ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 25. února 2011
o podmínkách pro sjednání nového znění Měnové dohody mezi vládou Francouzské republiky, jménem Evropského společenství, a vládou Jeho Jasnosti knížete monackého
(2011/190/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 219 odst. 3 této smlouvy,
s ohledem na doporučení Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Od zavedení eura má Unie pravomoci v oblasti měnové politiky a směnných kurzů.
(2)
Rada rozhoduje o podmínkách pro sjednávání a uzavírání dohod týkající se otázek měnového nebo kurzového režimu.
(3)
Dne 26. prosince 2001 byla uzavřena Měnová dohody mezi vládou Francouzské republiky, jménem Evropského společenství, a vládou Jeho Jasnosti knížete monackého (1) (dále jen „dohoda“).
(4)
Francie má s Monackým knížectvím (dále jen „Monako“) dlouholeté měnové vztahy a ty se odrážejí v různých právních nástrojích. Finanční instituce usazené v Monaku mají právo přístupu k nástrojům refinancování Banque de France a účastní se některých francouzských platebních systémů za stejných podmínek jako francouzské banky.
(5)
Ve svých závěrech ze dne 10. února 2009 Rada vyzvala Komisi, aby prověřila, jak stávající měnové dohody fungují, a zvážila, zda by se neměly zvýšit stropy pro emisi mincí.
(6)
Ve svém sdělení nazvaném „Zpráva o fungování měnových dohod s Monakem, San Marinem a Vatikánem“, dospěla Komise k závěru, že je třeba stávající dohodu pozměnit tak, aby se zajistil konzistentnější přístup, pokud jde o vztahy mezi Unií a zeměmi, které měnovou dohodu podepsaly.
(7)
Mělo by být proto sjednáno nové znění dohody za účelem přizpůsobení stropu pro emisi mincí, určení příslušného soudu pro případné řešení sporů a přizpůsobení formátu dohody novému společnému modelu měnových dohod. Dohoda by měla zůstat v platnosti, dokud obě strany neuzavřou dohodu v novém znění,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Francie oznámí Monaku, že je třeba pozměnit dohodu mezi Francouzskou republikou co možná nejdříve, a navrhne mu jednání o novém znění příslušných ustanovení dohody.
Článek 2
Při jednání o novém znění dohody usiluje Unie o dosažení těchto změn:
a)
Nové znění dohody se uzavírá mezi Unií, zastoupenou vládou Francouzské republiky a Komisí, a vládou Jeho Jasnosti knížete monackého;
b)
Je třeba zrevidovat metodu určování stropů u emise monackých euromincí. Nový strop se vypočte metodou, která zahrne na jedné straně pevnou část, jež by měla uspokojit poptávku na trhu sběratelů mincí, a zamezit tak nadměrným numismatickým spekulacím s monackými mincemi, a na druhé straně proměnlivou část, jež se vypočítá jako průměr emise mincí na hlavu ve Francii v roce n-1 vynásobený počtem obyvatel Monaka. Aniž je dotčeno vydávání sběratelských mincí, stanoví nové znění dohody minimální poměrnou část monackých euromincí, jež se mají uvést do oběhu v nominální hodnotě, na 80 % každoročně emitovaných euromincí;
c)
Orgánem příslušným pro řešení sporů v souvislosti s dohodou je Soudní dvůr Evropské unie (dále jen „Soudní dvůr“). Pokud se Unie nebo Monako domnívá, že druhá strana nesplnila závazek z nového znění dohody, může věc předat Soudnímu dvoru. Rozsudek Soudního dvora je pro obě strany závazný a obě strany učiní nezbytná opatření pro dosažení souladu s rozsudkem ve lhůtě stanovené v rozsudku Soudního dvora. Pokud Unie nebo Monako nepřijme nezbytná opatření k dosažení souladu s rozsudkem v dané lhůtě, může druhá strana nové znění dohody okamžitě vypovědět;
d)
Formát nového znění dohody se přizpůsobí.
Článek 3
Jednání s Monakem vedou Francie a Komise jménem Unie. Evropská centrální banka se jednání plně účastní a její souhlas je nezbytný ve věcech, jež spadají do oblasti její pravomoci. Francie a Komise předloží návrh nového znění dohody Hospodářskému a finančnímu výboru ke stanovisku.
Článek 4
Francie a Komise jsou zmocněny uzavřít dohodu v novém znění jménem Unie, ledaže se Hospodářský a finanční výbor nebo Evropská centrální banka domnívá, že je třeba dohodu v novém znění předložit Radě.
Článek 5
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem oznámení.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice, Komisi a Evropské centrální bance.
V Bruselu dne 25. února 2011.
RÅDETS BESLUT
av den 25 februari 2011
om ordning för omförhandlingen av det monetära avtalet mellan Republiken Frankrikes regering, på Europeiska gemenskapens vägnar, och Furstendömet Monacos regering
(2011/190/EU)
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 219.3,
med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
med beaktande av Europeiska centralbankens yttrande, och
av följande skäl:
(1)
Från och med införandet av euron har unionen behörighet i monetära frågor och växelkursfrågor.
(2)
Rådet ska besluta om en ordning för avtalsförhandlingar och ingående av avtal som rör monetära frågor eller växelkursfrågor.
(3)
Den 26 december 2001 ingicks det monetära avtalet mellan Republiken Frankrikes regering, på Europeiska gemenskapens vägnar, och Furstendömet Monacos regering (1) (nedan kallat avtalet).
(4)
Frankrike har långvariga monetära band med Furstendömet Monaco (nedan kallat Monaco) som speglas i olika rättsliga instrument. Finansinstituten i Monaco har möjlighet till refinansiering i Banque de France och deltar i vissa franska betalningssystem, på samma villkor som franska banker.
(5)
I sina slutsatser av den 10 februari 2009 uppmanade rådet kommissionen att se över hur de nuvarande monetära avtalen fungerar och att överväga möjliga höjningar av taken för utgivning av mynt.
(6)
I sitt meddelande om hur de monetära avtalen med Monaco, San Marino och Vatikanstaten fungerar drog kommissionen slutsatsen att avtalet i sin nuvarande form behöver ändras, för att få ett mer konsekvent förhållningssätt i förbindelserna mellan unionen och de länder som undertecknat ett monetärt avtal.
(7)
Avtalet bör därför omförhandlas i syfte att anpassa taket för utgivningen av mynt, utse behörig domstol att avgöra tvister som kan uppstå samt anpassa avtalets utformning så att det bringas närmare den nya gemensamma modellen för monetära avtal. Avtalet bör fortsätta gälla tills parterna ingått ett omförhandlat avtal.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Frankrike ska underrätta Monaco om behovet av att snarast möjligt ändra avtalet samt erbjuda omförhandling av relevanta bestämmelser i avtalet.
Artikel 2
Vid omförhandling av avtalet ska unionen eftersträva följande ändringar:
a)
Det omförhandlade avtalet ska ingås mellan unionen, företrädd av Republiken Frankrikes regering och kommissionen, och Furstendömet Monacos regering.
b)
Metoden för att fastställa taket för utgivning av monegaskiska euromynt ska ses över. Det nya taket ska beräknas med hjälp av en metod som kombinerar en fast del, med syftet att undvika myntsamlares överdrivna spekulation i monegaskiska mynt genom att tillfredsställa efterfrågan på denna marknad, och en rörlig del, beräknad som den genomsnittliga myntutgivningen per capita i Frankrike år n-1 multiplicerad med antalet invånare i Monaco. Utan att det påverkar utgivningen av samlarmynt, ska det omförhandlade avtalet fastställa att minst 80 % av de monegaskiska euromynt som varje år utges ska sättas i omlopp till ett nominellt värde.
c)
Europeiska unionens domstol (nedan kallad domstolen) ska utses som behörig att avgöra tvister som kan uppstå i samband med avtalets tillämpning. Om unionen eller Monaco anser att den andra parten inte har fullgjort en skyldighet enligt det omförhandlade avtalet, får unionen eller Monaco föra ärendet vidare till domstolen. Domstolens dom ska vara bindande för parterna, som ska vidta de åtgärder som krävs för att efterleva domen inom en tidsfrist som fastställs av domstolen i domen. Om unionen eller Monaco inte vidtar de åtgärder som krävs för att efterleva domen inom tidsfristen, får den andra parten omedelbart säga upp det omförhandlade avtalet.
d)
Det omförhandlade avtalets form ska anpassas.
Artikel 3
Förhandlingarna med Monaco ska på unionens vägnar föras av Frankrike och kommissionen. Europeiska centralbanken (ECB) ska medverka fullt ut vid förhandlingarna och dess samtycke ska krävas angående frågor som omfattas av dess kompetensområde. Frankrike och kommissionen ska lägga fram ett utkast till det omförhandlade avtalet för yttrande av ekonomiska och finansiella kommittén.
Artikel 4
Frankrike och kommissionen ska bemyndigas att ingå det omförhandlade avtalet på unionens vägnar, om inte ekonomiska och finansiella kommittén eller ECB anser att det omförhandlade avtalet bör föreläggas rådet.
Artikel 5
Detta beslut får verkan samma dag som det delges.
Artikel 6
Detta beslut riktar sig till Republiken Frankrike, kommissionen och Europeiska centralbanken.
Utfärdat i Bryssel den 25 februari 2011.