstansrätten fastställde att bedömningen av syftet med det omtvistade stödet inte innebar några särskilda svårigheter för kommissionen och att det inte var nödvändigt för den att erhålla andra upplysningar för att kunna bekräfta att syftet var av kulturell natur.
(13)
Däremot ansåg förstainstansrätten att kommissionen vad gäller det stöd som beviljats uteslutande till CELF för små beställningar borde ha företagit en ingående undersökning av konkurrensvillkoren inom den berörda sektorn innan den fattade beslut om huruvida detta stöd var förenligt med den inre marknaden.
(14)
Förstainstansrätten konstaterade (i punkt 76 i domen) att kommissionen borde ha inlett det kontradiktoriska förfarandet i enlighet med artikel 93.2 i EG-fördraget (numera artikel 108.2 i EUF-fördraget) och att kommissionens beslut av den 18 maj 1993 därför borde upphävas ”i den mån som det rör det stöd som beviljats uteslutande till CELF för att kompensera den merkostnad som uppstår då man expedierar mindre beställningar på böcker på franska som gjorts av bokhandlare i utlandet”.
B Andra etappen
(15)
I enlighet med förstainstansrättens dom av den 18 september 1995 beslutade kommissionen den 30 juli 1996 att inleda ett formellt granskningsförfarande. Berörda parter, som uppmanats att inkomma med sina synpunkter till kommissionen, inkom med sina kommentarer under december 1996 och januari 1997.
(16)
Efter detta utredningsarbete antog kommissionen den 10 juni 1998 beslut 1999/133/EG (9). Kommissionen bekräftade med stöd i artikel 87.3 d i EG-fördraget att stöden hade ett kulturellt syfte och att det stöd som beviljades inom ramen för programmet för små beställningar inte var av det slag att det påverkade handelsvillkoren och konkurrensen inom gemenskapen i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset på marknaden för export av böcker på franska.
(17)
I en dom av den 28 februari 2002 (10) ogiltigförklarade förstainstansrätten artikel 1 sista meningen i detta beslut. Förstainstansrätten ansåg att kommissionen borde ha gjort den undersökning som krävs för att få fram relevant information i syfte att skilja mellan marknaden för exportförmedling och marknaden för export av böcker på franska i allmänhet.
(18)
Förstainstansrätten ansåg att kommissionen genom att inte göra denna kontroll gjort en uppenbart oriktig bedömning genom att välja marknaden för export av böcker på franska i allmänhet som referensmarknad, trots att det stod klart att det omtvistade stödet bara var riktat till exportombud.
(19)
Däremot avvisade domstolen i sin dom av den 22 juni 2002 (11), utan att pröva själva sakfrågan, Frankrikes överklagande av kommissionens beslut av den 10 juni 1998 och bekräftade att även om ett stöd är att anse som förenligt med den inre marknaden påverkar detta inte kravet på anmälan och att kravet på förhandsanmälan även förutsätter att stödet ännu inte börjat betalas ut.
C. Tredje etappen
(20)
Efter det att beslutet av den 18 juni 1998 delvis ogiltigförklarats begärde kommissionen genom två skrivelser av den 14 juni 2002 att de franska myndigheterna respektive SIDE skulle kommentera motiven för att ogiltigförklara beslutet, särskilt om de förhållanden som avsåg den relevanta marknaden.
(21)
De franska myndigheterna uppmanades att särskilt kommentera hur CELF:s utbud skiljer sig från övriga marknadsaktörers utbud, däribland SIDE:s. SIDE uppmanades att särskilt kommentera begreppet små beställningar och redogöra för hur dess utbud eventuellt skulle skilja sig från CELF:s och övriga marknadsaktörers utbud.
(22)
SIDE skickade sitt svar till kommissionen i en skrivelse av den 12 augusti 2002. De franska myndigheterna skickade sitt svar i en skrivelse av den 17 september 2002.
(23)
Efter att genom en skrivelse av den 19 september 2002 ha uppmanat SIDE att uppge huruvida dess svar innehöll konfidentiella uppgifter och fått ett nekande svar den 30 september 2002, skickade kommissionen genom en skrivelse av den 17 oktober 2002 SIDE:s svar med bilagor till de franska myndigheterna för kommentarer. Samtidigt ställde kommissionen en rad nya kompletterande frågor till de franska myndigheterna.
(24)
Genom en skrivelse av den 30 oktober 2002 ställde kommissionen även en rad kompletterande frågor till SIDE, som företaget svarade på genom skrivelser av den 31 oktober 2002 och den 9 december 2002. Efter kommissionens begäran av den 16 december 2002 underrättade SIDE, i en skrivelse av den 23 december 2002, kommissionen om att dess svar inte innehöll några konfidentiella uppgifter och att de kunde skickas till de franska myndigheterna för kommentarer.
(25)
Eftersom de franska myndigheterna inte hade svarat inom uppsatt tid tvingades kommissionen att skicka dem en påminnelse genom en skrivelse av den 27 november 2002. Genom en skrivelse av den 19 december 2002 riktade de franska myndigheterna en begäran om en ytterligare förlängning av tidsfristen till kommissionen.
(26)
Den 9 januari 2003 skickade kommissionen SIDE:s svar av den 23 december 2002 till de franska myndigheterna för att inhämta deras synpunkter. Genom en skrivelse av den 17 januari 2003 besvarade de franska myndigheterna kommissionens frågor av den 17 oktober 2002.
(27)
Genom en skrivelse av den 4 februari 2003 begärde de franska myndigheterna en ytterligare förlängning av tidsfristen avseende kommissionens begäran om synpunkter på SIDE:s andra svar av den 23 december 2002. Kommissionen godkände delvis denna begäran genom en skrivelse av 11 februari 2003. De franska myndigheterna skickade sitt svar till kommissionen genom en skrivelse av den 11 mars 2003.
(28)
På egen begäran tog kommissionen emot SIDE, som vid ett sammanträde den 4 mars 2003 kunde redogöra för sin syn på ärendet sedan dess början.
(29)
Därefter antog Europeiska kommissionen beslut 2005/262/EG och ansåg att det omtvistade stödet med stöd i f.d. artikel 87.3 d i EG-fördraget var förenligt med den inre marknaden, bland annat efter det att det fastställts att stöden inte kunde förmodas överkompensera de kostnader som genererats av expedieringen av små beställningar.
D. Fjärde etappen
(30)
I dom av den 15 april 2008 ogiltigförklarade förstainstansrätten kommissionens beslut av den 20 april 2004.
(31)
Förstainstansrätten ansåg att kommissionen i fråga om den del av stödet som betalades ut till CELF före den 1 november 1993, dvs. innan EU-fördraget trädde i kraft, gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att bedöma det omtvistade stödets förenlighet med den inre marknaden enligt artikel 87.3 d i stället för att tillämpa de materiella regler som gällde före den 1 november 1993. Förstainstansrätten tog i synnerhet fasta på att EU-fördraget inte innehåller några övergångsbestämmelser om tillämningen av artikel 87.3 d och att rättssäkerhetsprincipen utom i vissa undantagsfall i princip gör det omöjligt att tillämpa EU-lagstiftning retroaktivt i ärenden, innan den offentliggjorts.
(32)
Förstainstansrätten ansåg vidare att kommissionen gjort en uppenbart oriktig bedömning av det omtvistade stödets förenlighet med den inre marknaden därför att kommissionen övervärderat CELF:s verkliga kostnader för expediering av små beställningar. I beslutet av den 20 april 2004 beaktade kommissionen inte de verkliga kostnaderna för expediering av små beställningar utan gjorde i stället en uppskattning av dessa kostnader med utgångspunkt i CELF:s sammanlagda kostnader (genom att fördela en del av de sammanlagda kostnaderna på expediering av små beställningar med hjälp av en förutbestämd fördelningsnyckel som var olika för varje kostnadsslag). Vissa kostnadsslag multiplicerades med korrigeringskoefficienter på grund av de extra svårigheter som expediering av små beställningar medförde jämfört med vad som var fallet i CELF:s övriga verksamhet. Förstainstansrätten ansåg dock att dessa problem kunde lösas genom elektronisk överföring, något som skedde i två tredjedelar av de små beställningarna. Därför ansåg förstainstansrätten att kommissionen begått ett fel i bedömningen genom att tillämpa korrigeringskoefficienter på vissa kostnader (och även på elektroniskt översända beställningar) och fastslog att beräkningen av kostnaderna för expediering av små beställningar utan korrigeringskoefficienter hade varit mycket lägre och att ett överskott därmed uppstått i verksamheten med små beställningar (600 000 franska franc, dvs. cirka 91 469 euro). Förstainstansrätten ansåg att kommissionen inte kunnat visa att den inte överskattat kostnaderna.
E. Femte etappen
(33)
Genom förstainstansrättens dom av den 15 april 2008 återupptogs alltså det granskningsförfarande som kommissionen inledde genom beslutet av den 30 juli 1996, varför kommissionen måste anta ett nytt beslut.
(34)
Med hänsyn till motiveringen i förstainstansrättens dom av den 15 april 2008 och med tanke på att beslutet att inleda ett granskningsförfarande togs redan den 30 juli 1996 ville kommissionen uppmana Frankrike och berörda parter att ånyo lämna sina synpunkter.
(35)
Kommissionen antog därför den 8 april 2009 (12) beslut K(2009) 2481 om ett utvidgat granskningsförfarande. Beslutet om ett utvidgat granskningsförfarande, med en ny frist för att inkomma med synpunkter, kompletterade beslutet av den 30 juli 1996 om att inleda ett granskningsförfarande. I beslutet sägs att de två besluten bör betraktas som delar av en helhet och att de ingår i ett och samma formella granskningsförfarande samt att beslutet om utvidgat granskningsförfarande ska ha företräde, om beskrivningen av faktiska eller rättsliga omständigheter eller kommissionens inledande bedömning i det utvidgade granskningsförfarandet skulle avvika från beslutet av den 30 juli 1996 om att inleda ett granskningsförfarande.
(36)
Kommissionen uppmanade berörda parter att lämna synpunkter på stödet i fråga.
(37)
Kommissionen mottog synpunkter från Frankrike den 9 juni 2009 och från SIDE den 23 juli 2009. SIDE:s synpunkter överlämnades till Frankrike den 24 augusti 2009 för svaromål och kommentarer inkom den 24 september 2009.
(38)
Frankrike lämnade dock inte de närmare upplysningar som kommissionen begärde i sitt beslut om ett utvidgat granskningsförfarande utan översände bara avseende stödets proportionalitet samma upplysningar som lämnats den 17 september 2002, den 17 januari 2003 och den 11 mars 2003 och som kommissionen inte kunde använda i befintligt skick med anledning av förstainstansrättens dom av den 15 april 2008.
(39)
I en skrivelse av den 8 oktober 2009 påminde därför kommissionen Frankrike om sin begäran om ytterligare upplysningar på dessa punkter och uppgav att om dessa upplysningar inte kunde lämnas inom tio dagar måste kommissionen fatta ett slutligt beslut med utgångspunkt i tillgänglig information, i enlighet med artikel 13.1 i tillämpningsföreskrifterna, i förekommande fall efter att ha utfärdat ett föreläggande om att lämna upplysningar i enlighet med artikel 10.3 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (13).
(40)
I en skrivelse av den 21 oktober 2009 informerade Frankrike kommissionen om att CELF upphört med sin verksamhet och försatts i likvidation genom beslut av den 9 september 2009 i Tribunal de Commerce i Paris. När det gäller de upplysningar som kommissionen efterfrågade i sin skrivelse av den 8 oktober 2009 uppgav Frankrike att de inte hade ytterligare information och hänvisade till sina synpunkter av den 9 juni 2009.
(41)
I beslut av den 20 november 2009 (beslut K(2009) 9256) förelade kommissionen därför Frankrike att lämna de begärda upplysningarna eftersom de inte inkommit trots upprepade påminnelser.
(42)
I en skrivelse av den 2 december 2009 uppgav Frankrike att det inte fanns ytterligare upplysningar att lämna till kommissionen och hänvisade till sina synpunkter av den 9 juni 2009.
(43)
Den 2 december 2009 översände Frankrike även en skrivelse om stödprogrammet ”Programme de Livres Universitaires et Scientifiques” med kortnamnet ”Plus”. Detta stödprogram prövas inte i det här beslutet.
(44)
I en skrivelse av den 22 december 2009 begärde kommissionen upplysningar från Frankrike om CELF:s situation och dess likvidering. De franska myndigheterna svarade den 27 januari 2010. Ytterligare upplysningar lämnades även den 9 mars 2010 och den 26 november 2010.
F. Förfarande i nationell domstol och förhandsavgöranden
(45)
Noteras bör att förfaranden pågår vid nationell domstol i Frankrike vilket lett till anhängiggörande vid domstolen av frågor om grunden i artikel 267 i EUF-fördraget (f.d. artikel 234 i EG-fördraget). Huvudetapperna i dessa nationella förfaranden förklaras i korthet nedan.
(46)
SIDE väckte talan vid nationell domstol om den direkta effekten av f.d. artikel 88.3 i EG-fördraget. I en dom av den 5 oktober 2004 bekräftade Paris förvaltningsdomstol i andra instans (Cour administrative d’appel de Paris) den dom som tidigare meddelats av Tribunal administratif de Paris den 26 april 2001. Samtidigt uppmanades Frankrike att återkräva det stöd som betalats ut till CELF.
(47)
Saken överklagades till högsta instans, Conseil d’État, som i sin tur i dom av den 29 mars 2006 bekräftade vissa delar i andrainstansdomen, bland annat bedömningen att stöden i fråga inte endast kompenserade för skyldigheten att tillhandahålla allmännyttiga tjänster (14), att de inte av nationell domstol kunde anses utgöra befintliga stöd och att CELF inte kunde åberopa berättigade förväntningar.
(48)
I sin dom av den 29 mars 2006 sköt Conseil d’État upp sitt avgörande om överklagandet till dess att svar inkommit från EG-domstolen om de förhandsavgöranden som begärts i fråga om vilka skyldigheter de nationella domstolarna har när det gäller oanmält statligt stöd som i efterhand förklarats förenligt med den inre marknaden genom beslut från kommissionen.
(49)
I domen av den 12 februari 2008 (15) slog EG-domstolen fast följande:
”Artikel 88.3 sista meningen EG skall tolkas så, att den nationella domstolen inte är skyldig att förordna om återkrav av ett stöd som genomförts med åsidosättande av denna bestämmelse, när Europeiska gemenskapernas kommission har fattat ett slutgiltigt beslut där den slagit fast att nämnda stöd är förenligt med den inre marknaden i den mening som avses i artikel 87 EG. Den nationella domstolen skall med tillämpning av gemenskapsrätten ålägga stödmottagaren att betala ränta för den period som stödet varit rättsstridigt. Den nationella domstolen kan inom ramen för sin nationella rätt dessutom i förekommande fall förordna om återkrav av det rättsstridiga stödet, utan att detta inverkar på medlemsstatens rätt att vid en senare tidpunkt ånyo verkställa stödet. Nämnda domstol kan också nödgas bifalla en talan om ersättning för skada som orsakats av att stödet är rättsstridigt.
Den skyldighet som följer av artikel 88.3 sista meningen EG, att åtgärda verkningarna av att ett stöd är rättsstridigt, sträcker sig, när det gäller beräkningen av de belopp som stödmottagaren skall erlägga, och förutsatt att det inte föreligger några exceptionella omständigheter, till att - i en sådan förfarandesituation som den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen - även omfatta den period som förflutit mellan ett beslut av Europeiska gemenskapernas kommission, i vilket den slår fast att detta stöd är förenligt med den inre marknaden, och gemenskapsdomstolens ogiltigförklaring av detta beslut”.
(50)
Mot bakgrund av EG-domstolens dom av den 12 februari 2008 och förstainstansrättens dom av den 15 april 2008 ogiltigförklarade Conseil d’État i dom av den 19 december 2008 artiklarna 2, 3 och 4 i den tidigare citerade domen av den 5 oktober 2004 från andrainstansrätten och meddelade följande:
(51)
Kultur- och kommunikationsministern uppmanas att återkräva räntan på det statliga stöd som erlagts till CELF sedan 1980 och fram till den dag denna dom meddelas. Räntan ska beräknas enligt kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 (16). Samtidigt uppmanas ministern att i ett senare skede återkräva den ränta som upplupit från den dag denna dom meddelades och fram till dess att stödet antingen förklarats slutgiltigt förenligt med den inre marknaden eller återkrävts.
(52)
Conseil d’État sköt samtidigt upp den fortsatta prövningen till dess att EG-domstolen uttalat sig om följande förhandsavgöranden:
”1.
Kan den nationella domstolen vilandeförklara målet med avseende på frågan om skyldigheten att återbetala ett statligt stöd till dess att … kommission[en] har uttalat sig genom ett slutgiltigt beslut om stödets förenlighet med bestämmelserna om den inre marknaden, när ett första beslut som fattats av kommissionen, vari detta stöd förklaras vara förenligt, har ogiltigförklarats av gemenskapsdomstolen?
2.
Kan en sådan situation, när kommissionen vid tre tillfällen hade förklarat att det ifrågavarande stödet var förenligt med den inre marknaden, innan dessa beslut ogiltigförklarades av [förstainstansrätten], utgöra en exceptionell omständighet som kan medföra att den nationella domstolen begränsar skyldigheten att återkräva stödet?”
(53)
Den 11 mars 2010 (17) avgjorde domstolen dessa förhandsavgöranden och meddelade följande:
”1.
En nationell domstol vid vilken en talan om återbetalning av rättsstridigt statligt stöd har väckts enligt artikel 88.3 EG kan inte vilandeförklara målet till dess att Europeiska gemenskapernas kommission har uttalat sig om stödets förenlighet med den inre marknaden, efter det att ett tidigare fattat positivt beslut ogiltigförklarats.
2.
Den omständigheten att Europeiska gemenskapernas kommission fattat tre på varandra följande beslut, vari den förklarat ett stöd förenligt med den inre marknaden - beslut som därefter ogiltigförklarats av gemenskapsdomstolen - kan inte i sig utgöra en exceptionell omständighet som kan medföra en begränsning av skyldigheten att återbetala stödet, när stödet har verkställts i strid med artikel 88.3 EG.”
2. DETALJERAD BESKRIVNING AV STÖDET
(54)
Frankrike uppgav till kommissionen att kulturministeriet 1980, i enlighet med den franska regeringens allmänna politiska riktlinjer för främjande av böcker och litteratur på franska, beslutade att bevilja stöd till exportombud som tar emot alla slags beställningar oavsett deras belopp och lönsamhet. Dessa åtgärder hade genomförts för att avhjälpa bristerna på marknaden och främja en fortsatt verksamhet avseende små olönsamma beställningar på marknaden för exportförmedling.
(55)
De franska myndigheterna förklarade att små bokhandlare i områden som i huvudsak inte är franskspråkiga, som ibland är svåra att nå och/eller avlägset belägna, hade stora problem att få dessa böcker levererade eftersom deras beställningar inte kunde tillgodoses av de traditionella distributionskanalerna när antalet beställda verk var otillräckligt eller när enhetspriset på de beställda böckerna inte var tillräckligt högt för att leveranserna skulle bli lönsamma.
(56)
Frankrike ansåg därför att de aktuella stöden syftade till att göra det möjligt för exportombuden att expediera alla beställningar från bokhandlare i områden i utlandet som i huvudsak inte är franskspråkiga oavsett beställningarnas belopp, lönsamhet och destination. Målet var att inom ramen för den franska politiken för främjande av kulturell mångfald säkerställa en optimal distribution av böcker på franska och därmed att främja spridningen av franskspråkig litteratur i hela världen.
(57)
Den stödordning som de franska myndigheterna valt, det så kallade programmet för små beställningar (Programme petites commandes), bestod i att ge driftsstöd i syfte att kompensera den merkostnad som uppstår då man expedierar mindre beställningar, som av Frankrike fastställts till ett belopp på högst 500 franska franc (cirka 76 euro).
(58)
Frankrike uppgav att programmet för små beställningar innebar att företag som får stöd ska tillställa kulturministeriets direktorat för litteratur och läsning alla upplysningar om sin allmänna verksamhet (total omsättning, räkenskaper, preliminära budgetar, kopior av de beslut som godkänner dessa uppgifter, i förekommande fall en rapport från företagets revisor, samt en sammanställning av sina löner) liksom alla handlingar som avser den understödda verksamheten, bland annat en redovisning av hur stödet använts, och som styrker att de tjänster som låg till grund för det stöd som tilldelades under föregående år verkligen tillhandahölls.
(59)
I praktiken har ett enda företag, nämligen CELF, fått stöd genom programmet för små beställningar. Frankrike uppger att företaget varje ska år styrka de merkostnader som uppstått när man har expedierat mindre beställningar som stöd för sin begäran om stöd för kommande år. Rent konkret betalas en fjärdedel av det stöd som beviljats under det föregående året ut i början av året, medan återstoden betalas ut under kommande höst efter det att myndigheterna har granskat det understödda företagets preliminära budget och de avvikelser som konstaterats under räkenskapsårets första del. Man hade kommit överens om att om stödet inte utnyttjats helt, så skulle resterande belopp dras av från det stöd som planerades för följande år. Dessutom deltar kulturministeriet i CELF:s styrelsemöten och bolagsstämmor som inbjuden observatör.
(60)
Efter att stadigt ha minskat sedan 1997 avskaffades stödet år 2002. CELF har alltså varje år mellan 1980 och fram till slutet av 2001 mottagit stöd som enligt Frankrike var avsett att minska kostnaderna för hanteringen av små beställningar från utlandet av böcker på franska. Mellan 1980 och slutet av 2001 fick CELF cirka 4,8 miljoner euro inom ramen för den aktuella stödordningen.
Tabell
Stödbelopp som beviljats CELF sedan 1980 för expediering av små beställningar
Uppgifter som lämnats av de franska myndigheterna
(avrundade belopp i euro)
År
Stödbelopp
1980
91 469,41
1981
91 469,41
1982
205 806,17
1983
164 644,94
1984
137 204,12
1985
141 777,59
1986
248 491,90
1987
214 953,11
1988
213 428,62
1989
259 163,33
1990
304 898,03
1991
373 500,09
1992
422 283,78
1993
382 647,03
1994
304 898,03
1995
304 898,03
1996
304 898,03
1997
243 918,43
1998
182 938,82
1999
121 959,21
2000
60 979,61
2001
38 112,25
2002
0
3. SYNPUNKTER FRÅN FRANKRIKE OCH SIDE EFTER DET UTVIDGADE GRANSKNINGSFÖRFARANDET
(61)
I sin skrivelse av den 9 juni 2009 med anledning av beslutet om ett utvidgat granskningsförfarande framhöll Frankrike i synnerhet följande.
(62)
Inledningsvis uppgav Frankrike att man delade kommissionens åsikt att stödet till CELF utgjorde statligt stöd och att undantagen enligt artikel 107.2 och 107.3 a och 107.3 b i EUF-fördraget inte är tillämpliga.
(63)
När det gäller bedömningen av stöden i förhållande till artikel 107.3 c och 107.3 d i EUF-fördraget har Frankrike inte lämnat några nya uppgifter om stödens proportionalitet.
(64)
Frankrike uppgav vidare att man ansåg att CELF:s uppdrag utgjorde sådana allmännyttiga tjänster som avses i artikel 106.2 i EUF-fördraget.
(65)
Frankrike framhöll sist men inte minst att det förelåg särskilda omständigheter som gör att kommissionen inte bör återkräva stödet.
(66)
Såsom redan beskrivits lämnade Frankrike dock inte de närmare upplysningar som kommissionen begärt i sitt beslut om ett utvidgat granskningsförfarande, utan översände bara avseende stödets proportionalitet samma upplysningar som lämnats 2002 och 2003 och som kommissionen inte kunde använda i befintligt skick med anledning av förstainstansrättens dom av den 15 april 2008. Efter en skriftlig påminnelse av den 8 oktober 2009 beslutade kommissionen därför den 20 november 2009 att utfärda ett föreläggande till Frankrike om att lämna de begärda upplysningarna, i enlighet med artikel 10.3 i förordning (EG) nr 659/1999. I en skrivelse av den 2 december 2009 uppgav Frankrike att det inte fanns ytterligare upplysningar att lämna till kommissionen.
(67)
I sina synpunkter av den 23 juli 2009 framförde SIDE bland annat följande.
(68)
SIDE erinrade om att det enbart var CELF som fick stöd trots att deras verksamhet enligt SIDE inte på något sätt var specifik, eftersom det ju ingår i uppgiften att expediera samtliga beställningar, stora som små, från bokhandlare på små avlägset belägna orter och samla dem och göra större beställningar hos förläggarna. Detta är precis det exportförmedling går ut på. SIDE uppgav även att det inte berodde på den påstådda bristen på insyn att de själva inte fått stöd, utan på att de är ett privat företag och inte ett förlagskooperativ.
(69)
SIDE bestred även i detalj att stöden skulle ha varit nödvändiga. Bland annat ansåg SIDE att begreppet små beställningar var godtyckligt och avvisade de siffror som de franska myndigheterna lämnat.
(70)
SIDE ansåg vidare att stödet inte var motiverat med hänvisning till artikel 106.2 i EUF-fördraget och grundade sig därvid bland annat på de nationella domarna avseende CELF:s verksamhet.
(71)
SIDE uppgav slutligen att det enligt deras åsikt inte förelåg några exceptionella omständigheter som skulle begränsa skyldigheten att återkräva stödet i det aktuella ärendet.
4. BEDÖMNING AV STÖDET
(72)
Det bör bedömas om den aktuella åtgärden utgör statligt stöd och om det i så fall kan anses förenligt med den inre marknaden. Kommissionens bedömning kommer bland annat att ske med hänsyn till förstainstansrättens dom av den 15 april 2008.
A. Bedömning av stödet i förhållande till artikel 107.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt
(73)
I artikel 107.1 i EUF-fördraget står följande: ”Om inte annat föreskrivs i fördragen, är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna”.
(74)
Såsom redan framhölls i beslutet om ett utvidgat granskningsförfarande vill kommissionen inledningsvis erinra om att dess slutsats att den aktuella åtgärden utgör ett sådant statligt stöd som avses i fördraget aldrig ifrågasatts, vare sig i de olika etapperna av kommissionens handläggning eller i Europeiska unionens rättsliga instanser (18) och inte heller vid de nationella rättsliga instanserna (19). I sitt svar av den 9 juni 2009 med anledning av beslutet om ett utvidgat granskningsförfarande anförde Frankrike att man delade kommissionens slutsats om att stödet till CELF utgjorde statligt stöd.
(75)
Kommissionen anser att åtgärden i fråga utgör sådant statligt stöd som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget (f.d. artikel 87.1 i EG-fördraget) av följande orsaker.
(76)
För det första ger åtgärden CELF en fördel eftersom det minskar företagets kostnader för små beställningar. Åtgärden är selektiv eftersom den i praktiken bara gynnar CELF.
(77)
Vidare finansieras åtgärden med budgetmedel som förvaltas av franska staten, det vill säga med statliga medel. Genomförandet beslutades av kulturministeriet och åtgärden kan därför tillskrivas de franska myndigheterna.
(78)
Åtgärden kan vidare påverka handeln mellan medlemsstaterna på ett sätt som snedvrider konkurrensen. Stödet ges till franska exportombud som exporterar böcker på franska framför allt till icke franskspråkiga länder. Dessa franska exportombud konkurrerar därmed åtminstone potentiellt med andra exportombud för böcker på franska som kan finnas i andra franskspråkiga länder inom Europeiska unionen (Belgien och Luxemburg). Att åtgärdens påverkan på handeln och snedvridning av konkurrensen framstår som relativt liten inverkar inte på denna bedömning. Enligt fast rättspraxis från domstolen är kommissionen inte skyldig att påvisa en faktisk påverkan på handeln mellan medlemsstaterna och en faktisk snedvridning av konkurrensen, utan det är tillräckligt att åtgärden kan påverka denna handel och snedvrida konkurrensen.
(79)
Kommissionen anser vidare att tillämpningsvillkoren för Altmarkdomen inte är uppfyllda i det föreliggande ärendet. I domen av den 24 juli 2003 (20) i målet Altmark preciserade domstolen på vilka villkor ett bidrag till ett företag som anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse inte utgör statligt stöd: ”För det första skall det mottagande företaget faktiskt ha ålagts skyldigheten att tillhandahålla allmännyttiga tjänster, och dessa skyldigheter skall vara klart definierade. För det andra skall de kriterier på grundval av vilka ersättningen beräknas vara fastställda i förväg på ett objektivt och öppet sätt. För det tredje får ersättningen inte överstiga vad som krävs för att täcka hela eller delar av de kostnader som har uppkommit i samband med skyldigheterna att tillhandahålla allmännyttiga tjänster, med hänsyn tagen till de intäkter som därvid har erhållits och till en rimlig vinst på grundval av fullgörandet av dessa skyldigheter. För det fjärde skall, när det företag som ges ansvaret för att tillhandahålla de allmännyttiga tjänsterna inte har valts ut efter ett offentligt upphandlingsförfarande, storleken av den nödvändiga ersättningen ha fastställts på grundval av en undersökning av de kostnader som ett genomsnittligt och välskött företag som är utrustat med transportmedel som är lämpliga för att fullgöra den allmänna trafikplikt som ålagts det skulle ha åsamkats vid fullgörandet av trafikplikten, med hänsyn tagen till de intäkter som därvid skulle ha erhållits och till en rimlig vinst på grund av fullgörandet av trafikplikten.”
(80)
Eftersom villkoren är kumulativa behöver inte resonemanget kring dem alla utvecklas fullständigt nedan. I det föreliggande ärendet konstaterar kommissionen att CELF inte valts ut genom ett offentligt upphandlingsförfarande och att ersättningens storlek inte fastställdes utifrån en analys av de kostnader som skulle ha uppkommit i ett genomsnittligt välskött företag utrustat med tillbörliga produktionsmedel.
(81)
Mot denna bakgrund utgör det stöd som CELF beviljats ett statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget eftersom det uppfyller villkoren för att definieras som statligt stöd.
(82)
Däremot har Frankrike inte anmält stödet till kommissionen. Därför har stödet beviljats i strid med artikel 108.3 i EUF-fördraget, som föreskriver att kommissionen ska underrättas i så god tid att den kan yttra sig om alla planer på att vidta eller ändra stödåtgärder. Beviljandet av stödet var således olagligt.
(83)
Eftersom den aktuella åtgärden utgör statligt stöd bör dess förenlighet med den inre marknaden bedömas.
B. Bedömning av stödet i förhållande till artikel 107.2 och 107.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt
(84)
Kommissionen anser att undantagen i artikel 107.2 i EUF-fördraget inte är tillämpliga i detta ärende, eftersom de aktuella åtgärderna uppenbarligen inte syftar till att uppnå de mål som anges i dessa artiklar.
(85)
Stödet uppfyller inte heller villkoren för det undantag som anges i artikel 107.3 a i EUF-fördraget, eftersom det inte syftar till att främja utvecklingen i regioner som omfattas av denna bestämmelse. Det undantag som anges i artikel 107.3 b om främjande av genomförandet av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse kan inte heller tillämpas i detta ärende eftersom åtgärden i fråga inte syftar till att främja denna typ av projekt. Eftersom stödet inte heller syftar till att avhjälpa en allvarlig störning i den franska ekonomin är det undantag som anges i den andra delen av artikel 107.3 b inte heller tillämpligt i detta ärende.
(86)
Kommissionen måste därmed bedöma om artikel 107.3 c och 107.3 d i EUF-fördraget är tillämpliga (f.d. artikel 87.3 c och 87.3 d i EG-fördraget).
(87)
Mot bakgrund av förstainstansrättens dom av den 15 april 2008 måste de stöd som betalats ut efter det att EU-fördraget trädde i kraft (den 1 november 1993) skiljas från de stöd som betalades ut innan dess, som omfattas av de materiella regler som gällde under den perioden.
(88)
Kommissionen noterar att en fjärdedel av det stöd som beviljades under det föregående året hade betalats ut i början av året, medan återstoden betalades ut till CELF påföljande höst, efter det att myndigheterna hade granskat företagets preliminära budget och de avvikelser som konstaterats under räkenskapsårets första del. Om stödet inte utnyttjades helt skulle resterande belopp dras av från det stöd som planerades för följande år. Det stöd som betalades ut under 1993 erlades alltså delvis i början av år 1993 och resterande del under hösten 1993. Beslutet att bevilja stöd för 1993 fattades av de franska myndigheterna i slutet av 1992 eller i början av 1993 och i vilket fall innan fördraget om Europeiska unionen trätt i kraft. Kommissionen anser därför att det stöd som betalades ut 1993 bör bedömas enligt de materiella regler som var tillämpliga innan fördraget om Europeiska unionen trädde i kraft.
a) Bedömning av stödet i förhållande till artikel 107.3 d i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt
(89)
I artikel 107.3 d i EUF-fördraget (f.d. artikel 87.3 d i EG-fördraget) fastställs att stöd som ska främja kultur och bevara kulturarvet kan anses vara förenligt med den inre marknaden ”om stödet inte påverkar handelsvillkoren och konkurrensen inom gemenskapen i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset”.
(90)
Det bör därför bedömas om de stöd som betalades ut till CELF mellan 1994 och slutet av 2001 faktiskt hade ett kulturellt syfte och om de påverkade handelsvillkoren och konkurrensen i Europeiska unionen i en omfattning som stred mot det gemensamma intresset eller inte.
i) Kulturellt syfte
(91)
Inledningsvis erinrar kommissionen om att förstainstansrätten i den tidigare citerade domen av den 18 september 1995 ansåg att de stöd som betalades ut till CELF hade ett kulturellt syfte. För övrigt anförde förstainstansrätten att ”Vad gäller frågan om det omtvistade stödets syfte var av kulturell natur är parterna överens om att det ändamål som den franska regeringen strävar efter att uppnå är en spridning av det franska språket och den franska litteraturen. I detta avseende finner förstainstansrätten även att de upplysningar som kommissionen hade då den fattade sitt beslut - inbegripet de som fanns i skrivelsen av den 7 september 1992 från sökandens rådgivare - stödde kommissionens bedömning att detta faktiskt var ändamålet och att det var riktigt. Under dessa omständigheter fastställer förstainstansrätten att bedömningen av syftet med det omtvistade stödet inte innebar några särskilda svårigheter för kommissionen och att det inte var nödvändigt för den att erhålla andra upplysningar för att kunna bekräfta att syftet var av kulturell natur.”
(92)
Frankrike uppgav att de ifrågavarande stöden hade ett kulturellt syfte, nämligen att främja spridningen av böcker på franska i länder som inte är franskspråkiga. Det handlar alltså om en medveten politik för att bevara och främja den kulturella mångfalden internationellt.
(93)
En av de grundläggande principerna för Europeiska unionen är just att bevara och främja den kulturella mångfalden. Detta framgår av artikel 167.1 i EUF-fördraget (f.d. artikel 151.1 i EG-fördraget): ”Unionen ska bidra till kulturens utveckling i medlemsstaterna med respekt för dessas nationella och regionala mångfald samtidigt som unionen ska framhäva det gemensamma kulturarvet” och vidare fastställs följande i artikel 167.4: ”Unionen ska beakta de kulturella aspekterna då den handlar enligt andra bestämmelser i fördragen, särskilt för att respektera och främja sin kulturella mångfald.”
(94)
Därför anser kommissionen att de stöd som Frankrike beviljat CELF för att främja spridningen av böcker på franska faktiskt hade ett kulturellt syfte.
ii) Kriteriet avseende påverkan på handelsvillkoren och konkurrensen inom unionen i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset
(95)
Kommissionen ska även bedöma om de aktuella åtgärderna faktiskt var nödvändiga och proportionerliga i förhållande till det kulturella syftet som de franska myndigheterna eftersträvade.
(96)
Enligt den tidigare citerade domen av den 28 februari 2002 ska de aktuella åtgärderna bedömas med avseende på marknaden för exportförmedling av böcker på franska.
(97)
För det första prövas om stödet var nödvändigt.
(98)
Frankrike uppger att åtgärderna utformades 1980 av kulturministeriet vid en tidpunkt när vissa aktörer i branschen (koncernerna Hachette och Messageries du livre) ville lämna marknaden för exportförmedling. Frankrike uppger att den omtvistade stödordningen infördes för att uppmuntra marknadsaktörerna att expediera alla beställningar från bokhandlare i icke franskspråkiga områden av böcker på franska. Detta skulle garantera att böcker på franska skulle nå ut till alla bokhandlare, även de minsta i avlägsna länder, även om de bara behövde ett fåtal böcker, ofta utgivna av olika förlag.
(99)
SIDE uppger å sin sida, bland annat i samband med de synpunkter som överlämnades efter beslutet om ett utvidgat granskningsförfarande, att det aktuella stödet inte var nödvändigt. Vissa aktörer lämnade visserligen exportförmedlingen 1980, men SIDE erinrar om att det var just då de själva startade sin verksamhet på marknaden. SIDE bestrider också att CELF:s expediering av små beställningar skulle vara specifik. SIDE ifrågasätter bland annat de siffror som de franska myndigheterna överlämnat och anser att uppgifterna om CELF och SIDE egentligen är relativt lika varandra med avseende på den proportionella fördelningen, omsättningen, faktureringen och antalet beställningar. SIDE ifrågasätter även mer generellt de franska myndigheternas definition av begreppet små beställningar. SIDE anser att detta är ett godtyckligt begrepp, eftersom kostnaderna för att behandla en beställning inte beror på slutbeloppet utan på antalet poster i beställningen.
(100)
Kommissionen anser att det inte är nödvändigt att slutgiltigt avgöra frågan om stödets nödvändighet, eftersom villkoren för nödvändighet och proportionalitet är kumulativa och det i skäl 121 i det här beslutet anges att proportionalitetsvillkoret inte bevisligen är uppfyllt.
(101)
För det andra anser kommissionen att åtgärden haft liten påverkan på handeln inom Europeiska unionen och snedvridningen av konkurrensen, med tanke på de berörda beloppens storlek, den mycket svaga utbytbarheten mellan böcker på franska och böcker på andra språk och den betydande skillnaden i fråga om den mängd franskspråkiga böcker som exporteras till icke franskspråkiga länder från Frankrike å ena sidan och från Belgien och Luxemburg å andra sidan.
(102)
När det gäller marknaden för exportförmedling av böcker på franska noterar kommissionen att CELF och SIDE inom ramen för sin verksamhet som exportombud distribuerar böcker till icke franskspråkiga länder och territorier. I franskspråkiga länder täcks den lokala marknaden i själva verket av de stora förlagen via dotterföretag eller representanter. Exportförmedling har därför bara en mycket marginell roll på de fransktalande marknaderna, trots att de är de viktigaste marknaderna för böcker på franska.
(103)
På den nationella marknaden för exportförmedling av böcker på franska finns allmänna exportombud som SIDE och CELF och i mindre mån även specialiserade exportombud som i viss utsträckning utför direktförsäljning till slutanvändare och därför i viss utsträckning konkurrerar med de båda allmänna exportombuden, på samma sätt som ett visst antal bokhandlare som emellanåt expedierar beställningar från utländska bokhandlare eller som Internetbokhandlare, som dock hade relativt begränsad verksamhet under den period stöden utbetalades.
(104)
På den berörda marknaden var alltså klaganden den aktör som i störst grad påverkades av de omtvistade åtgärderna. Å ena sidan anför Frankrike att programmet för små beställningar i princip var tillgängligt för alla företag som ansökte om det, förutsatt att de accepterade villkoren för att tilldelas stöd. Frankrike uppger att kulturministeriets vägran att bevilja SIDE stöd 1991 motiverades av att SIDE inte accepterade kravet på insyn för att tilldelas stöd. SIDE uppger för sin del att de franska myndigheternas vägran berodde på att de var ett privat företag och inte ett förlagskooperativ. Efter att kommissionens beslut av den 18 maj 1993 ogiltigförklarats påminde kulturministeriet, som ville få ett avslut på förfarandet, under 1996 för övrigt SIDE om att stödordningen för små beställningar inte per definition var reserverad för CELF. Genom en skrivelse av den 3 september 1996 föreslog kulturministeriet SIDE ett sammanträde för att undersöka om företaget kunde tillhandahålla samma tjänster som CELF under samma krav på öppenhet. Vid ett möte som hölls den 26 september 1996 lät SIDE:s ledning kulturministeriet veta att de inte ville delta i ett program vars förenlighet med gemenskapsrätten ifrågasatts av kommissionen.
(105)
De omständigheter som anförts ovan i skäl 101 ff. tycks i vilket fall som helst tyda på att de aktuella åtgärderna påverkat handelsvillkoren och konkurrensen inom Europeiska unionen i relativt begränsad omfattning.
(106)
För att avgöra om stödet är proportionerligt måste kommissionen dock för det tredje jämföra de belopp som betalats ut med de kostnader CELF hade för att uppfylla det kulturella syfte som de franska myndigheterna eftersträvade.
(107)
I sammanhanget erinrar kommissionen om de olika etapperna i behandlingen av beställningar, om vilka de olika parterna är eniga:
a)
Ordersedeln tas emot från bokhandeln.
b)
Ordern kodas.
c)
Orderuppgifterna registreras.
d)
Beställningen skickas till förläggaren.
e)
Böckerna tas emot.
f)
Varje kund tilldelas ett fysiskt utrymme, ”facket”, där de beställda böckerna lagras.
g)
Böckerna förpackas.
(108)
Frankrike anför att CELF haft vissa kostnader för att expediera små beställningar. Frankrike anser att vissa beställningar på marknaden för exportförmedling skapar sådana merkostnader att tjänsten inte blir lönsam. Frankrike uppgav att tröskeln på 500 franska franc (76,22 euro) användes för att definiera små beställningar och att denna tröskel fastställts på empirisk grund. De franska myndigheterna ansåg att vissa beställningar på under 500 franc kan vara lönsamma, medan vissa beställningar som överstiger detta belopp inte är det. Målet är att hitta en ekonomiskt godtagbar metod så att CELF skulle vilja expediera små beställningar trots att de inte är tillräckligt lönsamma.
(109)
Såsom kommissionen framhöll i beslutet om att utvidga granskningsförfarandet är det de franska myndigheterna som inom ramen för analysen av stödets förenlighet med den inre marknaden ska fastställa vilka belopp och faktiska kostnader som burits av CELF.
(110)
I beslutet om ett utvidgat granskningsförfarande uppmanade kommissionen därför de franska myndigheterna att lämna en rad upplysningar för att med anledning av förstainstansrättens dom kunna avgöra om stödet är proportionerligt eller ej. Kommissionen bad bland annat om följande upplysningar:
-
Tillfredsställande skäl till att uppgifterna om kostnaderna för små beställningar inte skulle vara tillgängliga för de olika berörda åren och en godtagbar förklaring till varför en extrapolering utifrån år 1994 inte är godtagbar.
-
Uppgifter som gör det möjligt att beräkna (och inte enbart uppskatta) de faktiska kostnaderna för expediering av små beställningar 1994 (åtminstone för vissa kostnadsslag) och eventuellt en godtagbar förklaring till varför en uppskattning av dessa kostnader utifrån de totala kostnader som burits av CELF skulle kunna godtas.
-
Övertygande fördelningsnycklar som gör det möjligt att fördela en del av de sammanlagda kostnaderna till expeditionen av små beställningar och som kan användas på alla kostnadsslag under den berörda perioden.
-
Uppgifter om hur de elektroniskt översända beställningarna utvecklades under de berörda åren.
-
Uppgifter om kostnaderna i anslutning till små beställningar där underbyggda korrigeringskoefficienter saknas.
-
En beräkning av de kostnader som burits av CELF för expedieringen av små beställningar utan korrigeringskoefficienter, och med användning av korrigeringskoefficienter enbart för sådana beställningar som inte översänts elektroniskt.
-
Frankrikes synpunkter på förstainstansrättens påstående om att utan uppräkning med hjälp av korrigeringskoefficienter skulle kostnaderna för att expediera små beställningar ha sjunkit med över 635 000 franska franc (96 805,13 euro), även om man bara hade bortsett från de kostnadsslag som hade räknats upp med koefficienten 3. Enligt förstainstansrättens beräkningar skulle alltså verksamhetsresultaten från expedieringen av små beställningar ha uppvisat ett överskott på över 600 000 franska franc (91 469,41 euro).
-
Frankrikes synpunkter på CELF:s möjligheter att göra en rimlig vinst.
(111)
Såsom framhölls redan i beslutet om ett utvidgat granskningsförfarande behövde kommissionen kompletterande upplysningar och aktualiserade uppgifter från Frankrike eftersom den annars inte kunde använda de uppgifter om användningen av stödet för expedition av små beställningar som Frankrike lämnade för 1994-2001 i sina skrivelser av den 17 januari 2003 och inte heller analysen av de redovisningsuppgifter som lämnades i skrivelsen av den 5 mars 1998.
(112)
Frankrike lämnade dock inte de närmare upplysningar som kommissionen begärde i sitt beslut om ett utvidgat granskningsförfarande, utan översände bara avseende stödets proportionalitet samma upplysningar som lämnats den 17 september 2002, den 17 januari 2003 och den 11 mars 2003 och som kommissionen inte kunde använda i befintligt skick med anledning av förstainstansrättens dom av den 15 april 2008.
(113)
I en skrivelse av den 8 oktober 2009 påminde därför kommissionen Frankrike om sin begäran om ytterligare upplysningar på dessa punkter och uppgav att om dessa upplysningar inte kunde lämnas inom tio dagar måste kommissionen fatta ett slutligt beslut med utgångspunkt i tillgänglig information i enlighet med artikel 13.1 i tillämpningsföreskrifterna, i förekommande fall efter att ha utfärdat ett föreläggande om att lämna upplysningar i enlighet med artikel 10.3 i förordning (EG) nr 659/1999.
(114)
I en skrivelse av den 21 oktober 2009 uppgav Frankrike att de inte hade ytterligare upplysningar och hänvisade till sina synpunkter av den 9 juni 2009.
(115)
I ett beslut av den 20 november 2009 (beslutet om ett utvidgat granskningsförfarande) förelade kommissionen därför Frankrike att lämna de begärda upplysningarna, eftersom de inte inkommit trots upprepade påminnelser.
(116)
I en skrivelse av den 2 december 2009 uppgav Frankrike att det inte fanns ytterligare upplysningar att lämna till kommissionen och hänvisade till sina synpunkter av den 9 juni 2009.
(117)
Men i artikel 13 i tillämpningsföreskrifterna sägs följande: ”Undersökningen av eventuellt olagligt stöd skall leda till ett beslut (…) Om en medlemsstat underlåter att följa ett föreläggande om att lämna upplysningar, skall beslutet fattas på grundval av tillgängliga upplysningar.”
(118)
Såsom redan nämnts har Frankrike inte till kommissionen lämnat de upplysningar som begärts upprepade gånger, och senast i föreläggandet av den 20 november 2009.
(119)
I enlighet med artikel 13 i tillämpningsföreskrifterna måste kommissionen därför fatta sitt beslut på grundval av tillgängliga upplysningar, samtidigt som den erinrar om att det i vilket fall som helst åligger de franska myndigheterna att visa att det granskade stödet är förenligt med den inre marknaden, och därmed att det är proportionerligt.
(120)
Med tanke på förstainstansrättens dom av den 15 april 2008 och de upplysningar som är tillgängliga för kommissionen går det inte att göra en extrapolering av de beräknade kostnaderna för expediering av små beställningar för år 1994. Det går inte heller att använda de kostnadsfördelningsnycklar som inte motiverats eller att utgå från de uppgifter där ej motiverade korrigeringskoefficienter använts, i synnerhet när det gäller elektroniskt översända beställningar. Med tanke på den beräkning av kostnaderna för expediering av små beställningar som finns i förstainstansrättens dom, och eftersom Frankrike inte försett kommissionen med upplysningar som kunnat undanröja de tvivel som kommissionen redovisade i beslutet om ett utvidgat granskningsförfarande, är det inte påvisat att stödet är proportionerligt och inte heller att expedieringen av de små beställningarna inte varit vinstgivande.
(121)
Därför anser kommissionen att det inte har visats att de stöd som betalades ut mellan 1994 och 2001 uppfyller proportionalitetskriteriet.
(122)
Dessa stöd är därför inte förenliga med den inre marknaden i enlighet med artikel 107.3 d i EUF-fördraget.
b) Bedömning av stödet i förhållande till artikel 107.3 c i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt
(123)
I artikel 107.3 c EUF-fördraget (f.d. artikel 87.3 c i EG-fördraget) fastställs emellertid att stöd kan anses förenligt med den inre marknaden om det är avsett att ”underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset.”
(124)
Enligt förstainstansrättens dom av den 15 april 2008 är undantaget i artikel 107.3 d i EUF-fördraget (f.d. artikel 87.3 d i EG-fördraget) inte tillämpligt på de stöd som betalades ut till CELF mellan år 1980 och 1993. Därför måste det prövas om undantaget enligt artikel 107.3 c i EUF-fördraget (f.d. artikel 87.3 c i EG-fördraget) är tillämpligt.
(125)
Samma prövning bör göras avseende de stöd som betalades ut mellan 1994 och slutet av 2001, på vilka kommissionen i skäl 122 ansåg att undantaget i artikel 107.3 d i EUF-fördraget (f.d. artikel 87.3 d i EG-fördraget) inte var tillämpligt.
(126)
För att se om artikel 107.3 c i EUF-fördraget kan användas måste kommissionen pröva om de aktuella stöden faktiskt motsvarade ett gemensamt intresse och inte påverkade handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset.
(127)
Kommissionen anser att stöden faktiskt motsvarade ett sådant gemensamt intresse som angivits tidigare. Det bör på denna punkt erinras om att det faktum att undantaget i f.d. artikel 87.3 c i EG-fördraget fördes in i fördraget om Europeiska unionen (artikel 107.3 d i EUF-fördraget) bekräftar de bedömningar kommissionen gjort med anledning av f.d. artikel 92.3 c innan fördraget om Europeiska unionen trädde i kraft. Kommissionen har tidigare med utgångspunkt i denna artikel godkänt stöd som haft kulturella syften. Denna praxis får sin bekräftelse i domarna från Europeiska unionens rättsliga instanser, till exempel i den tidigare citerade domen från förstainstansrätten av den 18 september 1995 där denna konstaterade att kommissionen, med utgångspunkt i f.d. artikel 92.3 c i EG-fördraget, kunde fatta ett förmånligt beslut avseende de tre stödprojekt som CELF förvaltade (stöd till lufttransport, programmet ”Page à page” och programmet ”Plus”.
(128)
Kommissionen anser däremot att det inte är bevisat att stöden var proportionerliga i förhållande till det eftersträvade målet.
(129)
I beslutet om att utvidga granskningsförfarandet och i föreläggandet om att lämna upplysningar uppmanade kommissionen Frankrike att inkomma med synpunkter på stödens proportionalitet med avseende på artikel 107.3 c i EUF-fördraget.
(130)
Såsom redan nämnts försåg Frankrike inte kommissionen med upplysningar som skulle ha gjort det möjligt att visa att de stöd som betalades ut från och med 1980 var proportionerliga, upplysningar som kommissionen senast efterfrågade i föreläggandet av den 20 november 2009.
(131)
I enlighet med artikel 13 i tillämpningsföreskrifterna antar kommissionen därför sitt beslut på grundval av tillgängliga upplysningar, samtidigt som den erinrar om att det i vilket fall som helst åligger de franska myndigheterna att visa att det granskade stödet är förenligt med den inre marknaden, och därmed att det är proportionerligt.
(132)
Resonemanget om stödens proportionalitet enligt artikel 107.3 d i EUF-fördraget kan användas även här i tillämpliga delar.
(133)
Därför anser kommissionen att det inte har visats att stöden uppfyller proportionalitetskriteriet.
(134)
Sammanfattningsvis anser kommissionen därför att det ifrågavarande stödet inte är förenligt med den inre marknaden med hänvisning till artikel 107.3 c i EUF-fördraget.
C. Bedömning av Stödet i Förhållande till Artikel 106.2 i Fördraget om Europeiska Unionens Funktionssätt
(135)
Frankrike har vid upprepade tillfällen anfört att CELF hade ett uppdrag av allmänt intresse och att de omtvistade åtgärderna måste bedömas med hjälp av artikel 106.2 i EUF-fördraget (f.d. artikel 86.2 i EG-fördraget).
(136)
I den artikeln står följande: ”Företag som anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse eller som har karaktären av fiskala monopol ska vara underkastade reglerna i fördragen, särskilt konkurrensreglerna, i den mån tillämpningen av dessa regler inte rättsligt eller i praktiken hindrar att de särskilda uppgifter som tilldelats dem fullgörs. Utvecklingen av handeln får inte påverkas i en omfattning som strider mot unionens intresse.”
(137)
För det första måste det prövas om det föreliggande ärendet faktiskt avser tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. Det följer av domstolens rättspraxis att medlemsstaterna har ett stort utrymme för egna bedömningar när det gäller vilken typ av tjänster som ska klassificeras som tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, dock med undantag för sektorer där det finns EU-bestämmelser som reglerar detta. Det är alltså kommissionens uppgift att se till att detta utrymme för bedömningar tillämpas utan att det begås några uppenbara fel när tjänster klassificeras som tjänster av allmänt ekonomiskt intresse.
(138)
I det föreliggande ärendet hade Frankrike vid upprepade tillfällen anfört att CELF hade ett särskilt uppdrag i allmänhetens tjänst av kulturell natur som innebar expediering av alla beställningar av böcker på franska som inkom från utländska bokhandlar, oavsett beställningarnas omfattning eller natur. Kommissionen anser att detta uppdrag kan utgöra en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse.
(139)
För det andra ska det prövas om CELF faktiskt fått i uppdrag att utföra denna tjänst av allmänt ekonomiskt intresse. Enligt EU:s rättspraxis måste företaget av staten ha anförtrotts uppdraget att tillhandahålla tjänsten, med hjälp av en (eller flera) officiell(a) handling(ar) som kan vara utformad på det sätt som krävs i var och en av medlemsstaterna.
(140)
I det föreliggande ärendet har Frankrike sänt in flera avtal som ingåtts mellan CELF och kulturministeriet, som de anser visar att CELF faktiskt anförtrotts det aktuella uppdraget av allmänt ekonomiskt intresse. Frankrike uppger att kulturministeriets direktorat för litteratur och läsning fram till 2001 ingick årliga avtal med CELF.
(141)
Trots kommissionens uppmaningar, däribland i föreläggandet, har Frankrike inte lämnat in några kopior på dessa avtal om ett uppdrag i allmänhetens tjänst för vart och ett av åren.
(142)
I de avtal som kommissionen har tillgång till saknas närmare upplysningar om vilka skyldigheter att tillhandahålla allmännyttiga tjänster som avses (till exempel anges i avtalet inte under vilket belopp beställningarna är att betrakta som små beställningar). Därför finns det alltså inte ens för dessa år någon handling som tillräckligt tydligt anger vilka skyldigheter som ålagts CELF att tillhandahålla allmännyttiga tjänster.
(143)
Kommissionen anser därför att det inte kunnat visas att CELF i en officiell handling anförtrotts uppdraget att tillhandahålla allmännyttiga tjänster för vart och ett av åren.
(144)
Kommissionen anser slutligen att proportionalitetskravet inte är uppfyllt, medan nödvändighetskravet inte behöver prövas eftersom villkoren är kumulativa.
(145)
I de avtal som kommissionen har tillgång till saknas förklaringar av hur stödbeloppet beräknats. CELF:s skyldighet att redovisa hur stödet använts åtföljs inte heller av några sådana beskrivningar av enligt vilka parametrar beräkningarna gjorts eller av hur de allmännyttiga tjänsternas kostnader kontrollerats som gör det möjligt att kontrollera att kostnaderna inte överskattats. Avtalen tillåter att de delar av stöden som inte använts förs över från ett år till ett annat, men anger inte närmare hur detta ska gå till och detta system tycks inte heller ha använts. Såsom nämnts i analysen av stödens proportionalitet med avseende på artikel 107.3 i EUF-fördraget har Frankrike inte lämnat några upplysningar som visar att stöden är proportionerliga med hänsyn till de olika punkterna i förstainstansrättens dom.
(146)
Frankrike har alltså inte försett kommissionen med några sådana upplysningar gör det möjligt att visa att stöden var proportionerliga med avseende på artikel 106.2 i EUF-fördraget, upplysningar som kommissionen senast efterfrågade i föreläggandet av den 20 november 2009
(147)
I enlighet med artikel 13 i tillämpningsföreskrifterna antar kommissionen därför sitt beslut på grundval av tillgängliga upplysningar, samtidigt som den erinrar om att det i vilket fall som helst åligger de franska myndigheterna att visa att det granskade stödet är förenligt med den inre marknaden, och därmed att det är proportionerligt.
(148)
Av samma skäl som anges i analysen av stödens proportionalitet med avseende på artikel 107.3 d i EUF-fördraget anser kommissionen därför att det inte har kunnat visas att de utbetalade stöden uppfyller proportionalitetskraven.
(149)
Kommissionen anser därför att tillämpningsvillkoren för artikel 106.2 i EUF-fördraget inte är uppfyllda.
(150)
Kommissionen anser därför slutligen att stödordningen programmet för små beställningar (Programme petites commandes) som genomförts av Frankrike till förmån för CELF mellan 1980 och slutet av 2001 är oförenligt med den inre marknaden.
5. PRESKRIPTIONSTID, EXCEPTIONELLA OMSTÄNDIGHETER, BERÄTTIGADE FÖRVÄNTNINGAR, RÄTTSSÄKERHETS- OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN
(151)
När statligt stöd som är oförenligt med den inre marknaden olagligen betalats ut ska kommissionen i princip beordra den berörda medlemsstaten att vidta alla nödvändiga åtgärder för att återkräva stödet från mottagaren. Enligt artikel 14.1 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 sägs att ”Vid negativa beslut i fall av olagligt stöd skall kommissionen besluta att den berörda medlemsstaten skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att återkräva stödet från mottagaren”.
(152)
Kommissionen har dock att ta hänsyn till följande omständigheter:
(153)
För det första föreskriver artikel 15 i förordning (EG) nr 659/1999 att kommissionens befogenheter att återkräva stöd ska underställas en preskriptionstid på tio år. Preskriptionstiden börjar löpa den dag då det olagliga stödet beviljas mottagaren och avbryts av varje åtgärd avseende det olagliga stödet som vidtas av kommissionen eller av en medlemsstat som agerar på kommissionens begäran.
(154)
Såsom kommissionen framhöll redan i beslutet om ett utvidgat granskningsförfarande, utan att de berörda parterna lämnade några synpunkter på denna punkt, anser kommissionen att den preskriptionsregel som nämns i föregående skäl är tillämplig på det föreliggande ärendet. I dom av den 5 oktober 2006 i Transalpinemålet (21) preciserade domstolen att ”i den utsträckning som förordning nr 659/1999 innehåller processuella regler skall dessa tillämpas på alla administrativa förfaranden beträffande statligt stöd som hade anhängiggjorts vid kommissionen vid tidpunkten för ikraftträdandet av förordning nr 659/1999, det vill säga den 16 april 1999.” Det aktuella ärendet ingår i det formella granskningsförfarande som inleddes den 30 juni 1996.
(155)
I det föreliggande ärendet har stöd betalats ut varje år sedan 1980 och kommissionen begärde upplysningar från Frankrike i april 1992. De stöd som betalats ut till CELF 1980 och 1981 torde därför inte kunna återkrävas, eftersom preskriptionstiden har löpt ut.
(156)
För det andra ska kommissionen inte återkräva stödet om detta skulle stå i strid med någon av EU:s allmänna rättsprinciper. Enligt EU:s rättspraxis måste kommissionen överväga de exceptionella omständigheter som berättigar att den avstår från att yrka återbetalning av de stöd som olagligt beviljats när detta återkrav strider mot en allmän princip i EU-rätten.
(157)
Det är mot denna bakgrund som kommissionen i beslutet om att utvidga granskningsförfarandet uppmanade Frankrike, stödmottagaren och alla andra berörda parter att inkomma med synpunkter på tillämpningen i föreliggande ärende av principen om berättigade förväntningar, rättslig förutsebarhet, eller andra principer som kunde motivera att kommissionen inte skulle återkräva stödet.
(158)
Kommissionen noterar att Frankrike i sina synpunkter ansåg att det förelåg exceptionella omständigheter som kan begränsa återbetalningsskyldigheten. SIDE ansåg däremot att några sådana exceptionella omständigheter inte var förhanden.
(159)
Kommissionen erinrar om att frågan i den begäran om förhandsavgörande som ställdes till domstolen i CELF-målet huvudsakligen gällde huruvida den omständigheten att kommissionen fattat tre på varandra följande beslut, vari den förklarat ett stöd förenligt med den inre marknaden - beslut som därefter ogiltigförklarats av gemenskapsdomstolen - kan utgöra en sådan exceptionell omständighet som kan medföra en begränsning av skyldigheten att återbetala stödet.
(160)
I den tidigare citerade domen av den 11 mars 2010 hänvisade domstolen först och främst till sin dom av den 12 februari 2008, i vilken det i punkt 65 och framåt fastställs att ”Efter att ett positivt beslut av kommissionen har ogiltigförklarats kan möjligheten inte uteslutas för mottagaren av det i strid med lag verkställda stödet att åberopa exceptionella omständigheter, vilka har kunnat utgöra en giltig grund för mottagarens berättigade förväntningar om att stödet var lagenligt, något som följaktligen även gäller mottagarens möjlighet att motsätta sig återbetalning av stödet” (22).
(161)
Domstolen uppgav dock samtidigt att ett av kommissionen fattat positivt beslut inte kan väcka berättigade förväntningar hos stödmottagaren om detta beslut har bestritts inom fristen för talan vid domstol och därefter ogiltigförklarats av Europeiska unionens rättsliga instanser, och inte heller så länge som fristen för att väcka talan inte har löpt ut eller, för det fall talan väckts, så länge Europeiska unionens rättsliga instanser inte har meddelat något definitivt avgörande (23).
(162)
I sin dom av den 11 mars 2010 slog domstolen fast att ogiltigförklaringen av kommissionens tredje positiva beslut i det föreliggande ärendet genom förstainstansrättens dom av den 15 april 2008 inte i sig väcker berättigade förväntningar och inte heller utgör en exceptionell omständighet (24).
(163)
Domstolen tillade att den omständigheten att det är ovanligt med tre på varandra följande ogiltigförklaringar, a priori, visar på målets svårighetsgrad, men långt ifrån ger upphov till berättigade förväntningar, utan snarare ger stödmottagaren större anledning att tvivla på det omtvistade stödets förenlighet med den inre marknaden. Domstolen medgav att tre på varandra följande ogiltigförklaringar är mycket ovanligt, men ansåg att sådana omständigheter likväl ingår i ett rättssystems normala funktion, som ger de rättssubjekt som anser att de blir lidande av ett rättsstridigt stöd möjlighet att väcka talan om ogiltigförklaring av de på varandra följande besluten som gett upphov till situationen.
(164)
Domstolen ansåg vidare att ingen exceptionell omständighet heller kan anses föreligga i det aktuella ärendet med hänvisning till rättssäkerhetsprincipen (25). Så länge kommissionen inte har fattat något beslut om godkännande och så länge fristen för att väcka talan mot ett sådant beslut inte har löpt ut, kan stödmottagaren nämligen inte vara säker på att stödet är rättsenligt och varken åberopa principen om skydd för berättigade förväntningar eller rättssäkerhetsprincipen.
(165)
Domstolen ansåg vidare i sin dom av den 11 mars 2010 (26) att inte heller enligt proportionalitetsprincipen kan, i en situation som den som är aktuell vid den nationella domstolen, förekomsten av en exceptionell omständighet beaktas. Följaktligen kan återkrav av stödet, i syfte att återställa den tidigare situationen, i princip inte betraktas som en oproportionerlig åtgärd i förhållande till målen med fördragets bestämmelser om statligt stöd.
(166)
Domstolen slog därför fast att den omständigheten att kommissionen fattat tre på varandra följande beslut, vari den förklarat ett stöd förenligt med den inre marknaden - beslut som därefter ogiltigförklarats av gemenskapsdomstolen - inte i sig kan utgöra en sådan exceptionell omständighet som kan medföra en begränsning av skyldigheten att återbetala ett olagligt och med den inre marknaden oförenligt stöd.
(167)
Med hänsyn till det ovanstående och i avsaknad av övriga uppgifter som skulle kunna tyda på exceptionella omständigheter, anser kommissionen därför att det i det aktuella ärendet inte föreligger några sådana exceptionella omständigheter som skulle kunna begränsa CELF:s skyldighet att återbetala stödet (utom när det gäller de belopp som betalades ut 1980 och 1981, vilket förklarats ovan).
6. ÅTERKRAV
(168)
I enlighet med artikel 14 i förordning (EG) nr 659/99 ska Frankrike därför från CELF återkräva det stöd som betalats ut inom ramen för programmet för små beställningar mellan år 1982 och 2001.
(169)
Det framgår av tabellen (27) att det sammanlagda stödbelopp som ska återvinnas från CELF och som motsvarar det stöd som betalades ut mellan åren 1982 och 2001 uppgår till 4 631 401 euro, till vilket kommer ränta.
(170)
I enlighet med artikel 14.2 i förordning (EG) nr 659/99 ska det stöd som ska återkrävas innefatta ränta som ska beräknas från och med den dag det olagliga stödet ställdes till mottagarens förfogande och fram till dess att det faktiskt återbetalats.
(171)
Av domstolens dom av den 12 oktober 2000 i Magefesamålet (28) framgår dock att man, när ett företag försatts i konkurs och det föreskrivs i nationell lagstiftning, inte behöver återkräva sådan ränta som upplupit efter det att företaget försattes i konkurs och som avser stöd som olagligen uppburits innan företaget försattes i konkurs.
(172)
I sin skrivelse av den 27 januari 2010 upplyste Frankrike kommissionen om den situation som CELF nu befinner sig i.
(173)
På grund av CELF:s ekonomiska situation inleddes ett skyddsförfarande den 25 februari 2009. En förvaltare har utsetts.
(174)
Franska staten har bekräftat följande fordringar avseende de belopp som berörs av tvisten om statligt stöd: 11 885 785,02 euro (för betalning av ränta enligt den tidigare citerade domen från Conseil d’État av den 19 december 2008) och 4 814 339,9 euro (för eventuell återbetalning av det stödbelopp som betalats ut under åren 1980-2001).
(175)
Frankrike uppgav att sammanställningen av fordringarna visade att de sammanlagda deklarerade skulderna uppgick till 21 254 232,29 euro, och att de tvistiga fordringarna uppgick till 17 045 039,50 euro.
(176)
Efter att ha konstaterat att det inte gick att lösa den ekonomiska situationen begärde förvaltaren att säkerhetsförfarandet skulle övergå i tvångslikvidation med tanke på de fordringar som staten deklarerat.
(177)
I beslut av den 9 september 2009 konstaterade Tribunal de Commerce de Paris att företagets skuldsättning uteslöt möjligheten att upprätta en plan för fortsatt verksamhet, och meddelade därmed att CELF skulle tvångslikvideras och utsåg en likvidator. Domstolen fastställde en frist på två år för att avsluta slutgranskningen av tvångslikvidationen. Frankrike uppgav att pågående eller eventuella framtida tvister dock kan göra det nödvändigt att skjuta upp slutdatum för likvidationen.
(178)
Frankrike meddelade även att alla anställda vid CELF sagts upp och att likvidationsenheten upplöstes den 31 december 2009. De enda pågående transaktionerna avser täckning av utestående kundfordringar.
(179)
Frankrike har via e-postmeddelande av den 9 mars 2010 uppgivit att likvidationen av CELF skett med vederbörlig hänsyn till gällande bestämmelser om likvidering av företag.
(180)
Enligt de uppgifter som lämnats till kommissionen av Frankrike bedriver CELF alltså inte längre någon ekonomisk verksamhet.
(181)
Under den pågående likvideringen av CELF bör Frankrike därför, med avseende på sin skyldighet att återkräva det olagliga stödet, i synnerhet bevaka att likvideringen av det mottagande företaget sker enligt tillämplig rättspraxis (29). Detta förutsätter i synnerhet att CELF:s tillgångar säljs till gällande marknadsvärde, att staten skriver in sina fordringar avseende återkravet av det olagliga stödet i skulden för det bolag som ska likvideras och sedan bevakar sina rättigheter i egenskap av fordringsägare i alla etapper av förfarandet, fram till dess likvideringen avslutats.
(182)
När det gäller beräkningen av räntan bör det framhållas att det i den franska handelsbalkens artikel L 622-28 sägs att ”beslutet om att inleda ett [säkerhets]förfarande avbryter de rättsliga och avtalsenliga fordringarna tillika med dröjsmålsräntor och påslag”.
(183)
I det föreliggande ärendet ska därför de stöd som betalats ut till CELF innefatta ränta som beräknas från och med den dag då stödet ställdes till stödmotttagarnas förfogande till och med den 25 februari 2009, då Tribunal de Commerce de Paris beslutade att inleda ett säkerhetsförfarande, som sedan i beslut av den 9 september 2009 omvandlades till tvångslikvidering.
7. SLUTSATS
(184)
Kommissionen konstaterar att Frankrike olagligen har genomfört ett stöd till CELF i strid med artikel 108.3 i EUF-fördraget.
(185)
Detta stöd är oförenligt med den inre marknaden och ska återkrävas av Frankrike, med undantag för de belopp som betalades ut 1980 och 1981, där preskription har inträtt.
(186)
Frankrike ska därför från CELF återkräva ett belopp på 4 631 401 euro, till vilket ska läggas ränta för alla stöd som betalats ut varje år från och med 1982. Det stöd som ska återkrävas ska innefatta ränta från och med den dag då stödet ställdes till stödmottagarnas förfogande till och med den 25 februari 2009, då Tribunal de Commerce de Paris beslutade att inleda ett säkerhetsförfarande.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Det statliga stöd till förmån för Coopérative d’exportation du livre français (CELF) som Frankrike olagligen har genomfört i strid med artikel 108.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt är oförenligt med den inre marknaden.
Artikel 2
1. Frankrike ska från stödmottagaren återkräva 4 631 401 euro, vilket motsvarar det stöd som beviljades CELF år 1982-2001 enligt den stödordning som avses i artikel 1.
2. Det stöd som ska återkrävas ska innefatta ränta från och med den dag då stödet ställdes till stödmottagarnas förfogande till och med den 25 februari 2009, då Tribunal de Commerce de Paris beslutade att inleda ett säkerhetsförfarande.
3. Räntan ska beräknas som sammansatt ränta enligt kapitel V i förordning (EG) nr 794/2004.
Artikel 3
1. Det återkrav av stöd som avses i artikel 2 ska genomföras omedelbart och effektivt.
2. Frankrike ska säkerställa att detta beslut genomförs inom fyra månader efter den dag då detta beslut har delgivits.
Artikel 4
1. Inom två månader efter den dag då detta beslut har delgivits ska Frankrike lämna följande uppgifter till kommissionen:
a)
Det totala belopp (kapital och räntor) som ska återkrävas från stödmottagaren.
b)
En detaljerad beskrivning av de åtgärder som redan har vidtagits eller som planeras för att rätta sig efter detta beslut.
c)
Dokument som visar att stödmottagarna har anmodats att betala tillbaka stödet.
2. Frankrike ska hålla kommissionen underrättad om utvecklingen vad gäller de nationella åtgärder som har vidtagits för att genomföra detta beslut till dess att det återkrav som avses i artikel 2 har slutförts. Frankrike ska på kommissionens begäran omgående lämna uppgifter om de åtgärder som redan har vidtagits eller som planeras för att rätta sig efter detta beslut. Frankrike ska också lämna detaljerade uppgifter om de stödbelopp och räntebelopp som redan har återkrävts från stödmottagaren.
Artikel 5
Detta beslut riktar sig till Frankrike.
Utfärdat i Bryssel den 14 december 2010.