PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ RADY (EU) č. 857/2010
ze dne 27. září 2010
o uložení konečného vyrovnávacího cla z dovozu některých polyethylentereftalátů pocházejících z Íránu, Pákistánu a Spojených arabských emirátů a o konečném výběru uloženého prozatímního cla
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 597/2009 ze dne 11. června 2009 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (dále jen „základní nařízení“) (1), a zejména na čl. 15 odst. 1 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh předložený Evropskou komisí (dále jen „Komise“) po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
1.1. Prozatímní opatření
(1)
Nařízením (EU) č. 473/2010 (2) (dále jen „prozatímní nařízení“) uložila Komise prozatímní vyrovnávací clo z dovozu některých polyethylentereftalátů pocházejících z Íránu, Pákistánu a Spojených arabských emirátů (dále jen „dotčené země“).
(2)
Řízení bylo zahájeno na základě podnětu, který podal dne 20. července 2009 Polyethylene Terephthalate Committee of Plastics Europe (Výbor pro polyethylentereftaláty při Plastics Europe) (dále jen „žadatel“) jménem výrobců představujících podstatnou část, v tomto případě více než 50 %, celkové výroby některých polyethylentereftalátů v Unii.
(3)
Jak je uvedeno v 15. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, šetření subvencování a újmy se týkalo období od 1. července 2008 do 30. června 2009 (dále jen „období šetření“). Zkoumání trendů významných pro posouzení újmy se týkalo období od 1. ledna 2006 do konce období šetření (dále jen „posuzované období“).
(4)
V souběžném antidumpingovém řízení uložila Komise nařízením (EU) č. 472/2010 (3) prozatímní antidumpingové clo z dovozu některých polyethylentereftalátů pocházejících z Íránu a Spojených arabských emirátů.
1.2. Následný postup
(5)
Po sdělení nejdůležitějších skutečností a úvah, na jejichž základě bylo rozhodnuto o uložení prozatímních vyrovnávacích opatření (dále jen „poskytnutí prozatímních informací“), se řada zúčastněných stran k prozatímním zjištěním písemně vyjádřila. Stranám, které o to požádaly, byla poskytnuta rovněž možnost ústního slyšení.
(6)
Komise nadále shromažďovala a ověřovala veškeré informace, které považovala za nezbytné ke konečným zjištěním. Ústní a písemné připomínky zúčastněných stran podané po poskytnutí prozatímních informací byly zváženy a na jejich základě byla prozatímní zjištění případně odpovídajícím způsobem upravena.
(7)
Všem stranám byly sděleny nejdůležitější skutečnosti a úvahy, na jejichž základě se zamýšlelo doporučit uložení konečného vyrovnávacího cla z dovozu některých polyethylentereftalátů pocházejících z Íránu, Pákistánu a Spojených arabských emirátů a konečný výběr částek zajištěných prostřednictvím prozatímního cla (dále jen „poskytnutí konečných informací“). Byla jim rovněž poskytnuta lhůta, během níž mohly k těmto poskytnutým informacím předložit svá stanoviska.
(8)
Ústní a písemné připomínky zúčastněných stran byly zváženy a zjištění byla případně odpovídajícím způsobem upravena.
1.3. Strany dotčené řízením
(9)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že vzorek výrobců v EU nebyl reprezentativní a konzistentní, a proto analýza újmy vykazovala nedostatky. Zejména se uvádělo, že výběr vzorku nebyl nutný, jelikož počet výrobců nebyl vysoký. Mimoto bylo tvrzeno, že kvůli „umělému“ rozdělení skupin společností na jednotlivé právnické osoby neobsahoval vzorek některé přední účastníky trhu (Artenius, M&G Polimeri) a že metodika výběru vzorku není jednotná, jelikož vzorek zahrnoval rovněž dvě skupiny společností. Rovněž se tvrdilo, že vzorek nebyl reprezentativní, jelikož neobsahoval žádného výrobce, který v dostatečném množství prodává výrobky zpracovateli PET ve spojení. Orgány proto údajně nemohly posoudit skutečnou schopnost výrobního odvětví Unie zajistit dodávky a nevzaly v úvahu střet zájmů výrobního odvětví Unie. Jelikož jedna společnost neposkytla veškeré potřebné informace a byla ze vzorku vyloučena, reprezentativnost se údajně snížila na 28 % výroby v EU. Stejné strany tvrdily, že vybraný vzorek nebyl statisticky reprezentativní.
(10)
Co se týká tvrzení, že výběr vzorku nebyl nutný, jelikož počet výrobců nebyl vysoký, znovu se opakuje, že za účelem výběru vzorku se přihlásilo 14 výrobců v Unii, kteří patří do osmi skupin společností. Vzhledem k objektivně vysokému počtu výrobců v EU, kteří spolupracovali, tj. 14, byl v souladu s čl. 27 odst. 1 základního nařízení použit výběr vzorku na základě největšího reprezentativního objemu prodeje, který bylo možno ve stanovené lhůtě přiměřeně přezkoumat. Vybraný vzorek zahrnoval pět jednotlivých společností (se šesti výrobními závody).
(11)
S ohledem na první tvrzení týkající se reprezentativnosti vzorku je nutno podotknout, že orgány mohou zahrnout jednotlivé společnosti, které jsou součástí skupiny společností, do vzorku, pokud jsou reprezentativní a vedou oddělené účetnictví. V opačném případě by šetření u všech čtrnácti výrobců v EU, kteří patří do osmi skupin společností, zamezilo včasnému dokončení šetření. Skutečnost, že do vzorku byly zahrnuty dvě skupiny společností, však není v rozporu s metodikou výběru vzorku, která byla v tomto případě použita, tj. největší reprezentativní objemy prodeje odběratelům v EU.
(12)
Pokud jde o skupinu Indorama, tato skupina měla v období šetření dva různé výrobní závody - jeden v Nizozemsku a jeden ve Spojeném království. Zařazení této skupiny do vzorku je v souladu s použitou metodikou výběru vzorku, jelikož tyto výrobní závody tvořily z právního a finančního hlediska jeden subjekt. Co se týká společnosti Equipolymers, která měla v období šetření dva zvláštní subjekty vyrábějící PET (jeden v Itálii a jeden v Německu), společnost poskytla konsolidované údaje pro oba výrobní závody. Vzhledem ke skutečnosti, že tyto konsolidované údaje bylo možno ověřit v průběhu jedné návštěvy v ústředí společnosti, bylo rozhodnuto považovat pro účely tohoto řízení podniky společnosti Equipolymers vyrábějící PET za jeden subjekt. Pokud jde o tvrzení, že do vzorku měly být zařazeny společnosti Artenius a M&G Polimeri, jelikož jsou předními účastníky na trhu, podotýká se, že žádný z jejich jednotlivých subjektů nepatřil ke společnostem s nejvyšším objemem prodeje odběratelům v EU.
(13)
Co se týká tvrzení, že vzorek nebyl reprezentativní, jelikož nezahrnoval jednoho výrobce, který vyrábí především pro vnitřní spotřebu, je třeba poznamenat, že schopnost zajistit dodávky lze přezkoumat v rámci analýzy zájmu Unie, je-li takovéto tvrzení předloženo, a za tímto účelem lze vlastní spotřebu odečíst od objemu výroby. Není proto nutné, aby byl za účelem přezkoumání některých činitelů újmy takovýto výrobce zařazen do vzorku. Za druhé, jakýkoli dvojí zájem vyplývající z postavení společnosti jako výrobce v EU a současně zpracovatele lze rovněž posoudit v analýze zájmu Unie. Postavení určité společnosti jako výrobce v EU i jako zpracovatele nesouvisí s výkonností výrobního odvětví Unie, pokud se jako srovnávací měřítko bere prodej odběratelům v EU, kteří nejsou ve spojení. Toto tvrzení je tudíž zamítnuto.
(14)
Pokud jde o tvrzení ohledně celkové reprezentativnosti vzorku, znovu se zdůrazňuje, že omezení počtu společností zařazených do vzorku na čtyři snížilo reprezentativnost z 65 % na 47 % prodeje všech spolupracujících výrobců. Na stejné čtyři společnosti připadalo 52 % výroby v Unii. To se považuje za reprezentativní vzorek výrobců v EU, pokud jde o prodej nezávislým odběratelům v EU.
(15)
Co se týká tvrzení, že vybraný vzorek nebyl statisticky reprezentativní, uvádí se, že čl. 27 odst. 1 základního nařízení jednoznačně umožňuje, aby jako alternativa „statisticky reprezentativního“ vzorku byl vzorek založen na největším reprezentativním objemu prodeje, který může být ve stanovené lhůtě přiměřeně přezkoumán.
(16)
Jelikož nebyly vzneseny žádné další připomínky týkající se výběru vzorku, potvrzují se zjištění uvedená v 5. až 14. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
2. DOTČENÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
(17)
Připomíná se, že v 16. bodě odůvodnění prozatímního nařízení byl dotčený výrobek vymezen jako polyethylentereftalát s viskozitním číslem 78 ml/g nebo vyšším, podle normy ISO 1628-5, pocházející z dotčených zemí, v současnosti kódu KN 3907 60 20.
(18)
V 18. bodě odůvodnění prozatímního nařízení bylo mimoto uvedeno, že šetřením bylo prokázáno, že PET vyráběný a prodávaný v Unii výrobním odvětvím Unie a PET vyráběný a prodávaný na domácích trzích v dotčených zemích a vyvážený do Unie představují obdobné výrobky.
(19)
Jelikož se výrobek, jehož se týkalo šetření, považoval za homogenní výrobek, nebyl za účelem výpočtu rozpětí újmy dále rozdělen na různé druhy výrobků.
(20)
Jeden vyvážející výrobce tvrdil, že by PET měly být rozděleny na různé druhy výrobku podle jejich viskozitního čísla, jelikož viskozitní číslo je zásadní pro určení různých možných použití vyráběného druhu PET. Usuzovalo se, že by toto tvrzení mělo být uznáno, a metodika výpočtu rozpětí újmy byla v souladu s tím upravena.
3. SUBVENCOVÁNÍ
3.1. Írán
3.1.1. Úvod
(21)
Íránská vláda a spolupracující vyvážející výrobce podali připomínky k níže uvedeným programům, které byly v prozatímním nařízení napadnuty:
I)
opatření v souvislosti se zvláštními hospodářskými zónami (dále jen „ZHZ“) - petrochemická ZHZ
II)
financování poskytnuté státní petrochemickou společností vyvážejícímu výrobci PET.
3.1.2. Zvláštní programy
I) Opatření v souvislosti se zvláštními hospodářskými zónami (ZHZ) - petrochemická ZHZ
(22)
Íránská vláda zpochybnila, zda je bezcelní dovoz surovin a investičních prostředků do zón volného obchodu napadnutelný. Zóna volného obchodu a zvláštní hospodářské zóny jsou ze své podstaty bezcelními zónami pro dovoz a vývoz, což je v souladu s pravidly WTO. Íránská vláda a rovněž spolupracující vyvážející výrobce tvrdili, že bezcelní dovoz investičních prostředků podle zákona nezávisí na vývozní výkonnosti, jelikož tato výjimka existuje rovněž pro společnosti, které jsou usazeny na zbytku íránského území.
(23)
Pokud jde o soulad ZHZ s pravidly WTO, podotýká se, že předložené obecné tvrzení nemůže zpochybnit zjištěné skutečnosti a že dotyčné subvence jsou napadnutelné, jelikož nebyla předložena žádná důkladná analýza k vyvrácení analýzy, která byla uvedena v prozatímním nařízení. Co se týká bezcelního dovozu investičních prostředků do Íránu, z údajů předložených v době podání připomínek k poskytnutí prozatímních informací vyplývá, že tato možnost existuje pouze pro společnosti, které modernizují svou infrastrukturu, tj. nejedná se o automatické poskytnutí, které se vztahuje na všechny strany. Výše uvedená tvrzení bylo proto nutno zamítnout.
(24)
Spolupracující vyvážející výrobce tvrdil, že Komise nevzala v úvahu zásadu zákazu diskriminace, jelikož se podobná pravidla a programy používají rovněž v jiných zemích. Společnost taktéž uvedla, že ji Komise před inspekcí na místě náležitě neinformovala o rozsahu této inspekce a o příslušných požadavcích na informace.
(25)
Co se týká obecného tvrzení ohledně porušení zásady zákazu diskriminace, připomíná se, že v souladu s ustanoveními článku 10 základního nařízení zahájila Komise toto antisubvenční šetření proti třem zemím uvedeným v podnětu. Doporučení Komise mohlo být tudíž založeno pouze na zjištěních tohoto šetření. Pokud jde o údajný nedostatek předchozích informací ohledně záležitostí, jež budou předmětem šetření, podotýká se, že Komise spolupracujícího vyvážejícího výrobce s dostatečným předstihem před inspekcí na místě informovala, že v průběhu této inspekce bude požadovat informace o vztahu mezi vyvážejícím výrobcem a jeho akcionáři. Tato tvrzení musela být proto zamítnuta.
(26)
Spolupracující vyvážející výrobce upozornil orgány na dvě administrativní chyby ve výpočtu osvobození dovozu jedné suroviny pro výrobní proces od cla a v celkové dovozní hodnotě osvobozených investičních prostředků. Tyto chyby jsou zde opraveny. Revidované míry subvencí činí u bezcelního dovozu 0,14 % a u bezcelního dovozu investičních prostředků 0,72 %. Celková revidovaná míra subvence u tohoto programu činí 0,86 %.
(27)
Na základě výše uvedených skutečností a vzhledem k neexistenci jakýchkoli dalších relevantních připomínek jsou potvrzena zjištění týkající se tohoto programu, která byla uvedena v 20. až 44. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, jak byla pozměněna v 26. bodě odůvodnění tohoto nařízení.
II) Financování poskytnuté státní petrochemickou společností vyvážejícímu výrobci PET
(28)
Spolupracující vyvážející výrobce (Shahid Tondguyan Petrochemical Co. nebo STPC) uvedl, že jeho hlavní akcionář, státní petrochemická společnost, není veřejným subjektem a že íránská vláda státní petrochemickou společnost nepověřila ani jí nenařídila, aby uskutečnila platby pro společnost STPC. Mimoto se uvádělo, že financování poskytnuté státní petrochemickou společností společnosti STPC je nutno považovat za vratné, a nepředstavuje tudíž subvenci.
(29)
S ohledem na tato tvrzení je nutno připomenout, že k posouzení, zda by se určitý subjekt měl za účelem antisubvenčních šetření považovat za veřejný subjekt, jsou důležité tyto faktory: 1. státní vlastnictví; 2. přítomnost vlády v představenstvu dotyčného subjektu; 3. kontrola nad činnostmi subjektu ze strany vlády a sledování vládních politik nebo zájmů ze strany subjektu a 4. to, zda je daný subjekt zřízen na základě zákona. Všechny tyto požadavky byly analyzovány, jak je uvedeno v 52. bodě odůvodnění prozatímního nařízení. Státní petrochemická společnost (jako státní subjekt) nepotřebuje pověření nebo zplnomocnění, což jsou pojmy, které se vztahují na soukromé subjekty. Šetřením bylo zjištěno, že státní petrochemická společnost odpovídá za rozvoj a činnost petrochemického odvětví země a že společnost byla jakožto orgán státní správy íránskou vládou pověřena dalším úkolem spočívajícím ve správě zvláštní petrochemické hospodářské zóny. Jakékoli tvrzení popírající úlohu státní petrochemické společnosti jako veřejného subjektu je proto třeba zamítnout.
(30)
Pokud jde o tvrzení, že financování společnosti STPC je vratné, je třeba zmínit, že šetřením bylo zjištěno, že vrácení tohoto financování je pouze hypotetickým tvrzením, jelikož v žádné fázi řízení nebyly předloženy důkazy, že k takovému vrácení došlo. Jak je objasněno v 51. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, skutečnost, že nevratné peněžní prostředky byly kumulovány nejméně od roku 2004, potvrzuje, že se jedná o opakující se subvenci, jejímž účelem je zachovat činnost jediného spolupracujícího íránského vyvážejícího výrobce. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem je nutno příslušné tvrzení zamítnout.
(31)
Spolupracující vyvážející výrobce rovněž tvrdil, že výše subvence byla nadhodnocena. V tomto ohledu se uvádělo, že v Íránu je naprosto běžnou obchodní praxí nezapočítávat v transakcích mezi mateřskou společností (v tomto případě státní petrochemickou společností) a její dceřinou společností (v tomto případě společností STPC) úroky. Uvádělo se rovněž, že při výpočtu míry subvence nebyly použité částky týkající se celkového financování poskytnutého státní petrochemickou společností a celkového obratu společnosti STPC správné, jelikož údaj o obratu byl podhodnocen a měla být použita jiná částka, zatímco poskytnuté celkové financování bylo nadhodnoceno, jelikož některé částky neměly být připočteny k finančním prostředkům, které státní petrochemická společnost poskytla společnosti STPC.
(32)
Výše uvedená tvrzení musela být zamítnuta. Co se týká prvního tvrzení ohledně výpočtu úrokové sazby, podotýká se, že získané důkazy nepodporují tvrzení společnosti, že v Íránu je běžnou obchodní praxí nezapočítávat ve finančních transakcích mezi mateřskou společností a dceřinou společností úroky. Takovýto postup je mimoto jednoznačně v rozporu s obvyklou hospodářskou praxí soukromých investorů.
(33)
Pokud jde o druhé tvrzení, je třeba uvést, že výše subvence byla vypočítána pomocí údajů o financování a obratu, jež poskytl spolupracující vyvážející výrobce a které byly ověřeny během inspekce na místě.
(34)
Co se týká údajného nového celkového obratu, připomíná se, že příslušný údaj poskytnutý v době podání připomínek k prozatímnímu nařízení nebyl doložen žádnými ověřitelnými důkazy a neshoduje se s tím, co společnost uvedla před inspekcí na místě a v jejím průběhu.
(35)
S ohledem na údaj o celkovém financování spolupracující vyvážející výrobce tvrdil, že by se určité částky neměly považovat za součást financování poskytnutého státní petrochemickou společností společnosti STPC. Poskytnuté informace však nemohly toto tvrzení podpořit, jelikož nebyly předloženy žádné důkazy, které by prokazovaly, že se dotyčné částky netýkaly financování poskytnutého státní petrochemickou společností společnosti STPC. Ve skutečnosti část poskytnutých vysvětlení znovu potvrdila, že státní petrochemická společnost jednala jako veřejný subjekt a převzala závazky týkající se financování spolupracujícího vyvážejícího výrobce, aniž by účtovala jakékoli úroky, které měly být zaplaceny jiným veřejným subjektem. Odpočet z celkové částky financování nelze proto uznat, jelikož nebyly předloženy žádné ověřitelné důkazy.
(36)
Íránská vláda tvrdila, že podle článku 14 Dohody WTO o subvencích a vyrovnávacích opatřeních se „poskytnutí účasti na základním kapitálu ….[a] úvěrů vládou nepovažuje za výhodu …“, takže by se financování poskytnuté státní petrochemickou společností společnosti SPTC nemělo považovat za subvenci. Toto tvrzení bylo nutno zamítnout, jelikož výše zmíněný článek 14 vyvozuje závěr, že „poskytnutí účasti na základním kapitálu vládou se považuje za výhodu pouze v případě, že daná investice může být považována za poskytnutou v rozporu s obvyklou investiční praxí soukromých investorů na území daného státu“. Tato praxe je skutečně v rozporu s obvyklou investiční praxí soukromých investorů, jelikož není myslitelné, že by obchodní organizace v některém státě, který je členem WTO, trvale poskytovala takovéto nevratné financování. Každopádně je třeba zmínit, že Írán není členem WTO.
(37)
Na základě výše uvedených skutečností a vzhledem k neexistenci jakýchkoli dalších relevantních připomínek jsou potvrzena zjištění týkající se tohoto programu, která byla uvedena v 45. až 57. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
3.1.3. Výše napadnutelných subvencí
(38)
S přihlédnutím k 21. až 37. bodu odůvodnění činí konečná výše napadnutelných subvencí v souladu s ustanoveními základního nařízení, vyjádřená podle hodnoty, u jediného spolupracujícího íránského vyvážejícího výrobce 51,88 %.
3.2. Pákistán
3.2.1. Úvod
(39)
Pákistánská vláda a spolupracující vyvážející výrobce podali připomínky k těmto programům, které byly v prozatímním nařízení napadnuty:
I)
program celního skladu pro provádění zpracovatelských operací
II)
dovoz strojů a zařízení do celního skladu pro provádění zpracovatelských operací
III)
celní ochrana při nákupech přečištěné kyseliny tereftalové (PTA) na domácím trhu
IV)
program konečné daně
V)
program dlouhodobého financování vývozu s pevnou sazbou
VI)
program pákistánské státní banky pro financování vývozu
VII)
financování podle devizového oběžníku pákistánské státní banky č. 25 (F.E. Circular No. 25).
(40)
Pákistánská vláda na úvod poznamenala, že Komise nepochopila nebo přehlédla její minulá podání týkající se subvenčních programů. Spolupracující vyvážející výrobce na úvod tvrdil, že minulá podání pákistánské vlády poskytla odůvodněnou právní analýzu, která prokazovala, že by se programy neměly považovat za „zakázané“ subvence. Tato strana rovněž tvrdila, že Komise založila svá zjištění uvedená v prozatímním nařízení nejen na nesprávném posouzení skutečností, nýbrž rovněž na nesprávné právní analýze. Dále se uvádělo, že správnou právní analýzu předložila pákistánská vláda.
(41)
Co se týká podání před přijetím prozatímního nařízení, podotýká se, že Komise je vzala v průběhu šetření plně v úvahu, jelikož tato podání byla spolu s příslušnými odpověďmi stran na dotazník a následně poskytnutými údaji součástí informací, na jejichž základě byla učiněna prozatímní zjištění.
(42)
Mimoto se uvádí, že Komise přesně uvedla právní předpisy týkající se příslušných programů a praktické důsledky, které z nich vyplývají. Nebyly předloženy žádné důkazy, že uvedené právní předpisy nebyly správné. Pokud jde o právní analýzu, kterou provedla Komise, ta vycházela z příslušných ustanovení základního nařízení a byla podpořena dlouholetou právní analýzou, kterou EU použila v minulých antisubvenčních šetřeních například při analýze systémů navracení cla, programů vývozních úvěrů a programů týkajících se daně z příjmu (4). Skutečnost, že určitá strana nesouhlasí s předloženou právní analýzou, neznamená, že tato analýza není správná, zejména v případě, nejsou-li k doložení takovéhoto tvrzení předloženy žádné důkazy. To je ještě zřejmější, jelikož pákistánská vláda ve svém podání k prozatímnímu nařízení projevila ochotu řadu programů v možném rozsahu změnit. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem bylo nutno tvrzení předložená ve 40. bodě odůvodnění zamítnout.
3.2.2. Zvláštní programy
I) Program celního skladu pro provádění zpracovatelských operací
(43)
Pákistánská vláda a spolupracující vyvážející výrobce zopakovali své názory, že program celního skladu pro provádění zpracovatelských operací je řízen náležitě vzhledem k existenci účinného prováděcího a monitorovacího systému, který zaznamenává spotřebu/odpočet a kontroluje bezcelně dovezené suroviny a skutečnou spotřebu společnosti podle jejích záznamů o celkové výrobě. Uvádělo se rovněž, že poměr vstupů a výstupů je založen na skutečné spotřebě příslušné společnosti, která tento program využívá, a že záznamy o vstupech podléhají ověření. Podle těchto tvrzení byl poměr vstupů a výstupů stanoven pomocí ověřeného referenčního systému, který je pravidelně aktualizován podle skutečné spotřeby dané společnosti. Po jakékoli změně tohoto poměru je nadměrné vrácení v předchozím období připočteno zpět za účelem aktualizace evidence zásob, a tudíž získání údajů o skutečném stavu zásob, a na základě těchto údajů o skutečném stavu zásob musí společnost, která využívá výhody v rámci tohoto programu, prokázat vývoz hotových výrobků. Spolupracující vyvážející výrobce dále předložil dva dopisy, v nichž celní orgány informuje o materiálu, jenž byl v celním skladu pro provádění zpracovatelských operací ušetřen, a které prokazují, že společnost mohla nadbytečný vstupní materiál využít při výrobě zboží na vývoz v budoucnu.
(44)
S ohledem na tento program (jak je uvedeno v 70. bodě odůvodnění prozatímního nařízení) nebyla příslušná evidence přijatých, vyrobených a vyvezených výrobků vedena podle skutečné spotřeby. Evidována byla pouze teoretická spotřeba podle certifikátu analýzy s poměry vstupů a výstupů všech surovin pro výrobu 1 000 kg výstupů. Tyto normy vstupů a výstupů jsou podle informací spolupracujícího vyvážejícího výrobce stanoveny orgány a pravidelně přezkoumávány, neexistují však jednoznačná pravidla ani důkazy prokazující, jak jsou tyto přezkumy prováděny. Po revizích certifikátu analýzy, které naznačovaly existenci nadměrného vrácení, nepřijaly orgány žádná následná opatření s cílem ověřit celkovou předchozí skutečnou spotřebu a požadovat platby uskutečněné za předchozí roky. Jinými slovy, nebyla provedena žádná kontrola případného nadměrného vrácení s ohledem na ušlé clo. Spolupracující vyvážející výrobce tvrdil, že nadbytečné suroviny započítané v předchozím období byly připočteny zpět za účelem aktualizace evidence zásob, a tudíž získání údajů o skutečném stavu zásob. Stojí za zmínku, že se tento postup opírá o skutečnost, že vyvážející výrobce z vlastního podnětu prokazuje příslušnému orgánu nadměrné vrácení, k němuž došlo v předchozím období. Co je zajímavější, tento postup není stanoven v právních předpisech, jimiž se tento program řídí. Všechny výše uvedené skutečnosti potvrzují, že u tohoto programu neexistuje účinný prováděcí a monitorovací systém. Za této situace bylo nutno všechna příslušná tvrzení zamítnout.
(45)
Obě strany rovněž tvrdily, že clo v rámci běžného dovozního režimu bylo v průběhu období šetření nulové, a nedošlo tudíž ke ztrátě vládních příjmů plynoucích z dovozu PTA v rámci celního skladu pro provádění zpracovatelských operací.
(46)
Toto tvrzení muselo být zamítnuto. Z informací, které strany poskytly, je zřejmé, že běžné clo z dovozu PTA činí 7,5 %. Výjimečně a za určitých podmínek mohou strany využít nulovou celní sazbu. Skutečnost, že pákistánská vláda zřídila program celního skladu pro provádění zpracovatelských operací nebo program celní ochrany při nákupech PTA v žádném případě nenaznačuje, že celní sazba je u veškerého dovozu PTA nulová. Ve skutečnosti existence výše uvedených programů potvrzuje, že vláda přišla o své příjmy a že to je důvod, proč byly zavedeny zvláštní odchylné programy se zvláštními pravidly a způsobilými uživateli.
(47)
Spolupracující vyvážející výrobce rovněž tvrdil, že nedošlo k porušení § 349 kapitoly XV pákistánských celních předpisů z roku 2001. V tomto ohledu bylo uvedeno, že celní sklad pro provádění zpracovatelských operací zahrnuje celý výrobní závod společnosti, a tudíž prostory skladu splňovaly příslušná pravidla, která vyžadují, aby prostory skladu byly v samostatném prostoru se zvláštním vchodem nebo východem oddělenými od veřejných prostor a neměly žádný jiný vchod nebo východ a aby byly jednoznačně vymezeny výrobní oblast a samostatné sklady hotových výrobků, zmetků a odpadu.
(48)
Pokud jde o výše uvedené připomínky, je nutno zopakovat, že při inspekci na místě bylo zjištěno, že od vstupního materiálu pořízeného v místě byly odděleny pouze suroviny dovezené bezcelně. Prostory skladu, který je celním skladem a celním skladem pro provádění zpracovatelských operací, nebyly v samostatném prostoru se zvláštním vchodem nebo východem oddělenými od veřejných prostor a neměly žádný jiný vchod nebo východ, jak stanoví výše zmíněný § 349. Tvrzení strany, že celní sklad pro provádění zpracovatelských operací zahrnuje celý její výrobní závod, se kromě analýzy znění § 349 nezakládalo na ověřitelných důkazech (např. výslovné povolení s ohledem na plochu celního skladu pro provádění zpracovatelských operací). Příslušné tvrzení bylo proto nutno zamítnout.
(49)
Pákistánská vláda provedla s ohledem na tento program nedávno administrativní změny. V právních předpisech zavedla podrobnější definici celního skladu pro provádění zpracovatelských operací a podnikla kroky ke zvýšení kontroly nad programem ze strany příslušného orgánu.
(50)
Co se týká kontroly, kterou nad celním skladem pro provádění zpracovatelských operací vykonává příslušný orgán, zavedené změny se nezabývají nejkritičtějšími nedostatky systému, které byly při tomto šetření zjištěny, například i) nedostatečným vykazováním skutečné spotřeby dovezených surovin a ii) neexistencí ověřovacího systému, který se zaměřuje spíše na skutečné výsledky než na historicky stanovené normy. Jelikož zavedení případné změny s ohledem na tento program musí být náležitě ověřeno (zjištěné problémy poukazují rovněž na řízení programu), bude zapotřebí určitý čas, než bude možno přijmout konečné rozhodnutí ohledně provedených změn programu a způsobu, jakým orgány tyto změny zavedly a zajistily řádně řízený ověřovací systém.
(51)
Pákistánská vláda projevila rovněž ochotu poskytnout Komisi závazek ohledně konkrétního uplatňování pravidel vztahujících se na celní sklad pro provádění zpracovatelských operací. Bylo navrženo, aby tento závazek měl podobu předkládání důkazů, že spolupracující vyvážející výrobce dodržuje nová pravidla (např. změny prostor, revize poměrů vstupů a výstupů, vrácení cel), poskytování pravidelných zpráv a umožnění inspekcí na místě ze strany Komise.
(52)
Pokud jde o výše uvedené skutečnosti, podotýká se, že tímto návrhem závazku pákistánská vláda nepřímo potvrzuje všechny nedostatky, které byly s ohledem na tento program vyzdviženy v prozatímním nařízení. Jak bylo mimoto zmíněno ve výše uvedeném 50. bodě odůvodnění, nelze přijmout závazek vztahující se na řízení programu na základě důkazů, které budou k dispozici teprve v budoucnu. Takovýto závazek není ani praktický, jelikož by nezbytné sledování vyžadovalo pravidelné opakování významných částí šetření. V tomto ohledu je třeba zdůraznit, že pákistánská vláda a/nebo spolupracující výrobce mohou požádat o prozatímní přezkum opatření, budou-li splněna příslušná ustanovení článku 19 základního nařízení.
(53)
Na základě výše uvedených skutečností a vzhledem k neexistenci jakýchkoli dalších relevantních připomínek jsou potvrzena zjištění týkající se tohoto programu, která byla uvedena v 60. až 80. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, jak byla pozměněna ve výše uvedeném 44. až 52. bodě odůvodnění.
II) Dovoz strojů a zařízení do celního skladu pro provádění zpracovatelských operací
(54)
S ohledem na tento program obě strany tvrdily, že úrokovou sazbou použitou k výpočtu rozpětí subvence musí být úroková sazba, která byla pro dotčeného vývozce dostupná v průběhu období šetření. Strany dále uvedly, že vzhledem k tomu, že stroje a zařízení byly použity při výrobě PET určené na vývoz i pro prodej na domácím trhu, mělo by být rozpětí subvence stanoveno na základě celkového obratu vyvážejícího výrobce.
(55)
V reakci na tato tvrzení je nutno uvést, že úrokovou sazbou, která byla použita při výpočtu, je komerční úroková sazba platná v Pákistánu v období šetření, která byla získána z internetových stránek pákistánské státní banky. Tato úroková sazba představuje běžnou sazbu u úvěrů, která převládala na trhu. Pokud jde o jmenovatele ve výpočtu subvence, je třeba připomenout, že podmínkou pro využití programu je instalace dovezených strojů v celním skladu pro provádění zpracovatelských operací, což je systém bezcelního dovozu surovin použitých pouze pro následný vývoz výroby v rámci celního skladu pro provádění zpracovatelských operací. Výši subvence (čitatel) bylo proto nutno přepočítat na celkový vývozní obrat v průběhu období šetření, jelikož subvence závisí na vývozní výkonnosti. Všechna výše uvedená tvrzení musela být proto zamítnuta.
(56)
Na základě výše uvedených skutečností a vzhledem k neexistenci jakýchkoli dalších relevantních připomínek jsou potvrzena zjištění týkající se tohoto programu, která byla uvedena v 81. až 92. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
III) Celní ochrana při nákupech přečištěné kyseliny tereftalové PTA na domácím trhu
(57)
Pákistánská vláda tvrdila, že cena PTA vyráběné v místě není oproti mezinárodní ceně snížena o 7,5 % a že náhrada není poskytována pouze s ohledem na PTA vyrobenou v tuzemsku, nýbrž rovněž dovezenou PTA. Spolupracující vyvážející výrobce uvedl, že program povoluje náhradu cla u PTA pořízené v místě i dovezené PTA, a program tudíž nezvýhodňuje nákupy PTA vyrobené v tuzemsku. Uvádělo se rovněž, že právní předpisy neomezují přístup k tomuto programu.
(58)
Výše uvedená tvrzení bylo nutno zamítnout. V tomto ohledu se podotýká, že tento program poskytuje finanční příspěvek ve formě přímého převodu peněžních prostředků, který představuje pro společnost příjemce jednoznačnou výhodu. Z analýzy informací, které poskytla pákistánská vláda, je zřejmé, že způsobilá společnost může: i) pořizovat PTA na domácím trhu a obdržet vyrovnávací podporu s ohledem na část odpovídající 7,5 % ceny uhrazené za nákupy PTA vyrobené v místě nebo ii) dovážet PTA a získat náhradu ve výši platného cla (7,5 %) zaplaceného z dovozu PTA. Posledně uvedená možnost však není přípustná, pokud způsobilá společnost využívá u dovozu PTA systém vrácení cla (např. celní sklad pro provádění zpracovatelských operací). Z výše uvedených skutečností je zřejmé, že spolupracující vyvážející výrobce byl podle práva nucen používat tento program pouze u nákupů PTA vyrobené v tuzemsku, jelikož u dovezené PTA současně využíval program celního skladu pro provádění zpracovatelských operací.
Mimoto je zjevné, že i v případech, kdy jedna způsobilá společnost využívá obě dostupné možnosti programu (tj. upustí od možnosti využívat systém vrácení cla v rámci celního skladu pro provádění zpracovatelských operací), je zřejmé, že náhrady, které podle očekávání obdrží, budou jiné než v případě, je-li sazba vypočítána na základě plné domácí fakturované ceny, jelikož v druhém případě je vypočítána na základě hodnoty uvedené v celním prohlášení, která není nutně plnou fakturovanou cenou. Nebyly předloženy žádné ověřitelné důkazy, které by mohly výše uvedené závěry zpochybnit. Co se týká tvrzení, že přístup k programu není omezen, šetřením bylo zjištěno, že v příslušných právních předpisech jsou jednoznačně uvedena jména způsobilých stran. PTA vyrobená v tuzemsku každopádně nepodléhá clu, a proto „náhrada“ ve výši 7,5 % představuje přímý převod peněžních prostředků nebo čistou dotaci. Jediným způsobem, jak může výrobce PET tuto subvenci, tj. dotaci, získat, je nákup PTA vyrobené v tuzemsku. Na druhou stranu představuje „náhrada“ cla z dovezené PTA osvobození od platby, která by byla normálně splatná, nikoli přímý převod peněžních prostředků; tyto dvě situace proto nejsou rovnocenné.
(59)
Program tudíž prostřednictvím přímého převodu peněžních prostředků poskytuje jednoznačnou výhodu domácímu kupci, tj. výrobci PET, a je specifický ve smyslu čl. 4 odst. 4 písm. b) základního nařízení, jelikož subvence závisí na přednostním použití domácího výrobku před dováženým, poněvadž způsobilé pro přímou dotaci jsou pouze domácí výrobky. Tuto subvenci lze mimoto považovat za specifickou rovněž ve smyslu čl. 4 odst. 4 písm. a) základního nařízení, jelikož samotné právní předpisy výslovně omezují přístup k tomuto programu na určité podniky, které patří do odvětví výroby polyesterů.
(60)
Co se týká tohoto programu, pákistánská vláda spolu se svými připomínkami k prozatímnímu nařízení předložila nařízení vlády vydané dne 28. června 2010, v němž se uvádí, že celní předpisy č. 1045(I)/2008 byly s účinkem ode dne 1. července 2010 zrušeny. Pákistánská vláda uvedla, že tento vývoj zajistí, že v případě PTA pořízené v tuzemsku nebo dovezené PTA nejsou a nebudou pro uživatele PTA povoleny žádné náhrady.
(61)
Podle novinového výstřižku, který ve stejné záležitosti předložil spolupracující vyvážející výrobce, se mimoto zdá, že se pákistánská vláda rozhodla zrušit předpis týkající se tohoto programu, aby Pákistán v tomto ohledu splňoval mezinárodní normy. Spolupracující vyvážející výrobce doložil informace, které poskytla pákistánská vláda, údaji, které potvrzují, že ode dne 1. července 2010 již při nákupech PTA vyrobené v tuzemsku nelze příslušnou dotaci obdržet. V této souvislosti se připomíná, že v souladu s článkem 15 základního nařízení se opatření neuloží, pokud subvence skončí nebo se prokáže, že subvence již nepředstavují žádnou výhodu pro dotyčné vývozce. Z výše uvedených informací je zřejmé, že Pákistán v podstatě uznává, že body vyzdvižené v prozatímním nařízení s ohledem na tento program vyžadovaly z jeho strany nápravná opatření, že pákistánská vláda program ukončila a že spolupracujícímu vyvážejícímu výrobci již nejsou v souvislosti s tímto programem poskytovány žádné výhody. Za těchto okolností se má za to, že podmínky stanovené v článku 15 základního nařízení jsou splněny, a na dotyčný program by se proto neměla vyrovnávací opatření vztahovat.
(62)
Na základě výše uvedených skutečností a vzhledem k neexistenci jakýchkoli dalších relevantních připomínek jsou potvrzena zjištění týkající se tohoto programu, která byla uvedena v 93. až 105. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, jak byla pozměněna ve výše uvedeném 58. až 61. bodě odůvodnění.
IV) Program konečné daně
(63)
Obě strany tvrdily, že tento program představuje jiný systém zdanění a neměla by se na něj vztahovat vyrovnávací opatření, jelikož Pákistán má s ohledem na zdanění svrchovaná práva a může používat systém zdanění, jaký chce. Rovněž bylo uvedeno, že program konečné daně neznamená finanční příspěvek pro žádnou společnost a představuje obecné pravidlo zdanění v Pákistánu (srážková daň ve výši 1 % v době realizace devizových příjmů), které v porovnání s běžným daňovým režimem, jenž stanoví 35 % daň z domácího příjmu, funguje podle jiného konceptu a na jiném základě. Podle těchto stran nelze určit, který z těchto dvou systémů je výhodnější, a program konečné daně nemá tudíž za následek ušlé vládní příjmy či nevybrání vládních příjmů, které by byly jinak splatné.
(64)
Co se týká těchto tvrzení, je třeba uvést, že není zpochybněna svrchovanost Pákistánu, nýbrž údajné subvence poskytované určitým vyvážejícím výrobcům. Mimoto je nutno připomenout, že zisky z vývozu jsou zdaněny jinak než zisky dosažené z domácího prodeje. Pokud tento daňový režim vede k tomu, že zisky z vývozu jsou zdaněny nižší sazbou než zisky dosažené z domácího prodeje, je nutno tento program považovat za subvenci ve formě ušlých vládních příjmů ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu ii) a čl. 3 odst. 2 základního nařízení, která poskytuje společnosti příjemce výhodu. Jedná se rovněž o specifickou subvenci ve smyslu čl. 4 odst. 4 písm. a), jelikož subvence závisí na vývozní výkonnosti.
(65)
Spolupracující vyvážející výrobce mimoto poskytl pro rok 2008 a 2009 soubor výpočtů v Excelu a oznámení o vyměření daně a inkasní příkaz vydané zástupcem zmocněnce pro daň z příjmu, které revidovaly soubor údajů v přiznání k dani z příjmu společnosti za rok 2008. Pákistánská vláda tvrzení spolupracujícího vyvážejícího výrobce dosvědčila a uvedla, že poskytnuté výpočty prokazují, že spolupracující vyvážející výrobce zaplatil na základě programu konečné daně vyšší daň v porovnání s daní, kterou by platil v případě použití běžného daňového režimu.
(66)
Tato tvrzení bylo nutno zamítnout. Za prvé, poskytnuté výpočty nejsou součástí přiznání k dani z příjmu společnosti ani žádného jiného oficiálního dokumentu finančního úřadu. Nejsou proto k dispozici žádné ověřitelné důkazy, že přesně popisují závazky spolupracujícího vyvážejícího výrobce s ohledem na daň z příjmu.
(67)
Za druhé, analýza předložených oficiálních daňových dokladů (oznámení o vyměření daně a inkasní příkaz) nijak nepotvrzují tvrzení předložená stranami ohledně výše daně splatné na základě jednotlivých daňových režimů.
(68)
Pokud jde o předloženou dokumentaci vztahující se k roku 2008, strany neprokázaly, jak se mohou uvedené částky přesně shodovat s přiznáním k dani z příjmu společnosti za rok 2008 a oběma doklady, které následně vydaly příslušné finanční úřady. Zdá se, že posledně uvedené doklady potvrzují, že společnost musí zaplatit částku daně z příjmu z domácího prodeje. Z předložených informací však není vůbec jasné, zda tato částka daně (či jakákoli jiná částka daně) byla skutečně zaplacena, nebo zda společnost podala proti výše uvedenému oznámení o vyměření daně opravný prostředek. Není rovněž zřejmé, jak se částky uvedené ve výpočtech v Excelu mohou shodovat s přiznáním k dani z příjmu společnosti nebo inkasním příkazem finančního úřadu. Každopádně i v případě, pokud by se uznalo, že částka uvedená v oznámení o vyměření daně byla zaplacena, nemění to závěr, že spolupracující vyvážející výrobce zaplatil nižší daň, než jakou by musel zaplatit v případě, že by se na příjem plynoucí z vývozu vztahovala 35 % sazba daně.
(69)
S ohledem na předloženou dokumentaci týkající se roku 2009 se podotýká, že strany neposkytly přiznání k dani z příjmu spolupracujícího vyvážejícího výrobce za rok 2009. Místo předložení oficiálních daňových přiznání byl jako důkaz poskytnut výpočet v Excelu. Takovýto druh informací je jednoznačně neověřitelný a nemůže doložit tvrzení ohledně vývoje daně z příjmu po skončení období šetření. V této souvislosti je třeba zdůraznit, že pákistánská vláda a/nebo spolupracující vyvážející výrobce mohou požádat o prozatímní přezkum opatření, budou-li splněna příslušná ustanovení článku 19 základního nařízení.
(70)
Při výpočtu výše subvence na základě programu konečné daně však byla zjištěna administrativní chyba s ohledem na příjem spolupracujícího vyvážejícího vývozce plynoucí z vývozu, jak byl uveden v přiznání k dani z příjmu společnosti za rok 2008. To bylo odpovídajícím způsobem opraveno. Míra subvence zjištěná s ohledem na tento program v průběhu období šetření u vyvážejícího výrobce činí 1,97 % (namísto 1,95 %).
(71)
Na základě výše uvedených skutečností a vzhledem k neexistenci jakýchkoli dalších relevantních připomínek jsou potvrzena zjištění týkající se tohoto programu, která byla uvedena v 106. až 116. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, jak byla pozměněna ve výše uvedeném 70. bodě odůvodnění.
V) Program dlouhodobého financování vývozu s pevnou sazbou
(72)
Obě strany uvedly, že úrokovou sazbou použitou k výpočtu rozpětí subvence u tohoto programu financování musí být úroková sazba, která byla dostupná v době, kdy vyvážející výrobce sjednával financování s pevnou sazbou, a to sazba v letech 2004-2005. Jmenovatelem použitým při výpočtu prozatímního rozpětí subvence by měl být celkový obrat společnosti namísto celkového vývozního obratu, jelikož se výrobní zařízení, která jsou financována na základě programu dlouhodobého financování vývozu s pevnou sazbou, využívají při výrobě domácích i vyvážených výrobků.
(73)
Tato tvrzení musela být zamítnuta. Především je třeba objasnit, že sazbou použitou ve výpočtu je komerční úroková sazba převládající v Pákistánu v období šetření, která byla získána z internetových stránek pákistánské státní banky. Financování, jež bylo dohodnuto v letech 2004/2005, bylo dotčeným vývozcem čerpáno ve splátkách. Při výpočtu výše subvence byla použita částka úvěru vyčerpaná během období šetření, jak byla nahlášena spolupracujícím vyvážejícím výrobcem. Při posuzování výhody, které určitá strana využila v průběhu konkrétního období šetření, se obvykle použitelná sazba u obchodních úvěrů převládající na trhu v průběhu období šetření srovná se sazbou čerpaného úvěru spláceného během období šetření, což bylo provedeno i v tomto případě. Co se týká jmenovatele při výpočtu subvence, je nutno připomenout, že podmínkou pro využití programu je to, že společnost musí přímo či nepřímo vyvézt nejméně 50 % svého ročního objemu výroby. Výši subvence (čitatel) bylo tudíž nutno přepočítat na vývozní obrat dotčeného výrobku v průběhu období šetření, jelikož subvence závisí na vývozní výkonnosti.
(74)
Na základě výše uvedených skutečností a vzhledem k neexistenci jakýchkoli dalších relevantních připomínek jsou potvrzena zjištění týkající se tohoto programu, která byla uvedena v 117. až 133. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
VI) Program pákistánské státní banky pro financování vývozu
(75)
Pákistánská vláda uvedla, že odvětví výroby PET bylo z tohoto programu vyloučeno rozhodnutím, které pákistánská státní banka přijala dne 28. června 2010. Uvádělo se tudíž, že tento program je v souladu s ustanoveními článku 15 základního nařízení a že by Komise neměla program napadnout, jelikož je prokázáno, že subvence skončila. K této záležitosti spolupracující vyvážející výrobce uvedl, že podle oběžníku pákistánské státní banky č. 09 ze dne 28. června 2010 společnost splatila veškeré částky obdržené v rámci programu pákistánské státní banky pro financování vývozu a ke dni 30. června 2010 neexistuje s ohledem na tento program žádná splatná částka.
(76)
Pokud jde o toto tvrzení, připomíná se, že v článku 15 základního nařízení je uvedeno, že žádná opatření se nepřijmou, pokud subvence skončí nebo se prokáže, že subvence již nepředstavují žádnou výhodu pro dotyčné vývozce. S ohledem na poskytnutou dokumentaci ohledně programu pákistánské státní banky pro financování vývozu se podotýká, že se v rozhodnutí státní pákistánské banky skutečně uvádí, že banky nesmí na základě tohoto programu povolit finanční facility pro PET. V příslušném textu se rovněž uvádí, že stávající finanční facility poskytnuté vývozcům zůstanou platné až do dne splatnosti příslušných úvěrů, přičemž se při výpůjčkách společností v období 2009-2010 a u nároků do roku 2011 vezme v úvahu vývozní výkonnost společností.
S ohledem na tyto body pákistánská vláda poskytnutím potřebné dokumentace objasnila, že společnosti, které na základě tohoto programu nemají v pákistánském účetním roce 2009-2010 (tj. do 30. června 2010) krátkodobé úvěry, nemají v přechodném období do roku 2011 nárok na jakékoli výhody. Pokud jde o tvrzení, že spolupracující vyvážející výrobce nemá na základě programu pákistánské státní banky pro financování vývozu žádné splatné částky, uvádí se, že toto tvrzení bylo doloženo souborem důkazů, které poskytly příslušné banky, a potvrzeno autorizovaným účetním společnosti. S přihlédnutím k výše uvedeným skutečnostem se vyvozuje závěr, že strany mohly prokázat, že program pákistánské státní banky pro financování vývozu již neposkytuje dotyčnému vývozci žádnou výhodu. Jsou tudíž splněny podmínky stanovené v článku 15 základního nařízení a předložená tvrzení se považovala za oprávněná. Byl proto vyvozen závěr, že by se na tento program neměla vyrovnávací opatření vztahovat.
(77)
Spolupracující vyvážející výrobce rovněž uvedl, že úrokovou sazbou použitou k výpočtu rozpětí subvence musí být krátkodobá úroková sazba, která byla pro společnost dostupná v průběhu období šetření. Rovněž se uvádělo, že získané finanční prostředky jsou používány k uspokojení celkových potřeb v oblasti financování krátkodobých aktiv společnosti s ohledem na domácí prodej i vývoz, a tudíž by jmenovatelem ve výpočtu rozpětí subvence měl být celkový obrat společnosti.
(78)
Tato tvrzení bylo nutno zamítnout. Připomíná se, že sazbou použitou ve výpočtu je komerční úroková sazba platná v Pákistánu v období šetření, která byla získána z internetových stránek pákistánské státní banky. Tato sazba představuje běžnou sazbu u úvěrů převládající na trhu. S ohledem na jmenovatele ve výpočtu subvence se uvádí, že podmínkou pro využití programu je uskutečnění zvláštních vývozních transakcí nebo celková vývozní výkonnost. Výši subvence (čitatel) bylo proto nutno přepočítat na celkový vývozní obrat v průběhu období šetření, jelikož subvence závisí na vývozní výkonnosti.
(79)
Na základě výše uvedených skutečností a vzhledem k neexistenci jakýchkoli dalších relevantních připomínek jsou potvrzena zjištění týkající se tohoto programu, která byla uvedena v 134. až 148. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, jak byla pozměněna ve výše uvedeném 75. až 78. bodě odůvodnění.
VII) Financování podle devizového oběžníku pákistánské státní banky č. 25 (F.E. Circular No. 25)
(80)
Obě strany uvedly, že v tomto programu se nejedná o žádný zásah ze strany pákistánské státní banky, že obchodní banky poskytují financování v cizí měně bez zvýhodněných úrokových sazeb a že program nezávisí na vývozní výkonnosti, jelikož jej mohou využít vývozci i dovozci.
(81)
Předložená tvrzení byla analyzována na základě příslušných právních předpisů a provádění programu v praxi a bylo zjištěno, že jsou oprávněná. Byl proto vyvozen závěr, že by se na tento program neměla vyrovnávací opatření vztahovat. Jelikož se na program financování podle devizového oběžníku pákistánské státní banky č. 25 nebudou vztahovat vyrovnávací opatření, není nutné reagovat na příslušné připomínky k poskytnutí informací.
3.2.3. Výše napadnutelných subvencí
(82)
S přihlédnutím k výše uvedeným skutečnostem činí konečná výše napadnutelných subvencí v souladu s ustanoveními základního nařízení, vyjádřená podle hodnoty, u jediného spolupracujícího pákistánského vyvážejícího výrobce 5,15 %.
3.3. Spojené arabské emiráty (SAE)
3.3.1. Úvod
(83)
Vláda SAE a spolupracující vyvážející výrobce podali připomínky k níže uvedeným programům, které byly v prozatímním nařízení napadnuty:
I)
federální zákon č. 1 z roku 1979
II)
zóna volného obchodu (ZVO).
3.3.2. Zvláštní programy
I) Federální zákon č. 1 z roku 1979
(84)
Vláda SAE uvedla, že program podle federálního zákona č. 1 z roku 1979 je obecně a horizontálně dostupný všem výrobním odvětvím a podnikům v SAE a přístup je udělován bez jakýchkoli výjimek. Spolupracující vyvážející výrobce uvedl, že licence vydané na základě federálního zákona č. 1 z roku 1979 je podmínkou pro to, aby společnost mohla existovat a působit v SAE.
(85)
Pokud jde o výše uvedená tvrzení, podotýká se, že šetřením bylo zjištěno, že průmyslové podniky v SAE mohou působit na základě různých druhů licencí. Kromě licence udělované podle federálního zákona č. 1 z roku 1979 může průmyslový podnik působit na základě licence vydané regionálními orgány v emirátu, v němž je usazen. Tak tomu bylo v případě spolupracujícího vyvážejícího výrobce, jenž je držitelem licence, kterou vydala vláda emirátu Ras al Khaimah. Průmyslový podnik může mimoto působit v rámci zóny volného obchodu, přičemž v tomto případě se licence podle výše uvedeného zákona nevyžaduje. Nelze proto tvrdit, že všechny průmyslové podniky v SAE působí podle federálního zákona č. 1 z roku 1979. Nebylo tudíž prokázáno, že zařazení do programu je automatické, a příslušné tvrzení muselo být zamítnuto.
(86)
Obě strany tvrdily, že požadavky stanovené v zákoně jsou pouze nezbytnými předpoklady pro to, aby mohl v zemi působit jakýkoli průmyslový projekt, a nikoli aby dosáhl osvobození od cla, a tudíž analýza Komise v prozatímním nařízení týkající se §§ 12, 13 a 21 federálního zákona č. 1 je chybná. Vláda SAE rovněž uvedla, že pokud jde o § 13, výraz „posoudit“ nemá v arabské verzi zákona závazný význam. Vláda SAE rovněž uvedla, že §§ 11 a 12 výše uvedeného zákona nebyly v praxi nikdy použity, jelikož technický výbor, který odpovídá za doporučování žádostí ministru, nebyl zřízen. Rovněž bylo uvedeno, že úloha odboru ministerstva pro průmyslový rozvoj je stanovena v příručce pro uživatele elektronického průmyslového systému, kterou vydalo ministerstvo, jak je uvedeno v 173. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
(87)
Tato tvrzení bylo nutno zamítnout. Podotýká se, že §§ 13 a 21 zákona jsou součástí postupného procesu, který se předpokládá v analýze pro průmyslovou licenci podle federálního zákona č. 1 z roku 1979. S ohledem na §§ 11 a 12 se uvádí, že tyto články stanoví úlohu a povinnosti různých státních subjektů vydávajících průmyslovou licenci podle federálního zákona č. 1 z roku 1979. Skutečnost, že určitý subjekt nebyl zřízen, ačkoliv je stanoven v zákoně a je odpovědný za: i) posuzování informací předaných odborem pro průmyslový rozvoj a ii) vydávání doporučení ministrovi ohledně schválení či zamítnutí žádostí, potvrzuje, že právní předpisy, podle nichž orgán, který poskytuje subvenci, působí, nejsou v praxi dodržovány, a tudíž neexistuje právní jistota ohledně způsobu, jakým je subvence udělována. Tvrzení vlády SAE ohledně technického výboru je mimoto v rozporu s předchozími tvrzeními, podle nichž ministr tento výbor požádal, aby se vyjádřil k případné revizi zákona. Co se týká definice slova „posoudit“ v § 13 federálního zákona, podotýká se, že anglická verze je zněním, které v průběhu šetření poskytla vláda SAE. Po poskytnutí prozatímních informací mimoto vláda SAE uvedla, že v definicích mohou mezi anglickým a arabským zněním existovat rozdíly. Skutečnost, že obě verze textu vyvolávají pochybnosti s ohledem na určité části kritérií způsobilosti, je opět jasným signálem, že neexistuje právní jistota, co se týká kritérií a podmínek, které upravují způsobilost subvence. Pokud jde o úlohu odboru pro průmyslový rozvoj, podotýká se, že nebyly předloženy žádné nové informace, které by mohly zjištění šetření zpochybnit.
(88)
Vláda SAE uvedla, že její průmyslové statistiky prokazují, že podle federálního zákona č. 1 z roku 1979 je zaevidováno více než 4 000 průmyslových podniků. Obě strany uvedly, že Komise neposkytla skutečné důkazy, že orgány SAE mají při schvalování nebo zamítání žádostí o účast v programu volnost rozhodování.
(89)
Tato tvrzení bylo nutno zamítnout. Podotýká se, že šetřením bylo zjištěno, že udělení průmyslové licence podle federálního zákona č. 1 z roku 1979 není automatické a že pravidla, jimiž se řídí proces výběru příjemců, nejsou objektivní. Vzhledem ke skutečnosti, že bylo zjištěno, že program je specifický v souladu s ustanoveními čl. 4 odst. 2 písm. a) a b) základního nařízení, bylo na vládě SAE, aby podle ustanovení čl. 4 odst. 2 písm. c) základního nařízení prokázala své tvrzení, že byly schváleny žádosti všech stran, které od přijetí federálního zákona č. 1 z roku 1979 podaly žádost o průmyslovou licenci podle tohoto zákona. Žádné takovéto ověřitelné informace nebyly poskytnuty.
(90)
Obě strany tvrdily, že osvobození výroby od cla mohou získat všechny průmyslové podniky v SAE. Spolupracující vyvážející výrobce rovněž tvrdil, že přezkum obchodní politiky WTO týkající se SAE, který byl zveřejněn v roce 2006, analyzoval federální zákon č. 1 z roku 1979 a zjistil, že osvobození od cla je přiznáváno všem průmyslovým podnikům. Bylo rovněž uvedeno, že systém je kontrolován, jelikož průmyslové licence jsou každý rok obnovovány, společnosti, jichž se program týká, podávají zprávy o bezcelně dovezených materiálech a orgány zamítají bezcelní dovoz, pokud vstupy nesouvisí s výrobou.
(91)
Tato tvrzení musela být zamítnuta. Je třeba uvést, že osvobození od cla je přiznáno společnostem, které využívají program podle federálního zákona č. 1 z roku 1979, a běžná celní sazba není v případě surovin nulová. Spolupracující vyvážející výrobce neprokázal, že obecné tvrzení v dokumentu o přezkumu obchodní politiky WTO je přesnější než podrobná analýza založená na inspekci na místě, která byla v prozatímním nařízení uvedena výslovně v souvislosti se způsobilostí a uplatňováním federálního zákona č. 1 z roku 1979 v praxi. Co je důležitější, šetřením bylo zjištěno, že orgány jednají při řízení bezcelního dovozu materiálů na základě programu diskriminačním způsobem. Jelikož neexistují žádná pravidla, na jejichž základě jsou žádosti o bezcelní dovoz schvalovány či zamítány, a vzhledem k neexistenci účinného ověřovacího systému s ohledem na řízení programu není jasné, proč je v určitém okamžiku jedné straně povolen bezcelní dovoz, zatímco k jinému dni může být bezcelní dovoz zamítnut. Tak tomu skutečně bylo v případě spolupracujícího vyvážejícího výrobce, od něhož se občas vyžadovalo uhrazení cla bez jakéhokoliv odůvodnění ze strany orgánu, který poskytuje subvenci. Obě strany proto nepředložily žádné důkazy, které by doložily jejich tvrzení ohledně řízení programu a přidělování bezcelního dovozu.
(92)
Bylo rovněž uvedeno, že se program řídí objektivními kritérii, a to požadavkem, aby se osvobození od cla mohlo týkat pouze dovezených výrobků, které jsou použity při výrobě průmyslového podniku. Toto tvrzení muselo být zamítnuto, jelikož (jak bylo vysvětleno ve výše uvedeném 89. a 91. bodě odůvodnění) existence takovýchto objektivních kritérií nebyla prokázána.
(93)
Vláda SAE uvedla, že federální zákon č. 1 z roku 1979 je v současnosti revidován a že tato informace byla sdělena Komisi. Uvádělo se rovněž, že Komise nevzala informace a dokumenty předložené vládou SAE v úvahu a že nepředložila tvrzení a skutečné důkazy ohledně skutkových a právních okolností, které vedly k jejím závěrům.
(94)
S ohledem na výše uvedené skutečnosti se podotýká, že Komise pečlivě vyhodnotila a analyzovala veškeré informace, které strany poskytly. S ohledem na revizi federálního zákona č. 1 z roku 1979 je třeba uvést, že znění, které poskytla vláda SAE, je interní předlohou dokumentu ministerstva financí a průmyslu. Jako takový nemá tento dokument žádnou právní hodnotu. Orgán provádějící šetření je povinen analyzovat platné právní předpisy a způsob, jakým jsou uplatňovány, a nikoli nezávaznou předlohu, která nebyla schválena správními a legislativními orgány SAE a nebyla uzákoněna. Co je důležitější, skutečnost, že vláda SAE v současnosti pracuje na možné revizi federálního zákona č. 1 z roku 1979, potvrzuje, že si orgány uvědomily, že je nutno (jak uvedla vláda SAE) odstranit případný nesoulad s Dohodou WTO o subvencích a vyrovnávacích opatřeních.
(95)
Na základě výše uvedených skutečností se potvrzují zjištění týkající se tohoto programu, která byla uvedena v166. až 183. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
II) Zóna volného obchodu (dále jen „ZVO“)
(96)
Obě strany uvedly, že bezcelní dovoz investičních prostředků je povolen všem podnikům v SAE.
(97)
V této souvislosti se uvádí, že šetřením bylo zjištěno, že společnosti usazené v ZVO mohou bezcelně dovážet investiční prostředky. Skutečnost, že jedna strana může získat stejnou výhodu použitím jiného programu (a to federálního zákona č. 1 z roku 1979), neznamená, že se dotyčná subvence nepovažuje za napadnutelnou. Strany nebyly schopny poskytnout jakékoli věcné důkazy, aby vyvrátily zjištění šetření týkající se ZVO. S přihlédnutím k výše uvedeným skutečnostem bylo nutno předložené tvrzení zamítnout.
(98)
Na základě výše uvedených skutečností se potvrzují zjištění týkající se tohoto programu, která byla uvedena v 184. až 199. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
3.3.3. Výše napadnutelných subvencí
(99)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem činí konečná výše napadnutelných subvencí v souladu s ustanoveními základního nařízení, vyjádřená podle hodnoty, u jediného spolupracujícího vyvážejícího výrobce ve Spojených arabských emirátech 5,13 %.
3.4. Připomínky k poskytnutí konečných informací
(100)
Připomíná se, že po poskytnutí konečných informací měly všechny zúčastněné strany možnost se vyjádřit a uvést svá stanoviska. Jejich připomínky byly zváženy a případně vzaty v úvahu, tyto připomínky však nebyly takové povahy, aby změnily výše uvedené závěry.
(101)
Íránský spolupracující vyvážející výrobce předložil opět svou analýzu skutečností daného případu, neposkytl však žádné nové přesvědčivé důkazy, které by zpochybnily zjištění šetření.
(102)
Pákistánská vláda vyslovila nespokojenost se zamítnutím jejího závazku s ohledem na program celního skladu pro provádění zpracovatelských operací a zopakovala připomínky týkající se programu dlouhodobého financování vývozu s pevnou sazbou a programu konečné daně. Předložila rovněž nové rozhodnutí federálního finančního úřadu vydané dne 27. července 2010, v němž je stanoveno clo z dovozu PTA (suroviny používané při výrobě PET) ve výši 3 %, a tvrdila, že orgány jsou podle právních předpisů povinny přepočítat rozpětí subvence zjištěné u programu celního skladu pro provádění zpracovatelských operací. To bylo nutno zamítnout, jelikož neexistují žádné známky toho, že subvence nebude existovat i nadále. Pákistánská vláda tvrdí, že se subvence snížila. Podle pravidel programu celního skladu pro provádění zpracovatelských operací však lze vstupní materiály použít přinejmenším dva roky po dovozu. Jinými slovy, materiál, který byl dovezen do července 2010 (kdy celní sazba činila 7,5 %), lze použít až do července 2012. Orgány stanovily výši subvence na základě údajů týkajících se období šetření a v souladu s pravidly programu může dopad předchozí celní sazby přetrvávat až do roku 2012. V době konečného uložení cla tudíž jednoznačně existovalo subvencování. Clo je mimoto pouze jedním prvkem v souboru údajů, a (jak bylo prokázáno výše v 43. až 53. bodě odůvodnění) pokud by byla celní sazba nižší, mohl se zvýšit objem dovozu.
(103)
Pákistánský spolupracující vyvážející výrobce nesouhlasil s analýzou týkající se programu konečné daně, poskytnuté prvky však nemohly zjištění šetření změnit. Uvedl rovněž, že existují ověřitelné důkazy, které přesně dokládají jeho závazky v souvislosti s daní z příjmu, a předložil soubor dokladů s cílem prokázat, že zjištění Komise nejsou správná. V této souvislosti se podotýká, že poskytnuté informace nejsou přesvědčivé a nelze je ověřit, takže je nebylo možno vzít v úvahu.
(104)
Vláda SAE předložila opět svou analýzu skutečností daného případu a tvrdila, že orgány založily svá zjištění na nejasném výkladu federálního zákona č. 1 z roku 1979 a nepředložila skutečné důkazy. V této souvislosti se připomíná, že specifičnost byla zjištěna v souladu s čl. 4 odst. 2 písm. a) a b) základního nařízení, že orgány provedly výklad federálního zákona č. 1 z roku 1979 na základě předložených informací, důkazů a údajů a že nebyly zjištěny žádné přesvědčivé důkazy, které by mohly zjištění šetření změnit. Vláda SAE uvedla, že proces změn federálního zákona č. 1 z roku 1979 pokročil a dospěl ke konečným krokům pro jeho vyhlášení. V tomto ohledu se podotýká, že Komise vítá úsilí, které SAE vynaložila na změnu svých příslušných právních předpisů, výše uvedený vývoj však nemá žádný dopad na zjištění šetření, jelikož pro ukončení procesu změn a přijetí nového zákona neexistuje žádný jednoznačný harmonogram.
(105)
Spolupracující vyvážející výrobce v SAE zopakoval svá tvrzení ohledně federálního zákona č. 1 z roku 1979. Uvedl rovněž, že se ve výpočtu rozpětí subvence vyskytují chyby. Tvrdil, že se společnost po poskytnutí konečných informací dověděla, že pořízení surovin ze Saudské Arábie nepodléhá clu, jelikož SAE a Saudská Arábie jsou součástí celní unie Rady pro spolupráci v Zálivu, a poskytl soubor dokumentů souvisejících s jeho tvrzeními. V této souvislosti se uvádí, že tato stanoviska jsou součástí zcela nového souboru informací, které měly být předloženy již v odpovědi na dotazník nebo nejpozději při inspekci, aby Komise mohla ověřit pravdivost těchto tvrzení. Poskytnuté údaje proto nelze v této pozdní fázi šetření ověřit. Neexistují rovněž žádné přesvědčivé důkazy, které by tato tvrzení potvrdily. Dále se uvádělo, že výhodu je nutno vypočítat na základě surovin, které byly spotřebovány v období šetření, a nikoli na základě pořízených surovin. V tomto ohledu se uvádí, že rozdělení na spotřebované a pořízené suroviny je irelevantní, jelikož napadnutou částkou je celková částka, kterou lze přičíst období šetření, jak je vysvětleno výše v 84. až 95. bodě odůvodnění.
4. ÚJMA
4.1. Výroba v Unii, výrobní odvětví Unie a spotřeba Unie
(106)
S ohledem na výrobu v Unii, výrobní odvětví Unie a spotřebu v Unii nebyly obdrženy žádné připomínky. Potvrzuje se proto 201. až 206. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
4.2. Dovoz z dotčených zemí
(107)
S ohledem na kumulativní posouzení účinků dotčeného dovozu, objem dovozu z dotčených zemí a jejich příslušný podíl na trhu nebyly obdrženy žádné připomínky. Potvrzuje se proto 207. až 213. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
(108)
Vzhledem ke skutečnosti, že (jak bylo zmíněno ve výše uvedeném 20. bodě odůvodnění) bylo rozhodnuto rozdělit výrobek, jehož se šetření týká, na několik druhů výrobku, byl proveden nový výpočet cenového podbízení, který zohledňuje tuto změnu.
(109)
Za účelem analýzy cenového podbízení byly u každého druhu výrobku vážené průměrné prodejní ceny výrobního odvětví Unie pro odběratele, kteří nejsou ve spojení, na trhu Unie, upravené na úroveň cen ze závodu, srovnány s odpovídajícími váženými průměrnými cenami dovozu z dotčených zemí prvnímu nezávislému odběrateli na trhu Unie, stanovenými na základě cen CIF s příslušnou úpravou o náklady po dovozu a rozdíly v úrovni obchodu.
(110)
Ze srovnání vyplynulo, že v průběhu období šetření byla cena dovozu subvencovaných výrobků pocházejících ze SAE, které byly prodávány v Unii, nižší než ceny výrobního odvětví Unie o 3,2 %. Cena dovozu subvencovaných výrobků pocházejících z Íránu, které byly prodávány v Unii, byla nižší než ceny výrobního odvětví Unie o 3,0 %. Cena dovozu subvencovaných výrobků pocházejících z Pákistánu, které byly prodávány v Unii, byla nižší než ceny výrobního odvětví Unie o 0,5 %. Vážené průměrné rozpětí cenového podbízení u dotčených zemí v průběhu období šetření činí 2,5 %.
(111)
Íránský vývozce uvedl, že jeho rozpětí újmy je nadhodnoceno, jelikož zjištěná vážená průměrná jednotková prodejní cena byla kvůli nesprávnému výpočtu výše úpravy s ohledem na obchodní úroveň podhodnocena. Vzhledem k tomuto tvrzení je nutno uvést, že částkou úpravy s ohledem na obchodní úroveň, která byla použita v prozatímním výpočtu, byla pevně stanovená částka za tunu, což je provize, kterou účtuje spolupracující zástupce pro dovoz a která představuje přibližně 1 % průměrné ceny CIF. Jelikož však nebylo navrženo žádné jiné vyčíslení úpravy o obchodní úroveň a ohledně této úpravy nebyly k dispozici žádné jiné informace, tvrzení bylo zamítnuto.
(112)
Stejná strana rovněž tvrdila, že se zdá, že 2 % sazba použitá u nákladů po dovozu je podhodnocená.
(113)
V tomto ohledu se znovu opakuje, že při tomto šetření nespolupracoval žádný dovozce a nebylo možné ověřit skutečné náklady po dovozu. Jelikož nebyly k dispozici žádné jiné údaje, byla použita stejná sazba jako v předchozím řízení.
4.3. Situace výrobního odvětví Unie
(114)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že újma neexistuje, jelikož vzorek nebyl vybrán správně, a proto výsledky nelze extrapolovat na celé výrobní odvětví Unie. Bylo uvedeno, že jelikož jedna společnost (která nebyla zařazena ve vzorku) uvedla, že využívá více než 100 % své kapacity, jednoznačně to naznačuje neexistenci újmy. Podotýká se, že předložené informace jsou výtahem podání této společnosti burzovním orgánům ve třetí zemi a nebyly ověřeny. Tyto informace nejsou rovněž v souladu s informacemi obsaženými ve spisu. Využití kapacity u jednoho výrobce v EU nemůže samo o sobě každopádně změnit zjištění týkající se újmy způsobené výrobcům v EU, kteří byli zařazeni do vzorku, a ostatním výrobcům v EU.
(115)
Jelikož nebyla vznesena žádná další tvrzení nebo připomínky, potvrzuje se 218. až 237. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
4.4. Závěr ohledně újmy
(116)
Jelikož nebyly vzneseny žádné konkrétní připomínky, potvrzuje se závěr ohledně újmy uvedený v 238. až 240. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
5. PŘÍČINNÁ SOUVISLOST
5.1. Účinek dovozu subvencovaných výrobků
(117)
Jelikož nebyly vzneseny žádné konkrétní připomínky, potvrzuje se 241. až 245. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
5.2. Účinek ostatních činitelů
(118)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že zjištěná újma není zapříčiněna dovozem subvencovaných výrobků, nýbrž že nízké ceny PET v EU odrážejí celosvětový cyklus výrobního odvětví a že od září 2008 až do června 2009 ceny PET v EU sledovaly nízké ceny ropy. S ohledem na toto tvrzení se uznává, že ceny PET do jisté míry závisí na cenách ropy, jelikož ropné deriváty jsou při výrobě PET hlavní surovinou. Ceny ropy však nebyly během celého období šetření nízké, nýbrž kolísaly, počínaje velkým poklesem, po němž následovalo zotavení. Toto kolísání světových cen ropy nemůže vysvětlit, proč byl dovoz PET subvencovaný, a jeho ceny byly proto nižší než ceny výrobců v Unii. Právě toto cenové podbízení, které bylo možné kvůli obdrženým subvencím, stlačilo ceny výrobního odvětví Unie a nutilo výrobce v EU prodávat se ztrátou, aby nepřišli o své odběratele.
(119)
Íránský vývozce tvrdil, že od analýzy újmy nebyly náležitě odděleny finanční a technické problémy některých výrobců v EU a byly nesprávně přičteny íránskému dovozu, jelikož ten vstoupil na trh až po roce 2006. V této souvislosti se uvádí, že dovoz z Íránu existoval již v roce 2006 a 2007 v množství, které představovalo podíl na trhu nižší než 1 %. Od roku 2008 získal tento dovoz podíl na trhu přesahující 1 % a svými nízkými cenami přispěl ke stlačení cen v EU. V tomto případě byly mimoto splněny podmínky pro kumulativní posouzení a účinky dovozu subvencovaných výrobků ze všech dotčených zemí bylo možno posoudit kumulativně. Do vzorku byla zařazena pouze jedna ze společností zmíněných íránským vývozcem a technické problémy tohoto výrobce v EU, které trvaly od září do poloviny října 2008, neovlivnily významně celkový obraz o újmě.
(120)
Stejná strana zopakovala, že případná zjištěná újma je spojena s poklesem poptávky, zejména v průběhu období šetření, které se vyznačovalo světovou finanční a hospodářskou krizí. Tato strana však nevyvrátila tvrzení uvedená v 254. až 256. bodě odůvodnění prozatímního nařízení: že hospodářský pokles, který začal v posledním čtvrtletí 2008, nemohl nijak zmenšit účinky dovozu subvencovaných výrobků za nízké ceny na trh EU, které způsobily újmu, během celého posuzovaného období a že ačkoliv byla snižující se poptávka činitelem, který přispěl ke způsobené újmě, nenarušuje to příčinnou souvislost. Dále se uvádí, že tento dovoz subvencovaných výrobků v době klesající poptávky dokonce zvýšil svůj podíl na trhu, tj. ze 7,6 % na 10,2 %, a to na úkor výrobců v EU.
(121)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že případná újma byla zapříčiněna nedostatečnými investicemi výrobců PET v EU a jejich následnou nákladovou nevýhodou oproti vývozcům.
(122)
Uznává se, že odvětví výroby PET je kapitálově náročným odvětvím a že k zachování konkurenceschopnosti ve střednědobém až dlouhodobém horizontu je zapotřebí určitá úroveň investic. Připomíná se, že (jak je uvedeno v 237. bodě odůvodnění prozatímního nařízení) některé společnosti zařazené do vzorku uskutečnily v roce 2006 a 2007 významné investice, v roce 2008 a v období šetření však byla úroveň investic jen minimální.
(123)
V této souvislosti se podotýká, že vzhledem k snižující se výrobě a míře využití kapacity v roce 2008 a v období šetření spolu s prudce klesajícím podílem výrobců v Unii na trhu by bylo nepřiměřené očekávat v témže období významné investice do nových kapacit.
(124)
Rovněž se znovu opakuje, že (jak je uvedeno v 233. a 234. bodě odůvodnění prozatímního nařízení) během celého posuzovaného období byla finanční situace výrobců v Unii zařazených do vzorku velmi špatná a že mezi rokem 2006 a obdobím šetření tito výrobci utrpěli značné ztráty. V této situaci by opět nebylo přiměřené očekávat významné investice ze strany výrobců v Unii.
(125)
Vyvozuje se proto závěr, že omezené investice v roce 2008 a v období šetření nepřispěly podstatně k újmě, která byla způsobena výrobnímu odvětví Unie, nýbrž byly spíše jejím důsledkem.
5.3. Závěr ohledně příčinné souvislosti
(126)
Jelikož ohledně příčinné souvislosti nebyly vzneseny žádné další připomínky, potvrzuje se 246. až 264. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
6. ZÁJEM UNIE
(127)
Po poskytnutí prozatímních informací se přihlásil značný počet zpracovatelů a/nebo plníren v EU a tvrdil, že analýza zájmu Unie nezohledňuje náležitě tvrzení velkého počtu spolupracujících uživatelů a že zjištění jsou v rozporu se současným hospodářským prostředím. Nebylo však poskytnuto žádné další odůvodnění nebo vysvětlení. Všechny společnosti požádaly o slyšení, ke slyšení se však skutečně dostavily pouze dvě společnosti z této skupiny uživatelů a jedno sdružení italských plníren. Podstatnější připomínky byly obdrženy od jednoho spolupracujícího zpracovatele v EU (ALPLA), skupiny zpracovatelů (Caiba SA, Coca-Cola group, Danone Waters, Logoplaste, MFS Commodities, PepsiCO, Novara International a Silico Polymers), spolupracujícího zástupce pro dovoz (GSI) a sdružení zpracovatelů plastů (EuPC). Všechny tyto strany vznesly proti uložení opatření důrazné námitky.
6.1. Zájem výrobního odvětví Unie a ostatních výrobců v Unii
(128)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že výrobci v EU (nesprávně) používají nástroje na ochranu obchodu s cílem chránit trh Unie a stanovit v EU uměle vysoké ceny. Tyto strany poukazovaly na stávající antidumpingová a/nebo vyrovnávací opatření, která byla zavedena proti Indii, Indonésii, Jižní Koreji, Malajsii, Tchaj-wanu, Thajsku a Čínské lidové republice. Podotýká se však, že kterákoli společnost vyrábějící v EU má právo podat podnět a požadovat nápravná opatření, může-li prokázat existenci subvencování působícího újmu. Skutečnost, že v případě řady zemí bylo zjištěno subvencování a dumping, lze možná vysvětlit tím, že se poptávka po tomto výrobku od 90. let minulého století ohromně zvyšovala s dvoumístnými ročními tempy růstu. To po celém světě přilákalo značné investice a vedlo k celosvětové strukturální nadměrné nabídce PET. Uvádí se rovněž, že opatření proti řadě výše zmíněných zemí zavedly některé třetí země, což zdůrazňuje stávající strukturální problém.
(129)
Několik zúčastněných stran zopakovalo, že výrobci v Unii nejsou s to zvýšit v dlouhodobém horizontu svou výkonnost, jelikož se v ostatních třetích zemích brzy uskuteční nové investice, které sníží uměle vysoké ceny v EU.
(130)
Šetření prokázalo, že nová investice, která se teprve nedávno uskutečnila v Ománu, v roce 2009 značně zvýšila jeho objem dovozu, a nelze vyloučit, že to může výrobnímu odvětví Unie způsobit problémy v budoucnu. Jak však již bylo uvedeno v 270. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, nové investice, které mohou být uskutečněny a způsobit výrobnímu odvětví Unie újmu, nepředstavují pádný důvod pro odmítnutí legitimní ochrany v tomto řízení.
(131)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že růst cen PET v EU umožní zvýšit výkonnost pouze výrobcům v EU s investicemi ve třetích zemích, na něž se opatření nevztahují (Thajsko, USA, Rusko), nebo ostatním výrobcům PET ve třetích zemích (Jižní Korea). Tato strana tudíž tvrdila, že krátkodobé přínosy pro výrobce v EU budou jednoznačně vyváženy přesunem majetku na výrobce mimo EU.
(132)
V tomto ohledu se uvádí, že ve spisu neexistují žádné důkazy podporující tvrzení, že případné finanční výhody, jež mohou být přeneseny na výrobce ve třetích zemích, na něž se nevztahují opatření na ochranu obchodu, nebo na společnosti s nulovou sazbou cla, vyváží přínosy pro výrobní odvětví Unie.
(133)
Uvádělo se rovněž, že výrobci v Unii mohou zaměstnávat pouze přibližně 2 000 osob, zatímco zpracovatelé PET a plnírny, již by byli případným clem silně dotčeni, zaměstnávají přibližně 20 000 (zpracovatelé PET) a 60 000 (plnírny) osob.
(134)
Podotýká se, že počet pracovních míst vytvořených výrobci PET není nepatrný a že otázku, zda je uložení opatření v rozporu se zájmem celé Unie, nelze omezit na prostou otázku počtu zaměstnaných osob. V tomto ohledu je rovněž obzvláště důležité, že příslušní uživatelé nebudou opatřeními s přihlédnutím k výši cla a rovněž alternativním zdrojům dodávek pravděpodobně významně dotčeni, jak je stanoveno níže v 141. až 156. bodě odůvodnění.
6.2. Zájem dovozců do Unie, kteří nejsou ve spojení
(135)
Znovu se opakuje, že při tomto šetření nespolupracoval žádný dovozce, který není ve spojení.
(136)
Spolupracující zástupce pro dovoz důrazně popřel, že uložení cla nebude mít na jeho činnost značný dopad. Společnost tvrdila, že ačkoliv skutečně funguje na základě provizí, dopad by byl významný, jelikož významná část její činnosti souvisí s dotčenými zeměmi. Pokud by byla uložena konečná opatření, nepříznivě by se to dotklo provizí získaných od výrobců v dotčených zemích, jelikož by PET z dotčených zemí již nemohly soutěžit s PET, které vyrábějí ostatní výrobci.
(137)
Vzhledem k celkově nízké výši cla není pravděpodobné, že by byl prodej PET z dotčených zemí významně ovlivněn. Zástupce pro dovoz může mimoto ve střednědobém horizontu pravděpodobně přejít na jiné zdroje dodávek, konkrétně dovoz z Ománu, USA, Brazílie, Mexika a od společností s nulovou sazbou antidumpingového cla v Jižní Koreji. Prodej výrobků těchto vyvážejících výrobců by měl zástupci pro dovoz umožnit vyrovnat případnou ztrátu, jež by mohla kvůli uložení opatření vzniknout. Tvrzení je proto zamítnuto.
6.3. Zájem dodavatelů surovin v Unii
(138)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že není legitimní chránit dodavatele surovin výrobců PET v EU na úkor obalového průmyslu, plníren a konečných spotřebitelů.
(139)
Podotýká se, že analýza dopadů opatření na dodavatelský průmysl je v souladu s článkem 31 základního nařízení. Provedení této analýzy představuje běžný postup, zejména existuje-li mezi dodavateli surovin a výrobci v EU silná závislost.
(140)
Jelikož v tomto ohledu nebyly vzneseny žádné další připomínky, s konečnou platností se potvrzuje 265. až 279. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
6.4. Zájem uživatelů
(141)
Opět se opakuje, že PET používané při výrobě předlisků lahví představují 70 % až 80 % celkových výrobních nákladů zpracovatelů. U těchto společností se proto jedná o rozhodující nákladovou složku.
(142)
Některé zúčastněné strany uvedly, že obalový průmysl v EU čelí neustálým požadavkům plníren týkajícím se nových vzorů a obalů, které jsou šetrnější k životnímu prostředí. Zdá se, že někteří zpracovatelé za tímto účelem trvale investují do výzkumu a vývoje s cílem vynalézt nové výrobky a vzory, aby byli i nadále konkurenceschopní a v řetězci zajistili větší přidanou hodnotu.
(143)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že dopad na zpracovatelské odvětví EU bude velmi silný a povede k narušení jejich zdrojů určených na investice do nových obalů, které jsou šetrné k životnímu prostředí, a případně k uzavření stovek menších společností, jejichž marže jsou kvůli malým zpracovávaným objemům a omezené vyjednávací síle ještě nižší.
(144)
Pokud by zpracovatelé vstřebali růst cen v důsledku opatření v plné výši, dopad na ně by mohl být v závislosti na jejich zdrojích dodávek značný vzhledem ke skutečnosti, že náklady na PET představují významnou část jejich nákladů a mnoho malých a středních podniků působí s nízkými maržemi.
(145)
V této souvislosti se uskutečnila inspekce na místě u malého zpracovatele plastů v Itálii s cílem lépe pochopit dopad cla na tuto skupinu uživatelů. Šetřením bylo prokázáno, že zpracovatelé jsou obvykle schopni (ačkoliv v omezené míře) přenést zvýšení cen, zejména v případě, není-li nárůst cen nepatrný a lze ho předvídat. Někteří zpracovatelé PET mají mimoto ve svých smlouvách ustanovení o přizpůsobení s ohledem na ceny surovin a to může zpracovatelům v EU pomoci přenést určité zvýšení cen na plnírny.
(146)
S ohledem na poměrně nízkou výši cla se proto vyvozuje závěr, že uložení vyrovnávacího cla nebude mít pravděpodobně na zpracovatele ničivý účinek.
(147)
Některé zúčastněné strany zopakovaly tvrzení, že se zvýší riziko přemístění zpracovatelů PET, budou-li uložena konečná opatření. Tyto strany rovněž tvrdily, že kvůli přemístění zpracovatelů v EU nebude existovat dlouhodobá výhoda pro výrobce v EU. Jeden ze spolupracujících zpracovatelů PET uvedl, že proces přemisťování již probíhá a že případné uložení vyrovnávacího cla tento vývoj dále urychlí. Tato strana tvrdila, že by se významná část zpracovatelů v EU přemístila do oblastí, které se nacházejí v blízkosti hranic EU (Švýcarsko, Chorvatsko, Bosna, Srbsko, Turecko, Rusko a Ukrajina) a že někteří zpracovatelé by byli při přesunu své výroby do těchto oblastí mnohem pružnější, než jak se uvádí v prozatímním nařízení.
(148)
Podle informací obsažených ve spisu již přemisťování skutečně probíhá, usuzuje se tudíž, že uložení vyrovnávacího cla může být jedním činitelem z mnoha jiných aspektů ovlivňujících takovéto rozhodnutí společnosti. Nebylo zjištěno, že by v případě neuložení opatření v tomto případě tyto společnosti byly ochotny zůstat v EU, a to vzhledem ke skutečnosti, že takovéto rozhodnutí je obvykle výsledkem analýzy, která bere v úvahu řadu jiných aspektů než opatření na ochranu obchodu, například blízkost k odběratelům, přístup ke kvalifikovaným pracovníkům pro výzkum a vývoj, strukturu celkových nákladů atd.
(149)
Podotýká se rovněž, že z informací obsažených ve spisu vyplývá, že se zpracovatelské odvětví EU potýká s řadou významných problémů kvůli vlastním strukturálním nedostatkům, které jsou v rychle se měnícím a stále konkurenčnějším prostředí stále zjevnější. Je zřejmé, že v této oblasti podnikání je rozhodující velikost a že již dochází ke konsolidaci trhu, včetně uzavírání podniků a jejich přemísťování. Usuzuje se proto, že případné zvýšení cen PET v důsledku vyrovnávacích opatření není důvodem pro obávané uzavření menších zpracovatelů.
(150)
Vyvozuje se tudíž závěr, že uložení vyrovnávacího cla nebude v případném rozhodnutí společností v odvětví zpracování PET ohledně přemístění rozhodujícím činitelem.
(151)
Řada zúčastněných stran uvedla, že případná opatření budou mít značný účinek na mnoho plníren, jelikož vzhledem k smluvním ujednáním by na ně bylo (přinejmenším částečně) přeneseno případné zvýšení cen PET pryskyřice. Uvádělo se rovněž, že některé plnírny nemusí být s to přenést zvýšení cen na své odběratele, kterými jsou řetězce supermarketů/maloobchodní řetězce, a že nemusí přežít vyšší náklady.
(152)
Tyto strany tvrdily, že škála výrobků, kterých se clo dotkne, byla podhodnocena, jelikož se clo nebude týkat pouze balené vody, nealkoholických nápojů a jedlých olejů, nýbrž rovněž piva, mléka a mléčných výrobků, džusů, kečupu a koření, kosmetických prostředků a přípravků pro osobní hygienu, léčiv, vitamínů a doplňků stravy, čisticích prostředků pro domácnosti a olejů a maziv pro automobily.
(153)
Uznává se, že obaly z PET jsou rozmanité. Podotýká se však, že se prozatímní nařízení zaměřilo na dopad na plnírny, jelikož vychází z údajů, které poskytly společnosti spolupracující při šetření, což byli především výrobci balené vody, nealkoholických nápojů nebo džusů. Nebyly k dispozici žádné jiné podrobné údaje, které by prokazovaly ještě vyšší dopad na ostatní výše uvedená použití.
(154)
Usuzuje se proto, že prozatímní zjištění popsaná v 291. bodě odůvodnění prozatímního nařízení lze s konečnou platností potvrdit. Vzhledem k nízké úrovni navrhovaných opatření mohou mít tato za následek růst nákladů nejvýše o 1 % (v nejhorším případě - tj. dopad opatření musí cele nést plnírny), a budou mít tudíž pouze omezený dopad na celkovou situaci plníren, a to i v případě, že by tyto nebyly schopny (jak se uvádělo) přenést vyšší náklady na své odběratele.
(155)
Řada zúčastněných stran tvrdila, že případná opatření na ochranu obchodu zhorší nedostatečné dodávky na trhu Unie, což bude představovat problém obzvláště v letních měsících vzhledem k vyšší poptávce po balené vodě/nápojích. Uvádělo se, že v roce 2010 bude nutno dovézt až 900 000 tun. Tento problém zkomplikuje zejména skutečnost, že někteří výrobci v EU jsou rovněž zpracovateli PET a budou prodávat na volném trhu až poté, co bude uspokojena jejich vnitřní potřeba, a za nejlepší ceny.
(156)
V tomto ohledu nebyly předloženy žádné nové informace a tvrzení uvedená v 294. a 295. bodě odůvodnění prozatímního nařízení nebyla vyvrácena. Podotýká se rovněž, že vzhledem k nízké výši cla uloženého z dovozu ze SAE a Pákistánu nemusí být dopad na objem obchodu z těchto zemí významný. S konečnou platností se proto potvrzují zjištění uvedená v 294. a 295. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
6.5. Dopad na spotřebitele
(157)
Řada zúčastněných stran tvrdila, že se prozatímní nařízení nezabývalo náležitě dopadem na spotřebitele, kteří každodenně nakupují výrobky obsahující PET pryskyřice. Tato tvrzení nebyla dále nijak doložena kromě tvrzení, že by nárůst ve výši 50 EUR/t při spotřebě ve výši 3 milionů tun vedl k částce ve výši 150 milionů EUR, kterou by každoročně museli uhradit koneční spotřebitelé.
(158)
Uvádí se, navrhovaný odhad je nereálný, jelikož většina stran souhlasila s tím, že určitý dopad ponesou zpracovatelé PET, plnírny a řetězce supermarketů/maloobchodní řetězce, tj. že určité vyšší náklady budou rozpuštěny v prodejním řetězci.
(159)
Dopad na konečného spotřebitele by v nejhorším případě (tj. nereálný scénář, podle něhož by odběratel nesl plný dopad zvýšení cen) vzhledem k nízké úrovni navrhovaných opatření nepřekročil 0,5 eurocentu za spotřebovanou láhev a je vysoce pravděpodobné, že to bude mnohem méně.
6.6. Závěr ohledně zájmu Unie
(160)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem a po podrobné analýze všech dotyčných zájmů se s konečnou platností vyvozuje závěr, že při bližší úvaze neexistují žádné přesvědčivé důvody pro neuložení opatření v daném případě. Jelikož v tomto ohledu nebyly vzneseny žádné další připomínky, s konečnou platností se potvrzuje 280. až 298. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
6.7. Připomínky k poskytnutí konečných informací
(161)
Po poskytnutí nejdůležitější skutečností a úvah, na jejichž základě Komise navrhla uložení konečného vyrovnávacího cla, některé zúčastněné strany podaly další připomínky. Vzhledem ke skutečnosti, že většina těchto připomínek byla zopakováním připomínek, které již byly podány a přezkoumány, nezměnily tyto připomínky výše uvedená zjištění.
(162)
S ohledem na zopakované tvrzení, že k významnému nárůstu ceny dovážených PET vedla nedávná změna směnného kurzu mezi USD a EUR, a výrobnímu odvětví Unie proto údajně není třeba udílet ochranu ve formě opatření na ochranu obchodu, se podotýká, že antisubvenční šetření obvykle nebere v úvahu vývoj po skončení období šetření; ledaže lze v mimořádných případech mimo jiné prokázat, že tyto změny jsou trvalé povahy a významně mění zjištění týkající se daného případu. Změny směnného kurzu mezi USD a EUR nelze považovat za změny takovéto povahy.
7. KONEČNÁ OPATŘENÍ
7.1. Úroveň pro odstranění újmy
(163)
Jedna zúčastněná strana uvedla, že cílový zisk ve výši 5 % byl pro druhé čtvrtletí období šetření nadhodnocen, jelikož v tomto čtvrtletí (4. čtvrtletí roku 2008) byla nejen nižší poptávka (zimní sezóna), nýbrž výrobce PET těžce zasáhla rovněž celosvětová hospodářská krize. Uvádělo se, že náležité uplatnění zásady uvedené ve věci T-210/95 (5) musí v případě neexistence dovozu subvencovaných výrobků vést k rozpětí ve výši 0 %. Tato strana mimoto tvrdila, že se vzhledem ke skutečnosti, že krizí byla dotčena všechna čtvrtletí v období šetření, 5 % zisk jeví jako nereálný rovněž v ostatních čtvrtletích, jelikož i bez hospodářské krize, tj. v letech 2006/2007, se výrobní odvětví Unie neblížilo 5 % zisku.
(164)
Uznává se, že v souladu s judikaturou by cílovým ziskem, který se použije, měl být zisk, jehož by mohlo výrobní odvětví Unie přiměřeně dosáhnout za obvyklých podmínek hospodářské soutěže, tj. při neexistenci dovozu subvencovaných výrobků. Připomíná se, že v předchozích šetřeních týkajících se stejného výrobku byl použit cílový zisk ve výši 7 % namísto 5 % zisku prozatímně použitého v tomto šetření. Má se za to, že 5 % cílový zisk je zisk, jehož by mohlo výrobní odvětví Unie podle očekávání dosáhnout při neexistenci dovozu subvencovaných výrobků. Tvrzení týkající se snížení cílového zisku se proto zamítá.
(165)
Vzhledem k upravenému výpočtu cenového podbízení, jak bylo zmíněno ve výše uvedeném 108. až 110. bodě odůvodnění, činí odpovídající úroveň pro odstranění újmy:
Země
Úroveň pro odstranění újmy
Írán
16,7 %
Pákistán
14,1 %
SAE
17,5 %
7.2. Konečná opatření
(166)
Vzhledem ke konečným závěrům ohledně subvencování, újmy, příčinné souvislosti a zájmu Unie se v souladu s čl. 15 odst. 1 základního nařízení usuzuje, že by na dovoz dotčeného výrobku pocházejícího z Íránu, Pákistánu a Spojených arabských emirátů mělo být v souladu s pravidlem nižšího cla uloženo konečné vyrovnávací clo ve výši nižší z těchto hodnot, a to úrovně subvencování a zjištěné úrovně pro odstranění újmy.
(167)
Na základě výše uvedených skutečností se podle čl. 12 odst. 1 základního nařízení usuzuje, že by konečné vyrovnávací clo z dovozu dotčeného výrobku pocházejícího z Íránu mělo být uloženo ve výši zjištěného rozpětí újmy, zatímco u dovozu pocházejícího z Pákistánu a Spojených arabských emirátů by mělo být konečné vyrovnávací clo uloženo ve výši zjištěného rozpětí subvence.
(168)
Připomíná se, že náklady na PET a jejich ceny podléhají značným výkyvům v poměrně krátkém čase. Považovalo se proto za vhodné uložit cla ve formě konkrétní částky za tunu. Tato částka vyplývá z uplatnění sazby vyrovnávacího cla na vývozní ceny CIF použité při výpočtu v souběžném antidumpingovém řízení.
(169)
Na základě výše uvedených skutečností činí navrhované částky vyrovnávacího cla, vyjádřené jako cena CIF na hranici Unie před proclením:
Země
Celkové rozpětí subvence
Rozpětí újmy
Sazba konečného vyrovnávacího cla
%
Částka
(v EUR/t)
Írán
51,8 %
16,7 %
16,7 %
139,70
Pákistán
5,1 %
14,1 %
5,1 %
44,02
SAE
5,1 %
17,5 %
5,1 %
42,34
(170)
Každou žádost o použití individuální vyrovnávací celní sazby pro jednotlivé společnosti (například poté, co se změnil název subjektu, nebo po vytvoření nových výrobních nebo obchodních subjektů) je třeba předložit Komisi (6) spolu se všemi příslušnými informacemi, zejména pokud jde o jakékoli změny v činnostech společnosti spojených s výrobou, domácím prodejem a prodejem na vývoz, např. v souvislosti se změnou názvu nebo změnou týkající se výrobních a obchodních subjektů. V případě potřeby bude poté nařízení příslušným způsobem změněno a bude aktualizován seznam společností, na něž se vztahují individuální celní sazby.
7.3. Závazky
(171)
Po poskytnutí nejdůležitějších skutečností a úvah, na jejichž základě se zamýšlelo doporučit uložení konečných antisubvenčních opatření, nabídl íránský vyvážející vývozce v souladu s čl. 13 odst. 1 základního nařízení cenový závazek.
(172)
Tato nabídka byla přezkoumána a vzhledem ke skutečnosti, že se ceny jednotlivých druhů výrobku značně liší, bylo shledáno, že by jediná minimální dovozní cena, která byla nabídnuta, nezaručovala u všech výrobků odstranění subvencování, které působí újmu.
(173)
Bylo rovněž zjištěno, že íránský spolupracující vyvážející vývozce prodává dotčený výrobek a jiné výrobky do EU výhradně prostřednictvím obchodní společnosti ve spojení, která vyváží velké množství výrobků vyráběných různými společnostmi. Tato prodejní struktura představuje velmi vysoké riziko křížové kompenzace, jelikož by PET podléhající závazku mohly být prodávány stejným odběratelům spolu s jinými výrobky a ceny stanovené pro různé výrobky prodávané témuž odběrateli by mohly být velmi snadno kompenzovány nebo vyrovnány. Z veřejně dostupných zdrojů se rovněž zdá, že v Íránu existuje nejméně jeden další výrobce PET. Vzhledem k výše uvedené prodejní struktuře tato situace vyvolává vážné pochybnosti, zda by orgány a celní úřady mohly zajistit, aby byly PET pocházející pouze od spolupracujícího vyvážejícího výrobce prodávány v souladu s ustanoveními závazku, jelikož dotčený výrobek je zbožím a je vzájemně snadno zaměnitelný v tom smyslu, že u takových komoditních produktů není snadné fyzicky rozeznat, kdo je vyrobil.
(174)
Na základě výše uvedených skutečností byl vyvozen závěr, že takovýto závazek je nepraktický, a nebylo ho proto možno přijmout. Strana byla odpovídajícím způsobem informována a mohla se k tomu vyjádřit. Její připomínky však nezměnily výše uvedený závěr.
8. KONEČNÝ VÝBĚR PROZATÍMNÍHO CLA
(175)
Vzhledem k velikosti zjištěných napadnutelných subvencí a na základě úrovně újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie se považovalo za nezbytné, aby se částky zajištěné prostřednictvím prozatímního cla uloženého prozatímním nařízením vybraly s konečnou platností v rozsahu konečných uložených cel,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné vyrovnávací clo z dovozu polyethylentereftalátů s viskozitním číslem 78 ml/g nebo vyšším, podle normy ISO 1628-5, v současnosti kódu KN 3907 60 20, pocházejících z Íránu, Pákistánu a Spojených arabských emirátů,.
2. Sazba konečného vyrovnávacího cla použitelná na čistou cenu s dodáním na hranice Unie před proclením se pro výrobky popsané v odstavci 1 stanoví takto:
Země
Sazba konečného vyrovnávacího cla (v EUR/t)
Írán: všechny společnosti
139,70
Pákistán: všechny společnosti
44,02
Spojené arabské emiráty: všechny společnosti
42,34
3. V případech, kdy dojde k poškození zboží před propuštěním do volného oběhu, a kdy je proto cena, která skutečně byla nebo má být zaplacena, poměrně rozdělena za účelem stanovení celní hodnoty podle článku 145 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (7), se výše konečného vyrovnávacího cla vypočtená na základě výše popsaných částek sníží o procentní podíl, který odpovídá poměrnému rozdělení ceny, která skutečně byla nebo má být zaplacena.
4. Není-li stanoveno jinak, použijí se platné celní předpisy.
Článek 2
S konečnou platností se vybírají částky zajištěné prostřednictvím prozatímního vyrovnávacího cla podle nařízení Komise (EU) č. 473/2010 uloženého z dovozu polyethylentereftalátů s viskozitním číslem 78 ml/g nebo vyšším, podle normy ISO 1628-5, v současnosti kódu KN 3907 60 20, pocházejících z Íránu, Pákistánu a Spojených arabských emirátů, a to na úrovni sazby konečného vyrovnávacího cla uloženého podle článku 1. Částky, které byly zajištěny nad rámec sazby konečného vyrovnávacího cla, se uvolní.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 27. září 2010.
RÅDETS GENOMFÖRANDEFÖRORDNING (EU) nr 857/2010
av den 27 september 2010
om införande av en slutgiltig utjämningstull och om slutgiltigt uttag av den provisoriska tull som införts på import av visst slags polyetentereftalat med ursprung i Iran, Pakistan och Förenade Arabemiraten
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr 597/2009 av den 11 juni 2009 om skydd mot subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (nedan kallad grundförordningen) (1), särskilt artikel 15.1,
med beaktande av det förslag som Europeiska kommissionen (nedan kallad kommissionen) lagt fram efter samråd med rådgivande kommittén, och
av följande skäl:
1. FÖRFARANDE
1.1 Preliminära åtgärder
(1)
Kommissionen införde genom förordning (EU) nr 473/2010 (2) (nedan kallad förordningen om provisorisk tull) en provisorisk utjämningstull på import av visst slags polyetentereftalat med ursprung i Iran, Pakistan och Förenade Arabemiraten (nedan kallade de berörda länderna).
(2)
Förfarandet inleddes till följd av ett klagomål som ingavs den 20 juli 2009 av Polyethylene Terephthalat Committee of Plastics Europe (nedan kallad klaganden), som företräder tillverkare vilka svarar för huvuddelen, i detta fall över 50 %, av unionens totala produktion av visst slags polyetentereftalat (nedan kallat PET).
(3)
Som anges i skäl 15 i förordningen om provisorisk tull omfattade undersökningen av subventionering och skada perioden 1 juli 2008-30 juni 2009 (nedan kallad undersökningsperioden). Undersökningen av tendenser av betydelse för bedömningen av skada omfattade perioden 1 januari 2006 -undersökningsperiodens slut (nedan kallad skadeundersökningsperioden).
(4)
I det parallella antidumpningsförfarandet införde kommissionen genom förordning (EU) nr 472/2010 (3) en preliminär antidumpningstull på import av visst slags polyetentereftalat med ursprung i Iran och Förenade Arabemiraten.
1.2 Efterföljande förfarande
(5)
Efter det att de viktigaste omständigheter och överväganden som låg till grund för beslutet att införa provisoriska utjämningsåtgärder hade meddelats (nedan kallat det preliminära meddelandet av uppgifter), lämnade flera berörda parter skriftliga synpunkter på de preliminära undersökningsresultaten. De parter som så önskade fick även möjlighet att bli hörda.
(6)
Kommissionen fortsatte att inhämta och kontrollera alla uppgifter den bedömde som nödvändiga för de slutgiltiga slutsatserna. De berörda parternas muntliga och skriftliga synpunkter efter det preliminära meddelandet av uppgifter beaktades och de preliminära undersökningsresultaten ändrades där så var lämpligt i enlighet med dessa.
(7)
Alla parter underrättades om de viktigaste omständigheter och överväganden som låg till grund för rekommendationen att införa en slutgiltig utjämningstull på import av visst slags polyetentereftalat med ursprung i Iran, Pakistan och Förenade Arabemiraten och att slutgiltigt ta ut de belopp för vilka säkerhet ställts i form av den provisoriska tullen (nedan kallat det slutliga meddelandet av uppgifter). De beviljades även en tidsfrist inom vilken synpunkter kunde lämnas efter detta meddelande av uppgifter.
(8)
De berörda parternas muntliga och skriftliga synpunkter beaktades och undersökningsresultaten ändrades där så var lämpligt i enlighet med dessa.
1.3 Parter som berörs av förfarandet
(9)
Några av de berörda parterna hävdade att urvalet av unionstillverkare inte var representativt och hade satts samman på ett inkonsekvent vis, och att skadeanalysen därför var bristfällig. Det hävdades särskilt att det inte var nödvändigt med ett stickprov, eftersom antalet tillverkare var begränsat. Det hävdades vidare att man genom att ”artificiellt” dela upp koncerner i enskilda juridiska enheter utestängde några av de ledande företagen på marknaden (Artenius, M & G Polimeri) från stickprovet, och att urvalsmetoden var inkonsekvent, eftersom stickprovet också omfattade två koncerner. Det hävdades vidare att stickprovet inte var representativt, eftersom det inte innehöll någon tillverkare som säljer tillräckliga mängder till ett närstående PET-bearbetningsföretag. Det påstods att institutionerna därför inte skulle kunna bedöma unionsindustrins verkliga försörjningskapacitet och inte tog hänsyn till intressekonflikterna inom unionsindustrin. Dessutom gjordes det gällande att representativiteten föll till 28 % av EU:s produktion, eftersom ett företag inte hade lämnat alla nödvändiga uppgifter och därmed inte fick ingå i stickprovet. Samma berörda parter hävdade att stickprovet inte var statistiskt representativt.
(10)
När det gäller påståendet om att det inte var nödvändigt att använda ett stickprov eftersom antalet tillverkare var begränsat, bör det påpekas att 14 unionstillverkare tillhörande åtta koncerner gav sig till känna i samband med stickprovsundersökningen. På grund av det objektivt sett stora antalet samarbetsvilliga unionstillverkare, 14 stycken, togs i enlighet med artikel 27.1 i grundförordningen ett stickprov ut på grundval av den största representativa försäljningsvolym som rimligen skulle kunna undersökas inom den tid som stod till förfogande. Stickprovet bestod av fem individuella företag (med sex produktionsställen).
(11)
När det gäller det första påståendet rörande stickprovets representativitet, ska det påpekas att institutionerna kan låta enskilda företag som tillhör en koncern ingå i stickprovet, förutsatt att de är representativa och för separata räkenskaper. Om man skulle ha undersökt samtliga 14 unionstillverkare som tillhör de åtta koncernerna, skulle man inte ha kunnat avsluta undersökningen i rätt tid. Att det i stickprovet ingår två koncerner strider emellertid inte mot den urvalsmetod som använts i detta fall, nämligen den största representativa mängd som sålts till kunder i EU.
(12)
Koncernen Indorama hade två olika produktionsanläggningar under undersökningsperioden - en i Nederländerna och en i Förenade kungariket. Att denna koncern togs med i stickprovet överensstämmer med den använda urvalsmetoden, eftersom de berörda anläggningarna utgjorde en enda enhet i juridiskt och räkenskapsmässigt hänseende. I fråga om Equipolymers, som hade två separata enheter vilka tillverkade PET under undersökningsperioden (en i Italien och en i Tyskland), inrapporterade företaget konsoliderade räkenskaper för båda produktionsställena. Eftersom de konsoliderade räkenskaperna kunde kontrolleras vid ett enskilt besök på företagets huvudkontor, beslutades det att man skulle behandla Equipolymers PET-tillverkningsföretag som en enda enhet under detta förfarande. När det gäller påståendet om att Artenius och M & G Polimeri skulle ingå i stickprovet, eftersom de var ledande företag på marknaden, hänvisas det till att ingen av deras individuella enheter tillhörde de företag som säljer de största mängderna till kunder i EU.
(13)
När det gäller påståendet om att stickprovet inte var representativt eftersom det inte omfattade en tillverkare som huvudsakligen tillverkar för sin egen räkning, bör det för det första noteras att försörjningskapaciteten kan undersökas som ett led i analysen av unionens intresse om så krävs, och för detta ändamål kan den företagsinterna förbrukningen dras av från produktionsvolymen. Det är därför inte nödvändigt att ha med en sådan tillverkare i stickprovet för att kunna undersöka vissa skadefaktorer. För det andra kan eventuella motstridiga intressen som beror på att ett företag med dubbel ställning som både tillverknings- och bearbetningsföretag i EU, också bedömas som ett led i analysen av unionens intresse. Ett företags ställning som tillverknings- och bearbetningsföretag i EU är inte relevant för unionsindustrins resultat i de fall när riktmärket är försäljning till oberoende kunder i EU. Invändningen avvisas därför.
(14)
När det gäller påståendet om stickprovets allmänna representativitet, bör det påpekas att inskränkningen av stickprovet till fyra företag reducerade representativiteten från 65 % till 47 % av alla samarbetsvilliga tillverkares försäljning. Samma fyra företag stod för 52 % av unionens produktion. Detta betraktas som ett representativt stickprov av unionstillverkare i fråga om försäljning till oberoende kunder i EU.
(15)
När det gäller påståendet om att stickprovet inte var statistiskt representativt, ska det påpekas att det klart framgår av artikel 27.1 i grundförordningen att det är tillåtet att i stället för ”statistiskt representativa” stickprov begränsa sin undersökning till den största representativa produktionsvolym som rimligen kan undersökas med beaktande av den tid som står till förfogande.
(16)
I avsaknad av andra synpunkter rörande stickprovet bekräftas härmed undersökningsresultaten i skälen 5-14 i förordningen om provisorisk tull.
2. BERÖRD PRODUKT OCH LIKADAN PRODUKT
(17)
Det erinras om att den berörda produkten i skäl 16 i förordningen om provisorisk tull definierades som polyetentereftalat med en viskositetskvot på minst 78 ml/g, enligt ISO-standard 1628-5, som har sitt ursprung i de berörda länderna och för närvarande klassificeras enligt KN-nummer 3907 60 20.
(18)
I skäl 18 i förordningen om provisorisk tull anfördes det dessutom att undersökningen hade visat att PET som tillverkas och säljs i unionen av unionsindustrin och PET som tillverkas och säljs på hemmarknaderna i de berörda länderna och exporteras till unionen, var likadana produkter.
(19)
Eftersom den undersökta produkten ansågs vara en homogen produkt, delades den inte upp i olika produkttyper för beräkningen av skademarginalerna.
(20)
En exporterande tillverkare hävdade att PET borde delas upp i olika produkttyper beroende på sina olika viskositetskvoter, eftersom kvoten är avgörande för bestämmelsen av de olika användningarna för den tillverkade PET-typen. Detta krav befanns godtagbart, och metoden för beräkning av skademarginaler anpassades i överensstämmelse med detta.
3. SUBVENTIONER
3.1 Iran
3.1.1 Inledning
(21)
Den iranska regeringen och den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren lämnade synpunkter på följande stödsystem som är föremål för utjämning i förordningen om provisorisk tull:
I.
Åtgärder kopplade till särskilda ekonomiska zoner - den petrokemiska särskilda ekonomiska zonen.
II.
Finansiering från det statliga petrokemiska företaget till den exporterande tillverkaren av PET.
3.1.2 De enskilda systemen
I. Åtgärder kopplade till särskilda ekonomiska zoner - den petrokemiska särskilda ekonomiska zonen
(22)
Den iranska regeringen hävdade att tullfri import till frihandelsområden av råvaror och kapitalvaror kan bli föremål för utjämning. Frihandelsområden och särskilda ekonomiska områden är per definition tullfria områden för import och export och förenliga med WTO-reglerna. Vidare påstod den iranska regeringen och den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren att importen av tullfria kapitalvaror inte är rättsligt beroende av exportresultat, eftersom befrielsen också gäller för företag som är etablerade på andra ställen på det iranska territoriet.
(23)
När det gäller de särskilda ekonomiska områdenas överensstämmelse med WTO-reglerna, ska det påpekas att det generella påstående som lagts fram inte påverkar det fastställda faktumet att de berörda subventionerna är utjämningsbara, eftersom det inte tillhandahållits någon fördjupad analys som motsäger analysen i förordningen om provisorisk tull. När det gäller den tullfria importen av kapitalvaror till Iran, framgår det av uppgifter från tidpunkten för framläggandet av synpunkter på det preliminära meddelandet av uppgifter att denna möjlighet endast gäller för företag som moderniserar sin infrastruktur, dvs. att det inte rör sig om en allmän bestämmelse som automatiskt ska tillämpas på alla parter. Dessa invändningar måste därför avvisas.
(24)
Den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren hävdade att kommissionen inte efterlevde principen om icke-diskriminering, eftersom liknande regler och stödsystem också gäller i andra länder. Företaget hävdade också att kommissionen inte hade lämnat korrekt information om syftet med kontrollbesöket och om de uppgifter som skulle lämnas före besöket.
(25)
När det gäller det allmänna påståendet om bristande efterlevnad av principen om icke-diskriminering, bör det påpekas att kommissionen inledde denna antisubventionsundersökning mot de tre länder som nämns i klagomålet i enlighet med artikel 10 i grundförordningen. Kommissionens rekommendation kan därför endast grundas på resultaten av denna undersökning. I fråga om påståendet om bristande förhandsinformation om de förhållanden som skulle undersökas, ska det påpekas att kommissionen i god tid före kontrollbesöket underrättade den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren om att den under kontrollbesöket skulle inhämta uppgifter om förhållandet mellan den exporterande tillverkaren och företagets aktieägare. Dessa invändningar måste därför avvisas.
(26)
Den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren uppmärksammade institutionerna på två räknefel, dels i beräkningen av tullbefrielsen på importen av en av råvarorna som används i tillverkningsprocessen, dels när det gäller det totala importvärdet av de tullbefriade kapitalvarorna. Felen har rättats till i det här dokumentet. Den reviderade subventionssatsen är 0,14 % för tullfri import av insatsvaror och 0,72 % för tullfri import av kapitalvaror. Den reviderade totala subventionssatsen för detta stödsystem är 0,86 %.
(27)
Mot bakgrund av ovanstående och eftersom det inte framlagts några andra relevanta synpunkter, bekräftas härmed undersökningsresultaten rörande detta stödsystem (se skälen 20-44 i förordningen om provisorisk tull, ändrade genom skäl 26 i den här förordningen).
II. Finansiering från det statliga petrokemiska företaget till den exporterande PET-tillverkaren
(28)
Den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren (Shahid Tondguyan Petrochemical Co. - STPC) hävdade att dess största aktieägare, National Petrochemical Company (NPC), inte är ett offentligt organ, och att den iranska regeringen varken har ålagt NPC att göra utbetalningar till STPC eller lämnat instruktioner om att detta skulle göras. Det framfördes dessutom att NPC:s finansiering av STPC måste betraktas som återbetalningspliktig och därmed inte som en subvention.
(29)
I fråga om dessa påståenden bör det påpekas att följande faktorer är relevanta för värderingen av om en enhet ska betraktas som ett offentligt organ i samband med antisubventionsundersökningar: 1) om enheten är statsägd, 2) om regeringen har företrädare i enhetens styrelse, 3) om regeringen utövar kontroll över enhetens verksamhet och om enheten bedriver verksamhet i linje med offentliga politiska åtgärder eller intressen, och 4) om enheten inrättats genom lag. Alla dessa förhållanden har analyserats, såsom framgår av skäl 52 i förordningen om provisorisk tull. NPC behöver i sin egenskap av offentligt organ inte åläggas eller delegeras uppgifter; dessa begrepp är relaterade till privata enheter. Faktum är att det har slagits fast i undersökningen att NPC:s roll är att utveckla och driva landets petrokemiska sektor, och att den iranska regeringen har tilldelat företaget den ytterligare uppgiften att såsom statlig administrativ myndighet förvalta den petrokemiska särskilda ekonomiska zonen. Alla invändningar som ställer NPC:s roll som offentligt organ i tvivelsmål måste därför avvisas.
(30)
När det gäller påståendet om att finansieringen av STPC är återbetalningspliktig, är det relevant att påpeka att det i samband med undersökningen slogs fast att återbetalningen av de berörda medlen endast är ett hypotetiskt påstående, eftersom det inte på något stadium i förfarandet har bevisats att en sådan återbetalning har ägt rum. Som förklarades i skäl 51 i förordningen om provisorisk tull, bekräftar det faktum att icke återbetalningspliktigt stöd har ackumulerats sedan åtminstone 2004 att detta är en återkommande subvention, vars syfte är att den enda samarbetsvilliga iranska exporterande tillverkaren ska kunna fortsätta med sin verksamhet. Av ovanstående skäl måste den berörda invändningen avvisas.
(31)
Den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren hävdade också att bidragsbeloppet var övervärderat. Som stöd för detta hävdades det att man enligt normal affärspraxis i Iran inte lägger till räntor mellan ett moderbolag (i detta fall NPC) och dess dotterbolag (i detta fall STPC). Det hävdades dessutom att de belopp för NPC:s totala finansiering och STPC:s totala omsättning som användes vid beräkningen av subventionssatsen var felaktiga, eftersom omsättningstalet var undervärderat och ett annat belopp skulle ha använts, medan den totala finansieringen var övervärderad, eftersom vissa belopp inte skulle räknas med i de medel som NPC hade överfört till STPC.
(32)
Dessa invändningar måste avvisas. När det gäller det första påståendet rörande ränteberäkningen, ska det påpekas att den insamlade bevisningen inte underbygger företagets påstående om att det är normal affärspraxis i Iran att inte lägga till räntor mellan ett moderbolag och dess dotterbolag i samband med finansieringstransaktioner. Sådan praxis strider dessutom klart mot privata investerares sedvanliga ekonomiska praxis.
(33)
I fråga om det senare påståendet bör det noteras att bidragsbeloppet har beräknats på grundval av de finansierings- och omsättningstal som den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren uppgett och som verifierades under kontrollbesöket.
(34)
När det gäller den påstådda nya totala omsättningen, vill kommissionen påpeka att det tal som uppgivits när synpunkterna lämnades på förordningen om provisorisk tull inte har underbyggts med någon verifierbar bevisning och inte stämmer överens med vad företaget angav före och under kontrollbesöket.
(35)
I fråga om det totala finansieringstalet gjorde den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren gällande att vissa belopp inte skulle betraktas som en del av NPC:s finansiering av STPC. De framlagda uppgifterna bekräftade dock inte detta påstående, eftersom de inte innehöll några bevis för att de berörda beloppen inte var relaterade till NPC:s finansiering av STPC. Faktum är att en del av förklaringarna på nytt bekräftade att NPC uppträdde som ett offentligt organ och fullgjorde åtaganden bestående i att finansiera den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren utan att utkräva några räntor, som ett annat offentligt organ borde ha fullgjort. Eftersom det inte har framlagts någon verifierbar bevisning, kan det inte beviljas något avdrag på det totala finansieringsbeloppet.
(36)
Den iranska regeringen hävdade att enligt artikel 14 i WTO-avtalet om subventioner och utjämningstullar (SCM-avtalet) ska statligt tillskott av egenkapital och statslån inte anses innebära en förmån, varför NPC:s finansiering av SPTC inte bör betraktas som subventioner. Detta påstående måste avvisas, eftersom det i samma artikel 14 anges att statligt tillskott av egenkapital inte anses innebära en förmån, om inte investeringsbeslutet kan betraktas som icke överensstämmande med sedvanlig investeringspraxis för privata investerare på den berörda medlemmens territorium. Detta förfarande överensstämmer verkligen inte med normal investeringspraxis för privata investerare, eftersom ingen kommersiell organisation i något medlemsland skulle fortsätta att skjuta till sådan icke återbetalningspliktig finansiering. Hur som helst bör det påpekas att Iran inte är medlem av WTO.
(37)
Mot bakgrund av ovanstående och i avsaknad av andra relevanta synpunkter, bekräftas härmed undersökningsresultaten rörande detta stödsystem (se skälen 45-57 i förordningen om provisorisk tull).
3.1.3 Storleken på de utjämningsbara subventionerna
(38)
I överensstämmelse med grundförordningen och med hänsyn till skälen 21-37 är det slutliga utjämningsbara bidragsbeloppet för den enda samarbetsvilliga exporterande tillverkaren i Iran, uttryckt i värde, 51,88 %.
3.2 Pakistan
3.2.1 Inledning
(39)
Den pakistanska regeringen och den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren lämnade synpunkter på följande stödsystem, som är föremål för utjämning i förordningen om provisorisk tull:
I.
System med tullnederlag.
II.
Import av anläggningar, maskiner och utrustning till tullnederlag.
III.
Tullskydd på inköp av renad tereftalsyra (PTA) på hemmamarknaden.
IV.
Slutskattesystem.
V.
System för långsiktig exportfinansiering med fast ränta.
VI.
System för exportfinansiering från Pakistans centralbank.
VII.
Finansiering enligt Pakistans centralbanks utlandshandelscirkulär nr 25.
(40)
Den pakistanska regeringen gjorde inledningsvis gällande att kommissionen inte hade förstått eller ignorerat dess tidigare redogörelser för subventionssystemen. Den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren hävdade inledningsvis att det i den pakistanska regeringens tidigare redogörelser hade tillhandahållits en motiverad juridisk analys som visade att stödsystemen inte skulle betraktas som ”förbjudna” subventioner. Det hävdades också att kommissionen i förordningen om provisorisk tull hade grundat sina slutsatser inte endast på en felaktig bedömning av de faktiska förhållandena, utan också på en felaktig juridisk analys. Det påstods vidare att den juridiska analys som den pakistanska regeringen hade lagt fram var den korrekta.
(41)
När det gäller de redogörelser som lades fram före förordningen om provisorisk tull, ska det påpekas att kommissionen har tagit full hänsyn till dem i samband med undersökningen, eftersom de tillsammans med parternas relevanta svar på frågeformuläret och uppgifter som lämnats senare, utgjorde en del av de uppgifter som låg till grund för det preliminära beslutet.
(42)
Det bör dessutom påpekas att kommissionen noggrant redogjorde för de rättsliga bestämmelser som gäller för de berörda stödsystemen och för deras genomförande i praktiken. Det har inte lämnats några bevis för att dessa rättsliga bestämmelser inte var korrekta. Kommissionens juridiska analys grundades på de relevanta bestämmelserna i grundförordningen och stöddes av den juridiska analys som unionen har använt i många år i samband med antisubventionsundersökningar, t.ex. för att undersöka tullrestitutionssystem, exportkreditsystem och system med befrielse från inkomstskatt (4). Att en part förklarar sig oenig med den framlagda juridiska analysen innebär inte att analysen är felaktig, särskilt när det inte har lagts fram någon bevisning som kan underbygga denna ståndpunkt. Detta framgår ännu tydligare om man beaktar att den pakistanska regeringen i samband med sina synpunkter på förordningen om provisorisk tull sade sig vara beredd att i den mån det var möjligt ändra ett antal stödsystem. Av ovanstående skäl måste invändningarna i skäl 40 avvisas.
3.2.2 De enskilda systemen
I. System med tullnederlag
(43)
Den pakistanska regeringen och den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren upprepade att systemet med tullnederlag enligt dem förvaltades korrekt tack vare ett effektivt genomförande- och övervakningssystem som dels registrerade förbrukning och avdrag, dels kontrollerade såväl tullfria råvaror som företagets faktiska förbrukning genom dess register över total produktion. Det hävdades också att relationstalet mellan mängden insatsvaror och mängden färdiga produkter grundades på den faktiska förbrukningen i det företag som använde sig av stödsystemet, och att registret över insatsvaror verifierades. Enligt dessa påståenden fastställdes detta relationstal med hjälp av ett kontrollerat riktmärkningssystem som regelbundet uppdaterades på grundval av företagets faktiska förbrukning. Vid ändringar i kvoten fördes en för stor eftergift under den föregående perioden tillbaka till registret över lagertillgång, så att den faktiska lagerhållningen uppdaterades. Det var på grundval av denna faktiska lagerhållning som ett företag som använde stödsystemet skulle bevisa sin export av färdiga varor. Den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren sände vidare in två brev där den underrättade tullmyndigheterna om vilka råvaror som hade förvarats i tullnederlaget och som visade att företaget hade rätt att använda dessa överskjutande råvaror för framställning av varor i syfte att senare exportera.
(44)
När det gäller detta stödsystem bör det påpekas (se skäl 70 i förordningen om provisorisk tull) att det relevanta registret över mottagna, framställda och exporterade råvaror inte fördes på grundval av den faktiska förbrukningen. Endast den teoretiska förbrukningen registrerades, i enlighet med ett analyscertifikat, med relationstalet mellan mängden insatsvaror och mängden färdiga produkter för alla råvaror för tillverkning av 1 000 kg av den färdiga produkten. Dessa relationstal fastställs av myndigheterna och ses över regelbundet på grundval av uppgifter från den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren, men det finns inga tydliga regler och inga bevis som visar hur dessa översyner genomförs. Myndigheterna har inte heller som en följd av ändringarna i analyscertifikatet, som visade på för stora eftergifter, vidtagit några åtgärder för att kontrollera den föregående totala faktiska förbrukningen och begära in betalningar som gjorts för de föregående åren. Det har med andra ord inte utförts någon kontroll av eventuella för stora tulleftergifter som efterskänkts. Den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren påstod att de överskjutande råvaror som redovisades för den föregående perioden hade förts tillbaka till registret över lagertillgång, så att den faktiska lagerhållningen hade uppdaterats. Det är värt att notera att denna praxis förutsätter att den exporterande tillverkaren på eget initiativ underrättar den berörda myndigheten om den för stora eftergift som ackumulerats under föregående period. Ännu mer anmärkningsvärt är att denna praxis över huvud taget inte nämns i lagbestämmelserna om stödsystemet. Allt detta bekräftar att det inte finns något effektivt genomförande- och övervakningssystem för detta stödsystem. Alla invändningar relaterade till denna fråga bör därför avvisas.
(45)
Båda de berörda parterna hävdade att tullsatsen enligt det normala importsystemet låg på noll under undersökningsperioden, och att inga statliga intäkter därför har uteblivit vid import av renad tereftalsyra (nedan kallad PTA) genom systemet med tullnederlag.
(46)
Denna invändning måste avvisas. Det framgår klart av de uppgifter som parterna har lämnat att den normala tullsatsen för import av PTA är 7,5 %. Genom undantag och på vissa villkor kan parterna utnyttja en nolltullsats. Det faktum att den pakistanska regeringen har inrättat systemen tullnederlag och tullskydd på inköp av PTA är på intet sätt entydigt med att tullsatsen för all import av PTA är lika med noll. Faktiskt bekräftar det faktum att de nämnda stödsystemen existerar att staten har avstått från inkomster och att det är därför som det har införts särskilda undantagssystem med specifika regler och bestämmelser om vilka användare som får utnyttja dem.
(47)
Den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren hävdade vidare att artikel 349 i kapitel XV i den pakistanska tullagstiftningen från 2001 inte hade överträtts. Företaget förklarade att tullnederlaget omfattar hela fabriken, och att tullagret därför uppfyller de berörda bestämmelserna, som säger att lagret ska vara placerat i ett oberoende område med egen in- eller utgång från ett offentligt område och utan någon annan in- eller utgång, samt att produktionsområdet och de särskilda lagren för färdiga varor, liksom kasserat material och avfall på området, ska vara tydligt utmärkta.
(48)
I fråga om ovannämnda synpunkter måste det upprepas att kontrollbesöket visade att endast de tullfritt importerade råvarorna var åtskilda från de lokalt inköpta råvarorna. Lagerlokalerna, det vill säga tullagret och tullnederlaget, var inte placerade i ett oberoende område med egen in- eller utgång från ett offentligt område och utan någon annan in- eller utgång, såsom föreskrivs i ovannämnda artikel 349. Partens påstående om att hela fabriken omfattas av systemet med tullnederlag grundas dessutom inte på någon verifierbar bevisning (t.ex. ett uttryckligt tillstånd som visar hur stort område tullnederlaget upptar), bortsett från en analys av ordalydelsen av artikel 349. De berörda invändningarna måste därför avvisas.
(49)
Den pakistanska regeringen har ganska nyligen genomfört administrativa ändringar av detta stödsystem. Den har infört en mer utförlig definition av tullnederlag i lagstiftningen och vidtagit åtgärder för att stärka den berörda myndighetens kontroll över stödsystemet.
(50)
När det gäller den kontroll som myndigheten utövar över systemet med tullnederlag, avhjälper de införda ändringarna inte systemets allvarligaste brister, som uppdagades under den aktuella undersökningen, nämligen i) den bristande registreringen av den faktiska förbrukningen av importerade råvaror och ii) det faktum att det inte finns något kontrollsystem som fokuserar på de faktiska resultaten snarare än på historiska standarder. Eftersom genomförandet av ändringar i detta stödsystem ska verifieras på lämpligt vis (de uppdagade problemen rör också förvaltningen av stödsystemet), måste det dessutom gå en viss tid innan man kan bilda sig en välgrundad uppfattning om vilka ändringar av systemet som gjorts, hur myndigheterna har genomfört dessa och om huruvida de har säkerställt att kontrollsystemet förvaltas på ett korrekt sätt.
(51)
Den pakistanska regeringen sade sig också vara beredd att göra ett åtagande gentemot kommissionen rörande det konkreta genomförandet av de bestämmelser som ska tillämpas på systemet med tullnederlag. Det föreslogs att åtagandet skulle ske i form av bevis för att den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren följer de nya bestämmelserna (t.ex. ändringar som rör produktionsområdet, revidering av relationstalet mellan mängden insatsvaror och mängden färdiga produkter, tulleftergift), framläggande av periodiska rapporter och tillåtelse för kommissionen att göra kontrollbesök.
(52)
När det gäller ovanstående bör det påpekas att den pakistanska regeringen genom detta förslag om åtagande indirekt bekräftar alla de brister hos stödsystemet som framhävs i förordningen om provisorisk tull. Som konstateras i skäl 50 är det dessutom inte möjligt att acceptera ett åtagande som rör förvaltningen av ett stödsystem på grundval av bevis som kommer att föreligga först någon gång i framtiden. Slutligen är ett sådant åtagande svårt att hantera, eftersom den nödvändiga övervakningen i realiteten skulle innebära att stora delar av undersökningen måste upprepas med jämna mellanrum. I det sammanhanget vill kommissionen framhäva att den pakistanska regeringen och/eller den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren kan begära en interimsöversyn av åtgärderna, om de berörda bestämmelserna i artikel 19 i grundförordningen är uppfyllda.
(53)
Mot bakgrund av ovanstående och i avsaknad av andra relevanta synpunkter, bekräftas härmed undersökningsresultaten rörande detta stödsystem (se skälen 60-80 i förordningen om provisorisk tull, ändrade genom skälen 44-52 i denna förordning).
II. Import av anläggningar, maskiner och utrustning till tullnederlag
(54)
När det gäller detta stödsystem hävdade båda de berörda parterna att den räntesats som tillämpas vid beräkningen av subventionsmarginalen ska vara den som står till den berörda exportörens förfogande under undersökningsperioden. Parterna hävdade vidare att eftersom anläggningar, maskiner och utrustning används för framställning av PET både för export och för försäljning på hemmamarknaden, bör subventionsmarginalen bestämmas på grundval av den exporterande tillverkarens totala omsättning.
(55)
Som svar på detta bör det noteras att den räntesats som tillämpas vid beräkningen är den marknadsränta som gällde i Pakistan under undersökningsperioden, hämtad från den pakistanska centralbankens hemsida. Denna sats är den normala marknadsräntan. När det gäller nämnaren i subventionsberäkningen, ska det påpekas att förutsättningen för att man ska kunna utnyttja stödsystemet är att de importerade maskinerna installeras i tullnederlag, som är ett system för tullfri import av råvaror som uteslutande används för efterföljande export av produktion som omfattas av tullnederlaget. Bidragsbeloppet (täljaren) ska således fördelas över den totala exportomsättningen under undersökningsperioden, eftersom subventionerna är beroende av exportresultaten. Följaktligen måste alla ovanstående invändningar avvisas.
(56)
Mot bakgrund av ovanstående och i avsaknad av andra relevanta synpunkter, bekräftas härmed undersökningsresultaten rörande detta stödsystem (se skälen 81-92 i förordningen om provisorisk tull).
III. Tullskydd på inköp av PTA på hemmamarknaden
(57)
Den pakistanska regeringen hävdade att priset på lokaltillverkad PTA inte reduceras med 7,5 % i förhållande till det internationella priset, och att återbetalningen inte endast medges för lokaltillverkad PTA utan också för importerad PTA. Den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren hävdade att stödsystemet ger möjlighet till återbetalning av tull både på lokalt införskaffad och importerad PTA, och att det därför inte favoriserar inköp av lokaltillverkad PTA. Det hävdades dessutom att lagstiftningen inte begränsar tillgången till detta stödsystem.
(58)
Dessa invändningar måste avvisas. Här bör det påpekas att man genom detta stödsystem lämnar ett finansiellt bidrag i form av en direkt överföring av medel som ger mottagarföretaget en klar förmån. En analys av de uppgifter som den pakistanska regeringen lämnat visar tydligt att ett stödberättigat företag kan i) köpa PTA på hemmamarknaden och få en kompensation på 7,5 % av det pris som det har betalt för den lokalt framställda PTA eller ii) importera PTA och få den tull som den har betalt för detta (7,5 %) återbetald. Sistnämnda möjlighet kan dock inte utnyttjas om det stödberättigade företaget använder ett tullrestitutionssystem (t.ex. systemet med tullnederlag) i samband med import av PTA. Det framgår klart av ovanstående att den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren enligt lagstiftningen endast kunde använda detta stödsystem i samband med inköp av PTA på hemmamarknaden, eftersom företaget parallellt använde systemet med tullnederlag för sin importerade PTA.
Dessutom kan det klart konstateras att även i fall där ett stödberättigat företag använder sig av båda möjligheterna i stödsystemet (dvs. genom att avstå från möjligheten att använda tullrestitutionssystemet som ingår i tullnederlaget), skulle de belopp som man kan förvänta sig att få återbetalda vara olika, eftersom satsen i det ena fallet beräknas på grundval av det fulla inhemska fakturabeloppet, medan den i det andra fallet beräknas på grundval av det deklarerade tullvärdet, som inte nödvändigtvis är det fulla fakturerade beloppet. Det har inte tillhandahållits någon verifierbar bevisning som motsäger ovanstående slutsatser. Slutligen, när det gäller påståendet om att tillgången till stödsystemet inte är begränsad, fastslogs i samband med undersökningen att de stödberättigade parterna står uppförda med namn i den relevanta lagstiftningen. Lokaltillverkad PTA är under alla omständigheter är inte pålagd någon tull, och därför är ”återbetalningen” på 7,5 % en direkt överföring av medel, dvs. ett rent bidrag. Det enda sätt på vilket en PET-tillverkaren kan erhålla dessa subventioner, dvs. bidraget, är att köpa lokaltillverkad PTA. En ”återbetalning” av tull på PTA som importerats är däremot en befrielse från en betalning som normalt skulle erläggas, inte en direkt överföring av medel. De två situationerna kan därför inte jämföras.
(59)
Detta betyder att stödsystemet ger den som köper på hemmamarknaden, dvs. PET-tillverkaren, en klar förmån i form av en direkt överföring av medel och att den är specifik enligt artikel 4.4 b i grundförordningen, eftersom subventionerna förutsätter att inhemska varor används i stället för importerade varor, då endast inköp av inhemska varor berättigar till det direkta bidraget. Vidare kan denna subvention anses vara specifik i den mening som avses i artikel 4.4 a i grundförordningen, eftersom lagstiftningen i sig uttryckligen begränsar tillgången till systemet till vissa företag inom polyesterindustrin.
(60)
I samband med detta stödsystem sände den pakistanska regeringen, tillsammans med sina synpunkter på förordningen om provisorisk tull, in en regeringsförordning som offentliggjordes den 28 juni 2010, där det föreskrevs att SRO (Statutory Regulation Order) nr 1045(I)/2008 skulle upphävas med verkan från den 1 juli 2010. Den pakistanska regeringen förklarade att det därmed säkerställs att PTA-användarna inte längre kan erhålla återbetalningar för PTA, vare sig den köpts på hemmamarknaden eller importerats.
(61)
Dessutom framgår det av ett tidningsurklipp om samma ämne, insänt av den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren, att den pakistanska regeringen har beslutat att dra tillbaka lagstiftningen om detta stödsystem för att se till att Pakistan följer de internationella standarderna på området. Den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren bekräftade den pakistanska regeringens uppgifter med uppgifter som bekräftar att det från den 1 juli 2010 inte längre är möjligt att erhålla det berörda bidraget i samband med inköp av lokaltillverkad PTA. Här bör det preciseras att det enligt artikel 15 i grundförordningen inte ska införas några åtgärder om subventionerna dras tillbaka eller om det har påvisats att subventionerna inte längre ger de berörda exportörerna någon förmån. Det framgår klart av ovanstående uppgifter att Pakistan i princip godtar att de förhållanden rörande detta stödsystem som framhävdes i förordningen om provisorisk tull måste avskaffas, att den pakistanska regeringen har avskaffat stödsystemet och att den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren därmed inte längre får några förmåner som en följd av stödsystemet. Under dessa omständigheter anses villkoren i artikel 15 i grundförordningen vara uppfyllda, och stödsystemet bör därför inte bli föremål för utjämning.
(62)
Mot bakgrund av ovanstående och i avsaknad av andra relevanta synpunkter, bekräftas härmed undersökningsresultaten rörande detta stödsystem (se skälen 93-105 i förordningen om provisorisk tull, ändrade genom skälen 58-61 i denna förordning).
IV. Slutskattesystem
(63)
Båda de berörda parterna hävdade att detta stödsystem, slutskattesystemet, är ett alternativt skattesystem och att det inte bör vara föremål för utjämning, eftersom Pakistan har nationell suveränitet när det gäller beskattning och fritt får bestämma vilket skattesystem landet ska använda. Det hävdades också att slutskattesystemet inte innebär något ekonomiskt bidrag till något företag och är en allmän skatteregel i Pakistan (en källskatt på 1 % som dras av när intäkter i utländsk valuta uppstår), som fungerar enligt en annan princip och på en annan grundval än det normala skattesystemet där inhemska inkomster beskattas med 35 %. Enligt de berörda parterna är det inte möjligt att avgöra vilket av de två stödsystemen som är mest fördelaktigt, varför slutskattesystemet inte medför att statliga intäkter uteblir eller inte krävs in.
(64)
När det gäller dessa påståenden bör det noteras att det inte är Pakistans nationella suveränitet som ifrågasätts, utan de subventioner som påstås komma vissa exporterande tillverkare till del. Det ska dessutom påpekas att vinst på export inte beskattas på samma sätt som vinst på försäljning på hemmarknaden. I den utsträckning detta skattesystem leder till vinster från export som beskattas med en lägre skattesats än inhemsk försäljning, anses det utgöra en subvention i enlighet med artikel 3.1 a ii och 3.2 i grundförordningen, i form av uteblivna statliga intäkter som innebär att det mottagande företaget beviljats en förmån. Dessa subventioner är också specifika, eftersom de är beroende av exportresultat enligt artikel 4.4 a i grundförordningen.
(65)
Den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren sände vidare in ett antal beräkningar i Excel-format för åren 2008 och 2009 samt en restskattesedel och en förklaring till omtaxeringen från skattemyndigheterna, av vilka det framgick att företagets självdeklaration för 2008 hade ändrats på ett antal punkter. Den pakistanska regeringen bekräftade den samarbetsvilliga exporterande tillverkarens påstående och hävdade att de insända beräkningarna visar att den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren har betalt mer i skatt genom slutskattesystemet än om företaget hade beskattats enligt det normala skattesystemet.
(66)
Dessa invändningar måste avvisas. För det första ingår de insända beräkningarna inte i företagets självdeklaration eller i något annat officiellt dokument från skattemyndigheterna. Det finns därför inte någon verifierbar bevisning för att de ger en korrekt bild av den samarbetsvilliga exporterande tillverkarens skattemässiga förpliktelser.
(67)
För det andra bekräftar en analys av de insända officiella skattedokumenten (restskattesedel och förklaring till omtaxeringen) på intet sätt parternas påståenden om skattens storlek enligt de olika skattesystemen.
(68)
När det gäller den insända dokumentationen för år 2008 har parterna inte kunnat visa hur de uppgivna beloppen korrekt kan relateras till företagets självdeklaration för 2008 och de två dokument som därefter sändes ut av de berörda skattemyndigheterna. De sistnämnda dokumenten tycks bekräfta att företaget ska betala skatt på sina inhemska inkomster. Det framgår dock inte av de insända uppgifterna om denna skatt (eller något annat belopp) faktiskt har betalts, eller om företaget har överklagat ovannämnda skattesedel. Det framgår inte klart hur de belopp som uppgavs i Excel-beräkningarna skulle kunna stämma överens vare sig med företagets självdeklaration eller med skattemyndighetens förklaring till restskattesedeln. Även om man godtar att det belopp som anförs i skattesedeln faktiskt har betalts, skulle detta under inga omständigheter ändra slutsatsen att den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren har betalt mindre i skatt än om skattesatsen på 35 % hade tillämpats på exportinkomsterna.
(69)
När det gäller den insända dokumentationen rörande 2009, ska det påpekas att parterna inte har bifogat den samarbetsvilliga exporterande tillverkarens självdeklaration för 2009. I stället för den officiella självdeklarationen har en Excel-beräkning sänts in som bevisning. Det säger sig självt att de berörda uppgifterna inte är verifierbara och inte kan underbygga påståendet om hur inkomstskatten har utvecklats efter undersökningsperioden. I det sammanhanget bör det framhävas att den pakistanska regeringen och/eller den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren kan begära en interimsöversyn av åtgärderna, om de relevanta bestämmelserna i artikel 19 i grundförordningen är uppfyllda.
(70)
I samband med beräkningen av subventionsbeloppet enligt slutskattesystemet uppdagades dock ett räknefel i den samarbetsvilliga exporterande tillverkarens exportinkomster enligt företagets självdeklaration för 2008. Detta rättades. Den subventionsnivå som under undersökningsperioden fastställdes avseende detta system för den exporterande tillverkaren uppgår till 1,97 % (i stället för 1,95 %).
(71)
Mot bakgrund av ovanstående och i avsaknad av andra relevanta synpunkter, bekräftas härmed undersökningsresultaten rörande detta stödsystem (se skälen 106-116 i förordningen om provisorisk tull, ändrade genom skäl 70 i denna förordning).
V. System för långsiktig exportfinansiering med fast ränta
(72)
Båda de berörda parterna hävdade att den räntesats som tillämpas vid beräkningen av subventionsmarginalen i detta finansieringssystem ska vara den som var tillgänglig vid den tidpunkt då den exporterande tillverkaren förhandlade om finansieringen med fast ränta, nämligen räntan under 2004-2005. Dessutom borde den nämnare som tillämpas vid beräkningen av den provisoriska subventionsmarginalen vara företagets totala omsättning snarare än den totala exportomsättningen, eftersom de produktionsanläggningar som finansieras enligt systemet för långsiktig exportfinansiering med fast ränta används för framställning av varor både för hemmamarknaden och för export.
(73)
Dessa invändningar måste avvisas. Först och främst bör det preciseras att den räntesats som användes vid beräkningen är den marknadsränta som gällde under undersökningsperioden i Pakistan, hämtad på den pakistanska centralbankens hemsida. Den finansiering som förhandlades fram 2004/2005 delades upp i delbelopp av den berörda exportören. Vid beräkningen av bidragsbeloppet användes det delkreditbelopp som avdelats för undersökningsperioden, enligt den samarbetsvilliga exporterande tillverkarens uppgifter. När man undersöker vilken förmån en part har fått under en viss undersökningsperiod, jämförs vanligtvis den gällande marknadsräntan under den berörda undersökningsperioden med räntan på det lån som erhållits under undersökningsperioden, vilket var vad som skedde här. I fråga om nämnaren i subventionsberäkningen ska det påminnas om att en förutsättning för att ett företag ska kunna utnyttja stödsystemet är att det direkt eller indirekt exporterar minst 50 % av sin årliga produktion. Bidragsbeloppet (täljaren) ska således fördelas över exportomsättningen av den berörda produkten under undersökningsperioden, eftersom subventionerna är beroende av exportresultaten.
(74)
Mot bakgrund av ovanstående och i avsaknad av andra relevanta synpunkter, bekräftas härmed undersökningsresultaten rörande detta stödsystem (se skälen 117-133 i förordningen om provisorisk tull).
VI. System för exportfinansiering från Pakistans centralbank
(75)
Den pakistanska regeringen hävdade att PET-sektorn enligt ett beslut som fattades av den pakistanska centralbanken den 28 juni 2010 inte längre omfattades av detta stödsystem. Det hävdades således att detta stödsystem följer artikel 15 i grundförordningen och att kommissionen inte bör göra det till föremål för utjämning, eftersom subventionerna bevisligen har dragits tillbaka. I det sammanhanget hävdade den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren att företaget enligt den pakistanska centralbankens cirkulär nr 9 av den 28 juni 2010 hade betalt tillbaka samtliga belopp som det hade mottagit enligt systemet för exportfinansiering, och att det den 30 juni 2010 inte längre fanns kvar några utestående belopp som beviljats via systemet för exportfinansiering.
(76)
När det gäller detta påstående bör det påpekas att det enligt artikel 15 i grundförordningen inte får införas några åtgärder om subventionerna dras tillbaka eller om det bevisas att subventionerna inte längre ger den berörda exportören någon fördel. När det gäller den dokumentation rörande systemet för exportfinansiering som har framlagts, bör det noteras att det faktiskt framgår av den pakistanska centralbankens beslut att bankerna inte får bevilja några finansieringsförmåner till PET-sektorn enligt detta stödsystem. I dokumentet föreskrivs också att existerande finansieringsförmåner som exportörer har beviljats förblir giltiga fram till dess att respektive lån löpt ut, medan företagens exportresultat kommer att beaktas för deras upplåning under 2009-2010 och för fordringar fram till 2011.
I det sammanhanget preciserade den pakistanska regeringen, med hjälp av nödvändig dokumentation, att företag som inte har kortfristiga lån enligt detta stödsystem inom det pakistanska räkenskapsåret 2009-2010 (dvs. fram till den 30 juni 2010) inte kan få del i stödsystemet under övergångsperioden fram till 2011. När det gäller påståendet om att den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren inte har någon utestående finansiering enligt systemet för exportfinansiering, bör det noteras att detta påstående är underbyggt med bevismaterial från de berörda bankerna och kompletteras av företagets auktoriserade revisor. Av ovanstående skäl dras slutsatsen att parterna kunnat visa att systemet för exportfinansiering inte längre ger den berörda exportören någon fördel. Villkoren i artikel 15 i grundförordningen är således uppfyllda, och de framlagda påståendena anses vara underbyggda. Slutsatsen dras därför att detta stödsystem inte bör vara föremål för utjämning.
(77)
Den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren hävdade dessutom att den räntesats som tillämpas vid beräkningen av subventionsmarginalen ska vara den korta ränta som fanns tillgänglig för företaget under undersökningsperioden. Företaget hävdade vidare att de erhållna finansiella medlen används för att uppfylla de allmänna finansieringsbehoven när det gäller företagets rörelsekapital både för försäljning på hemmamarknaden och för export, och att nämnaren i beräkningen av subventionsmarginalen därför bör vara företagets totala omsättning.
(78)
Dessa invändningar måste avvisas. Det bör påminnas om att den räntesats som tillämpas vid beräkningen är den gällande marknadsräntan i Pakistan under undersökningsperioden, hämtad på den pakistanska centralbankens hemsida. Denna sats är den normala marknadsräntan. När det gäller nämnaren i subventionsberäkningen bör det påpekas att förutsättningen för att man ska få utnyttja stödsystemet är antingen genomförandet av specifika exporttransaktioner eller de allmänna exportresultaten. Bidragsbeloppet (täljaren) ska således fördelas över den totala exportomsättningen under undersökningsperioden, eftersom subventionerna är beroende av exportresultaten.
(79)
Mot bakgrund av ovanstående och i avsaknad av andra relevanta synpunkter, bekräftas härmed undersökningsresultaten rörande detta stödsystem (se skälen 134-148 i förordningen om provisorisk tull, ändrade genom skälen 75-78 i denna förordning).
VII. Finansiering enligt Pakistans centralbanks utlandshandelscirkulär nr 25
(80)
Båda de berörda parterna hävdade att den pakistanska centralbanken inte intervenerar i detta stödsystem, att affärsbanker tillhandahåller ekonomiska medel i utländsk valuta utan preferentiella räntesatser och att stödsystemet inte är beroende av exportresultat, eftersom både exportörer och importörer kan utnyttja av den.
(81)
De framförda argumenten analyserades mot bakgrund av de berörda lagbestämmelserna och det sätt som stödsystemet genomförs på i praktiken och befanns berättigade. Slutsatsen dras därför att detta stödsystem inte bör vara föremål för utjämning. Eftersom stödsystemet enligt den pakistanska centralbankens utlandshandelscirkulär nr 25 inte kommer att bli föremål för någon utjämning, är det inte nödvändigt att svara på de synpunkter som lämnats på de framlagda slutsatserna.
3.2.3 Storleken på de utjämningsbara subventionerna
(82)
Med hänsyn till ovanstående är storleken på de utjämningsbara subventionerna enligt grundförordningen, uttryckt i värde, 5,15 % för den enda samarbetsvilliga exporterande pakistanska tillverkaren.
3.3 Förenade Arabemiraten
3.3.1 Inledning
(83)
Regeringen för Förenade Arabemiraten och den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren lämnade synpunkter på följande stödsystem som är föremål för utjämning i förordningen om provisorisk tull:
I.
Federal lag nr 1 från 1979.
II.
Frihandelszonen.
3.3.2 De enskilda systemen
I. Federal lag nr 1 från 1979
(84)
Förenade Arabemiratens regering hävdade att stödsystemet enligt federal lag nr 1 från 1979 är allmänt tillgängligt för alla industrisektorer och företag i Förenade Arabemiraten och beviljas till alla utan undantag. Den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren hävdade att den licens som utställs enligt federal lag nr 1 från 1979 är förutsättningen för att man ska kunna driva företag i Förenade Arabemiraten.
(85)
I fråga om ovanstående bör det påpekas att det i undersökningen slogs fast att industriföretag i Förenade Arabemiraten kan omfattas av olika former av licenser. Utöver licensen enligt federal lag nr 1 från 1979 kan ett industriföretag drivas enligt en licens utställd av de regionala myndigheterna i det specifika emirat där det är etablerat. Detta var fallet med den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren, vars licens är utställd av myndigheterna i emiratet Ras al Khaimah. Dessutom kan ett industriföretag verka i ett frihandelsområde där det inte krävs någon licens enligt ovannämnda lagstiftning. Det är därför inte korrekt att påstå att alla industriföretag i Förenade Arabemiraten omfattas av federal lag nr 1 från 1979. Det är således inte bevisat att stödet beviljas automatiskt, och det berörda påståendet måste avvisas.
(86)
Båda parterna hävdade att kraven i lagstiftningen endast utgör de nödvändiga förutsättningarna för att driva ett industriprojekt i landet, inte för att erhålla tullbefrielse, och att kommissionens analys av artikel 12, 13 och 21 i federal lag nr 1 i förordningen om provisorisk tull därför är felaktig. Förenade Arabemiratens regering hävdade också att uttrycket ”bedömas” i artikel 13 inte innebär någon förpliktelse i den arabiska utgåvan av lagen. Förenade Arabemiratens regering hävdade dessutom att artikel 11 och 12 i den nämnda lagen aldrig har använts i praktiken, eftersom den tekniska kommitté som har ansvaret för att utfärda rekommendationer om detta till ministern inte har inrättats. Det hävdades också att den funktion som ministeriets avdelning för industriell utveckling har fastställs i den handbok till ledning för användarna av det elektroniska systemet (EIS) som ministeriet gett ut (se skäl 173 i förordningen om provisorisk tull).
(87)
Dessa påståenden måste avvisas. Det bör noteras att artiklarna 13 och 21 i lagen är etapper i förfarandet för tilldelning av en industrilicens enligt federal lag nr 1 från 1979. När det gäller artikel 11 och 12 ska det påpekas att det i dessa artiklar fastställs vilka uppgifter och ansvarsområden de olika organen ska ha under den statliga myndighet som utställer industrilicensen enligt federal lag nr 1 från 1979. Att lagstiftningen som ligger till grund för den berörda myndighetens verksamhet inte följs i praktiken bekräftas av det faktum att ett organ inte har inrättats, även om lagen föreskriver det och även om detta organ är ansvarigt för i) att bedöma ärenden från ministeriets avdelning för industriell utveckling och ii) att rekommendera att ministern ska godkänna eller avvisa ansökningar. Detta innebär att det inte finns någon rättslig förutsebarhet i fråga om hur subventionerna tilldelas. Men dessutom motsäger detta påstående, som regeringen i Förenade Arabemiraten lägger fram rörande den tekniska kommittén, tidigare påståenden enligt vilka ministern hade begärt att samma kommitté skulle lämna synpunkter på en eventuell ändring av lagen. När det gäller betydelsen av ordet ”bedömas” i artikel 13 i federal lag nr 1 bör det påpekas att den engelska utgåvan av lagen var den enda text som Förenade Arabemiratens regering lämnade in i samband med undersökningen. Dessutom var det först efter framläggandet av de preliminära slutsatserna som Förenade Arabemiratens regering hävdade att det kunde finnas betydelsemässiga skillnader mellan den engelska och den arabiska språkutgåvan. Det faktum att de två språkutgåvorna ger anledning till tvivel i fråga om vissa delar av kriterierna för stödberättigande, är ännu ett tydligt tecken på att det inte finns någon rättslig förutsebarhet när det gäller vilka kriterier och villkor som ger tillträde till subventionerna. När det gäller frågan om vilken funktion avdelningen för industriell utveckling roll har, bör det påpekas att det inte har sänts in några nya uppgifter som motsäger undersökningsresultaten.
(88)
Enligt Förenade Arabemiratens regering framgår det av landets industristatistik att över 4 000 industriföretag är registrerade enligt federal lag nr 1 från 1979. Båda de berörda parterna hävdade att kommissionen inte har lämnat några konkreta bevis för att Förenade Arabemiratens myndigheter har gjort skönsmässiga bedömningar i samband med godkännande av eller avslag på ansökningar enligt stödsystemet.
(89)
Dessa invändningar måste avvisas. Det ska påpekas att det i samband med undersökningen slogs fast att tilldelningen av industrilicenser enligt federal lag nr 1 från 1979 inte sker automatiskt, och att reglerna för urvalet av de företag som tilldelas licenser inte är objektiva. Med hänsyn till att stödsystemet ansågs vara specifikt enligt artikel 4.2 a och b i grundförordningen var Förenade Arabemiratens regering skyldig att i överensstämmelse med artikel 4.2 c i grundförordningen bevisa sitt påstående om att alla ansökningar om industrilicenser som ingivits enligt federal lag nr 1 från 1979 sedan lagens antagande har godkänts. Det har inte lämnats några verifierbara uppgifter om detta.
(90)
Båda de berörda parterna påstod att alla industriföretag i Förenade Arabemiraten erhåller tullbefrielse för sin produktion. Den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren hävdade dessutom att WTO i sin handelspolitiska granskning av Förenade Arabemiraten, offentliggjord 2006, analyserade federal lag nr 1 från 1979 och konstaterade att alla industrikoncerner beviljas tullbefrielse. Det hävdades också att stödsystemet omfattas av kontrollmekanismer eftersom industrilicenserna förnyas en gång om året, företagen som omfattas av stödsystemet rapporterar de tullfritt importerade råvarorna och myndigheterna avvisar tullfri import om den inte är relaterad till produktionen.
(91)
Dessa invändningar måste avvisas. Det är relevant att notera dels att tullbefrielser beviljas för företag som använder sig av stödsystemet enligt federal lag nr 1 från 1979, dels att den normala tullsatsen för råvaror inte är en nollsats. Den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren har inte kunnat visa hur ett allmänt uttalande taget ur WTO:s handelspolitiska granskning skulle kunna vara mer korrekt än den ingående analys som gjorts i förordningen om provisorisk tull på grundval av kontrollbesöket, och som direkt rör stödberättigande i samband med federal lag nr 1 från 1979 och genomförandet av denna lag i praktiken. Än viktigare är att det i undersökningen slogs fast att myndigheterna agerar på ett diskriminerande vis när de förvaltar importen av tullfria råvaror enligt stödsystemet. Det finns nämligen inte några regler för hur ansökningar om tullbefrielse ska godkännas eller avslås och det finns inte heller något effektivt kontrollsystem för hur stödsystemet förvaltas, vilket innebär att det är oklart varför en part vid en viss tidpunkt kan få tillstånd att importera tullfritt, medan den vid en annan tidpunkt kan få avslag på sin ansökan. Detta har faktiskt hänt den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren, som då och då har fått en begäran från den berörda myndighetens sida om att betala tull, utan någon som helst motivering. De två parterna har därför inte kunnat tillhandahålla någon bevisning som bekräftar deras påstående rörande förvaltningen av stödsystemet och tilldelningen av tillstånd för att importera varor tullfritt.
(92)
Det hävdades också att stödsystemet styrs av objektiva kriterier, nämligen kravet på att det endast får beviljas tullbefrielse för varor som används i industriföretagets produktion. Detta påstående måste avvisas, eftersom det inte har visats att det föreligger några sådana objektiva kriterier, såsom förklaras i skälen 86 och 89.
(93)
Förenade Arabemiratens regering hävdade att den håller på att se över federal lag nr 1 från 1979, och att kommissionen hade underrättats om detta. Det hävdades också att kommissionen har ignorerat de uppgifter och dokument som Förenade Arabemiratens regering sänt in, och att den inte har tillhandahållit några argument eller konkreta bevis rörande de uppgifter och den lagstiftning som dess slutsatser bygger på.
(94)
I fråga om ovanstående bör det påpekas att kommissionen noga har utvärderat och analyserat alla uppgifter från parterna. När det gäller ändringen av federal lag nr 1 från 1979 ska det påpekas att det dokument som Förenade Arabemiratens regering har framlagt är ett internt utkast från finans- och näringslivsministeriet. Det har som sådant inte något juridiskt värde. Den myndighet som gör undersökningen måste med nödvändighet analysera de gällande rättsbestämmelserna och hur dessa genomförs, inte ett icke bindande utkast som ännu inte har antagits av Förenade Arabemiratens administrativa och lagstiftande instanser, och som inte har trätt i kraft. Än viktigare är det faktum att Förenade Arabemiratens regering för närvarande arbetar med en eventuell översyn av federal lag nr 1 från 1979, vilket bekräftar att myndigheterna har insett att de, såsom Förenade Arabemiratens regering har uttryckt det, behöver rätta till eventuella brister i överensstämmelsen med WTO-avtalet om subventioner och utjämningstullar.
(95)
Mot denna bakgrund bekräftas härmed undersökningsresultaten rörande detta stödsystem (se skälen 166-183 i förordningen om provisorisk tull).
II. Frihandelszonen
(96)
Båda de berörda parterna hävdade att alla företag i Förenade Arabemiraten beviljas tullbefrielse vid import av kapitalvaror.
(97)
I det sammanhanget ska det påpekas att det i undersökningen fastslogs att företag etablerade i frihandelszonen har tillstånd att importera kapitalvaror tullfritt. Det faktum att en part kan uppnå samma fördel genom att använda ett annat stödsystem (nämligen federal lag nr 1 från 1979) innebär inte att de berörda subventionerna inte ska betraktas som utjämningsbara. Dessutom kunde parterna inte framlägga några konkreta bevis som motsade slutsatserna i undersökningen rörande frihandelszonen. Av ovanstående skäl måste denna invändning avvisas.
(98)
Mot denna bakgrund bekräftas härmed undersökningsresultaten rörande detta stödsystem (se skälen 184-199 i förordningen om provisorisk tull).
3.3.3 Storleken på de utjämningsbara subventionerna
(99)
Med hänsyn till ovanstående är storleken på de utjämningsbara subventionerna enligt grundförordningen, uttryckt i värde, 5,13 % för den enda samarbetsvilliga exporterande tillverkaren i Förenade Arabemiraten.
3.4 Synpunkter på det slutliga meddelandet av uppgifter
(100)
Det ska påpekas att alla berörda parter fick möjlighet att lämna synpunkter på det slutliga meddelandet av uppgifter. Dessa synpunkter har tagits i beaktande när så var relevant, men de var inte av en sådan art att de kunde ändra ovannämnda slutsatser.
(101)
Den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren i Iran redogjorde ännu en gång för sin analys av ärendets faktiska omständigheter, men framlade inte några nya avgörande bevis som motsade resultaten av undersökningen.
(102)
Den pakistanska regeringen uttryckte missnöje med att dess åtagande rörande systemet med tullnederlag hade avvisats, och upprepade synpunkterna rörande systemet för långsiktig exportfinansiering med fast ränta och slutskattesystemet. Den lämnade dessutom in ett nytt beslut från det federala skatteverket, utställt den 27 juli 2010, där tullen på import av PTA (råvaran för framställning av PET) fastställs till 3 %, och hävdade att institutionerna var rättsligt förpliktade att omräkna subventionsmarginalen för systemet med tullnederlag. Detta måste avvisas, eftersom inget tyder på att subventionerna inte fortsätter att utbetalas. Den pakistanska regeringen hävdar att de har reducerats. Enligt reglerna i systemet med tullnederlag kan råvarorna emellertid användas i minst två år efter att de har importerats. Med andra ord kan varor som importerats fram till juli 2010 (då tullen var 7,5 %) användas fram till juli 2012. Institutionerna har fastställt bidragsbeloppet på grundval av uppgifter som rör undersökningsperioden, och enligt reglerna för stödsystemet kan den tidigare tullsatsen fortsätta att ha en verkan fram till 2012. Det förekommer således helt klart subventionering vid tidpunkten för införandet av den slutliga tullen. Dessutom är tullen endast en av beståndsdelarna i hela uppsättningen av data, och om tullsatsen hade varit lägre skulle de importerade mängderna ha varit större, såsom framgår av skälen 43-53.
(103)
Den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren i Pakistan instämde inte i analysen rörande slutskattesystemet, men de uppgifter som lämnades ändrade inte slutsatserna av undersökningen. Tillverkaren hävdade vidare att det finns verifierbar bevisning som visar exakt vilka skatteförpliktelser företaget har och tillhandahöll ett antal dokument som skulle bevisa att kommissionens slutsatser inte är korrekta. Det bör i det sammanhanget påpekas att de uppgifter som lämnats inte ger någon klar bild och inte går att kontrollera, och att de därför inte kan tas i beaktande.
(104)
Förenade Arabemiratens regering lämnade ännu en gång sin analys av ärendets faktiska omständigheter och hävdade att institutionerna hade baserat sina slutsatser på en oklar tolkning av federal lag nr 1 från 1979, utan att framlägga några konkreta bevis för detta påstående. Därvid ska det noteras att det i enlighet med artikel 4.2 a och b i grundförordningen har slagits fast att stödsystemet är specifikt, att institutionernas tolkning av federal lag nr 1 från 1979 grundas på de framlagda uppgifterna och dokumenten, och att det inte har konstaterats några förhållanden som kan ändra resultaten av undersökningen. Förenade Arabemiratens regering preciserade att arbetet med översynen av federal lag nr 1 från 1979 har påskyndats och gått in i de sista etapperna före offentliggörandet. I fråga om detta bör det påpekas att kommissionen ser med tillfredställelse på Förenade Arabemiratens strävanden att se över sina rättsbestämmelser, men att ovannämnda utveckling inte påverkar resultaten av undersökningen, eftersom det inte föreligger någon klar tidsplan för när arbetet med översynen kommer att avslutas och den nya lagen antas.
(105)
Den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren i Förenade Arabemiraten upprepade sina påståenden rörande federal lag nr 1 från 1979. Företaget hävdade dessutom att beräkningen av subventionsmarginalen var behäftad med räknefel. Företaget hävdade att det först efter det slutliga meddelandet av uppgifter blev uppmärksamt på att råvaror inköpta i Saudiarabien inte omfattas av tull, eftersom Förenade Arabemiraten och Saudiarabien är medlemmar av den tullunion som inrättats av Gulfstaternas samarbetsråd, och det tillhandahöll ett antal dokument som stöd för sina påståenden. Det bör i det sammanhanget påpekas att dessa synpunkter ingår i en uppsättning helt nya uppgifter som borde ha lämnats redan i svaren på frågeformuläret eller senast i samband med kontrollbesöket, så att kommissionen kunde ha fått möjlighet att verifiera påståendenas riktighet. De berörda uppgifterna kan inte verifieras i denna sena fas av undersökningen. Dessutom föreligger ingen tillfredsställande bevisning som kan bekräfta dessa påståenden. Det hävdades vidare att vinsten skulle beräknas på grundval av de råvaror som använts under undersökningsperioden, inte på grundval av de inköpta råvarorna. Det bör därvid påpekas att det är irrelevant att skilja mellan de använda och de inköpta råvarorna, eftersom det utjämningsbara beloppet är det totala belopp som kan hänföras till undersökningsperioden (se skälen 84-95).
4. SKADA
4.1 Unionens produktion, industri och förbrukning
(106)
Det har inte mottagits några synpunkter på unionens produktion, unionens industri och unionens förbrukning. Skälen 201-206 i förordningen om provisorisk tull bekräftas följaktligen härmed.
4.2 Import från de berörda länderna
(107)
Det har inte mottagits några synpunkter på den kumulativa bedömningen av verkningarna av den berörda importen, importvolymen från de berörda länderna och deras respektive marknadsandel. Skälen 207-213 i förordningen om provisorisk tull bekräftas följaktligen härmed.
(108)
Eftersom det beslutades att den undersökta varan skulle delas upp i ett antal olika varutyper (se skäl 20), har det gjorts en ny underskridandeberäkning med hänsyn till denna ändring.
(109)
I syfte att analysera prisunderskridandet jämförde kommissionen unionsindustrins vägda genomsnittliga försäljningspriser till icke-närstående kunder på unionsmarknaden per produkttyp, justerade till nivån fritt fabrik, med motsvarande vägda genomsnittliga priser för den berörda importen till den första oberoende kunden på unionsmarknaden, fastställda till cif-nivån med en lämplig justering för tullar och kostnader efter import samt skillnader i handelsled.
(110)
Jämförelsen visade att den subventionerade importen från Förenade Arabemiraten till unionen underskred unionsindustrins priser med 3,2 % under undersökningsperioden. Den subventionerade importen från Iran till unionen underskred unionsindustrins priser med 3,0 %. Den subventionerade importen från Pakistan till unionen underskred unionsindustrins priser med 0,5 %. Den totala vägda genomsnittliga underskridandemarginalen för alla de berörda länderna var 2,5 % under undersökningsperioden.
(111)
Den iranska exportören hävdade att företagets skademarginal var övervärderad, eftersom det vägda genomsnittliga enhetsförsäljningspris som fastställts var undervärderat på grund av att beloppet för justering för skillnader i handelsled inte var korrekt beräknat. I fråga om detta påstående ska det påpekas att det belopp i förordningen om provisorisk tull som används för beräkningen av skillnader i handelsled var ett fast belopp per ton, vilket är den provision som den samarbetsvilliga importagenten tog ut, motsvarande ca 1 % av det genomsnittliga cif-priset. Men eftersom det inte föreslogs någon alternativ kvantifiering av justeringen för skillnader i handelsled och då det inte föreligger några andra uppgifter som kan användas för en sådan justering, avvisas påståendet.
(112)
Samma part anmärkte också att den fastställda satsen på 2 % för omkostnader efter import föreföll undervärderad.
(113)
I det sammanhanget bör det åter påpekas att inga importörer samarbetade i samband med denna undersökning, och att det inte var möjligt att kontrollera de faktiska kostnaderna efter import. Eftersom det inte förelåg några andra uppgifter, tillämpade man följaktligen den sats som använts i samband med tidigare förfaranden.
4.3 Unionsindustrins situation
(114)
Några av de berörda parterna hävdade att ingen skada hade vållats, eftersom urvalet till stickprovet hade gjorts på ett felaktigt sätt och resultaten därför inte kunde extrapoleras till att gälla hela unionsindustrin. Det påstods att eftersom ett företag (som inte ingick i stickprovet) hade angett att det utnyttjade sin kapacitet till mer än 100 %, kunde det tydligtvis inte ha uppstått någon skada. Det bör påpekas att den uppgift som det hänvisas till har tagits från det berörda företagets rapport till börsmyndigheterna i ett tredjeland och att den inte har verifierats. Denna uppgift stämmer för övrigt inte överens med uppgifterna i ärendets handlingar. Dessutom kan en enskild unionstillverkares kapacitetsutnyttjande under inga omständigheter ändra slutsatserna om skada för de unionstillverkare som ingick i stickprovet och de övriga unionstillverkarna.
(115)
Eftersom det inte har inkommit några andra invändningar eller synpunkter bekräftas härmed skälen 218-237 i förordningen om provisorisk tull.
4.4 Slutsats om skada
(116)
Eftersom inga andra särskilda synpunkter lämnats, bekräftas härmed fastställandet av skada i skälen 238-240 i förordningen om provisorisk tull.
5. ORSAKSSAMBAND
5.1 Verkningarna av den subventionerade importen
(117)
Eftersom det inte har inkommit några särskilda synpunkter, bekräftas härmed skälen 241-245 i förordningen om provisorisk tull.
5.2 Andra faktorers inverkan
(118)
Några av de berörda parterna hävdade att den skada som eventuellt kunde konstateras inte berodde på den subventionerade importen, utan att de låga priserna på PET i unionen återspeglade världskonjunkturens inverkan på branschen, och att PET-priserna i unionen under perioden mellan september 2008 och juni 2009 följde de låga priserna på råolja. I fråga om detta argument erkänns det att priserna på PET i viss mån är beroende av priserna på råolja, eftersom det rör sig om produkter härledda från råolja som utgör huvudråvaran för framställning av PET. Priserna på råolja var emellertid inte låga under hela undersökningsperioden utan fluktuerade mycket, eftersom de i början sjönk mycket för att sedan öka igen. Denna volatilitet i världsmarknadspriserna på råolja kan inte förklara varför import av PET subventionerades och underskred unionstillverkarnas priser. Det var just detta prisunderskridande, möjliggjort genom subventionerna, som pressade ned unionsindustrins priser och tvingade unionstillverkarna att sälja med förlust för att inte mista sina kunder.
(119)
Den iranska exportören hävdade att de ekonomiska och tekniska problemen hos några av unionstillverkarna inte hållits utanför skadeanalysen på ett korrekt sätt och felaktigt hade tillskrivits importen från Iran, eftersom denna trängde in på marknaden först efter 2006. I det sammanhanget bör det påpekas att importen från Iran fanns på marknaden redan 2006 och 2007, i mängder motsvarande en marknadsandel på under 1 %. Sedan 2008 har den har haft en marknadsandel på över 1 % och de låga priserna har bidragit till pristrycket i unionen. Dessutom var villkoren för kumulativ bedömning uppfyllda i detta fall, och verkningarna av den subventionerade importen från alla de berörda länderna kunde bedömas sammantaget. Därtill kom att endast ett av de företag som den iranska exportören nämnde ingick i stickprovet och att denna unionstillverkares tekniska problem, som var begränsade till tidsperioden mellan september och mitten av oktober 2008, inte hade någon väsentlig betydelse för den övergripande skadesituationen.
(120)
Samma part upprepade att en eventuell konstaterad skada skulle vara knuten till en nedgång i efterfrågan, speciellt under undersökningsperioden som präglades av den världsomspännande finansiella och ekonomiska krisen. Denna part avvisade dock inte argumenten i skälen 254-256 i förordningen om provisorisk tull, nämligen att den ekonomiska tillbakagång som inleddes under sista kvartalet 2008 på intet sätt kan förminska de skadevållade verkningarna av subventionerad import till låga priser på unionsmarknaden under hela skadeundersökningsperioden, och att även om den minskande efterfrågan bidrog till skadan så bröt den inte orsakssambandet. Det påpekas vidare att den berörda subventionerade importen till och med fick en större marknadsandel när efterfrågan föll, eftersom den ökade från 7,6 % till 10,2 %, till unionstillverkarnas nackdel.
(121)
Några av de berörda parterna hävdade att en eventuell skada berodde på att unionens PET-tillverkare inte hade investerat tillräckligt och som en följd av detta hade ett sämre utgångsläge i fråga om kostnader än exportörerna.
(122)
Det erkänns att PET är en kapitalintensiv industri och att en viss investeringsnivå är nödvändig i företagen om de ska kunna förbli konkurrenskraftiga på medellång eller lång sikt. Som anförs i skäl 237 i förordningen om provisorisk tull bör det påpekas att några av företagen i stickprovet gjorde stora investeringar under 2006 och 2007, men att investeringsnivån var minimal under 2008 och undersökningsperioden.
(123)
Det bör i det sammanhanget påpekas att det på grund av den minskande produktionen och det minskande kapacitetsutnyttjandet under 2008 och undersökningsperioden, i kombination med unionstillverkarnas kraftigt minskande marknadsandel, skulle vara orimligt att förvänta sig stora investeringar i ny kapacitet under den berörda perioden.
(124)
Det bör även upprepas, som anförs i skälen 233 och 234 i förordningen om provisorisk tull, att den finansiella situationen för de unionstillverkare som ingick i stickprovet var mycket dålig under hela skadeundersökningsperioden, och att de led betydande förluster mellan 2006 och undersökningsperioden. I en sådan situation skulle det som sagt vara orimligt att förvänta sig att unionstillverkarna skulle göra stora investeringar.
(125)
Slutsatsen dras därför att de begränsade investeringarna under 2008 och undersökningsperioden inte bidrog väsentligt till den skada som vållades unionsindustrin, utan snarare var ett resultat av denna skada.
5.3 Slutsats om orsakssambandet
(126)
Eftersom det inte har inkommit några ytterligare synpunkter i fråga om orsakssamband, bekräftas härmed skälen 246-264 i förordningen om provisorisk tull.
6. UNIONENS INTRESSE
(127)
Efter det preliminära meddelandet av uppgifter gav sig ett betydande antal omvandlingsföretag och buteljeringsföretag i unionen till känna och hävdade att analysen av unionens intresse inte korrekt avspeglade det stora antalet samarbetsvilliga användares argument, och att slutsatserna motsade det nuvarande ekonomiska klimatet. Detta underbyggdes eller förklarades dock inte ytterligare. Företagen krävde alla att få delta i samrådet, men endast två företag i denna användargrupp och en sammanslutning av italienska buteljeringsföretag kom faktiskt till samrådet. Mer konkreta synpunkter mottogs från ett samarbetsvilligt omvandlingsföretag i unionen (ALPLA), ett antal bearbetningsföretag (Caiba SA, Coca-Cola-koncernen, Danone Waters, Logoplaste, MFS Commodities, PepsiCO, Novara International och Silico Polymers), den samarbetsvilliga importagenten (GSI) och sammanslutningen av plastomvandlingsföretag (EuPC). Alla dessa parter motsatte sig kraftfullt införandet av åtgärder.
6.1 Unionsindustrins och övriga unionstillverkares intresse
(128)
Några av de berörda parterna hävdade att unionstillverkarna skulle (miss)bruka de handelspolitiska skyddsinstrumenten för att skydda unionsmarknaden och sätta artificiellt höga priser i EU. Dessa parter pekade på de antidumpnings- och/eller utjämningstullar som redan införts för Indien, Sydkorea, Indonesien, Malaysia, Taiwan, Thailand och Folkerepubliken Kina. Det ska emellertid påpekas att alla framställningsföretag i EU har rätt att klaga och utnyttja rättsmedel om de kan visa att det förekommer skadevållande subventionering. Det faktum att det har konstaterats subventionering och antidumpning för många länders vidkommande kan möjligtvis förklaras med att efterfrågan på denna produkt har vuxit enormt sedan 1990-talet, och att tvåsiffriga årliga tillväxtnivåer är normen. Detta har dragit till sig betydande investeringar över hela världen och lett till ett strukturellt utbudsöverskott av PET på global nivå. Det bör också påpekas att några tredjeländer även har infört åtgärder som riktas mot flera av ovannämnda länder, vilket understryker att det finns ett strukturellt problem.
(129)
Ett antal berörda parter hävdade åter att unionstillverkarna inte skulle kunna förbättra sina resultat på längre sikt, eftersom nya investeringar i andra tredjeländer snart skulle resultera i driftsklara produktionsanläggningar och pressa ned de artificiellt höga priserna i EU.
(130)
Undersökningen visade att nyinvesteringar i Oman har resulterat i anläggningar som först nyligen togs i bruk, vilket ökade landets importvolym kraftigt under 2009. Det kan inte uteslutas att detta kommer att skapa problem för unionsindustrin i framtiden. Men nya investeringar i anläggningar som, om de tas i bruk, eventuellt kommer att kunna skada unionsindustrin, är inte någon giltig grund för att avslå en begäran om lagskydd i detta förfarande (se skäl 270 i förordningen om provisorisk tull).
(131)
En berörd part hävdade att på grund av prisökningen på PET i EU skulle endast unionstillverkare med investeringar i tredjeländer som inte omfattas av åtgärder (Thailand, Förenta staterna och Ryssland) eller andra PET-tillverkare i tredjeländer (Sydkorea) kunna förbättra sina resultat. Parten hävdade att överföringen av medel till tillverkare utanför EU därmed klart skulle få större betydelse än de kortsiktiga fördelarna för unionstillverkarna.
(132)
Det bör i det sammanhanget påpekas att inte finns något i ärendets handlingar som stöder påståendet att de ekonomiska medel som kan komma att överföras till tillverkare i tredjeländer som inte omfattas av handelspolitiska skyddsåtgärder eller till företag med nolltullsats, skulle få större betydelse än fördelarna för unionsindustrin.
(133)
Det hävdades också att unionstillverkarna endast sysselsätter omkring 2 000 arbetstagare, medan PET-bearbetningsföretag och buteljeringsföretag som skulle påverkas i hög grad av en eventuell tull, sysselsätter omkring 20 000 respektive 60 000 arbetstagare.
(134)
Det bör påpekas att den sysselsättning som skapas av PET-tillverkare inte är marginell och att frågan om huruvida införandet av åtgärder som helhet går emot unionens intresse inte kan reduceras till en simpel fråga om antal sysselsatta. I det sammanhanget är det också särskilt relevant att de berörda användarna troligtvis inte kommer att påverkas i någon högre utsträckning av åtgärderna, med hänsyn till tullnivån och de alternativa försörjningskällor som finns att tillgå (se skälen 140-156).
6.2 Oberoende unionsimportörers intresse
(135)
Det bör åter påpekas att ingen oberoende importör samarbetade i samband med denna undersökning.
(136)
Den samarbetsvilliga importagenten bestred kraftfullt att införandet av tull inte skulle få väsentlig betydelse för företagets verksamhet. Agenten hävdade att även om arbetet skedde på provisionsbasis skulle tullen få väsentlig betydelse, eftersom en stor del av verksamheten var knuten till de berörda länderna. Om det infördes slutliga åtgärder, skulle det påverka den provision företaget fick från tillverkarna i de berörda länderna, eftersom PET från dessa länder inte längre skulle kunna konkurrera med PET som tillverkats någon annanstans.
(137)
Mot bakgrund av den överlag blygsamma tullsatsen är det inte troligt att försäljningen av PET från de berörda länderna kommer att påverkas i någon väsentlig grad. Dessutom skulle importagenten på medellång sikt förmodligen kunna byta till andra försörjningskällor, särskilt Oman, Förenta staterna, Brasilien, Mexiko och de företag i Sydkorea som har en antidumpningstullsats på noll. Dessa exporterande tillverkares försäljning skulle ge importagenten möjlighet att kompensera för eventuella förluster som en följd av införandet av åtgärder. Begäran avvisades därför.
6.3 Råvaruleverantörernas intresse
(138)
En berörd part hävdade att det inte är berättigat att skydda råvaruleverantörerna till unionens PET-tillverkare på bekostnad av emballageindustrin, buteljeringsföretagen och slutkonsumenterna.
(139)
Det bör påpekas att analysen av åtgärdernas verkningar för leverantörsindustrin överensstämmer med artikel 31 i grundförordningen. Det är allmän praxis att genomföra en sådan analys, särskilt när graden av beroende mellan råvaruleverantörer och unionstillverkare är stor.
(140)
I avsaknad av andra synpunkter rörande detta, bekräftas härmed skälen 265-279 i förordningen om provisorisk tull slutgiltigt.
6.4 Användarnas intresse
(141)
Det ska påpekas att PET som används för framställning av förformar till flaskor står för mellan 70 % och 80 % av omvandlingsföretagens totala produktionsomkostnader. Det är därför en viktig komponent i dessa företags kostnader.
(142)
Några av de berörda parterna anförde att unionens emballageindustri ständigt utmanas av buteljeringsföretagens krav på ny design och mer miljövänliga emballageprodukter. Därför tycks några av omvandlingsföretagen investera löpande i FoU för att utveckla nya produkter och ny formgivning och därmed förbli konkurrenskraftiga och skapa mervärde.
(143)
Några av de berörda parterna hävdade att verkningarna för unionens plastindustri kommer att bli mycket allvarliga och leda till en urholkning av dess resurser för investering i nya, miljövänliga emballageprodukter och möjligen till och med till nedläggning av hundratals små företag, eftersom de lever med ännu mindre marginaler på grund av de små mängder de bearbetar och deras begränsade förhandlingsstyrka.
(144)
Om omvandlingsföretagen skulle absorbera hela den prisökning som följer av åtgärderna, skulle de förvisso kunna påverkas i avsevärd grad, beroende på vilka försörjningskällor de har, eftersom utgifterna för PET utgör den största delen av deras omkostnader och många av de små och mellanstora företagen opererar med små marginaler.
(145)
Därför gjordes ett kontrollbesök hos ett litet omvandlingsföretag i Italien för att få bättre insikt i vad tullen skulle kunna få för följder för denna användargrupp. Undersökningen visade att bearbetningsföretagen som regel har en viss, om än begränsad, möjlighet att föra över prisökningar på sina kunder, särskilt om ökningen inte är marginell och kan förutses. Några PET-bearbetningsföretag har dessutom anpassningsklausuler i sina kontrakt för råvarupriser, vilket kan göra det lättare för dem att föra över en del av prisökningen på buteljeringsföretagen.
(146)
Sett mot bakgrund av den förhållandevis blygsamma tullsatsen dras därför slutsatsen att införandet av utjämningstullar av allt att döma inte kommer att få några katastrofala följer för omvandlingsföretagen.
(147)
Några av de berörda parterna upprepade argumentet att risken för utflyttning av PET-bearbetningsföretag och PET-omvandlingsföretag skulle bli större om slutliga åtgärder infördes. Dessa parter hävdade även att åtgärderna på grund av utflyttningen av unionens bearbetningsföretag inte skulle ge några fördelar för unionstillverkarna på längre sikt. Ett av de samarbetsvilliga omvandlingsföretagen påpekade att utflyttningen redan pågår och att införandet av utjämningstullar skulle påskynda denna utveckling ytterligare. Denna part hävdade att en väsentlig del av unionens omvandlingsföretag kommer att flytta till områden nära inpå unionens yttre gränser (Schweiz, Kroatien, Bosnien, Serbien, Turkiet, Ryssland och Ukraina), och att några omvandlingsföretag skulle vara långt mer flexibla när det gäller att flytta sin produktion till dessa områden än vad som antas i förordningen om provisorisk tull.
(148)
Det framgår av de föreliggande uppgifterna i ärendet att det mycket riktigt redan pågår en utflyttning, och det får därför anses att införandet av utjämningstullar kan bli en av de faktorer som tillsammans med många andra skäl kan få betydelse för ett företags beslut om utflyttning. Det är inte bevisat att de berörda företagen skulle vara beredda att stanna i unionen om det inte införs åtgärder, eftersom ett beslut om utflyttning i regel följer på en analys som tar hänsyn till ett antal andra aspekter än handelspolitiska skyddsåtgärder, t.ex. behovet av att befinna sig nära kunden, behovet av att kunna anställa yrkesutbildade arbetstagare för FoU, allmän kostnadsstruktur osv.
(149)
Det bör vidare påpekas att uppgifterna i ärendet visar att unionens omvandlingsindustri står inför ett antal viktiga utmaningar som beror på inneboende strukturella brister som framstår allt tydligare i ett snabbt skiftande och allt mer konkurrenspräglat näringslivsklimat. Det är tydligt att storlek spelar en viktig roll i denna sektor och att en konsolidering av marknaden redan är i gång, bl.a. i form av nedläggningar och utflyttningar. Det får därför anses att en ökning av priserna på PET på grund av utjämningstullar inte är orsaken till de fruktade nedläggningarna av små omvandlingsföretag.
(150)
Slutsatsen dras därför att införandet av utjämningstullar inte kommer att bli någon avgörande faktor vid PET-bearbetningsföretagens eventuella beslut om utflyttning.
(151)
Ett antal berörda parter hävdade att eventuella åtgärder skulle få avsevärda konsekvenser för många buteljeringsföretag, eftersom eventuella prisökningar på PET-hartser (åtminstone delvis) skulle föras över på dem på grund av kontraktsvillkor. Det hävdades också att några buteljeringsföretag kanske inte skulle kunna föra över prisökningarna på sina kunder, eftersom dessa är stormarknads- och detaljhandelskedjor, och att de kanske inte skulle överleva en kostnadsökning.
(152)
Dessa parter hävdade att omfattningen av produkter som kommer att beröras av tullarna hade undervärderats, eftersom de inte endast kommer att beröra vatten, läskedrycker och matolja på flaska, utan också öl, mjölk och mejeriprodukter, fruktjuice, ketchup och kryddor, kosmetik och produkter för personlig vård, läkemedel, vitaminer och kosttillskott, rengöringsmedel samt olja och smörjmedel till bilar.
(153)
Det ska erkännas att PET-emballage förekommer i många former. Det bör emellertid påpekas att förordningen om provisorisk tull huvudsakligen rörde verkningarna för buteljeringsföretag, eftersom den tog sin utgångspunkt i uppgifter som sänts in av de företag som samarbetade i samband med undersökningen och som huvudsakligen utgjordes av tillverkare av vatten, läskedrycker och fruktjuice på flaska. Det förelåg inte några andra detaljerade uppgifter som visade på ännu större verkningar för andra, ovan nämnda användningsmöjligheter för PET.
(154)
Det får därför anses att de preliminära slutsatserna i skäl 291 i förordningen om provisorisk tull kan bekräftas slutgiltigt. Dessutom kommer de föreslagna åtgärderna på grund av sin måttliga omfattning att medföra en omkostnadsökning på högst 1 % (i det värsta tänkbara scenariot - dvs. om buteljeringsföretagen får bära konsekvenserna av åtgärderna fullt ut) och kommer därmed endast att få en begränsad inverkan på buteljeringsföretagens allmänna situation, även om de, som det hävdas, inte skulle kunna föra över kostnadsökningen på sina kunder.
(155)
Flera av de berörda parterna hävdade att eventuella handelspolitiska skyddsåtgärder kommer att förvärra bristen på utbud på unionsmarknaden, vilket kommer att vara särskilt problematiskt under sommarmånaderna på grund av den större efterfrågan på vatten och läskedrycker. Det hävdades att det skulle behöva importeras upp till 900 000 ton PET under 2010. Detta problem skulle förvärras särskilt av att några unionstillverkare också är PET-bearbetningsföretag och därför skulle sälja till den fria marknaden först när deras interna behov uppfyllts, och då till högre priser.
(156)
Inga nya uppgifter har lämnats i fråga om denna aspekt, och argumenten i skälen 294 och 295 i förordningen om provisorisk tull avvisades inte. Det bör vidare påpekas att på grund av den blygsamma tull som införs på import från Förenade Arabemiraten och Pakistan, kommer kanske verkningarna när det gäller handelsvolymen från dessa länder inte att bli särskilt stora. Därför bekräftas slutsatserna i skälen 294 och 295 slutgiltigt.
6.5 Inverkan på konsumenterna
(157)
Flera av de berörda parterna hävdade att förordningen om provisorisk tull inte på ett korrekt vis berörde verkningarna för konsumenterna som dagligen köper produkter som innehåller PET-hartser. Detta påstående underbyggdes inte utöver att det påpekades att en ökning på 50 EUR/ton vid en förbrukning på 3 miljoner ton skulle betyda en årlig ökning för slutkonsumenterna på sammanlagt 150 miljoner EUR.
(158)
Det bör påpekas att den föreslagna beräkningen är orealistisk, eftersom de flesta parter var ense om att en del av verkningarna kommer att bäras av PET-bearbetningsföretag, buteljeringsföretag samt stormarknads- och detaljhandelskedjor, dvs. att några av de ökade kostnaderna kommer att fördelas på de olika leden i försäljningskedjan.
(159)
Verkningarna för slutanvändarna kommer med det värsta tänkbara scenariot (dvs. det orealistiska scenariot, där konsumenterna skulle få bära samtliga verkningar av prisökningen), på grund av de föreslagna åtgärdernas måttliga omfattning, inte att överstiga 0,5 euro per använd flaska och det är högst troligt att det kommer att ligga långt därunder.
6.6 Slutsats om unionens intresse
(160)
Av ovanstående skäl och efter en detaljerad analys av alla berörda intressen dras slutgiltigt slutsatsen att det sammantaget inte finns några tvingande skäl som talar emot införandet av åtgärder i detta fall. I avsaknad av andra synpunkter rörande detta, bekräftas härmed skälen 280-298 i förordningen om provisorisk tull slutgiltigt.
6.7 Synpunkter på det slutliga meddelandet av uppgifter
(161)
Efter framläggandet av de väsentliga omständigheter och skäl på grundval av vilka kommissionen föreslog att införa en slutgiltig utjämningstull, lämnade några av de berörda parterna ytterligare synpunkter. Då de flesta av dessa kommentarer var upprepningar av redan insända och behandlade synpunkter ändrade de inte ovannämnda slutsatser.
(162)
När det gäller det upprepade argumentet att den ändring i växelkursen mellan den amerikanska dollarn och euron som nyligen skett ledde till den stora prisökningen på PET som importeras, och att unionsindustrin därför inte skulle behöva beskydd i form av handelspolitiska åtgärder, bör det påpekas att man i samband med antisubventionsundersökningar vanligtvis inte tar hänsyn till utvecklingen efter undersökningsperioden, såvida det inte undantagsvis bl.a. kan påvisas att den berörda utvecklingen är av varaktig art och skulle ändra slutsatserna i ärendet väsentligt. Ändringar i valutakursen mellan den amerikanska dollarn och euron kan inte anses vara av sådan art.
7. SLUTGILTIGA ÅTGÄRDER
7.1 Nivå för undanröjande av skada
(163)
En av de berörda parterna hävdade att ett vinstmål på 5 % var för högt för andra kvartalet av undersökningsperioden, eftersom inte endast efterfrågan var lägre under detta kvartal (fjärde kvartalet 2008 - vinterperioden), utan den världsomspännande ekonomiska krisen också i hög grad berörde PET-tillverkarna. Det hävdades således att en korrekt tillämpning av den princip som beskrivs närmare i mål T-210/95 (5) måste resultera i en marginal på 0 % i en situation där det inte finns någon subventionerad import. Parten hävdade dessutom att eftersom alla kvartal under undersökningsperioden berördes av krisen, skulle en vinstmarginal på 5 % också tyckas orealistisk under de övriga kvartalen, eftersom unionsindustrin inte ens före den ekonomiska krisen, dvs. 2006/2007, kom i närheten av en vinst på 5 %.
(164)
Det erkänns att det vinstmål som i överensstämmelse med rättspraxis ska användas bör vara den vinst som unionsindustrin rimligtvis skulle kunna uppnå under normala konkurrensvillkor i en situation utan subventionerad import. Det bör påpekas att det har tillämpats en vinstmarginal på 7 % och däröver i samband med tidigare undersökningar rörande den likadana produkten, i stället för de preliminära 5 % som tillämpas i samband med denna undersökning. Vinstmarginalen på 5 % betraktas som den vinst som unionsindustrin skulle kunna förvänta sig i en situation utan subventionerad import. Kravet om att få vinstmarginalen nedsatt avvisas därför.
(165)
På grundval av den justerade beräkning av prisunderskridandet som anges i skälen 108-110 uppnås följande nivåer för undanröjande av skada:
Land
Nivå för undanröjande av skada
Iran
16,7 %
Pakistan
14,1 %
Förenade Arabemiraten
17,5 %
7.2 Slutgiltiga åtgärder
(166)
Mot bakgrund av de slutgiltiga slutsatserna i fråga om subventionering, skada, orsakssamband och unionens intresse och enligt artikel 15.1 i grundförordningen görs bedömningen att en slutgiltig utjämningstull bör införas på import av den berörda produkten med ursprung i Iran, Pakistan och Förenade Arabemiraten i nivå med den lägsta subventions- eller skademarginal som fastställts, i enlighet med regeln om lägsta tull.
(167)
Mot denna bakgrund och i enlighet med artikel 12.1 i grundförordningen görs bedömningen att en slutgiltig utjämningstull bör införas på import med ursprung i Iran i nivå med den skademarginal som fastställts, medan import med ursprung i Pakistan och Förenade Arabemiraten bör belastas med en slutgiltig utjämningstull i nivå med den subventionsmarginal som fastställts.
(168)
Kommissionen vill påpeka att kostnaderna för och priserna på PET fluktuerar betydligt under relativt korta tidsperioder. Kommissionen ansåg därför att det var lämpligt att införa tull i form av ett särskilt belopp per ton. Detta belopp erhölls genom att utjämningstullsatsen tillämpades på de exportpriser cif som användes vid beräkningarna i det parallella antidumpningsförfarandet.
(169)
På denna grundval föreslås följande utjämningstullsatser, uttryckta i priset cif unionens gräns, före tull:
Land
Total subventionsmarginal
Skademarginal
Slutgiltig utjämningstullsats
%
Belopp
(EUR/ton)
Iran
51,8 %
16,7 %
16,7 %
139,70
Pakistan
5,1 %
14,1 %
5,1 %
44,02
Förenade Arabemiraten
5,1 %
17,5 %
5,1 %
42,34
(170)
Eventuella ansökningar om tillämpning av en individuell företagsspecifik utjämningstullsats (t.ex. till följd av att enhetens namn ändrats eller att nya tillverknings- eller försäljningsenheter inrättats) bör snarast inges till kommissionen (6) tillsammans med alla relevanta upplysningar, särskilt beträffande eventuella ändringar av företagets verksamhet när det gäller den tillverkning och försäljning på hemmamarknaden eller på export som hänger samman med t.ex. denna namnändring eller ändring av tillverknings- eller försäljningsenheterna. Om det är motiverat kommer förordningen i sådana fall att ändras genom att förteckningen över företag som omfattas av individuella tullsatser uppdateras.
7.3 Åtaganden
(171)
Efter meddelandet av de väsentliga omständigheter och skäl på grundval av vilka kommissionen avsåg att rekommendera att det införs slutliga antisubventionsåtgärder, gjorde den iranska exporterande tillverkaren ett prisåtagande i överensstämmelse med artikel 13.1 i grundförordningen.
(172)
Anbudet granskades och eftersom priserna på de enskilda varutyperna är mycket olika, drogs slutsatsen att själva det minimiimportpris som angavs i anbudet inte skulle säkerställa att den skadevållande subventioneringen upphörde när det gällde alla varor.
(173)
Det slogs också fast att den iranska samarbetsvilliga exporterande tillverkaren säljer den berörda produkten samt andra varor till EU uteslutande genom ett närstående handelsföretag som exporterar ett stort antal varor framställda av olika företag. Denna försäljningsstruktur innebär en mycket stor risk för korsvis kompensation, eftersom PET som omfattas av ett åtagande skulle kunna säljas tillsammans med andra varor till samma kunder och priserna på de olika varor som säljs till samma kund då mycket lätt skulle kunna bli föremål för inbördes kompensation eller avräkning. Slutligen framgår det också av offentligt tillgängliga källor att det finns minst ytterligare en PET-tillverkare i Iran. Mot bakgrund av ovannämnda försäljningsstruktur framkallar detta förhållande allvarliga tvivel på om institutionerna och tullmyndigheterna kan säkerställa att endast PET från den samarbetsvilliga exporterande tillverkaren säljs enligt åtagandet, eftersom det rör sig om en råvara som lätt kan bytas ut mot en annan - det är inte alls klart hur man rent fysiskt ska kunna känna igen en råvaruprodukt från den tillverkaren.
(174)
På grundval av ovanstående drogs slutsatsen att ett sådant åtagande inte skulle kunna genomföras i praktiken och därför inte kan accepteras. Den berörda parten upplystes om detta och fick möjlighet att lägga fram synpunkter. Partens synpunkter har emellertid inte ändrat ovannämnda slutsats.
8. SLUTGILTIGT UTTAG AV DEN PROVISORISKA TULLEN
(175)
Med hänsyn till de utjämningsbara subventionernas storlek och omfattningen av den skada som unionsindustrin vållats, anses det nödvändigt att de belopp för vilka säkerhet ställts i form av de preliminära antidumpningstullar som infördes genom förordningen om provisorisk tull tas ut slutgiltigt, upp till en nivå som motsvarar beloppen för de slutgiltiga antidumpningstullar som införs.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
1. En slutgiltig utjämningstull införs härmed på import av polyetentereftalat med en viskositet på minst 78 ml/g, enligt ISO-standard 1628-5, som för närvarande klassificeras enligt KN-nummer 3907 60 20, med ursprung i Iran, Pakistan och Förenade Arabemiraten.
2. Följande satser för den slutgiltiga utjämningstullen ska tillämpas på nettopriset fritt vid unionens gräns, före tull, för den produkt som anges i punkt 1:
Land
Utjämningstullsats (EUR/ton)
Iran: samtliga företag
139,70
Pakistan: samtliga företag
44,02
Förenade Arabemiraten: samtliga företag
42,34
3. I de fall varor skadats före övergången till fri omsättning och det pris som faktiskt betalats eller ska betalas därför fördelas vid fastställandet av tullvärdet, i enlighet med artikel 145 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 2913/92 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (7), ska den slutgiltiga utjämningstullsatsen, beräknad på grundval av de belopp som anges ovan, minskas med en procentsats som motsvarar fördelningen av det pris som faktiskt betalats eller ska betalas.
4. Om inte annat anges, ska gällande bestämmelser om tullar tillämpas.
Artikel 2
De belopp som enligt kommissionens förordning (EU) nr 473/2010 har ställs som säkerhet i form av en provisorisk utjämningstull på import av polyetentereftalat med en viskositetskvot på minst 78 ml/g, enligt ISO-standard 1628-5, som för närvarande klassificeras enligt KN-nummer 3907 60 20, med ursprung i Iran, Pakistan och Förenade Arabemiraten, ska slutgiltigt tas ut med den slutgiltiga utjämningstullsats som införs i enlighet med artikel 1. De belopp för vilka säkerhet ställts utöver den slutgiltiga utjämningstullsatsen ska frisläppas.
Artikel 3
Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 27 september 2010.