ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 13. července 2011
o státní podpoře č. C 6/08 (ex NN 69/07), kterou poskytlo Finsko společnosti Ålands Industrihus Ab
(oznámeno pod číslem K(2011) 4905)
(Pouze finské a švédské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/252/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Prostřednictvím stížnosti podané dne 5. září 2006 byla Komise informována o různých opatřeních, která provedla alandská místní správa (dále jen „místní správa“) ve prospěch realitní společnosti Ålands Industrihus Ab (dále jen „ÅI“). Dopisy ze dne 25. října 2006 a 14. února 2007 si Komise od Finska vyžádala informace, které byly poskytnuty dopisy ze dne 11. ledna 2007 a 3. dubna 2007. Další informace poskytly finské orgány dne 31. května 2007 a 12. července 2007. Stěžovatel poskytl doplňkové informace v listopadu 2006 a květnu 2007.
(2)
Dopisem ze dne 30. ledna 2008 Komise Finsko informovala, že se s ohledem na tuto podporu rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“) (2) (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“).
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby se k podpoře vyjádřily.
(4)
Komise neobdržela žádné připomínky zúčastněných stran.
(5)
V návaznosti na rozhodnutí o zahájení řízení poskytlo Finsko informace, které Komise zaevidovala dne 6. května 2008, 21. ledna 2010, 26. února 2010, 21. května 2010, 18. června 2010, 18. dubna 2011, 27. června 2011 a 28. června 2011. Dne 4. června 2010 se uskutečnila schůzka mezi útvary Komise, finskými orgány a zástupci společnosti ÅI.
2. POPIS PODPORY
2.1 PŘÍJEMCE
(6)
Společnost ÅI je zaregistrovaná v městě Mariehamn, hlavním městě Alandských ostrovů, souostroví v Baltském moři mezi finskou a švédskou pevninou s celkovým počtem obyvatel přibližně 28 000. Alandské ostrovy jsou jednou z finských provincií, mají však vysokou míru autonomie. Společnost ÅI vlastní především orgány místní správy (84,43 %) a město Mariehamn (15,01 %). Zbývajícími akcionáři jsou ostatní místní orgány na Alandských ostrovech (4).
(7)
Společnost ÅI podniká v oblasti výstavby, vlastnictví a pronájmu budov pro průmyslové a obchodní využití. Podle Finska je cílem činnosti společnosti poskytovat společnostem na Alandských ostrovech budovy za účelem přispění k diverzifikovanému a konkurenceschopnému hospodářství.
(8)
Až do roku 1999 byly obchodní činnosti společnosti ÅI co do rozsahu malé (5). Bilanční suma společnosti ÅI rostla velmi pomalu, pokud vůbec (6). V této souvislosti se správní rada společnosti ÅI rozhodla, že začne hledat nové obchodní příležitosti, aby společnost mohla expandovat. Současně místní podnikatelská komunita (kterou tvoří téměř výhradně malé podniky) vyslovila přání týkající se „technologického parku“, tj. seskupení kancelářských prostor, kde by mohly místní podniky sídlit pod jednou střechou v zájmu snazší spolupráce, vytváření nových nápadů a celkového zlepšení podnikavosti. Tím se měl stát nakonec kancelářský park „iTiden“ (kvarteret iTiden). Vznik projektu je podrobněji vysvětlen v oddíle 2.2.
2.2 PROJEKT iTiden (7)
(9)
Diskuse mezi zástupci místní podnikatelské komunity a místní správou ohledně možnosti vybudování „technologického parku“ začaly již v roce 1999. Uskutečnily se společné studijní cesty do řady obdobných zařízení ve Švédsku.
(10)
V roce 2000 byl projekt přidělen pracovní skupině, která na jaře 2000 předložila návrh místní správě a městu Mariehamn. Projekt a plány místní správy týkající se jeho vybudování a financování byly uvedeny v rozpočtu místní správy na rok 2000 (8) a potvrzeny v rozpočtu na rok 2001, v němž místní správa požadovala rovněž finanční prostředky na případné navýšení kapitálu pro infrastrukturní projekty, včetně pro společnost ÅI (obdobná žádost byla uvedena v rozpočtu na rok 2000) (9).
(11)
Dne 12. července 2001 zakoupila společnost ÅI díky navýšení kapitálu pozemek ve čtvrti „Västra Klinten“ v Mariehamnu, na němž měl být projekt iTiden vybudován. V souvislosti s tímto nákupem zajistila společnost ÅI rovněž potřebné změny s ohledem na projekt iTiden v územním plánu města.
(12)
V rozpočtu na rok 2002 místní správa uvedla, že společnost ÅI zahájí v roce 2002 výstavbu projektu iTiden a že to bude se vší pravděpodobností vyžadovat navýšení kapitálu (pro něž místní správa požadovala potřebné částky vyhrazené v rozpočtu) (10).
(13)
Počátkem roku 2002 byla jmenována pracovní skupina pro výstavbu projektu iTiden a byl najat architekt. Byli kontaktováni potenciální nájemci s cílem zjistit jejich zájem o pronájem prostor v iTiden. Přípravné zemní práce byly provedeny na jaře 2003 a výstavba první etapy (projekt byl navržen ve dvou po sobě jdoucích etapách stavby) byla zahájena v létě 2003. První nájemci se do části projektu iTiden dokončené v rámci „první etapy“ nastěhovali dne 1. prosince 2004.
(14)
Výstavba druhé etapy projektu iTiden byla zahájena na podzim 2006 a dokončena v roce 2007.
2.3 OPATŘENÍ STÁTNÍ PODPORY
(15)
Formální vyšetřovací řízení Komise zahrnovalo několik kapitálových injekcí (dále jen „navýšení kapitálu“) a záruk za bankovní půjčky (dále jen „úvěrové záruky“), které místní správa poskytla společnosti ÅI mezi rokem 1997 a 2007. Opatření jsou uvedena v následující tabulce (kapitálové injekce jsou očíslovány C-I až C-XI a záruky G-I až G-III).
Opatření
Datum opatření
Navýšení kapitálu
(v EUR)
Úvěrové záruky
(v EUR)
C-I (11)
18.6.1997
84 094,39
C-II (11)
22.6.2000
340 582,27
C-III (11)
10.10.2000
114 368,37
C-IV
20.7.2001
353 199,00
C-V
15.8.2002
599 933,73
C-VI
13.3.2003
799 911,64
G-I
9.10.2003
2 600 000,00
C-VII
6.5.2004
515 165,97
C-VIII
30.9.2004
669 896,95
G-II
2.11.2004
1 160 000,00
C-IX
16.6.2005
199 977,91
C-X
16.6.2005
234 961,43
G-III
13.12.2005
2 600 000,00
C-XI
15.2.2007
1 379 998,95
CELKEM
5 292 090,61
6 360 000,00
(16)
V porovnání s tabulkou opatření v bodě 7 rozhodnutí o zahájení řízení byla vyškrtnuta úvěrová záruka ve výši 2 587 500 EUR ze dne 26. října 2006, jelikož nebyla nikdy uplatněna (na základě rozhodnutí finských soudů). Navýšení kapitálu C-XI ze dne 12. června 2006 v rozhodnutí o zahájení řízení je zde uvedeno s datem 15. února 2007, jelikož během vyšetřovacího řízení vyšlo najevo, že toto opatření bylo provedeno k tomuto pozdějšímu dni. Rozhodnutí místní správy provést toto navýšení kapitálu bylo nedávno (6. dubna 2011) finským Nejvyšším správním soudem zrušeno (viz bod 114). Jelikož však byl kapitál společnosti ÅI v roce 2007 vyplacen a nebyl vrácen, má Komise za to, že rozhodnutí vnitrostátního soudu neznamená, že by toto opatření mělo být z předmětu jejího šetření vyloučeno.
(17)
Podle finských orgánů byla všechna navýšení kapitálu provedena za účelem financování projektu iTiden kromě těchto navýšení:
C-I) navýšení kapitálu ze dne 18. června 1997 (84 094,39 EUR)
C-II) navýšení kapitálu ze dne 22. června 2000 (340 582,27 EUR)
C-III) navýšení kapitálu ze dne 10. října 2000 (114 368,37 EUR)
C-VIII) navýšení kapitálu ze dne 30. září 2004 (669 896,95 EUR)
C-IX) navýšení kapitálu ze dne 16. června 2005 (199 977,91 EUR).
(18)
Všechny úvěrové záruky byly podle Finska vydány za účelem financování projektu iTiden. Více informací o úvěrových zárukách je uvedeno v bodech 66 až 86.
3. DŮVODY ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ PODLE ČL. 108 ODST. 2 SFEU
(19)
V rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila Komise pochybnosti, zda jsou navýšení kapitálu a úvěrové záruky slučitelné s vnitřním trhem, a to z těchto důvodů.
(20)
Pokud jde o existenci státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, Komise uvedla, že opatření zahrnovala státní prostředky, jelikož byla provedena místními orgány, a že jsou selektivní, jelikož byla určena společnosti ÅI. Pokud jde o kritérium, zda tato opatření poskytla společnosti ÅI „výhody, které by za běžných tržních podmínek čerpat nemohla“, jelikož by soukromý investor, který se řídí vyhlídkou ziskovosti v dlouhodobém horizontu, tuto podporu neposkytl, Komise měla pochybnosti, zda by soukromý investor poskytl kapitál stejně jako místní správa, jelikož společnost ÅI vykazovala dlouhodobě ztráty, nebo přinejlepším velmi skromné zisky. Co se týká konkrétně úvěrových záruk, Komise pochybovala, že by společnost ÅI mohla získat srovnatelnou finanční podporu na trzích, a měla tudíž za to, že tyto záruky společnost ÅI zvýhodnily. Komise se rovněž domnívala, že tyto výhody mohou narušit hospodářskou soutěž a obchod uvnitř Společenství.
(21)
Pokud by se opatření považovala za státní podporu, Komise pochybovala, že by ji bylo možno pokládat za slučitelnou s vnitřním trhem.
(22)
Komise zpochybnila rovněž tvrzení Finska, že pokud by se opatření skutečně považovala za státní podporu, byla tato opatření provedena v souladu s režimy podpor, které se uplatňovaly již před vstupem Finska do EU, a byla by proto zákonná.
4. PŘIPOMÍNKY FINSKA
4.1 OPATŘENÍ NEPŘEDSTAVUJÍ STÁTNÍ PODPORU
(23)
Finsko zastávalo názor, že místní správa jednala v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, tj. že se opatření řídila vyhlídkou místní správy na návratnost jejích investic. Finsko tvrdilo, že investiční rozhodnutí byla odůvodněna programem společnosti týkajícím se nových investic, především projektem iTiden. Opatření tudíž neměla pokrýt předchozí ztráty nebo podporovat ztrátové podnikání. Místní správa obdržela za své investice konkrétní hodnotu v nových podílech ve společnosti ÅI, jelikož se hodnota společnosti v souladu s úpisem akcií zvýšila. Společnost ÅI proto nezískala žádnou výhodu, kterou by nebyla schopna dosáhnout u soukromého investora.
(24)
Bez ohledu na možnou výhodu zastávalo Finsko rovněž názor, že opatření nelze považovat za státní podporu, jelikož neexistují žádné konkrétní důkazy o významném dopadu na hospodářskou soutěž na alandském trhu nemovitostí.
4.2 JEDNÁ-LI SE O STÁTNÍ PODPORU, JE TO ZÁKONNÁ PODPORA NA ZÁKLADĚ EXISTUJÍCÍCH REŽIMŮ PODPORY
(25)
Pokud by se však zjistilo, že opatření zahrnují prvek státní podpory, měla by se tato podpora podle Finska považovat za zákonnou. Finsko tvrdilo, že se na navýšení kapitálu i záruky vztahovaly existující režimy podpory, které byly zavedeny před tím, než se Finsko stalo členem EU.
4.3 JEDNÁ-LI SE O NOVOU STÁTNÍ PODPORU, JE TATO PODPORA SLUČITELNÁ S VNITŘNÍM TRHEM
(26)
Pokud by opatření představovala protiprávní státní podporu, měla by se tato považovat za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, jelikož účelem těchto opatření je rozvoj regionu a vytvoření nových pracovních míst, a to především přispěním k diverzifikaci hospodářství tohoto regionu, jež je příliš závislé na loďařském průmyslu.
4.4 MOŽNÉ NAVRÁCENÍ PODPORY
(27)
Pokud by Komise shledala, že opatření představují protiprávní a neslučitelnou podporu, která má být navrácena, předložilo Finsko tato tvrzení.
(28)
Podle čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (12), nebude Komise vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství. Tak by tomu bylo v tomto případě, jelikož Finsko oprávněně očekávalo, že výše uvedené režimy, které pocházely z doby před přistoupením, byly a jsou platné, a že tudíž podpora poskytnutá podle těchto pravidel je zákonná.
(29)
Pokud by se však Komise domnívala, že je nutno podporu vrátit, Finsko tvrdí, že prvek podpory obsažený v navýšení kapitálu nepředstavuje nutně celou nominální hodnotu transakcí, jež zahrnují státní podporu. Pokud jde o záruky, případná podpora, která má být navrácena, nemůže být vyšší než úrokové zvýhodnění, jehož společnost dosáhla v důsledku záruky (v porovnání s nezaručenými půjčkami). Stejně tak v případě kapitálových injekcí nemůže podpora činit více než náklady společnosti ÅI na získání odpovídajícího kapitálu na trhu.
5. POSOUZENÍ
5.1 HODNOCENÍ OPATŘENÍ JAKO STÁTNÍ PODPORY
(30)
V čl. 107 odst. 1 SFEU se uvádí, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem“.
(31)
Aby bylo opatření považováno za státní podporu, musí být splněny tyto podmínky: a) musí být financováno členským státem nebo ze státních prostředků; b) musí poskytnout selektivní výhodu, která zvýhodňuje určité podniky nebo odvětví výroby, a c) narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Jelikož jsou tyto podmínky kumulativní, musí být všechny splněny, aby se opatření pokládalo za státní podporu.
5.1.1 STÁTNÍ PROSTŘEDKY A SELEKTIVITA
(32)
Z důvodů uvedených v rozhodnutí o zahájení řízení (jež Finsko nezpochybnilo) jsou tato dvě kritéria splněna. Opatření byla provedena na základě individuálních rozhodnutí vydaných místní správou za účelem využití finančních prostředků, které byly v jejím ročním rozpočtu přiděleny regionálním shromážděním Alandských ostrovů. Tato opatření jsou proto jednoznačně financovaná státem a byla individuálně určena společnosti ÅI.
5.1.2 VÝHODA
(33)
Finsko uvedlo, že opatření nepředstavují státní podporu, jelikož neposkytují společnosti ÅI výhodu, kterou by nemohla získat na trzích, ať už u soukromého akcionáře nebo soukromého věřitele.
(34)
Podle ustálené zásady práva v oblasti státních podpor (na niž se obvykle odkazuje jako na zásadu investora v tržním hospodářství) platí, že investování orgánů veřejné správy do kapitálu podniků představuje státní podporu, pokud by stejný kapitál v podobné situaci neposkytl soukromý investor, zejména s vyhlídkou na dosažení návratnosti (13). Podle bodu 3.1 sdělení Komise o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory ve formě záruk (14) (dále jen „sdělení o zárukách“) představuje záruka poskytnutá orgány veřejné správy státní podporu, ledaže je financování poskytnuto za podmínek, které by byly přijatelné pro soukromý subjekt za normálních podmínek tržního hospodářství.
(35)
V rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila Komise pochybnosti, zda byla s ohledem na navýšení kapitálu a záruky splněna zásada investora v tržním hospodářství, zejména na základě dvou připomínek týkajících se společnosti ÅI:
a)
Společnost ÅI vykazovala v letech, v nichž byla opatření provedena, ztráty nebo zanedbatelné zisky. Společnost ÅI vykázala v každém roce v období 2001 až 2005 ztrátu. Zisky mezi rokem 1998 a 2000 byly malé a snižovaly se (38 000 EUR, 28 000 EUR resp. 9 000 EUR). Když společnost ÅI v roce 2006 znovu vykázala zisk, jednalo se pouze o částku ve výši 557,43 EUR. V roce 2006 činil zisk odhadovaný pro rok 2007 (tj. zisk, který se předpokládal v době přijetí rozhodnutí o provedení posledních opatření) pouze 5 868,46 EUR (15).
b)
Mimoto se Komisi zdálo, že peněžní tok společnosti ÅI od roku 2000 nepostačuje k pokrytí jejích nákladů, což vedlo k předpokladu, že opatření byla nezbytná jednoduše kvůli pokrytí tohoto nedostatečného peněžního toku (16).
(36)
Finsko tento názor odmítlo. Jeho tvrzení budou projednána níže, a to zvlášť pro navýšení kapitálu a úvěrové záruky.
5.1.2.1 Kapitálová injekce
(37)
Finsko především odmítá názor, že společnost ÅI měla potíže s likviditou. I když byly činnosti společnosti před projektem iTiden co do velikosti omezené, její provozní hospodářský výsledek a likvidita byly uspokojivé a tak tomu bylo během celého prošetřovaného období. Opatření proto nebyla nutná k uhrazení nákladů na činnost. Cílem opatření bylo financovat rozšíření společnosti, a měla by se proto považovat za investice. Vzhledem k podmínkám těchto investic byla tato opatření opodstatněná podle zásady investora v tržním hospodářství, a nepředstavují proto státní podporu.
(38)
Finsko v této souvislosti uvedlo, že většina navýšení kapitálu byla použita k financování projektu iTiden, zatímco zbytek byl určen na jiné projekty společnosti ÅI (viz bod 17 výše).
(39)
Hodnocení Komise je následující.
(40)
Komise na úvod zdůrazňuje, že kapitál, který akcionář poskytne podniku, není a priori vyhrazen na určité použití, nýbrž se stává součástí hmotného majetku společnosti. Je proto běžné, že je-li investice poskytnuta jako vlastní kapitál, je její soulad se zásadou investora v tržním hospodářství posuzován na základě výhledů týkajících se výsledků společnosti jako celku. V případě, jsou-li k dispozici příslušné důkazy, to nevylučuje posouzení předpokládané návratnosti u konkrétních plánovaných investic, pokud jsou samozřejmě takovéto informace dostupné v době přijetí investičního rozhodnutí.
(41)
Pokud jde o celkové finanční výsledky společnosti ÅI, Komise na základě důkazů předložených v rámci vyšetřovacího řízení uznává, že provozní hospodářský výsledek společnosti ÅI trvale pokrýval její ztráty a zajišťoval likviditu. Dostupné důkazy neumožňují vyvodit závěr, že navýšení kapitálu (nebo půjčky získané prostřednictvím záruk) byla použita k uhrazení ztrát vyplývajících z činnosti společnosti ÅI.
(42)
Je však skutečností, že místní správa poskytla společnosti ÅI důležitý dodatečný kapitál, který mezi rokem 1997 a 2006 na první pohled nevytvořil žádný zisk, nebo jen zisk velmi malý. Rozhodující otázkou proto je (jak tvrdí samotné Finsko), zda měla místní správa důvod očekávat u svého kapitálu návratnost, jež by byla dostatečná pro soukromého investora, aby uskutečnil stejnou investici. To je nutno posoudit na základě informací, které byly místní správě známy v době navýšení kapitálu.
(43)
Finsko uvedlo, že velká část navýšení kapitálu byla určena na financování první a druhé etapy projektu iTiden, zatímco zbývající navýšení kapitálu bylo přiděleno na různé jiné investice. Kvůli srozumitelnosti následující analýza zabývá nejprve navýšením kapitálu, který byl použit k financování projektu iTiden.
(44)
Finsko tvrdí, že se veškerá navýšení kapitálu kromě C-I, C-II, C-III, C-VIII a C-IX uskutečnila za účelem financování projektu iTiden, což byl zdaleka největší samostatný projekt společnosti ÅI. První navýšení kapitálu, které bylo určeno na projekt iTiden, se uskutečnilo v roce 2001 (C-IV).
(45)
Pokud jde o podmínky, za nichž místní správa tato navýšení kapitálu provedla, a (co je zásadní) o návratnost, která se očekávala v době přijetí rozhodnutí, Finsko poskytlo tyto informace:
(46)
Rozhodnutí místní správy přikročit k navýšením kapitálu v souvislosti s projektem iTiden byla přijata na základě informací, které byly poskytnuty na neformálních schůzkách, jichž se zúčastnila místní správa a zástupci společnosti ÅI. Finsko uvedlo, že z těchto schůzek nebyly pořízeny žádné zápisy. Finsko však Komisi předložilo prezentace uvedené na těchto neformálních schůzkách nebo na schůzích správní rady společnosti ÅI. Tyto prezentace obsahovaly stručný popis souvislostí a hlavních charakteristik projektu iTiden a výpočty ziskovosti pro první a druhou etapu tohoto projektu. Tyto důkazy proto Komisi umožnily zjistit, jakou návratnost místní správa očekávala v době, kdy provedla navýšení kapitálu pro projekt iTiden.
(47)
Dne 31. ledna 2002 uspořádala společnost ÅI neformální schůzku s místní správou za účelem schválení zahájení výstavby projektu iTiden v roce 2002 (po koupi pozemku, k níž došlo v roce 2001). Na této schůzce předložila společnost ÅI výpočty ziskovosti, které předpokládaly, že projekt zajistí u vlastního kapitálu společnosti ÅI roční návratnost ve výši 3 %.
(48)
Další neformální schůzka mezi společností ÅI a místní správou se konala dne 4. března 2003 za účelem přípravy valné hromady akcionářů společnosti ÅI dne 5. března 2003. Valná hromada měla rozhodnout o zahájení výstavby první etapy projektu iTiden, k níž v roce 2002 nedošlo. Byl poskytnut aktualizovaný výpočet ziskovosti. V tomto výpočtu se odhadovalo, že první etapa přinese přebytek ve výši pouze 700 EUR, což znamená nulovou návratnost vlastního kapitálu společnosti ÅI.
(49)
Dne 2. února 2006 zasedala správní rada společnosti ÅI, aby projednala zahájení výstavby druhé etapy a požádala o navýšení kapitálu za účelem jejího financování. Podle výpočtu ziskovosti, který byl předložen na této schůzi, měl projekt dosáhnout hranice rentability s návratností vlastního kapitálu ve výši 3 %. Tento výpočet však bylo nutno revidovat, aby se zohlednily vyšší náklady na přizpůsobení budov potřebám nájemců. Revidovaný výpočet ze dne 10. ledna 2006 tudíž sloužil jako základ pro navýšení kapitálu, o němž bylo rozhodnuto na valné hromadě, která se konala dne 12. června 2006 (ačkoliv k navýšení kapitálu došlo z technických důvodů až dne 15. února 2007 - jedná se o navýšení kapitálu C-XI). V tomto výpočtu byla předpokládaná roční návratnost vlastního kapitálu u druhé etapy projektu iTiden stanovena na 1 %.
(50)
Finsko poskytlo tyto důkazy a uvedlo, že to přesně vysvětluje tehdejší očekávání týkající se výnosů, na jejichž základě místní správa rozhodla o navýšení kapitálu pro projekt iTiden, tj. C-IV, C-V, C-VI, C-VII a C-X v případě první etapy a C-XI v případě druhé etapy. Tyto odhady ziskovosti jsou založeny na předpokládaných příjmech (tj. nájemném) plynoucích z projektu iTiden. Finsko uvedlo, že by návratnost investice místní správy měla zohledňovat rovněž vyhlídku na kapitálové zisky spočívající ve zvyšování hodnoty nemovitosti v čase. Finsko však v tomto ohledu nepředložilo žádné konkrétní důkazy. Tyto úvahy nejsou ve výpočtech ziskovosti zahrnuty, což naznačuje, že při rozhodování o investicích nebyly vzaty v úvahu. Na základě výše uvedených důkazů Komise konstatuje, že by soukromý investor při takovéto očekávané návratnosti podobné investice neuskutečnil.
(51)
Každý investor vkládající peněžní prostředky do projektu, který zahrnuje určitý prvek rizika (jako je rozvoj komerčních nemovitostí), bude požadovat návratnost, jež náležitě zohledňuje riziko spojené s investicí. Bude tudíž očekávat „rizikovou přirážku“ převyšující známou návratnost, kterou může docílit u alternativního, bezrizikového aktiva („bezriziková úroková míra“). Běžným měřítkem pro bezrizikovou úrokovou míru jsou státní dluhopisy s ratingem AAA a s kratší dobou splatnosti. Pro účely tohoto posouzení je použit výnos u dvouletých finských státních dluhopisů, jelikož Finsko nevydává dluhopisy s kratší dobou splatnosti. Z toho vyplývá bezriziková úroková míra v roce 2002 v rozmezí od 2,7 do 4,2 %, v roce 2003 mezi 2,2 a 2,7 % a v roce 2006 mezi 2,8 a 3,8 %.
(52)
Po porovnání s návratností kapitálu, kterou očekávala místní správa, když se rozhodla provést navýšení kapitálu v souvislosti s projektem iTiden, Komise podotýká, že místní správa mohla dosáhnout stejné či ještě vyšší návratnosti bez jakéhokoli rizika spojeného s projekty týkajícími se nemovitostí. I podle nejoptimističtějších údajů by „riziková přirážka“ (tj. návratnost přesahující bezrizikovou prémii) činila u navýšení kapitálu C-IV a C-V (tj. navýšení kapitálu v roce 2001 a 2002) nejvýše 0,3 %. U navýšení kapitálu, která byla provedena v důsledku rozhodnutí o zahájení výstavby první etapy projektu iTiden v roce 2003 (a tudíž na základě očekávané návratnosti sdělené na neformální schůzce dne 4. března 2003, viz bod 48), tj. C-VI, C-VII a C-X, byla očekávaná návratnost nulová, což znamená, že v případě nepřevzetí žádného rizika mohlo být dosaženo nesrovnatelně lepší návratnosti. Obdobně u navýšení kapitálu pro druhou etapu, C-XI, byla očekávaná návratnost ve výši 1 % mnohem nižší než bezriziková úroková míra, která byla dostupná v té době.
(53)
Je zřejmé, že by žádný soukromý investor nebyl spokojen se zápornou či velmi nízkou rizikovou přirážku, kterou byla místní správa ochotna akceptovat u navýšení kapitálu, jež byla zmíněna v bodech 47-49. V případě potřeby lze toto doložit empirickými údaji o očekávané návratnosti na alandském trhu nemovitostí.
(54)
Podle zprávy (17) společnosti KPMG ze dne 10. července 2007, kterou zadaly finské orgány a která byla dne 17. července 2007 předložena Komisi, činí návratnost, kterou požadují soukromí investoři u investic do kancelářských prostor na Alandských ostrovech, 7 % (a u průmyslových nemovitostí 8 %). Ačkoliv byla tato zpráva vypracována později než investiční rozhodnutí místní správy, jež jsou předmětem tohoto rozhodnutí, je přesto důležitá, jelikož je založena na zkoumání minulých investic a neexistuje žádný zřejmý důvod pro domněnku, že v předchozích letech byla požadovaná návratnost podstatně nižší. Zpráva každopádně poskytuje přesvědčivé údaje, že návratnost, kterou předpokládala společnost ÅI, by pro soukromého investora nebyla dostatečná.
(55)
Finsko tvrdilo, že navzdory nízké či nulové očekávané návratnosti jsou investice v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, jelikož i) před zahájením výstavby oslovila společnost ÅI potenciální nájemce a byla si jistá, že míra obsazenosti dosáhne nejméně 80 %, a ii) vzhledem ke skutečným finančním výsledkům společnosti ÅI (a tudíž v zásadě projektu iTiden) v letech od roku 2004 a možným dosaženým kapitálovým ziskům se investice ukázaly jako ziskové.
(56)
V této souvislosti postačuje zopakovat (aniž by bylo nutno se zabývat finančními výsledky společnosti ÅI v pozdějších letech), že otázkou není, zda jsou současné výsledky podniku přiměřené, nýbrž zda by na základě informací, které byly známy nebo které bylo možno předpokládat v době, kdy se místní správa rozhodla poskytnout společnosti ÅI státní prostředky (s ohledem na očekávanou 80 % míru obsazenosti), soukromý investor působící v tržních podmínkách poskytl společnosti stejný kapitál. Z výše objasněných důvodů Komise konstatuje, že by tak soukromý investor neučinil.
(57)
Komise proto uvádí, že navýšení kapitálu C-IV, C-V, C-VI, C-VII, C-X a C-XI poskytla společnosti ÅI výhodu, kterou by nebyla schopna získat za tržních podmínek (18).
(58)
Komise nyní posoudí ostatní navýšení kapitálu, jichž se týkalo rozhodnutí o zahájení řízení a která podle Finska nesouvisela s projektem iTiden.
(59)
Podle pravidel de minimis platných v době provedení této kapitálové injekce nepředstavují dotace nižší než 100 000 ECU poskytnuté podniku v tříletém období státní podporu (19). Toto navýšení kapitálu činí 84 094,39 EUR, to znamená, že je podstatně nižší než strop podle pravidel de minimis ve výši 100 000 ECU. Společnost ÅI neměla během tříletého období prospěch ze žádného jiného opatření (20). Na tomto základě by kapitálová injekce z roku 1997 každopádně (bez ohledu na okolnosti, za nichž se uskutečnila) nepředstavovala státní podporu.
(60)
Finsko uvedlo, že tato opatření byla určena na výstavbu průmyslové nemovitosti v Norrböle, rekonstrukci nemovitosti v Mariehamnu (C-II) a pořízení průmyslové nemovitosti ve východní části Alandských ostrovů (C-III). Tato navýšení proto jednoznačně nesouvisí s projektem iTiden, který v té době ještě neměl jasnou podobu (k tomu došlo v roce 2001, kdy byl zakoupen pozemek).
(61)
Ačkoliv je pravdou, že celkové zisky společnosti ÅI byly v období 1998-2007 nízké nebo záporné, skutečností je, že v roce 2000 a ve dvou předchozích letech vykázala mírný zisk a že ztráty začaly v roce 2001. Při vyšetřovacím řízení bylo prokázáno, že společnost hradila své náklady a že její likvidní pozice byla přiměřená. Zdá se, že investice, které odůvodňovaly tato dvě navýšení kapitálu, jsou úměrné velikosti a „tradičnímu“ obchodnímu modelu společnosti ÅI před rozšířením v souvislosti s projektem iTiden. Neexistují proto žádné přesvědčivé důvody pro domněnku, že by soukromý investor neprovedl stejná navýšení kapitálu, a neexistují tudíž jednoznačné důkazy o zvýhodnění společnosti ÅI.
(62)
Až do roku 2000 vykazovaly obchodní činnosti společnosti ÅI skromné, avšak kladné hospodářské výsledky (v období 1997-2000 v rozmezí od 9 000 EUR do 38 000 EUR). Obchodní činnosti společnosti ÅI byly v souladu s tehdejším plánem společnosti. Společnost ÅI vlastnila a pronajímala sklady a kanceláře po celých Alandských ostrovech. Soubor nemovitostí ve vlastnictví společnosti ÅI byl až do roku 2000 velmi stálý, což vysvětluje rovněž stabilní finanční výsledky společnosti. Obrat společnosti ÅI byl v období 1997-2000 v rozmezí od 95 000 EUR do 101 000 EUR. V souladu s tím byla společnost ÅI schopna zajistit, aby byly její činnosti ziskové, i když při poměrně malém obratu.
(63)
Podle Finska byla tato navýšení kapitálu použita k pořízení průmyslové nemovitosti (C-VIII) a výstavbě hangáru na letišti Jomala mimo Mariehamn (C-IX).
(64)
Ačkoli tato opatření nebyla bezprostředně odůvodněna projektem iTiden, byla provedena v situaci, která se zcela lišila od situace v případě výše projednaných opatření C-II a C-III. Navýšení kapitálu C-VIII a C-IX byla provedena v roce 2004 resp. 2005. V té době vykazovala společnost ÅI od roku 2001 ztráty. Co je důležité, tyto investice se uskutečnily v době, kdy místní správa od roku 2001 již investovala do společnosti ÅI více než 2,25 milionu EUR s tím, že tato investice nezajistí návratnost, která by byla přijatelná pro tržního investora.
(65)
Nepřiměřená návratnost u projektu iTiden by měla nevyhnutelně negativní dopad na celkové výsledky společnosti ÅI. Vlastní kapitál podniku není konkrétně vyhrazen, nýbrž je zaměnitelný, a musí obdržet odměnu podle celkových výsledků společnosti. Místní správě proto muselo být v době, kdy provedla opatření C-VIII a C-IX, zřejmé, že dodatečné navýšení kapitálu společnosti ÅI v dohledné budoucnosti pravděpodobně nepřinese přiměřenou návratnost. Tržní investor by byl ochoten provést tyto kapitálové injekce, pokud by investice umožnily tržní návratnost na základě celkových výsledků podniku (tj. návratnost, která by nahradila nízkou návratnost u navýšení kapitálu), nejsou však k dispozici žádné údaje, které by naznačovaly, že se toto očekávalo. Finsko neposkytlo ohledně těchto opatření žádné konkrétní informace, jež by tento názor změnily. Komise proto usuzuje, že by žádný soukromý investor neposkytl společnosti ÅI za této situace další kapitál. Navýšení kapitálu C-VIII a C-IX tudíž poskytla společnosti ÅI výhodu, kterou by nemohla získat na trhu.
5.1.2.2 Úvěrové záruky
(66)
Při posuzování možné státní podpory obsažené v zárukách používá Komise zásady, které jsou stanoveny ve sdělení o zárukách. V bodě 3.2 sdělení jsou objasněny podmínky, jež obvykle postačují k vyloučení existence státní podpory v záruce, kterou poskytly orgány veřejné správy. Tyto podmínky však nejsou u záruk G-I, G-II a G-III splněny (stačí poznamenat, že tyto záruky pokrývaly související půjčky v plné výši, viz bod 3.2 písm. c) sdělení o zárukách).
(67)
Komise za prvé podotýká, že finanční situace společnosti ÅI byla v době, kdy byly záruky poskytnuty, dostatečně dobrá, aby nebyla vyloučena schopnost podniku získat půjčky na trhu bez záruk. Společnost nebyla podnikem v obtížích ve smyslu pokynů Komise pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (21). Na základě dostupných důkazů nelze vyvodit závěr, že společnost ÅI byla podnikem, který by bez státní podpory vůbec nepřežil. V letech před navýšením kapitálu, tj. před zahájením projektu iTiden, byla finanční situace společnosti ÅI stabilní a její obchodní činnosti vykazovaly mírně kladné hospodářské výsledky. Důvodem, proč orgány veřejné správy začaly v roce 2001 masivně vkládat kapitál, nebyla záchrana podniku, nýbrž financování jeho růstu. Pokud by podpora ve formě navýšení kapitálu neexistovala, společnost ÅI by nebyla podnikem v úpadku, nýbrž menší společností, která by měla stále přístup na finanční trhy. Komise proto nemůže vyvodit závěr, že by společnost ÅI neměla bez záruk přístup na úvěrové trhy. Otázkou je, zda záruky poskytly podniku výhodu v podobě nižších úvěrových nákladů, než by musel zaplatit za tržních podmínek, pokud by nebyla záruka poskytnuta.
(68)
Další otázkou, kterou je třeba přezkoumat, je to, zda byla za záruky účtována odpovídající prémie, která je srovnatelná s prémií účtovanou soukromým poskytovatelem záruk. V daném případě nezjistila Komise žádné soukromé záruky, jež by umožnily snadné srovnání. Za této situace porovná Komise celkové finanční náklady na zaručenou půjčku, včetně úrokové sazby u úvěru a záruční prémie, s tržní prémií u podobné nezaručené půjčky (22).
(69)
Dne 9. října 2003 poskytla […] (23), obchodní banka, společnosti ÅI půjčku ve výši […] EUR oproti zajištění […]. Úroková sazba byla do 15. ledna 2007 stanovena na […] ročně (24).
(70)
Ačkoliv tato půjčka byla poskytnuta současně se zárukou G-I, Komise ji pro účely srovnání nákladů na toto opatření nepokládá za vhodnou. Mezi červnem 2000 a březnem 2003 obdržela společnost ÅI pět kapitálových injekcí v celkové hodnotě 2 208 595,01 EUR. Státní podpora v takovéto výši nevyhnutelně ovlivnila posouzení rizika, které […] provedla před poskytnutím půjčky, a tudíž zlepšila úvěrové podmínky, včetně nákladů, v porovnání s podmínkami, které by podnik byl schopen získat na trzích v případě neexistence prvku státní podpory v navýšení kapitálu. Komise proto nemůže mít za to, že úroková sazba u nezaručené půjčky z roku 2003 (či jiných pozdějších půjček) přesně odráží úvěrové podmínky společnosti ÅI v případě neexistence státní podpory, a nelze ji proto použít jako věrohodné a spolehlivé měřítko ke srovnání nákladů na půjčky, na něž se vztahovaly záruky poskytnuté místní správou.
(71)
Komise se domnívá, že v případě neexistence jiných spolehlivých důkazů, pokud jde o srovnatelné půjčky za tržních podmínek, poskytuje vhodné srovnávací měřítko (nesouvisející s příjemcem) pro posouzení, zda byla opatření G-I, G-II a G-III provedena za tržních podmínek, sdělení o referenčních sazbách (25). Sdělení o referenčních sazbách poskytuje náhradu pro tržní úrokovou míru a pro výpočet prvku podpory v opatřeních podpory. Metoda stanovování referenčních sazeb je založena na těchto dvou činitelích: základní sazbě (v tomto případě jednoleté sazbě EURIBOR), k níž se připočte úvěrová marže. Úvěrová marže, která se připočítá k základní sazbě, závisí na dvou činitelích: ratingu podniku, jemuž je půjčka poskytnuta, a úrovni nabízeného zajištění za půjčku. Ve sdělení je rozlišeno pět ratingových kategorií (velmi dobrý [AAA-A], dobrý [BBB], uspokojivý [BB], slabý [B] a špatný [CCC a níže]) a u každé ratingové kategorie tři úrovně zajištění (vysoké, běžné, nízké).
(72)
Dne 18. června 2010 předložilo Finsko Komisi zprávu poradenské společnosti […], která udává rating společnosti ÅI v prosinci každého roku. Rating je stanoven se zpětnou účinností na základě údajů, které byly dostupné na konci účetního roku (tj. rating přiznaný v prosinci 2002 se vztahuje zpětně na zdraví společnosti v roce 2002). Společnost […] vyhotovila ratingovou zprávu, která popisuje celkový finanční stav a vývoj společnosti a zahrnuje tyto oblasti hodnocení: růst, ziskovost, peněžní tok, likviditu, platební schopnost a závazky. Použitá ratingová stupnice má pět ratingových kategorií: výborný (A + a A), dobrý (A- a B+), uspokojivý (B a B-), přiměřený (C + a C) a slabý (C- a D), což umožňuje přímé srovnání s ratingovou stupnicí uvedenou ve sdělení o referenčních sazbách.
(73)
Společnost […] stanovila rating společnosti ÅI v prosinci 2002, 2003 a 2004 na C+, C + resp. C, což společnost řadí do kategorie „přiměřený“. Tato kategorie odpovídá ratingové kategorii „slabý“ ve smyslu sdělení o referenčních sazbách. U společnosti s ratingem „slabý“ musí být k základní sazbě připočteny úvěrové marže podle rozpětí uvedeného ve sdělení o referenčních sazbách, a to v závislosti na nabídnutém zajištění od 220 základních bodů u vysokého zajištění do 650 základních bodů u nízkého zajištění. V prosinci 2005 stanovila společnost […] rating společnosti ÅI na B- („uspokojivý“), což odpovídá „uspokojivému“ ratingu ve smyslu sdělení o referenčních sazbách.
(74)
Dne 27. června 2011 poskytlo Finsko dodatečné informace o ratingu a zajištění půjček. Rating stanovila […], tj. banka, která společnosti ÅI poskytla nezaručené půjčky a dvě zaručené půjčky. Rating […] používá pro roky 2000 až 2003 systém písmen doplněný o jednoslovné hodnocení. Rating je snadno porovnatelný s ratingovou stupnicí uvedenou ve sdělení o referenčních sazbách. Od roku 2005 poskytuje rating […], poradenská společnost podobná společnosti […]. V roce 2003 a 2004 stanovila […] rating společnosti ÅI na B- (uspokojivý) a A (uspokojivý), což odpovídá „uspokojivému“ ratingu ve smyslu sdělení o referenčních sazbách. To znamená, že pro roky 2003 a 2004 stanovila […] rating společnosti ÅI o jednu kategorii vyšší než společnost […]. Pro rok 2005 stanovila společnost […] rating společnosti ÅI jako A (uspokojivý), což odpovídá „uspokojivému“ ratingu podle sdělení o referenčních sazbách, a zařazuje tudíž společnost ÅI do stejné kategorie jako společnost […].
(75)
Komise zastává názor, že by se při posuzování, zda byly záruky G-I, G-II a G-III poskytnuty za tržních podmínek, měl použít rating společnosti […]. Vzhledem k tomu, že před poskytnutím první záruky G-I v říjnu 2003, kdy společnost ÅI již obdržela pět kapitálových injekcí v celkové hodnotě 2 208 595,01 EUR, je jakýkoli rating společnosti v roce 2003 pravděpodobně ovlivněn značnou částkou státní podpory. Komise proto považuje za vhodné použít konzervativnější rating stanovený společností […]. To má dopady pro roky 2004 a 2005, jelikož u těchto dvou let stanovila společnost […] rating společnosti ÅI o jednu kategorii níže než […]. Je třeba rovněž podotknout, že […] poskytla společnosti ÅI půjčky, za něž se zaručila místní správa, přičemž současně stanovila rating společnosti ÅI, což mohlo její hodnocení ovlivnit. Společnost […] se nepodílela na finančních transakcích, a její hodnocení je proto s menší pravděpodobností přímo ovlivněno nepatřičnými aspekty spojenými se státní podporou.
(76)
Pro účely použití sdělení o referenčních sazbách proto Komise přebírá níže uvedené ratingy společnosti ÅI: slabý (B) v roce 2003 a 2004 a uspokojivý (BB) v roce 2005.
(77)
Pokud jde o zajištění, společnost ÅI poskytla zajištění v nominální hodnotě záruk v podobě hypoték na pozemek, na němž byl budován projekt iTiden. Finsko neposkytlo žádné informace týkající se ztráty při selhání podle poznámky pod čarou č. 2 ve sdělení o referenčních sazbách. Tyto informace pomáhají stanovit úroveň zajištění a úvěrové marže, které je nutno připočítat k základní sazbě. Komise si proto vyžádala informace o prioritě hypoték a o hodnotě nemovitosti v době poskytnutí záruk. Finsko nemá k dispozici ocenění, která prokazují hodnotu nemovitosti v době poskytnutí záruk. Finské orgány však uvedly, že se hodnota nemovitosti v čase zvyšovala s tím, jak projekt postupoval. Podle Finska hodnota nemovitosti v roce 2010 činila […] EUR.
(78)
Pokud jde o senioritu zajištění, Komise podotýká, že u záruk G-I a G-II mělo zajištění místní správy nejvyšší senioritu ze všech hypoték poskytnutých na nemovitý majetek. Komise uvádí, že obchodní banky poskytly společnosti ÅI nezaručené půjčky a akceptovaly jako zajištění hypotéky na stejnou nemovitost s nižší senioritou (a tudíž méně dobré zajištění), než je zajištění, které získala místní správa. Vzhledem k této skutečnosti a neexistenci lepších důkazů má Komise za to, že pro účely použití sdělení o zárukách byla úroveň zajištění za záruky „běžná“.
(79)
Na základě výše uvedených skutečností bude referenční sazba posouzena zvlášť pro každou záruku, kterou společnost ÅI obdržela od místní správy.
(80)
Komise podotýká, že u všech záruk poskytnutých společnosti ÅI se prémie skládaly ze dvou částí: i) stálé prémie hrazené ročně a vyjádřené jako procentní podíl nesplacené jistiny úvěru a ii) „jednorázového“ poplatku, který byl rovněž vyjádřen jako procentní podíl výše úvěru, byl však uhrazen pouze jednou při vydání záruky. V níže uvedeném posouzení zahrnují celkové finanční náklady zaručených půjček pouze stálou prémii, která byla hrazena každý rok. Podle bodu 4.2 sdělení o zárukách je nutno prvek podpory obsažený v záruce vypočítat jako rozdíl mezi tržní cenou (v tomto případě referenční sazbou) a skutečně hrazenou cenou. Cena, kterou skutečně uhradila společnost ÅI, zahrnuje stálou prémii placenou ročně a jednorázovou prémii, která byla zaplacena pouze jednou. Z praktických důvodů bude jednorázová prémie projednána v oddíle 8.2, který se zabývá navrácením podpory, jelikož je snazší odečíst částku jednorázového poplatku od částky podpory, která má být navrácena. Každopádně i v případě, že by byly jednorázové prémie připočítány k celkovým finančním nákladům zaručených půjček, závěr ohledně existence podpory by se nezměnil. Jednorázová prémie ovlivňuje pouze výši podpory, která byla poskytnuta společnosti ÅI.
(81)
Záruku G-I poskytla místní správa dne 9. října 2003 za účelem pokrytí půjčky ve výši […] EUR, kterou společnosti ÅI poskytla […] (číslo úvěru […]). Jako zajištění v případě uplatnění záruky poskytla společnost ÅI hypotéku na nemovitý majetek. Úroková sazba u půjčky byla do 15. ledna 2007 stanovena na […] % (26). Prémie za záruku činila […] % půjčky ročně (27). Celkové finanční náklady na zaručenou půjčku v době jejího poskytnutí proto činily […] % ročně, což je nutno porovnat s referenční sazbou vypočítanou pro záruku na základě základní sazby a rozpětí, které závisí na ratingu společnosti ÅI a úrovni zajištění půjčky. Základní sazba (jednoletá sazba EURIBOR) ke dni 9. října 2003 činila 2,235 %. V té době byl rating společnosti ÅI „slabý“ ve smyslu sdělení o referenčních sazbách. Jak bylo uvedeno výše, Komise má za to, že úroveň zajištění půjčky byla běžná, což znamená, že úvěrová marže, která se připočítá k základní sazbě, činí 400 základních bodů. Referenční sazba u této půjčky proto činí 6,235 %, což je více než celkové finanční náklady záruky G-I ve výši […] % ročně.
(82)
Ode dne 6. září 2004 mimoto místní správa záruční prémii u záruky G-I snížila na […] %. Celkové finanční náklady zaručené půjčky proto činily […] %, tj. o […] základního bodu méně, než je referenční sazba, což společnosti ÅI poskytlo odpovídající výhodu.
(83)
Dne 2. listopadu 2004 získala společnost ÅI od […] půjčku ve výši […] EUR (číslo úvěru […]). Tato půjčka byla zajištěna zárukou místní správy, za niž poskytla společnost ÅI zajištění v podobě zástavního práva na nemovitý majetek. Úroková sazba byla stanovena ve výši […] + […] základního bodu a poplatku za záruku ve výši […] % částky půjčky ročně, což znamená, že celkové finanční náklady této zaručené půjčky činily […] % ročně (28).
(84)
Referenční sazbu u záruky G-II je nutno vypočítat na základě jednoleté sazby EURIBOR platné ke dni 2. listopadu 2004, tj. 2,314 %. V té době byl rating společnosti ÅI „slabý“ ve smyslu sdělení o referenčních sazbách. S ohledem na běžnou úroveň zajištění činí referenční sazba u této půjčky 6,314 % ročně, což je více než celkové finanční náklady záruky G-II ve výši […] % ročně. Z porovnání nákladů na tuto novou zaručenou půjčku s referenční sazbou vyplývá, že celkové finanční náklady půjčky, na niž se vztahovala záruka G-II, byly nejméně o […] základních bodů nižší než referenční sazba, poskytly tudíž společnosti ÅI finanční výhodu. Podle informací, které má Komise k dispozici, se úroková sazba u zaručené půjčky od jejího poskytnutí nezměnila.
(85)
Dne 13. prosince 2005 vydala místní správa ve prospěch společnosti ÅI novou záruku. Tato záruka se měla vztahovat na „referenční půjčku“, tj. původně nezaručenou půjčku ze dne 9. října 2003, jejíž podmínky se tudíž změnily. Úroková sazba u půjčky se k tomuto okamžiku změnila na […] % ročně. Poplatek za záruku byl stanoven na […] % částky půjčky, což znamená celkové finanční náklady ve výši […] % ročně (29) (podmínky platné od tohoto dne byly stejné jako výše popsané podmínky, které se vztahovaly na půjčku se zárukou G-I, včetně postupných změn úrokové sazby).
(86)
Referenční sazbu u záruky G-III je nutno vypočítat na základě jednoleté sazby EURIBOR ke dni 13. prosince 2005, která činila 2,769 %. V té době byl rating společnosti ÅI „uspokojivý“ ve smyslu sdělení o referenčních sazbách. S přihlédnutím k běžné úrovni zajištění činí referenční sazba u této půjčky 4,969 % ročně. To je více než celkové finanční náklady záruky G-III ve výši […] % ročně. Místní správa proto poskytla společnosti ÅI odpovídající finanční výhodu ve výši nejméně […] % ročně.
5.2 NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE A OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(87)
Finské orgány tvrdily, že dotyčná opatření neovlivňují obchod mezi členskými státy, a proto nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Na podporu tohoto tvrzení Finsko v podstatě uvedlo, že společnost ÅI je pouze jedním z řady podniků působících na trhu nemovitostí a nepatří k největším. Neexistují proto žádné důkazy, že by opatření (pokud by se pokládala za státní podporu) posílila postavení společnosti ÅI na úkor ostatních soutěžitelů.
(88)
Komise nemůže toto tvrzení uznat. Skutečnost, že společnosti ÅI byla poskytnuta finanční výhoda, kterou její konkurenti neměli k dispozici (a jak potvrdilo Finsko, na alandském trhu nemovitostí působí řada dalších hospodářských subjektů), znamená, že společnost ÅI mohla uskutečnit větší investice a rozšířit svou činnost za finančních podmínek, které byly výhodnější než podmínky, jež byly dostupné jejím konkurentům (kteří se v případě neexistence výhody, která byla poskytnuta společnosti ÅI, mohli rozhodnout pro uskutečnění podobných investic). Není nutné prokázat, že opatření umožnila společnosti ÅI převzít podíly na trhu od konkrétního soutěžitele.
(89)
Obdobně mohla výhoda, která byla poskytnuta společnosti ÅI, ovlivnit obchod mezi členskými státy. Je pravdou, že alandský trh je malý, nachází se na souostroví, na něž se lze dostat pouze po moři nebo letecky, a že zde na základě aktu o přistoupení Finska k EU platí zvláštní omezení práva usazování. Skutečností však je, že pro působení zahraničních podniků na Alandských ostrovech neexistuje žádná absolutní překážka a zcela jistě žádná překážka pro to, aby takovéto podniky investovaly do místního trhu nemovitostí. Komise rovněž podotýká, že Finsko nezpochybnilo tvrzení uvedené v rozhodnutí o zahájení řízení, že nemovitosti na Alandských ostrovech v minulosti získaly podniky se sídlem v jiných členských státech. Výhoda, kterou tato opatření poskytla společnosti ÅI, proto přinejmenším mohla ovlivnit obchod mezi členskými státy nepatřičným posílením postavení společnosti ÅI v porovnání s potenciálními zahraničními konkurenty nebo investory.
5.3 ZÁVĚR OHLEDNĚ HODNOCENÍ OPATŘENÍ JAKO STÁTNÍ PODPORY
(90)
Z výše uvedených důvodů Komise uvádí, že veškerá navýšení kapitálu (s výjimkou C-I, C-II a C-III) a úvěrové záruky G-I, G-II a G-III představují státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU.
6. ÚDAJNÁ ZÁKONNOST PODPORY
(91)
Finsko tvrdilo, že kapitálové injekce i záruky jsou v případě, že by se pokládaly za státní podporu, zákonné na základě režimů podpory, které byly zavedeny před tím, než se Finsko stalo členem EU, a před přistoupením k EU byly náležitě oznámeny Kontrolnímu úřadu ESVO (dále jen „Kontrolní úřad“) s referenčními čísly 93-074 (navýšení kapitálu) a 93-079 (záruky).
(92)
Toto tvrzení je nutno přezkoumat na základě ustanovení nařízení (ES) č. 659/1999. Podle čl. 1 písm. d) se „režimem podpory“ rozumí „jakýkoliv akt, na jehož základě může být bez dalších prováděcích opatření poskytnuta jednotlivá podpora pro podniky definované aktem obecným a abstraktním způsobem, a dále akt, na jehož základě může být na neurčitou dobu a/nebo na neurčitou částku poskytnuta pro jeden nebo několik podniků podpora, která není spojena se zvláštním projektem“. Podle čl. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 659/1999 se „existující podporou“ rozumí: „i) aniž jsou dotčeny články 144 a 172 aktu o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska, všechny podpory existující v příslušných členských státech před vstupem Smlouvy v platnost, to znamená režimy podpor a jednotlivé podpory, které byly zavedeny před vstupem Smlouvy v platnost a zůstávají použitelné i po něm“.
(93)
Finsko přistoupilo k Evropskému společenství dne 1. ledna 1995. Podle čl. 172 odst. 5 aktu o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska se „[…] státní podpory poskytnuté novými členskými státy v průběhu roku 1994, které však v rozporu s Dohodou o EHP či ujednáními na základě této dohody nebyly oznámeny Kontrolnímu úřadu ESVO, nebo mu byly oznámeny, byly však poskytnuty dříve, než Kontrolní úřad vydal rozhodnutí, nepovažují za existující státní podpory podle čl. 93 odst. 1 Smlouvy o ES […]“ [neověřený překlad - pozn. překl.].
(94)
Podle čl. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 659/1999 se „novou podporou“ rozumí každá podpora, což znamená režimy podpory a jednotlivou podporu, která není existující podporou, včetně změn existující podpory (30).
(95)
V čl. 4 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (31) je změna stávající podpory vymezena jako „jakákoli změna kromě úprav čistě formálního či administrativního charakteru, která nemůže ovlivnit hodnocení slučitelnosti opatření se společným trhem. Zvýšení původního rozpočtu stávajícího režimu podpor maximálně o 20 % se však nepovažuje za změnu stávající podpory.“
(96)
Z výše uvedených skutečností vyplývá, že opatření, které pochází z doby před přistoupením a představuje režim státní podpory, lze pokládat za existující podporu, jsou-li splněny dvě podmínky. První podmínkou je to, že režim byl zaveden před vstupem Smlouvy o ES v platnost, a druhou, že se jeho podstata od té doby významně nezměnila.
(97)
Komise posoudí tvrzení Finska ohledně zákonnosti podpory pro oba údajné režimy zvlášť.
6.1 ÚDAJNÝ SYSTÉM ZÁRUK (93-079)
(98)
Komise za prvé posoudí, zda tato opatření představují režim podpory ve smyslu čl. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 659/1999.
(99)
Vnitrostátním právním základem systému záruk je provinciální zákon o zárukách provincie pro průmysl a některá jiná odvětví podnikání (ÅFS 1966:14) (32), který byl schválen v roce 1966 a pozměněn zákony ÅFS 1979:84, 1982:37, 1988:53, 1992:9, 1994:29, 1996:56 a 2002:23. Pokud jde o rozpočet nebo „obálku“, v době přistoupení Finska k ES provinciální zákon z roku 1966 stanovil, že „výše nesplacených záruk nebo půjček (33) nesmí v žádném okamžiku překročit 20 000 000 FIM“. Na druhou stranu dotyčné opatření nestanovilo žádné časové omezení, pokud jde o jeho uplatňování.
(100)
Na základě výše uvedených skutečností a ustanovení ve vnitrostátním právním předpise se na první pohled zdá, že opatření splňují definici režimu podpory, jelikož akt povoluje podporu, která není spojena se zvláštním projektem, který má být zadán jednomu nebo několika podnikům na neurčitou dobu. Údajný režim byl zaveden dne 1. září 1982, tj. dlouho před 1. lednem 1994, a byl oznámen Kontrolnímu úřadu. Zdá se proto, že první podmínka týkající se existující podpory je splněna, jelikož původní režim byl zaveden před vstupem Smlouvy ve Finsku v platnost, a dokonce před 1. lednem 1994, což znamená, že v tomto případě není použitelný čl. 172 odst. 5 aktu o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska.
(101)
Komise však musí rovněž posoudit, zda opatření prošla od 1. ledna 1994 podstatnými změnami.
(102)
Regionální orgány provedly po 1. lednu 1994 nejméně tři změny systému záruk (provinciálními zákony 1994:29, 1996:56 a 2002:23), a to před poskytnutím první záruky dne 14. srpna 2003. Tyto změny umožnily podstatné zvýšení rozpočtu režimu (tj. navýšení celkové výše záruk, jež lze poskytnout v daném okamžiku). Jelikož se tento případ týká poskytnutí úvěrové záruky, je nutno posoudit, zda by se změny rozpočtu režimu, které byly zavedeny před provedením projednávaných opatření, měly považovat za podstatné a oddělitelné od existujícího režimu.
(103)
Jak bylo popsáno výše, podle článku 4 nařízení (ES) č. 794/2004 představuje zvýšení rozpočtu o více než 20 % změnu stávajícího režimu podpory. Dvě výše uvedené změny (34) zvýšily původní rozpočet režimu o 50 % resp. 150 %. Toto zvýšení rozpočtu představuje podstatné změny režimu, které nebyly nikdy oznámeny Komisi.
(104)
Dopad těchto podstatných změn nelze považovat za oddělitelný od údajného režimu s tím, že se celý režim stává novou podporou. Původní režim podpory byl ve skutečnosti omezen pouze s ohledem na celkovou výši záruk, které mohly být nesplaceny v daném okamžiku. Za této situace se velmi významné zvýšení rozpočtu (i bez jakékoli jiné změny režimu) dotýká samotné podstaty stávajících pravidel.
(105)
Komise mimoto podotýká, že z dokumentů týkajících se záruk, které předložilo Finsko, nevyplývá, že právním základem těchto záruk byl údajný systém záruk.
(106)
Záruky, na něž se vztahuje toto rozhodnutí, je proto nutno považovat za novou podporu. Jelikož podpora byla zavedena bez předchozího schválení Komisí, jak se požaduje v článku 108 SFEU, jedná se o protiprávní podporu.
6.2 ÚDAJNÝ REŽIM UPISOVÁNÍ AKCIÍ (93-079)
(107)
Vnitrostátní pravidla týkající se tohoto údajného režimu byla Kontrolnímu úřadu oznámena jako opatření podpory pro upisování akcií. Podle dokumentů předložených v té době se zdá, že jako vnitrostátní právní základ byl uveden „roční rozpočet Alandských ostrovů“. Pod nadpisem „maximální možná míra podpory, která (…) může být dosažena u jednoho projektu“, uvedlo Finsko „30 %“. Pod nadpisem „Rozpočet/výdaje“ uvedlo Finsko rozpočty pro roky 1992 až 1994, kolonku „Odhad celkového rozpočtu na celou plánovanou dobu trvání režimu“ však ponechalo prázdnou.
(108)
V průběhu vyšetřovacího řízení Finsko objasnilo, že formálním právním základem údajného režimu je zákon o autonomii Alandských ostrovů (1144/1991), který byl schválen v roce 1991. Podle § 18 odst. 22 mají alandské místní orgány „obecnou pravomoc“ přijímat různé druhy opatření zaměřujících se na podporu alandského hospodářství. Tyto pravomoci jsou uplatňovány (např. prostřednictvím půjček, kapitálových injekcí, záruk) pomocí prostředků v ročním souhrnném rozpočtu místní správy.
(109)
Komise uvádí následující:
(110)
Bez ohledu na skutečnost, že Finsko může považovat pravomoci místních orgánů poskytovat takovéto kapitálové injekce (na základě obecných pravomocí, které jsou uděleny zákonem o autonomii) za „režim“, musí Komise ověřit, zda ustanovení vnitrostátního zákona, jež stanoví tyto pravomoci, splňují definici „režimu“ podle čl. 1 písm. d) nařízení (ES) č. 659/1999. V tomto ohledu se zdá, že právní základ (§ 18 odst. 22 zákona č. 1144/1991) sestává z pravidel, která se týkají rozdělení pravomocí mezi jednotlivými orgány v rámci finského právního řádu a která nesplňují požadavky pro to, aby představovala režim podpory (jenž je definován mimo jiné jako „… akt, na jehož základě může být bez dalších prováděcích opatření poskytnuta jednotlivá podpora …“). Přidělení kapitálu jednotlivému příjemci proto za prvé vyžaduje přidělení částky v ročním rozpočtu místní správy (schváleném regionálním alandským shromážděním podle jeho uvážení) a poté provedení rozhodnutí přijatých místní správou. Zdá se proto, že kapitálové injekce poskytnuté na základě těchto pravomocí je nutno pokládat spíše za řadu jednotlivých rozhodnutí než za režim podpory.
(111)
Komise každopádně rovněž podotýká, že se údajný režim týkal pouze let 1992 až 1994, jelikož pod nadpisem „Rozpočet/výdaje“ nebyly uvedeny žádné další informace, ačkoliv právním základem byl „roční rozpočet Alandských ostrovů“.
(112)
Komise rovněž poznamenává, že Finsko uvedlo, že maximální míra podpory, která může být „dosažena u jednoho projektu“, činí 30 %. To lze každopádně chápat pouze v tom smyslu, že kapitálové injekce na základě tohoto údajného režimu měly být spolu s významnými soukromými příspěvky (ve výši nejméně 70 %) použity na „projekty“, jež mají podporovat cíl údajného režimu, jímž byl „cestovní ruch, průmysl, výzkum a vývoj“. Navýšení kapitálu, jimiž se zabývá toto rozhodnutí, tuto formální podmínku nesplňují, a nemohou se na ně proto vztahovat vnitrostátní právní předpisy, které byly oznámeny Kontrolnímu úřadu, bez ohledu na skutečnost, zda tato opatření představovala řádný režim podpory, a pokud ano, zda byla uplatňována po roce 1994.
(113)
Státní podpora, která byla poskytnuta ve formě navýšení kapitálu společnosti ÅI, proto představuje novou podporu. Jelikož podpora byla zavedena bez předchozího schválení Komisí, jak požaduje článek 108 SFEU, jedná se o protiprávní podporu.
6.3 DODATEČNÁ PŘIPOMÍNKA K NEDÁVNÝM ROZHODNUTÍM FINSKÉHO NEJVYŠŠÍHO SPRÁVNÍHO SOUDU
(114)
Je třeba rovněž uvést, že dvě opatření, která místní správa provedla ve prospěch společnosti ÅI, byla nedávno finským soudem zrušena. Těmito opatřeními je i) navýšení kapitálu C-XI, jež bylo společnosti ÅI poskytnuto v roce 2007 (viz poznámka v bodě 16), a ii) úvěrová záruka z roku 2006, která nebyla uplatněna. V rozsudku ze dne 6. dubna 2011 Nejvyšší správní soud rozhodl o tom, zda byla rozhodnutí místní správy přijata v souladu s vnitrostátními správními předpisy. Přitom soud rovněž posoudil, zda existují dostatečné náznaky, že opatření představovala státní podporu, což znamená, že je místní orgány měly před zavedením oznámit Komisi. Soud shledal, že jsou zjevně splněna všechna kritéria státní podpory. Soud analyzoval rovněž tvrzení Finska, že by se na opatření (pokud by představovala podporu) vztahovala vnitrostátní pravidla, která platila před přistoupením, a proto by se považovala za „existující podporu“. Soud přitom podrobně posoudil vnitrostátní pravidla a zjistil, že bez ohledu na skutečnost, zda tato pravidla představovala skutečný režim státní podpory, či nikoli, rozhodnutí místních orgánů nesplňují formální požadavek podle vnitrostátních předpisů, především z důvodů, které uvedla výše Komise. Závěry Nejvyššího správního soudu Finska jsou proto v souladu se závěry Komise, že kapitálová injekce C-XI, jíž se týká vyšetřovací řízení, zahrnuje novou státní podporu. Nejvyšší soud dospěl k témuž závěru u úvěrové záruky z roku 2006. Jelikož záruka nebyla nikdy zavedena, nebyla v tomto rozhodnutí posouzena.
7. SLUČITELNOST
(115)
Finsko obecně tvrdilo, že by opatření v případě, že by se považovala za novou státní podporu, byla slučitelná s vnitřním trhem, jelikož účelem činností společnosti ÅI financovaných podporou bylo usnadnit rozvoj regionu a vytvořit nová pracovní místa.
(116)
Ačkoliv je státní podpora v zásadě zakázána, považuje se za slučitelnou s vnitřním trhem v případech uvedených v čl. 107 odst. 2 SFEU a může být považována za slučitelnou, je-li použita k dosažení cílů zmíněných v čl. 107 odst. 3. Jediným důvodem slučitelnosti, který lze předpokládat v tomto případě, je důvod uvedený v ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, jež povoluje státní podpory, které mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností, nebo ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, jež stanoví, že mohou být povoleny státní podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských oblastí.
(117)
Podle pravidel regionální podpory, která platila pro Finsko v té době (mapy regionální podpory 2000-2006 a 2007-2013), nebylo město Mariehamn, v němž se nachází projekt iTiden, každopádně pro tuto podporu způsobilé. To znamená, že i kdyby bylo možno říci, že podporu lze spojit s tímto projektem, nelze ji považovat za slučitelnou. Komise mimoto podotýká, že Finsko neprokázalo splnění podmínek pro slučitelnost na základě pravidel regionální podpory (co se týká např. formy podpory, způsobilých nákladů nebo maximální míry podpory).
(118)
Podporu nelze považovat za slučitelnou s vnitřním trhem ani podle žádných jiných pokynů a sdělení přijatých Komisí s ohledem na použití čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU nebo přímo podle uvedeného článku. Finské orgány nepředložily žádné konkrétní tvrzení nebo důkazy, které by Komisi umožnily schválit tato opatření jako slučitelná podle některého z ustanovení SFEU.
8. NAVRÁCENÍ PODPORY
8.1 TVRZENÍ FINSKA
(119)
V čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999 je stanoveno, že „je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil […]. Komise nebude vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství.“ Samozřejmým důsledkem proto je, že by protiprávní státní podpora pro společnost ÅI měla být navrácena.
(120)
Finsko však tvrdilo, že by Komise neměla v tomto případě navrácení podpory nařídit, jelikož Finsko oprávněně očekávalo, že podpora byla zákonná na základě údajných režimů použitelných před přistoupením, a že by navrácení bylo v rozporu se zásadami práva Společenství. Komise podotýká, že se Finsko oficiálně dovolávalo oprávněných očekávání pouze s ohledem na místní správu. Oprávněná očekávání příjemce nebyla výslovně zmíněna.
(121)
Komise nemůže každopádně toto tvrzení přijmout.
(122)
Pokud jde o navýšení kapitálu, Komise výše prokázala, že bez ohledu na to, co se společnost ÅI či kdokoli jiný mohl domnívat s ohledem na právní status údajného režimu upisování akcií ve vztahu k pravidlům státní podpory, tato navýšení nesplňovala formální podmínky údajného režimu, jak byl oznámen Kontrolnímu úřadu. Nelze proto tvrdit, že společnost ÅI mohla využít oprávněná očekávání, pokud jde o zákonnost navýšení kapitálu, jelikož se na ně nemohly vztahovat vnitrostátní předpisy, ve vztahu k nimž se Finsko dovolává oprávněných očekávání.
(123)
Co se týká úvěrových záruk, Komise prokázala, že se systém záruk podstatně změnil ještě před poskytnutím záruk, jichž se týká toto rozhodnutí. Tyto změny, které provedly alandské orgány, nebyly Komisi oznámeny. Důsledkem je to, že záruky poskytnuté podle vnitrostátních předpisů, které tvořily původní režim, je nutno považovat za novou podporu. Podle ustálené judikatury nemůže příjemce podpory oprávněně očekávat, že podpora, které měla být podle článku 108 SFEU oznámena Komisi, avšak oznámena nebyla, je zákonná (35).
(124)
Záruky i navýšení kapitálu proto představují novou podporu, která měla být před zavedením oznámena Komisi.
(125)
Podle ustálené judikatury (36) se členský stát, jehož orgány při poskytnutí podpory porušily postup stanovený v článku 108 SFEU, nemůže odvoláním se na oprávněná očekávání příjemců podpory vyhnout povinnosti přijmout opatření k provedení rozhodnutí Komise, které nařizuje navrácení podpory. Pokud by se vnitrostátní orgány mohly dovolávat svého vlastního protiprávního jednání, pozbyly by články 107 a 108 SFEU zcela platnosti a rozhodnutí přijatá Komisí na základě těchto ustanovení by byla zbavena jejich účinků.
(126)
Stejná zásada se musí nutně použít v případě, že se vnitrostátní orgány dovolávají oprávněných očekávání ohledně zákonnosti opatření, která však neoznámily Komisi, ačkoliv tato opatření představovala novou podporu (37).
(127)
Pokud jsou relevantní oprávněná očekávání společnosti ÅI, Komise obdobně podotýká, že podle ustálené judikatury platí, že s ohledem na imperativní charakter kontroly státních podpor prováděné Komisí na základě článku 108 SFEU mohou podniky, které jsou příjemci podpory, v zásadě mít oprávněná očekávání, že byla zachována pravidla při poskytování podpory, pouze v případě, že byla tato podpora poskytnuta při dodržení postupu upraveného uvedeným článkem. Subjekt jednající s péčí řádného hospodáře musí být běžně schopen ujistit se o tom, že byl tento postup dodržen (38).
(128)
Komise podotýká, že nikdo jiný než společnost ÅI nemohl mít lepší přehled o opatřeních místní správy v souvislosti s údajnými režimy podpory, jelikož místní správa je hlavním akcionářem této společnosti a ve správní radě společnosti ÅI je zastoupena fyzickými osobami, které jsou rovněž členy výkonného orgánu místní správy. Toto tvrzení dokládá skutečnost, že (jak bylo uvedeno výše v souvislosti s kapitálovými navýšeními) zástupci společnosti ÅI a místní správy si pravidelně vyměňovali informace. I když se finské orgány výslovně nedovolávaly oprávněných očekávání jménem příjemce podpory, Komise se domnívá, že společnost ÅI nemůže v daném případě oprávněná očekávání uplatňovat.
(129)
Komise mimoto nikdy Finsko ani příjemce podpory výslovně neujistila, že dotyčná opatření nebudou státní podporou, nebo že budou představovat slučitelnou podporu, což by mohlo vést k takovýmto očekáváním (39).
(130)
Finsko dále uvedlo, že by v případě navrácení podpory poskytnuté prostřednictvím navýšení kapitálu neměla být prvkem podpory nutně celá částka poskytnutého kapitálu, nýbrž (analogicky s výpočtem prvku podpory v zárukách) náklady společnosti ÅI na nalezení alternativní investice na trzích. V tomto ohledu Finsko navrhlo, aby byly náklady takovéhoto alternativního financování stanoveny pomocí 7 % předpokládané návratnosti investic u kancelářských prostor, která byla uvedena ve zprávě společnosti KPMG.
(131)
Komise nemůže tento názor uznat.
(132)
Jako obecný předpoklad je jistě správné, že státní podporu v daném případě představuje rozdíl mezi výhodou (v podobě financování), kterou společnost skutečně obdržela ze státních prostředků, a tím, co by nemohla získat na kapitálových trzích. „Tímto vrácením tak příjemce ztrácí výhodu, kterou měl na trhu ve vztahu ke svým soutěžitelům, a dochází k obnovení situace před poskytnutím podpory“ (40).
(133)
Každý subjekt uskutečňující investici, ať už poskytnutím úvěru nebo převzetím kapitálové účasti ve společnosti, usiluje u této investice o dosažení návratnosti, která odpovídá riziku.
(134)
Je-li podpora ve formě půjčky s náklady, které jsou nižší než tržní náklady (což je případ zaručené půjčky, jsou-li celkové finanční náklady nižší než úroková sazba u půjčky poskytnuté za tržních podmínek), poskytnuta společnosti, která není vyloučena z úvěrového trhu, a byla by proto schopna jako alternativu podpory získat půjčku za tržní sazbu, je zřejmé, že účelu navrácení podpory lze dosáhnout tím, že společnost zaplatí tento rozdíl (s připočtením úroků), což ji znovu postaví na roveň jejím konkurentům.
(135)
U investic do vlastního kapitálu se situace liší. Návratnost zde nezávisí na ochotě společnosti platit (jak je tomu v případě půjčky), nýbrž je zcela závislá na související ziskovosti obchodního modelu společnosti. Pokud se soukromý investor nedomnívá, že podnik poskytne za riziko, které podstupuje, náležitou odměnu, investici neuskuteční, nýbrž vloží své peněžní prostředky jinam. Jinými slovy, Komise nemůže uznat, že by společnost byla schopna získat stejné peněžní prostředky k navýšení svého kapitálu na kapitálovém trhu nabídnutím vyšší odměny, jelikož očekávané výsledky jí neumožňovaly nabídnout investorovi do vlastního kapitálu tuto vyšší odměnu. Hypotetickou situací (tj. situací v případě, že by podpora neexistovala), kterou má navrácení podpory obnovit nebo přivodit, je tudíž situace, kdy by nebyl investován žádný kapitál. Podporou, kterou je nutno navrátit, je proto celá částka navýšení kapitálu.
(136)
Komise proto nemůže přijmout názor Finska, pokud jde o prvek podpory v navýšeních kapitálu.
8.2 PODPORA, KTERÁ MÁ BÝT NAVRÁCENA
(137)
Protiprávní a neslučitelná podpora, kterou zjistila Komise a kterou musí Finsko získat zpět od společnosti ÅI, proto činí:
(138)
Navýšení kapitálu:
a)
Navýšení kapitálu C-IV: 353 199,00 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 20. července 2001.
b)
Navýšení kapitálu C-V: 599 933,78 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 15. srpna 2002.
c)
Navýšení kapitálu C-VI: 799 911,64 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 13. března 2003.
d)
Navýšení kapitálu C-VII: 515 165,97 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 6. května 2004.
e)
Navýšení kapitálu C-VIII: 669 896,95 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 30. září 2004.
f)
Navýšení kapitálu C-IX: 199 977,91 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 16. června 2005.
g)
Navýšení kapitálu C-X: 234 961,43 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 16. června 2005.
h)
Navýšení kapitálu C-XI: 1 379 998,95 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 15. února 2007.
(139)
Úvěrové záruky: Prvek podpory je u všech záruk vypočítán jako rozdíl mezi referenční sazbou použitou jako srovnávací měřítko pro úvěrové náklady, které by společnost ve finanční situaci srovnatelné se společností ÅI musela uhradit bez záruky, na straně jedné a na straně druhé úrokovou sazbou, jíž bylo docíleno prostřednictvím státní záruky, po zohlednění zaplacených prémií v souladu s bodem 4.2 sdělení o zárukách (jak je podrobně objasněno v bodech 66 až 80).
a)
Pokud jde o záruku G-I, prvek podpory tvoří rozdíl mezi referenční sazbou u půjčky pro podnik v ratingové kategorii „slabý (B)“ a s běžným zajištěním a celkovými finančními náklady půjčky, na niž se vztahovala záruka (čímž se rozumí prémie zaplacené za záruku a úroky z půjčky). Tato podpora byla společnosti ÅI dána k dispozici dne 9. října 2003 (jak je objasněno v bodech 81 a 82). Od této částky se odečte jednorázová záruční prémie ve výši 19 500 EUR (41).
b)
Co se týká záruky G-II, prvek podpory tvoří rozdíl mezi referenční sazbou u půjčky pro podnik v ratingové kategorii „slabý (B)“ a s běžným zajištěním a celkovými finančními náklady půjčky, na niž se vztahovala záruka (čímž se rozumí prémie zaplacené za záruku plus úroky z půjčky). Tato podpora byla společnosti ÅI dána k dispozici dne 2. listopadu 2004. Od této částky se odečte jednorázová záruční prémie ve výši 2 900 EUR (42).
c)
Pokud jde o záruku G-III, prvek podpory tvoří rozdíl mezi referenční sazbou u půjčky pro podnik v ratingové kategorii „uspokojivý (BB)“ a s běžným zajištěním a celkovými finančními náklady půjčky, na niž se vztahovala záruka (čímž se rozumí prémie zaplacené za záruku plus úroky z půjčky). Tato podpora byla společnosti ÅI dána k dispozici dne 13. prosince 2005. Od této částky se odečte jednorázová záruční prémie ve výši 6 500 EUR (43).
(140)
Přesnou celkovou výši podpory, která má být navrácena, určí finské orgány ve spolupráci s Komisí v rámci postupu zpětného získání podpory podle metody popsané v bodech 138 a 139. K částce podpory, která bude stanovena, se připočítají úroky ode dne, kdy byla podpora dána příjemci dispozici, do dne jejího navrácení. Komise finské orgány vyzývá, aby s ní v souladu se svou povinností loajální spolupráce spolupracovaly při stanovení přesné výše podpory, která má být navrácena,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Navýšení kapitálu ve výši 84 094,39 EUR, které Finsko provedlo ve prospěch společnosti Ålands Industrihus AB dne 18. června 1997, nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Opatření státní podpory uvedená v oddíle 8.2 tohoto rozhodnutí, která Finsko provedlo protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie ve prospěch společnosti Ålands Industrihus AB, nejsou slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Finsko získá od příjemce státní podporu uvedenou v článku 2.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly pro příjemce uvolněny, do dne jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok podle kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004.
4. Finsko zruší s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí veškeré dosud neprovedené platby podpory uvedené v článku 2.
Článek 4
1. Navrácení podpory uvedené v článku 2 se provede s okamžitým účinkem.
2. Finsko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Finsko Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má příjemce vrátit;
b)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
c)
doklady prokazující, že příjemcům bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Finsko Komisi průběžně informuje o pokroku při provádění vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, dokud není podpora uvedená v článku 2 zcela navrácena. Na žádost Komise předloží Finsko okamžitě informace o již přijatých a plánovaných opatřeních k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z podpory, které již příjemce vrátil.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Finské republice.
V Bruselu dne 13. července 2011.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 13 juli 2011
om det statliga stöd nr C 6/08 (f.d. NN 69/07) som Finland har genomfört till förmån för Ålands Industrihus Ab
[delgivet med nr K(2011) 4905]
(Endast de finska och svenska texterna är giltiga)
(Text av betydelse för EES)
(2012/252/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket,
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a,
efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (1), och
av följande skäl:
1. FÖRFARANDE
(1)
Genom ett klagomål som ingavs den 5 september 2006 underrättades kommissionen om en rad åtgärder som Ålands landskapsregering (nedan kallad landskapsregeringen) beviljat fastighetsbolaget Ålands Industrihus Ab (nedan kallat ÅI). Genom skrivelser av den 25 oktober 2006 och den 14 februari 2007 begärde kommissionen upplysningar av Finland som översändes genom skrivelser av den 11 januari 2007 och den 3 april 2007. De finska myndigheterna översände ytterligare upplysningar den 31 maj 2007 och den 12 juli 2007. Klaganden lämnade ytterligare upplysningar i november 2006 och maj 2007.
(2)
Genom en skrivelse av den 30 januari 2008 underrättade kommissionen Finland om att den beslutat att inleda det förfarande som föreskrivs i artikel 108.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) (2) med avseende på stödet i fråga (nedan kallat beslutet att inleda förfarandet).
(3)
Kommissionens beslut att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (3). Kommissionen uppmanade berörda parter att inkomma med synpunkter på stödet.
(4)
Kommissionen har inte mottagit några synpunkter från berörda parter.
(5)
Med anledning av beslutet att inleda förfarandet har Finland översänt information som registrerades hos kommissionen den 6 maj 2008, den 21 januari 2010, den 26 februari 2010, den 21 maj 2010, den 18 juni 2010, den 18 april 2011, den 27 juni 2011 och den 28 juni 2011. Ett möte mellan kommissionens avdelningar, de finska myndigheterna och företrädare för ÅI ägde rum den 4 juni 2010.
2. BESKRIVNING AV STÖDET
2.1 STÖDMOTTAGAREN
(6)
ÅI är registrerat i Mariehamn, huvudstad på Åland, en ögrupp i Östersjön mellan finska och svenska fastlandet. Ögruppen har ca 28 000 invånare. Åland är ett landskap i Finland men har omfattande självstyrelse. ÅI ägs främst av landskapsregeringen (84,43 %) och Mariehamns stad (15,01 %). Andra lokala åländska myndigheter äger resten av aktierna (4).
(7)
ÅI:s verksamhet består av att bygga, äga och hyra ut lokaler för industriellt eller kommersiellt bruk. Enligt Finland är syftet med bolagets verksamhet att förse företag på Åland med lokaler för att utveckla ett diversifierat och konkurrenskraftigt näringsliv.
(8)
Fram till 1999 var ÅI:s affärsverksamhet av blygsam omfattning (5). ÅI:s balansomslutning ökade mycket långsamt eller inte alls (6). Mot denna bakgrund beslutade ÅI:s styrelse att börja se sig om efter nya affärsmöjligheter för att kunna expandera. Samtidigt uttryckte det lokala näringslivet (som nästan enbart består av små företag) önskemål om en ”teknikpark”, det vill säga kontorsfastigheter där lokala företag kan bedriva sin verksamhet under samma tak för att underlätta samarbete, skapa nya idéer och främja företagande i allmänhet. Det var detta som sedermera blev kontorsparken ”iTiden”. I avsnitt 2.2 beskrivs närmare hur projektet blev till.
2.2 ITiden-PROJEKTET (7)
(9)
Redan 1999 inleddes diskussioner mellan företrädare för det lokala näringslivet och landskapsregeringen (då landskapsstyrelsen) om utsikterna för att bygga en ”teknikpark”. Gemensamma studiebesök gjordes till liknande anläggningar i Sverige.
(10)
År 2000 fick en arbetsgrupp i uppdrag att planera projektet. Arbetsgruppen lade våren 2000 fram ett förslag för landskapsregeringen och Mariehamns stad. Projektet, och landskapsregeringens planer på att bygga och finansiera anläggningen, nämndes i landskapsregeringens budget för år 2000 (8) och bekräftades i 2001 års budget, i vilken landskapsregeringen också begärde medel för eventuella kapitaltillskott för infrastrukturprojekt, bland annat för ÅI (en liknande begäran gjordes i 2000 års budget) (9).
(11)
Tack vare ett kapitaltillskott kunde ÅI den 12 juli 2001 köpa en fastighet i området Västra Klinten i Mariehamn där iTiden skulle byggas. I samband med förvärvet försäkrade sig ÅI också om att nödvändiga ändringar för iTiden-projektet gjordes i stadsplanen.
(12)
I 2002 års budget tillkännagav landskapsregeringen att ÅI skulle inleda byggnadsarbetena för iTiden-projektet under 2002 och att detta med största sannolikhet skulle kräva ett kapitaltillskott (för vilket landskapsregeringen begärde de nödvändiga budgetanslagen) (10).
(13)
I början av 2002 utsågs en arbetsgrupp för byggandet av teknikparken iTiden, och en arkitekt anlitades. Sonderingar gjordes hos potentiella hyresgäster om intresset för att hyra lokaler i iTiden. De förberedande markarbetena utfördes våren 2003 och den första byggetappen (projektet var indelat i två etapper) inleddes sommaren 2003. De första hyresgästerna flyttade in i iTiden den 1 december 2004 i den färdiga ”etapp 1”-delen.
(14)
Den andra byggetappen inleddes hösten 2006 och slutfördes 2007.
2.3 DE STATLIGA STÖDÅTGÄRDERNA
(15)
Kommissionens formella granskning har omfattat flera kapitaltillskott (kapitalökningar) och garantier för banklån (lånegarantier) som landskapsregeringen beviljade ÅI mellan 1997 och 2007. Åtgärderna redovisas i tabellen nedan (kapitaltillskotten är numrerade från C-I till C-XI och garantierna från G-I till G-III).
Åtgärd
Datum för åtgärden
Kapitaltillskott
(i EUR)
Lånegarantier
(i EUR)
C-I (11)
18.6.1997
84 094,39
C-II (11)
22.6.2000
340 582,27
C-III (11)
10.10.2000
114 368,37
C-IV
20.7.2001
353 199,00
C-V
15.8.2002
599 933,73
C-VI
13.3.2003
799 911,64
G-I
9.10.2003
2 600 000,00
C-VII
6.5.2004
515 165,97
C-VIII
30.9.2004
669 896,95
G-II
2.11.2004
1 160 000,00
C-IX
16.6.2005
199 977,91
C-X
16.6.2005
234 961,43
G-III
13.12.2005
2 600 000,00
C-XI
15.2.2007
1 379 998,95
TOTAL
5 292 090,61
6 360 000,00
(16)
Jämfört med tabellen över åtgärder i punkt 7 i beslutet att inleda förfarandet har en lånegaranti på 2 587 500 euro, daterad den 26 oktober 2006, strukits eftersom den aldrig verkställdes (efter beslut av finsk domstol). Vidare är kapitaltillskott C-XI, daterat den 12 juni 2006 i beslutet om att inleda förfarandet, daterat den 15 februari 2007 i detta beslut eftersom det framkom i samband med granskningen att denna åtgärd verkställts vid det senare datumet. Landskapsregeringens beslut att bevilja detta kapitaltillskott har nyligen (den 6 april 2011) ogiltigförklarats av Högsta förvaltningsdomstolen i Finland (se skäl 114). Eftersom kapitalet betalades till ÅI år 2007 och inte har betalats tillbaka, anser dock kommissionen att det nationella domstolsbeslutet inte innebär att åtgärden inte ska omfattas av kommissionens granskning.
(17)
Enligt Finland gavs alla kapitaltillskott för att finansiera iTiden-projektet, med undantag för följande:
C-I) Kapitaltillskottet av den 18 juni 1997 (84 094,39 euro)
C-II) Kapitaltillskottet av den 22 juni 2000 (340 582,27 euro)
C-III) Kapitaltillskottet av den 10 oktober 2000 (114 368,37 euro)
C-VIII) Kapitaltillskottet av den 30 september 2004 (669 896,95 euro)
C-IX) Kapitaltillskottet av den 16 juni 2005 (EUR 199 977,91)
(18)
Vad gäller lånegarantierna uppger Finland att samtliga utfärdades för att finansiera iTiden-projektet. Närmare uppgifter om lånegarantierna ges i skälen 66-86.
3. SKÄL FÖR ATT INLEDA FÖRFARANDET ENLIGT ARTIKEL 108.2 I EUF-FÖRDRAGET
(19)
I beslutet om att inleda förfarandet ifrågasatte kommissionen av följande skäl om kapitaltillskotten och lånegarantierna var förenliga med den inre marknaden.
(20)
Vad gäller förekomsten av statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget noterade kommissionen att åtgärderna omfattade statliga medel eftersom de beviljades av lokala myndigheter och att de var selektiva eftersom de var riktade till ÅI. Beträffande kriteriet om huruvida åtgärderna har gett bolaget en fördel som det inte skulle ha fått enligt normala marknadsmässiga villkor därför att en privat investerare, styrd av utsikterna till lönsamhet på längre sikt, inte skulle ha givit samma stöd, betvivlade kommissionen att en privat investerare skulle ha tillskjutit kapital på det sätt som landskapsregeringen gjorde med tanke på ÅI:s långa följd av förluster eller i bästa fall mycket blygsamma vinster. Vad särskilt gäller lånegarantierna ifrågasatte kommissionen om ÅI skulle ha kunnat få ett jämförbart ekonomiskt stöd på marknaden, och att stödet följaktligen gav ÅI en fördel. Kommissionen ansåg också att sådana fördelar sannolikt skulle snedvrida konkurrensen och påverka handeln inom gemenskapen.
(21)
Om åtgärderna skulle anses utgöra statligt stöd hyste kommissionen också tvivel om huruvida de skulle kunna anses vara förenliga med den inre marknaden.
(22)
Slutligen ifrågasatte kommissionen Finlands påstående att åtgärderna, om de faktiskt ansågs utgöra statligt stöd, hade beviljats enligt stödordningar som tillämpades redan före Finlands anslutning till unionen och således vore lagliga.
4. SYNPUNKTER FRÅN FINLAND
4.1 ÅTGÄRDERNA UTGÖR INTE STATLIGT STÖD
(23)
Finland har intagit ståndpunkten att landskapsregeringen har handlat enligt principen om en privat investerare i en marknadsekonomi, det vill säga att åtgärderna styrdes av utsikterna för att landskapsregeringen skulle få avkastning på sin investering. Finland har hävdat att investeringsbesluten motiverades av bolagets program för nya investeringar, främst iTiden-projektet. Avsikten med åtgärderna var således inte att täcka tidigare förluster, eller att stödja en förlustbringande affärsverksamhet. Landskapsregeringens investeringar i nya andelar i ÅI har resulterat i ett konkret värde eftersom bolagets värde ökat i en utsträckning som motsvarade de tecknade aktierna. Det finns således ingen fördel som ÅI inte hade kunnat få av en privat investerare.
(24)
Oavsett eventuella fördelar har Finland intagit ståndpunkten att åtgärderna inte kan anses som statligt stöd eftersom det saknas konkreta bevis för att konkurrensen på den åländska fastighetsmarknaden påverkats märkbart.
4.2 ÄVEN OM DET ÄR FRÅGA OM STATLIGT STÖD ÄR DET LAGLIGT ENLIGT BEFINTLIGA STÖDORDNINGAR
(25)
Finland anser att åtgärderna bör anses vara lagliga även om de konstateras omfatta inslag av statligt stöd. Enligt Finland omfattades både kapitaltillskotten och lånegarantierna av befintliga stödordningar som infördes innan Finland anslöt sig till unionen.
4.3 ÄVEN OM DET ÄR FRÅGA OM NYTT STATLIGT STÖD ÄR DET FÖRENLIGT MED DEN INRE MARKNADEN
(26)
Skulle åtgärderna utgöra olagligt statligt stöd bör de ändå anses vara förenliga med den inre marknaden på grundval av artikel 107.3 c i EUF-fördraget, eftersom syftet med åtgärderna har varit att utveckla regionen och skapa nya arbetstillfällen, främst genom att bidra till att diversifiera regionens ekonomi, som är alltför beroende av sjöfarten.
4.4 EVENTUELLT ÅTERKRAV
(27)
För den händelse kommissionen skulle anse att det är fråga om olagligt och oförenligt stöd som måste återkrävas har Finland framställt följande argument:
(28)
Enligt artikel 14.1 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (12) ska kommissionen inte kräva att ett stöd ska återkrävas om detta skulle stå i strid med en allmän princip i gemenskapsrätten. Detta vore fallet här eftersom Finland hade legitima skäl att förvänta sig att de stödordningar som infördes före anslutningen till unionen var och är giltiga och att allt stöd som beviljas enligt de reglerna således är lagligt.
(29)
Skulle kommissionen ändå anse att stödet ska återkrävas hävdar Finland att stödinslaget i kapitaltillskotten inte nödvändigtvis är det fulla nominella beloppet av de transaktioner som omfattar statligt stöd. Vad garantierna beträffar kan eventuellt stöd som ska återkrävas inte vara större än den ränteförmån som företaget fått till följd av garantin (jämfört med icke-garanterade lån). Samma gäller i fråga om kapitaltillskott, det vill säga att ett stöd inte kan vara större än den kostnad ÅI skulle ha haft för att erhålla motsvarande kapital på marknaden.
5. BEDÖMNING
5.1 KLASSIFICERING SOM STATLIGT STÖD
(30)
Enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget ”är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna”.
(31)
För att en åtgärd ska klassificeras som statligt stöd måste följande villkor vara uppfyllda: a) den måste finansieras av en medlemsstat eller med statliga medel, b) den måste ge en selektiv fördel som kan gynna vissa företag eller viss produktion och c) den måste snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen och kunna påverka handeln mellan medlemsstaterna. Eftersom dessa villkor är kumulativa måste de uppfyllas samtidigt för att en åtgärd ska kunna klassificeras som statligt stöd.
5.1.1 STATLIGA MEDEL OCH SELEKTIVITET
(32)
Av de skäl som anges i beslutet att inleda förfarandet (och som inte bestridits av Finland) är kriterierna om statliga medel och selektivitet uppfyllda. Åtgärderna beviljas genom enskilda beslut som landskapsregeringen fattat för att utnyttja medel som den tilldelats via sin årsbudget av Ålands lagting. Åtgärderna finansieras således uppenbart av staten och riktas individuellt till ÅI.
5.1.2 FÖRDEL
(33)
Finland har hävdat att åtgärderna inte utgör statligt stöd eftersom de inte gav ÅI en fördel som bolaget inte hade kunnat få på marknaden av en privat aktieägare eller en privat långivare.
(34)
Det är en vedertagen princip i lagstiftningen om statligt stöd (vanligen kallad den marknadsekonomiska investerarprincipen) att statligt stöd förekommer när myndigheter investerar i företags kapital om inte en privat investerare under motsvarande omständigheter hade tillhandahållit samma kapital, framför allt med beaktande av utsikterna till avkastning på investeringen (13). Enligt punkt 3.1 i kommissionens tillkännagivande om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd i form av garantier (14) (nedan kallat tillkännagivandet om garantier) utgör på liknande sätt en garanti som beviljas av myndigheter statligt stöd, om inte medlen görs tillgängliga på villkor som skulle godtas av en privat aktör på normala marknadsekonomiska villkor.
(35)
I beslutet att inleda förfarandet uttryckte kommissionen tvivel om huruvida den marknadsekonomiska investerarprincipen iakttogs med avseende på kapitaltillskotten och garantierna. Tvivlen föranleds framför allt av två iakttagelser som gäller ÅI:
a)
Den långa följd av år då ÅI gick med förlust eller försumbar vinst under den period då åtgärderna beviljades. ÅI gick faktiskt med förlust varje år mellan 2001 och 2005. Mellan 1998 och 2000 var vinsten liten och minskande (38 000, 28 000 respektive 9 000 euro). När ÅI slutligen uppvisade vinst igen 2006 var den inte större än 557,43 euro. Den vinst som år 2006 beräknades för år 2007 (det vill säga vad som förutsågs när beslutet om att bevilja de sista åtgärderna fattades) var endast 5 868,46 euro (15).
b)
Dessutom hade kommissionen intrycket att ÅI:s kassaflöde var otillräckligt för att täcka bolagets kostnader och hade varit så sedan år 2000, vilket föranledde antagandet att åtgärderna hade varit nödvändiga helt enkelt för att täcka denna kassaförlust (16).
(36)
Finland har tillbakavisat denna uppfattning. Finlands argument kommer att diskuteras i det följande, separat för kapitaltillskotten och lånegarantierna.
5.1.2.1 Kapitaltillskotten
(37)
För det första tillbakavisar Finland uppfattningen att ÅI hade likviditetsproblem. Bolagets verksamhet hade visserligen haft begränsad omfattning före iTiden-projektet, men rörelseresultatet och likviditeten hade varit tillfredsställande och förblivit så under den period som granskningen omfattar. Åtgärderna har således inte varit nödvändiga för att täcka kostnaderna för verksamheten. De har i stället varit avsedda att finansiera företagets expansion och bör därför betraktas som investeringar. Med beaktande av villkoren för dessa investeringar var de motiverade enligt den marknadsekonomiska investerarprincipen och utgör följaktligen inte statligt stöd.
(38)
Finland hävdar i detta sammanhang att största delen av kapitaltillskotten användes till att finansiera iTiden-projektet, medan andra var avsedda för andra ÅI-projekt (se skäl 17).
(39)
Kommissionen gör följande bedömning.
(40)
Kommissionen vill inledningsvis framhålla den omständigheten att det kapital som en aktieägare tillför ett företag per definition inte är öronmärkt för något visst ändamål, utan blir del av företagets eget kapital, vilket är fungibelt. Därför är det normalt när en investering tillhandahålls i form av aktiekapital att bedöma dess förenlighet med den marknadsekonomiska investerarprincipen mot bakgrund av företagets generella resultatutsikter. Detta utesluter dock inte att man gör en bedömning av den förväntade avkastningen på specifika planerade investeringar, om bevis finns tillgängliga, naturligtvis under förutsättning att denna information fanns tillgänglig när investeringsbeslutet fattades.
(41)
Vad gäller ÅI:s generella ekonomiska resultat godtar kommissionen, på grundval av den bevisning som lagts fram i samband med granskningen, att ÅI:s rörelseresultat konsekvent täckte bolagets förluster och säkerställde dess likviditet. Den tillgängliga bevisningen tillåter inte slutsatsen att kapitaltillskotten (eller de lån som bolaget fick via garantierna) användes till att täcka förluster som uppstått till följd av ÅI:s verksamhet.
(42)
Faktum kvarstår dock att landskapsregeringen hade ställt betydande belopp ytterligare kapital till ÅI:s förfogande som vid en första anblick givit föga eller ingen utdelning i form av vinst mellan 1997 och 2006. Den springande punkten är därför - som Finland självt påpekar - huruvida landskapsregeringen hade anledning att förvänta sig en sådan avkastning på sitt kapital som hade varit tillräcklig för att en privat investerare skulle ha gjort samma investering. Detta måste bedömas på grundval av vad landskapsregeringen kände till när kapitaltillskotten beslöts.
(43)
Finland har hävdat att största delen av kapitaltillskotten var avsedd att finansiera etapp 1 och 2 i iTiden-projektet, medan resten av kapitaltillskotten reserverades för diverse andra investeringar. I det följande behandlas först de kapitaltillskott som användes till att finansiera iTiden-projektet.
(44)
Enligt Finland gjordes alla kapitaltillskott, utom C-I, C-II, C-III, C-VIII och C-IX, i syfte att finansiera ÅI:s överlägset största enskilda projekt, iTiden. Det första kapitaltillskottet för iTiden-projektet beviljades således 2001 (C-IV).
(45)
Vad gäller de villkor som landskapsregeringen ställde för att bevilja kapitaltillskotten och i synnerhet den avkastning som förväntades vid tidpunkten för beslutet har Finland lämnat följande upplysningar:
(46)
Landskapsstyrelsens beslut att genomföra de kapitaltillskott som avsåg iTiden-projektet fattades på grundval av information som lämnats under överläggningar, det vill säga informella möten mellan landskapsstyrelsen och företrädare för ÅI. Finland uppger att inga protokoll fördes vid dessa överläggningar. Finland har dock ingivit presentationer som hölls under sådana överläggningar eller under ÅI:s styrelsemöten. Dessa innehåller en kortfattad redogörelse för bakgrunden till och de viktigaste inslagen i iTiden-projektet och lönsamhetskalkyler för etapp 1 och etapp 2 i detta. Dessa uppgifter gör det möjligt för kommissionen att bedöma vilken avkastning landskapsregeringen räknade med när den gjorde de kapitaltillskott som avsåg iTiden-projektet.
(47)
Den 31 januari 2002 höll ÅI en överläggning med landskapsregeringen för att försäkra sig om dess godkännande att börja bygga iTiden-anläggningen under 2002 (efter det att själva tomten köpts 2001). Under detta möte lade ÅI fram en lönsamhetskalkyl som byggde på antagandet att projektet skulle ge en årlig avkastning på 3 % av ÅI:s eget kapital.
(48)
En annan överläggning mellan ÅI och landskapsregeringen ägde rum den 4 mars 2003 som förberedelse inför ÅI:s bolagsstämma den 5 mars 2003, där man skulle besluta om att inleda den första etappen av byggprojektet iTiden, som inte hade inletts 2002. En uppdaterad lönsamhetskalkyl tillhandahölls, i vilken beräknades att den första etappen skulle ge ett överskott på bara 700 euro, under antagande att ÅI:s eget kapital inte gav någon avkastning.
(49)
Den 2 januari 2006 sammanträdde ÅI:s styrelse för att diskutera inledandet av etapp 2 i byggprojektet iTiden och behovet av att genomföra ett kapitaltillskott för att finansiera detta. En lönsamhetskalkyl som lades fram under mötet byggde på antagandet att projektet skulle uppnå lönsamhet med en avkastning på eget kapital på 3 % årligen. Denna kalkyl måste dock revideras för att beakta ökade kostnader för att anpassa byggnaderna till hyresgästernas behov. En reviderad kalkyl fastställdes således den 10 januari 2006 som låg till grund för det kapitaltillskott som beslutades vid bolagsstämman den 12 juni 2006 (även om kapitaltillskotten av tekniska skäl betalades först den 15 februari 2007 - detta är kapitaltillskott C-XI). I den kalkylen fastställdes den förmodade avkastningen på eget kapital i etapp 2 av byggprojektet iTiden till 1 % årligen.
(50)
Finland har lagt fram dessa bevis och uppgivit att detta är en korrekt redovisning av förväntningarna på avkastning vid de aktuella tidpunkterna, vilka låg till grund för landskapsregeringens beslut att genomföra de kapitaltillskott som motiverades av iTiden-projektet, det vill säga C-IV, C-V, C-VI, C-VII och C-X för etapp 1 och C-XI för etapp 2. Dessa lönsamhetskalkyler bygger på förväntade återkommande intäkter från iTiden, det vill säga hyresintäkter. Finland har hävdat att avkastningen på landskapsregerings investeringar måste bedömas med beaktande också av den förväntade värdeförhöjningen i fastigheten. Finland har dock inte lagt fram några konkreta bevis i detta hänseende. Tvärtom konstaterar kommissionen att några sådana förväntade värdeförhöjningar inte tagits med i lönsamhetskalkylerna, vilket tyder på att sådana överväganden inte beaktats när investeringsbesluten fattades. På grundval av ovanstående överväganden anser kommissionen att en privat investerare inte skulle ha gjort motsvarande investeringar med en sådan förväntad avkastning.
(51)
En investerare som satsar pengar i ett projekt som omfattar ett inslag av risk (såsom utveckling av affärsfastigheter) kräver en avkastning som står i proportion till den risk som investeringen är förknippad med. Investeraren förväntar sig således en ”riskpremie” som överstiger den kända avkastning han kan få från en alternativ, riskfri placering (den riskfria nivån). Ett vanligt riktmärke för den riskfria nivån är AAA-klassificerade statsobligationer med kortare löptider. I denna bedömning används avkastningen på tvååriga finska statsobligationer, eftersom Finland inte emitterade obligationer med kortare löptider. Detta ger en riskfri nivå på 2,7-4,2 % år 2002, 2,2-2,7 % år 2003 och 2,8-3,8 % år 2006.
(52)
Jämfört med den avkastning på eget kapital som landskapsregeringen väntade sig när den beslutade att genomföra de kapitaltillskott som avsåg iTiden-projektet, konstaterar kommissionen att landskapsregeringen kunde ha uppnått samma eller till och med högre avkastning utan att ta någon av de risker som fastighetsprojekten var förknippade med. Till och med enligt den mest optimistiska tolkningen skulle ”riskpremien” (det vill säga den avkastning som överstiger den riskfria nivån) ha varit högst 0,3 % för kapitaltillskotten C-IV och C-V (2001 och 2002 års kapitaltillskott). För de kapitaltillskott som genomfördes som en följd av 2003 års beslut att inleda etapp 1 av byggprojektet iTiden (och således på grundval av den förväntade avkastning som presenterades under det informella mötet den 4 mars 2003; se skäl 48), det vill säga C-VI, C-VII och C-X, var den förväntade avkastningen lika med noll, vilket betyder att en ojämförligt mycket bättre avkastning kunde ha uppnåtts utan något som helst risktagande. Också när det gäller kapitaltillskottet för etapp 2, C-XI, var den förväntade avkastningen på 1 % mycket lägre än den riskfria avkastningsnivå som då kunde erhållas.
(53)
Det är uppenbart att ingen privat investerare skulle ha nöjt sig med den negativa, eller endast marginella, riskpremie som landskapsregeringen var beredd att acceptera för de kapitaltillskott som anges i skäl 47 till 49. Detta bekräftas till yttermera visso av empiriska data om förväntad avkastning på den åländska fastighetsmarknaden.
(54)
Enligt en rapport från KPMG (17), beställd av de finska myndigheterna och daterad den 10 juli 2007 och ingiven till kommissionen den 17 juli 2007, begär privata investerare på Åland en avkastning på 7 % för investeringar i kontorsfastigheter (och 8 % för investeringar i industrifastigheter). Även om denna rapport sammanställdes efter det att landskapsregeringen hade fattat de beslut som är föremål för detta beslut är den ändå relevant, eftersom den baseras på observationer av tidigare investeringar och eftersom det inte finns någon uppenbar anledning att tro att avkastningskraven skulle ha varit lägre under tidigare år. I alla händelser ger rapporten övertygande indikationer på att den avkastning som ÅI förväntade sig inte skulle ha varit tillräcklig för en privat investerare.
(55)
Finland har gjort gällande att investeringarna, trots den låga eller obefintliga avkastningen, är förenliga med den marknadsekonomiska investerarprincipen av följande skäl. För det första hade ÅI kontaktat potentiella hyresgäster innan byggarbetena påbörjades och var övertygat om att kunna hyra ut minst 80 % av lokalerna, och för det andra visade sig investeringarna vara lönsamma mot bakgrund av ÅI:s (och därmed i huvudsak iTiden-projektets) faktiska ekonomiska resultat från 2004 och framåt, och mot bakgrund av de potentiella uppkomna kapitalvinsterna.
(56)
På denna punkt, och utan att man behöver gå in på hur det verkligen förhållit sig med ÅI:s ekonomiska resultat under senare år, är det tillräckligt att återigen påpeka att frågan inte är huruvida bolagets resultat i dag är tillfredsställande utan huruvida en privat investerare som agerar på marknadsmässiga villkor, utifrån vad som var känt och kunde antas vid den tidpunkt då landskapsregeringen beslöt att göra statliga medel tillgängliga för ÅI (vilket omfattar den förväntade utnyttjandegraden på 80 %), skulle ha tillhandahållit bolaget samma kapital. Av ovan anförda skäl anser kommissionen att en privat investerare inte skulle ha gjort det.
(57)
Kommissionen anser följaktligen att kapitaltillskotten C-IV, C-V, C-VI, C-VII, C-X och C-XI har gett ÅI en fördel som bolaget inte hade kunnat få på marknadsvillkor (18).
(58)
Kommissionen kommer nu att undersöka resten av de kapitaltillskott som omfattas av beslutet att inleda förfarandet, som enligt Finland inte motiverades av iTiden-projektet.
(59)
Enligt kommissionens meddelande om försumbart stöd (19), som innehåller de regler om stöd av mindre betydelse som gällde när detta kapitaltillskott gavs, ansågs stöd på mindre än 100 000 ecu som beviljades ett företag under en treårsperiod inte utgöra statligt stöd. Detta kapitaltillskott uppgår till 84 094,39 euro, det vill säga långt under 100 000 ecu, taket för stöd av mindre betydelse. ÅI omfattades inte av någon annan åtgärd under en period av tre år (20). På grundval av detta skulle 1997 års kapitaltillskott i alla händelser - oavsett under vilka omständigheter det genomfördes - inte utgöra statligt stöd.
(60)
Vad gäller dessa åtgärder har Finland uppgett att de var avsedda för byggande av en industrifastighet i Norrböle och renoveringen av en fastighet i Mariehamn (C-II) och köp av en industrifastighet i den östra delen av Åland (C-III). Det finns således ingen tydlig koppling till iTiden-projektet, som ännu inte tagit klar form vid den tidpunkten (detta skedde 2001 när tomten köptes).
(61)
Det stämmer visserligen att ÅI:s totala vinst var försumbar eller negativ under perioden 1998-2007, men faktum är att ÅI gjorde en blygsam vinst år 2000 och de två föregående åren och började gå med förlust först 2001. Granskningen har visat att bolaget täckte sina kostnader och hade tillräckligt med likvida medel. De investeringar som motiverade dessa två kapitaltillskott förefaller proportionerliga i förhållande till ÅI:s storlek och dess ”traditionella” affärsmodell före den expansion som var förknippad med iTiden-projektet. Därför finns det inga vägande skäl att anse att en privat investerare inte skulle ha genomfört samma kapitaltillskott, och det finns följaktligen inga tydliga bevis för att ÅI fått en fördel.
(62)
Fram till 2000 uppvisade ÅI:s affärsverksamhet blygsamma men positiva resultat (i spannet 9 000-38 000 euro åren 1997-2000). ÅI:s verksamhet följde bolagets dåvarande affärsmodell, att äga och hyra ut lager och näringsfastigheter på Åland. Bolagets fastighetsbestånd var stabilt fram till 2000, vilket förklarar företagets stabila ekonomiska resultat. ÅI:s omsättning låg i spannet 95 000-101 000 euro åren 1997-2000. Bolagets verksamhet var alltså vinstgivande, om än med en förhållandevis liten omsättning.
(63)
Enligt Finland användes dessa kapitaltillskott till att köpa en industrifastighet (C-VIII) och bygga en hangar på flygplatsen i Jomala utanför Mariehamn (C-IX).
(64)
Även om dessa åtgärder inte direkt motiverades av iTiden-projektet beviljades de under andra omständigheter än de ovan avhandlade åtgärderna C-II och C-III. Kapitaltillskotten C-VIII och C-IX genomfördes 2004 respektive 2005. Vid den tidpunkten hade ÅI:s verksamhet gått med förlust sedan 2001. Avgörande är också att dessa investeringar gjordes vid en tidpunkt när landskapsregeringen redan hade investerat mer än 2,25 miljoner euro i ÅI sedan 2001 under premissen att denna investering inte skulle ge en avkastning som en marknadsinvesterare skulle acceptera.
(65)
Det var oundvikligt att den otillräckliga avkastningen på iTiden-projektet skulle ha en negativ inverkan på ÅI:s resultat totalt sett. Ett företags eget kapital är inte öronmärkt utan fungibelt och avkastningen på detta kapital är beroende av företagets totala resultat. Det måste därför ha stått klart för landskapsregeringen när åtgärderna C-VIII och C-IX vidtogs att det var osannolikt att eventuella ytterligare ökningar av ÅI:s kapital skulle ge en tillräcklig avkastning inom en överskådlig framtid. En marknadsinvesterare skulle ha varit beredd att göra dessa kapitalökningar om de hade kunnat leda till en marknadsmässig avkastning för företaget totalt sett (det vill säga en avkastning som skulle ha kompenserat för den låga avkastningen på företagets övriga verksamhet), men inga uppgifter i utredningen tyder på att så skulle ha varit fallet. Finland har inte lämnat någon specifik information om dessa åtgärder som skulle ändra denna bedömning. Kommissionen anser därför att ingen privat investerare skulle ha givit ÅI ett kapitaltillskott under dessa omständigheter. Kapitaltillskotten C-VIII och C-IX har således givit ÅI en fördel som bolaget inte skulle ha kunnat få på marknaden.
5.1.2.2 Lånegarantierna
(66)
När kommissionen bedömer om garantierna eventuellt omfattar statligt stöd tillämpar den de principer som anges i tillkännagivandet om garantier. I punkt 3.2 i tillkännagivandet anges de villkor som normalt räcker för att utesluta förekomsten av statligt stöd i en garanti som myndigheterna har beviljat. Dessa villkor är dock inte uppfyllda när det gäller garantierna G-I, G-II och G-III (det räcker att konstatera att dessa garantier täckte 100 % av de underliggande lånen, se punkt 3.2 c i tillkännagivandet om garantier).
(67)
Kommissionen noterar att ÅI:s finansiella ställning under den period då garantierna beviljades var så pass stark att det inte var uteslutet att företaget hade möjligheten att erhålla lån på kreditmarknaden utan garantier. ÅI var inte ett företag i svårigheter i den mening som avses i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter (21). Bevisningen i ärendet medger inte slutsatsen att ÅI inte skulle ha överlevt som företag utan statligt stöd. Under de år som föregick kapitalökningarna, det vill säga innan iTiden-projektet inleddes, uppvisade ÅI stabila finansiella resultat och blygsamt positiva resultat i sin affärsverksamhet. Skälet till att myndigheterna började investera massivt i ÅI år 2001 var inte att företaget behövde undsättas utan att de ville finansiera dess expansion. Utan det stöd som gavs genom kapitaltillskotten hade ÅI inte varit ett företag på obestånd, utan ett företag som varit mindre till omfånget men fortfarande haft tillträde till kreditmarknaden. Kommissionen kan därför inte finna att ÅI inte skulle ha haft möjlighet att erhålla lån på marknaden utan lånegarantierna. Nästa fråga som kommissionen måste ta ställning till är därför om dessa garantier gav företaget en fördel i form av lägre lånekostnader än vad det skulle ha fått betala på marknaden i avsaknad av garantierna.
(68)
Den fråga som därefter måste undersökas är om garantierna kompenseras med en tillräcklig premie, jämförbar med den som en privat aktör skulle ha debiterat för en garanti. I det aktuella ärendet har kommissionen inte funnit några privata garantier som skulle möjliggöra en direkt jämförelse. Under sådana omständigheter jämför kommissionen den totala finansiella kostnaden av det garanterade lånet, inklusive räntan på lånet och garantipremien, med marknadspriset på ett motsvarande lån utan garanti (22).
(69)
Den 9 oktober 2003 beviljade den privata banken […] (23) ett lån till ÅI på […] euro mot säkerhet […]. Den årliga räntesatsen fastställdes till […] % till och med den 15 januari 2007 (24).
(70)
Trots att detta lån beviljades samtidigt med garanti G-I anser kommissionen att det inte ger en rättvisande bild av marknadskostnaden för ett jämförbart lån, av följande skäl. Mellan juni 2000 och mars 2003 erhöll ÅI fem kapitaltillskott på sammanlagt 2 208 595,01 euro. Ett så omfattande statligt stöd måste oundvikligen ha påverkat den riskbedömning som […] gjorde innan den beviljade lånet och följaktligen förbättrat lånevillkoren för ÅI, inbegripet lånekostnaden, i förhållande till de villkor som bolaget hade kunnat erhålla på marknaden utan det statliga stöd som det erhållit genom kapitaltillskotten. Kommissionen kan därför inte utgå från att räntan för det icke-garanterade lånet från 2003 (eller något senare lån) ger en rättvisande bild av de kreditvillkor som skulle ha gällt för ÅI om bolaget inte fått statligt stöd och kan följaktligen inte använda detta lån som utgångspunkt för en trovärdig och tillförlitlig jämförelse med kostnaden för de lån som täcktes av landskapsregeringens garantier.
(71)
I avsaknad av annan tillförlitlig bevisning om jämförbara lån på marknadsmässiga villkor anser kommissionen att bestämmelserna i dess meddelande om en översyn av metoden för att fastställa referens- och diskonteringsräntor (25) (nedan kallat meddelandet om referensränta) ger ett lämpligt riktmärke för att bedöma om garantierna G-I, G-II och G-III beviljats på marknadsmässiga villkor. Meddelandet om referensränta används som ett mått på marknadsräntan och för att beräkna stödinslaget i åtgärder som utgör statligt stöd. Referensräntan består enligt meddelandet av två delar: en basränta (i detta fall 12-månaders Euribor) till vilken läggs en marginal. Denna marginal beräknas med ledning av två faktorer, nämligen låntagarens kreditvärdighet och hur stor säkerhet som ställts för lånet. I meddelandet anges fem grader av kreditbetyg (hög [AAA-A], bra [BBB], tillfredsställande [BB], låg [B] och dålig/finansiella svårigheter [CCC och lägre]) och tre grader av säkerhet (hög, normal och låg).
(72)
Den 18 juni 2010 ingav Finland till kommissionen en rapport från konsultfirman […] i vilken anges ett årligt kreditbetyg för ÅI. Detta kreditbetyg bygger på de räkenskapsuppgifter som finns tillgängliga vid räkenskapsårets slut och är tillbakablickande, i den mening att det kreditbetyg som ges i till exempel december 2002 avser företagets finansiella tillstånd under 2002. Rapporten från […] beskriver företagets allmänna finansiella resultat och utveckling och bygger på följande bedömningskriterier: tillväxt, lönsamhet, kassaflöde, likviditet, solvens och skuldsättning. I rapporten tillämpas en femgradig betygsskala: utmärkt (A+ och A), god (A- och B+), tillfredsställande (B och B-), adekvat (adequate på engelska) (C+ och C) samt dålig (C- och D) vilket medger en direkt jämförelse med kreditbetygsskalan i meddelandet om referensränta.
(73)
I december 2002, 2003 och 2004 gav […] ÅI kreditbetygen C+, C+ respektive C, vilket placerar företaget i kategorin ”adekvat”, vilken motsvarar kreditbetyget ”låg” i meddelandet om referensränta. För ett företag i kreditkategorin ”låg” sträcker sig den marginal som, enligt meddelandet om referensränta, ska läggas till basräntan, beroende på graden av ställd säkerhet, från 220 baspunkter (hög säkerhet) till 650 baspunkter (låg säkerhet). I december 2005 gav […] ÅI kreditbetyget B- (tillfredsställande) vilket motsvarar betygskategorin ”tillfredsställande” i meddelandet om referensränta.
(74)
Den 27 juni 2011 gav Finland in ytterligare information om kreditbetyg och den säkerhet som ställts för lånen. Kreditbetygen kom från […], som beviljat ÅI det icke-garanterade lånet och två av de lån för vilka landskapsregeringen ställt garantier. Det kreditbetyg som tillhandahållits av […] bygger för åren 2000 till 2003 på ett bokstavssystem som kompletteras med ett skriftligt omdöme. Denna skala medger en direkt jämförelse med kreditvärdighetsskalan i meddelandet om referensränta. Från och med 2005 kommer kreditbetygen från […], ett konsultföretag jämförbart med […]. För åren 2003 och 2004 anger […] kreditbetyget B- (tillfredsställande) och A (tillfredsställande), vilket också motsvarar kreditbetyget ”tillfredsställande” i meddelandet om referensränta. Detta innebär att för åren 2003 och 2004 tillämpade […] ett kreditbetyg för ÅI som låg ett steg högre än betyget från […]. För 2005 gav […] ÅI betyget A (tillfredsställande) vilket motsvarar betygskategorin ”tillfredsställande” i meddelandet om referensränta och följaktligen motsvarar det betyg som gavs av […].
(75)
Kommissionen anser att det är kreditbetygen från […] som bör beaktas vid bedömningen av om garantierna G-I, G-II och G-III beviljats på marknadsmässiga villkor. Med beaktande av att den första garantin beviljades i oktober 2003 då ÅI redan erhållit fem kapitaltillskott till ett sammanlagt belopp av 2 208 595,01 euro är det sannolikt att företagets kreditbetyg för 2003 påverkats av det omfattande statliga stödet. Kommissionen anser det därför lämpligt att utgå från det försiktigare kreditbetyg som givits av […]. Detta påverkar bedömningen för åren 2003 och 2004 eftersom […] för dessa år gav ÅI ett kreditbetyg ett steg lägre än […]. Det bör också noteras att […] samtidigt som kreditbetygen gavs beviljade ÅI de lån som garanterades av landskapsregeringen, vilket kan ha varit ägnat att påverka bedömningen. […] var inte delaktigt i dessa finansiella transaktioner och det är därför mindre sannolikt att dess bedömning kan ha direkt påverkats av det statliga stödet.
(76)
Kommissionen antar följaktligen följande kreditbetyg för ÅI vid tillämpningen av meddelandet om referensräntan: ”låg” (B) för åren 2003 och 2004, och ”tillfredsställande” (BB) för år 2005.
(77)
Vad gäller graden av ställd säkerhet har ÅI ställt inteckningar i den fastighet på vilken iTiden byggts, motsvarande de nominella beloppen på de ställda garantierna. Finland har inte tillhandahållit någon information om förlustandelen vid fallissemang som enligt meddelandet om referensränta används för att fastställa graden av säkerhet och, följaktligen, den marginal som ska läggas till basräntan. Kommissionen har därför begärt uppgifter om inskrivningarnas förmånsordning samt om den intecknade fastighetens värde vid den tid då garantierna beviljades. Finland har inte några värderingar av fastigheterna från den tidpunkt då garantierna gavs. Finland har dock anfört att fastigheternas värde ökade med tiden, allt efter som iTiden-projektet färdigställdes. Enligt Finland värderades fastigheten 2010 till […] euro.
(78)
Vad gäller säkerhetens förmånsordning noterar kommissionen att inteckningarna som landskapsregeringen erhållit som säkerhet för garantierna G-I och G-II har högst förmånsordning av alla inteckningar. Kommissionen noterar också att kommersiella banker har beviljat icke-garanterade lån till ÅI och som säkerhet accepterat inteckningar i samma fastighet med lägre förmånsställning (och följaktligen lägre värde som säkerhet) än den säkerhet som landskapsregeringen erhållit för sina garantier. Med hänsyn till detta, och i avsaknad av annan bevisning, antar kommissionen att den säkerhet som ställdes för garantierna var ”normal” i den mening som avses i meddelandet om referensränta.
(79)
Referensräntan för varje garanti som landskapsregeringen beviljat ÅI kommer att bedömas med ledning av det ovanstående.
(80)
Kommissionen noterar att premierna bestod av två delar för alla garantier: i) en återkommande premie som betalades årligen och uttrycktes som en procentandel av det utestående lånebeloppet och ii) en engångsavgift som också uttrycktes som en procentandel av lånebeloppet men som bara betalades ut en gång, när garantin utfärdades. I bedömningen nedan omfattar den totala kostnaden för de garanterade lånen endast den årligen återkommande premien. I enlighet med punkt 4.2 i tillkännagivandet om garantier bör stödinslaget i enskilda garantier beräknas som skillnaden mellan marknadspriset (i detta fall referensräntan) och det pris som faktiskt betalats. Det pris som faktiskt betalats av ÅI inkluderar den årliga premien och engångsavgiften. Av praktiska skäl kommer engångspremien att behandlas i avsnitt 8.2 om återkrav eftersom det är enklare att avräkna engångsavgiften från det statliga stöd som ska återkrävas. Under alla förhållanden skulle slutsatserna vad gäller förekomsten av statligt stöd inte ändras om engångsavgiften lades till den totala kostnaden för de garanterade lånen. Engångsavgiften påverkar endast storleken av det statligt stöd som beviljats ÅI.
(81)
Garanti G-I beviljades av landskapsregeringen den 9 oktober 2003 för att täcka ett lån på […] euro som […] beviljat ÅI (lånenummer […]). Som säkerhet för eventuella anspråk med stöd av garantin tillhandahöll ÅI en fastighetsinteckning. Räntesatsen för lånet sattes till […] % fram till den 15 januari 2007 (26). Premien för garantin var […] % av det årliga lånebeloppet (27). Den totala kostnaden för det garanterade lånet när det beviljades var således […] % per år, vilket bör jämföras med referensräntan bestående den basränta och den marginal som motsvarar ÅI:s kreditbetyg och nivån på den ställda säkerheten för lånet. Basräntan (12-månaders Euribor) var 2,235 % den 9 oktober 2003. Vid den tidpunkten var ÅI:s kreditbetyg ”låg” enligt den betygsskala som används i meddelandet om referensränta. Av ovan angivna skäl utgår kommissionen från att den säkerhet som ställts för lånet var ”normal” vilket innebär att den marginal som ska läggas till basräntan är 400 baspunkter. Följaktligen uppgår referensräntan för detta lån till 6,235 % årligen, vilket är mer än den totala finansiella kostnaden för G-I ([…] % per år).
(82)
Härtill kommer att landskapregeringen, från och med den 6 september 2004, sänkte garantipremien för G-I till […] %. Den totala finansiella kostnaden för det garanterade lånet blev således […] %, det vill säga […] baspunkter lägre än referensräntan, vilket gav ÅI en motsvarande fördel.
(83)
Den 2 november 2004 tog ÅI ett lån på […] euro hos […] (lånenummer […]). Som säkerhet för lånet ställde landskapsregeringen en garanti, för vilken ÅI ställde en säkerhet i form av en fastighetsinteckning. Räntesatsen fastställdes till […] + […] baspunkter och garantiavgiften till […] % av det årliga lånebeloppet, vilket betyder att den totala finansiella kostnaden för detta garanterade lån var […] % per år (28).
(84)
Referensräntan för G-II ska beräknas på grundval av 12-månaders Euribor-räntan den 2 november 2004, vilken var 2,314 %. Vid den tidpunkten var ÅI:s kreditbetyg ”låg” enligt den betygsskala som används i meddelandet om referensränta. Om graden av ställd säkerhet antas vara ”normal” uppgår referensräntan för detta lån till 6,314 % årligen, vilket är mer än den totala finansiella kostnaden för G-II ([…] % per år). En jämförelse av kostnaderna för detta nya garanterade lån med referensräntan visar att den totala finansiella kostnaden för det lån som omfattas av garanti G-II låg minst […] baspunkter under referensräntan, vilket gav ÅI en ekonomisk fördel. Räntesatsen för det garanterade lånet har, enligt den information kommissionen har tillgång till, inte förändrats sedan lånet utfärdades.
(85)
Den 13 december 2005 utfärdade landskapsregeringen en ny garanti till förmån för ÅI. Syftet med garantin var att täcka ”referenslånet”, det vill säga det ursprungliga icke-garanterade lånet av den 9 oktober 2003, för vilket villkoren således ändrades. Räntesatsen för lånet ändrades i det här skedet till […] % per år. Garantiavgiften fastställdes till […] av lånebeloppet, vilket innebär en total finansiell kostnad på […] % per år (29) (de villkor som tillämpades från och med detta datum är desamma som de ovan beskrivna villkor som är tillämpliga på det lån som täcks av garanti G-I, inklusive ändringarna av räntesatsen över tiden).
(86)
Referensräntan för G-III ska beräknas på grundval av 12-månaders Euribor den 13 december 2005, vilken var 2,769 %. Vid den tidpunkten var ÅI:s kreditbetyg ”tillfredsställande” enligt den betygsskala som används i meddelandet om referensränta. Om graden av ställd säkerhet antas vara ”normal” uppgår referensräntan för detta lån till 4,969 % årligen, vilket är mer än den totala finansiella kostnaden för G-III ([…] % per år). Landskapsregeringen har följaktligen givit ÅI en motsvarande ekonomisk fördel på minst […] % årligen.
5.2 SNEDVRIDNING AV KONKURRENSEN OCH PÅVERKAN PÅ HANDELN
(87)
Finland har hävdat att åtgärderna i fråga inte påverkar handeln mellan medlemsstaterna och därför inte utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget. Till stöd för detta argument har Finland i allt väsentligt anfört att ÅI är endast ett av flera bolag som är verksamma på fastighetsmarknaden, och inte heller det största av dem. Det finns således inga bevis för att åtgärderna, om de anses utgöra statligt stöd, skulle ha stärkt ÅI:s ställning till skada för konkurrenterna.
(88)
Kommissionen kan inte godta detta argument. Det faktum att ÅI har fått en ekonomisk fördel som inte var tillgänglig för konkurrenterna (och det finns flera andra aktörer på den åländska fastighetsmarknaden, vilket Finland har bekräftat) innebär att ÅI har kunnat göra stora investeringar och utvidga sin verksamhet på ekonomiska villkor som var fördelaktigare än de villkor som konkurrenterna kunde tillgå. Det är möjligt att konkurrenter skulle ha valt att göra liknande investeringar om ÅI inte hade beviljats denna fördel. Det behöver inte visas att åtgärderna har gjort det möjligt för ÅI att ta marknadsandelar från någon viss konkurrent.
(89)
På liknande sätt kunde den fördel som beviljats ÅI påverka handeln mellan medlemsstaterna. Det är i och för sig riktigt att Åland är en liten marknad, belägen i en ögrupp som endast kan nås sjövägen eller med flyg, och att särskilda begränsningar av etableringsrätten gäller på denna marknad med stöd av fördraget om Finlands anslutning till Europeiska unionen. Faktum kvarstår dock att det inte finns något absolut hinder för utländska företag att bedriva verksamhet på Åland, och förvisso inget som hindrar dem från att investera på den lokala fastighetsmarknaden. Kommissionen noterar också att Finland inte har bestridit konstaterandet i beslutet om att inleda förfarandet att fastigheter på Åland tidigare har förvärvats av företag som är etablerade i andra medlemsstater. Eventuella fördelar som beviljats ÅI genom de aktuella åtgärderna skulle således åtminstone potentiellt kunna påverka handeln mellan medlemsstaterna genom att otillbörligt stärka ÅI:s ställning i förhållande till eventuella utländska konkurrenter eller investerare.
5.3 SLUTSATSEN OM KLASSIFICERINGEN SOM STATLIGT STÖD
(90)
Av ovan angivna skäl anser kommissionen att samtliga kapitaltillskott (utom C-I, C-II och C-III) och lånegarantierna G-I, G-II och G-III utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107 i EUF-fördraget.
6. PÅSTÅENDET ATT STÖDET ÄR LAGLIGT
(91)
Enligt Finland var både kapitaltillskotten och garantierna, om de klassificerades som statligt stöd, lagliga enligt stödordningar som infördes före Finlands anslutning till unionen och som före anslutningen i vederbörlig ordning anmäldes till Eftas övervakningsmyndighet under referensnummer 93-074 (kapitaltillskotten) och 93-079 (garantierna).
(92)
Detta argument bör undersökas på grundval av bestämmelserna i förordning (EG) nr 659/1999. Enligt artikel 1 d i den förordningen avses med stödordning”varje rättsakt på grundval av vilken individuellt stöd kan beviljas företag som i rättsakten definieras på ett allmänt och abstrakt sätt, utan att några ytterligare genomförandeåtgärder krävs, samt varje rättsakt på grundval av vilken stöd, som inte är hänförbart till ett visst projekt, kan beviljas ett eller flera företag för obestämd tid och/eller med obestämt belopp”. Vidare anges följande i definitionen av befintligt stöd i artikel 1 b i samma förordning: ”i) utan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 144 och 172 i anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige, […] allt stöd som fanns innan fördraget trädde i kraft i respektive medlemsstat, det vill säga stödordningar och individuellt stöd som infördes före och som fortfarande är tillämpliga efter fördragets ikraftträdande, […]”.
(93)
Finland anslöt sig till Europeiska gemenskapen den 1 januari 1995. Vidare föreskrivs det i artikel 172.5 i fördraget om Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning till Europeiska unionen att ”[…] statligt stöd, som en ny medlemsstat har beviljat under år 1994 och som den i strid med EES-avtalet eller arrangemang enligt det avtalet inte har anmält till Eftas övervakningsmyndighet eller som den har anmält dit men lämnat före det att Eftas övervakningsmyndighet fattat beslut i saken, skall inte anses som ’förekommande’ stöd i medlemsstaten i den mening som avses i Romfördragets artikel 93.1.”
(94)
Dessutom definieras nytt stöd i artikel 1 c i förordning 659/1999 som ”allt stöd, det vill säga stödordningar och individuellt stöd, som inte är befintligt stöd, inbegripet ändringar av befintligt stöd” (30).
(95)
Slutligen definieras i artikel 4.1 i kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 av den 21 april 2004 om genomförande av rådets förordning (EG) nr 659/1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (31) begreppet ändring av befintligt stöd som ”varje ändring, utom ändringar av rent formell eller administrativ art som inte kan påverka bedömningen av stödåtgärdens förenlighet med den gemensamma marknaden. En ökning av den ursprungliga budgeten för en befintlig stödordning med upp till 20 % skall dock inte betraktas som en ändring av befintligt stöd.”
(96)
Av det som anförts ovan följer att en åtgärd som föregår anslutningen och utgör en statlig stödordning kan sägas vara befintligt stöd om två villkor är uppfyllda. Det första villkoret är att ordningen ska ha genomförts innan EG-fördraget trädde i kraft och det andra att dess innehåll inte har ändrats väsentligt därefter.
(97)
Kommissionen kommer att bedöma Finlands argument om stödets laglighet separat för de två påstådda stödordningarna.
6.1 GARANTIORDNINGEN (93-079)
(98)
Kommissionen kommer först att bedöma om dessa åtgärder utgör en statlig stödordning i den mening som avses i artikel 1 b i förordning (EG) nr 659/1999.
(99)
Den nationella rättsliga grunden för garantiordningen är landskapslagen (1966:14) om landskapsgaranti för industrier och vissa andra näringsgrenar (32), som antogs 1966 och ändrades genom ÅFS 1979:84, 1982:37, 1988:53, 1992:9, 1994:29, 1996:56 och 2002:23. Vad gäller budgeten eller anslagen vid tidpunkten för Finlands anslutning till unionen föreskrivs det i 1966 års landskapslag att beloppet av utestående garantier eller lån (33) vid ett och samma tillfälle inte får överstiga 20 000 000 finska mark. Å andra sidan föreskriver åtgärden i fråga ingen tidsbegränsning av tillämpningen.
(100)
Mot bakgrund av ovanstående och bestämmelserna i den nationella lagstiftningen förefaller åtgärden vid en första anblick motsvara definitionen av en stödordning eftersom det verkar vara en handling på grundval av vilken stöd som inte är kopplat till något visst projekt kan beviljas ett eller flera företag på obestämd tid. Den aktuella påstådda stödordningen genomfördes också den 1 september 1982, det vill säga långt före den 1 januari 1994, och anmäldes till Eftas övervakningsmyndighet. Det första villkoret för befintligt stöd verkar således vara uppfyllt eftersom den ursprungliga stödordningen genomfördes innan anslutningsfördraget trädde i kraft för Finlands del och till och med före den 1 januari 1994, vilket betyder att artikel 172.5 i fördraget om Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning till Europeiska unionen inte är tillämplig i det här fallet.
(101)
Kommissionen måste emellertid också bedöma om åtgärderna har ändrats väsentligt efter den 1 januari 1994.
(102)
Åtminstone tre ändringar av garantiordningen antogs av de regionala myndigheterna efter den 1 januari 1994 (genom landskapslagarna 1994:29, 1996:56 och 2002:23) och innan den första garantin beviljades den 14 augusti 2003. Dessa ändringar innebar i allt väsentligt en ökning av budgeten för stödordningen (det vill säga en ökning av det totala garantibelopp som kunde beviljas vid en given tidpunkt). Eftersom det aktuella ärendet gäller beviljande av en lånegaranti bör det bedömas om den ändring av budgeten för stödordningen som gjordes innan åtgärderna i fråga beviljades bör betraktas som väsentliga och särskiljbara från den befintliga stödordningen.
(103)
Såsom beskrivs ovan är det enligt artikel 4 i förordning (EG) nr 794/2004 fråga om en ändring av en befintlig stödordning om budgeten ökas med mer än 20 %. Två av de ovannämnda ändringarna (34) har ökat den ursprungliga budgeten för stödordningen med 50 % respektive 150 %. Dessa budgetökningar utgör väsentliga ändringar av stödordningen vilka aldrig anmäldes till kommissionen.
(104)
Effekten av dessa väsentliga ändringar kan inte anses vara särskiljbar från den påstådda stödordningen och de innebär således att stödordningen i sin helhet blir nytt stöd. Den ursprungliga stödordningen var begränsad endast i fråga om det totala garantibelopp som kunde vara utestående vid en given tidpunkt. En stödordning utformad på det sättet innebär att en mycket väsentlig ökning av budgeten (även om inga andra ändringar görs i stödordningen) berör själva kärnan i de gällande reglerna.
(105)
Kommissionen noterar dessutom att det inte framgår klart av de garantidokument som Finland har översänt att den påstådda garantiordningen var den rättsliga grunden för de garantier som omfattas av detta beslut.
(106)
Därför måste de garantier som omfattas av detta beslut betraktas som nytt stöd. Eftersom stödet har genomförts utan att ha godkänts på förhand av kommissionen i enlighet med artikel 108 i EUF-fördraget är det olagligt.
6.2 STÖDORDNINGEN FÖR AKTIETECKNING (93-074)
(107)
De nationella regler som denna stödordning består av redovisades för Eftas övervakningsmyndighet som stödarrangemang för aktieteckningar. Det framgår av de handlingar som då översändes att den nationella rättsliga grunden uppgavs vara ”Ålands årliga budget”. Under rubriken högsta möjliga stödnivå som kan beviljas för ett enskilt projekt har Finland uppgett ”30 %”. Vidare, under rubriken budget/utgifter har Finland uppgett budgetarna för åren 1992-1994 men lämnat ett tomrum under rubriken total uppskattad budget för hela planeringsperioden för stödordningen.
(108)
Under granskningens gång har Finland förklarat att den formella rättsliga grunden för den påstådda stödordningen är självstyrelselagen för Åland (1144/1991), som antogs 1991. Enligt 18 § 22 punkten i den lagen har de åländska landskapsmyndigheterna allmän behörighet att vidta olika typer av åtgärder med fokus på att främja Ålands näringsverksamhet. Denna behörighet genomförs (till exempel i form av lån, kapitaltillskott, garantier) i form av bestämmelser i landskapsregeringens årliga allmänna budget.
(109)
Kommissionen noterar följande:
(110)
Oberoende av om Finland betecknar landskapsmyndigheternas behörighet att ge sådana kapitaltillskott (på grundval av den allmänna behörighet de ges i självstyrelselagen) som en ”stödordning”, måste kommissionen kontrollera om de bestämmelser i den nationella lagstiftning som fastställer denna behörighet faktiskt motsvarar definitionen av en ”stödordning” i artikel 1 d i förordning (EG) nr 659/1999. I det avseendet framstår den rättsliga grunden (18 § 22 punkten i lag 1144/1991) som regler om fördelningen av behörighet mellan olika myndigheter inom det finska rättssystemet som inte i sig uppfyller kriterierna för en stödordning (som definieras som en handling enligt vilken individuellt stöd kan beviljas utan att det krävs några ytterligare genomförandeåtgärder). Ett kapitaltillskott till en enskild stödmottagare skulle således först kräva ett anslag i landskapsregeringens årliga budget (som lagtinget fritt kan bevilja eller avslå) och därefter att landskapsregeringens beslut genomförs. Kapitaltillskott som beviljats på grundval av sådana befogenheter ska därför ses som en följd av individuella beslut och inte som en stödordning.
(111)
I alla händelser noterar kommissionen också att den påstådda stödordningen endast gällde åren 1992-1994, eftersom ingen annan information lämnades under rubriken budget/utgifter, även om Ålands årliga budget angavs som rättslig grund.
(112)
Kommissionen noterar slutligen att Finland har uppgett att den högsta stödnivå som kan beviljas för ett enskilt projekt är 30 %. Detta kan i alla händelser bara förstås som att kapitaltillskott enligt denna stödordning var avsedda att användas tillsammans med betydande privata bidrag (minst 70 %) för ”projekt” som skulle främja syftena med stödordningen, som uppgavs vara ”turism, industri, FoU”. De kapitaltillskott detta beslut handlar om uppfyller inte detta formella krav och kan därför inte omfattas av de nationella rättsregler som översändes till Eftas övervakningsmyndighet, oberoende av om dessa åtgärder utgjorde en regelrätt stödordning och om så var fallet om den var tillämplig efter 1994.
(113)
Det statliga stöd som givits ÅI i form av kapitaltillskott utgör följaktligen nytt stöd. Eftersom stödet har genomförts utan att ha godkänts på förhand av kommissionen i enlighet med artikel 108 i EUF-fördraget är det olagligt.
6.3 YTTERLIGARE KOMMENTAR TILL NYLIGEN FATTADE BESLUT AV HÖGSTA FÖRVALTNINGSDOMSTOLEN I FINLAND
(114)
Det bör också noteras att två åtgärder som landskapsregeringen beviljat ÅI nyligen har ogiltigförklarats av en finsk domstol. Åtgärderna är i) kapitaltillskott C-XI (se kommentar i skäl 16) som verkställdes till förmån för ÅI 2007 och ii) en lånegaranti från 2006 som inte verkställdes. Genom beslut av den 6 april 2011 tog Högsta förvaltningsdomstolen ställning till om landskapsregeringen fattade sina beslut i enlighet med nationella administrativa bestämmelser. I det sammanhanget bedömde förvaltningsdomstolen bland annat om det fanns tillräckliga indikationer på att åtgärderna utgjorde statligt stöd som de lokala myndigheterna i så fall borde ha anmält till kommissionen innan de genomfördes. Högsta förvaltningsdomstolen anser att samtliga kriterier för statligt stöd förefaller vara uppfyllda vid ett första påseende. Den analyserade också Finlands påstående att åtgärderna - om de utgör stöd - skulle omfattas av de nationella bestämmelser som gällde före anslutningen och därmed vara ”befintligt stöd”. Förvaltningsdomstolen har gjort en ingående bedömning av de nationella bestämmelserna och konstaterat att de lokala myndigheternas beslut, oberoende av om bestämmelserna utgjorde verkliga statliga stödordningar eller inte, inte uppfyllde det formella kravet enligt de nationella bestämmelserna. Högsta förvaltningsdomstolens slutsatser tycks alltså förenliga med kommissionens slutsats att kapitaltillskott C-XI utgör nytt statligt stöd. Högsta förvaltningsdomstolen kom till samma slutsats i fråga om 2006 års lånegaranti. Eftersom den lånegarantin aldrig verkställdes omfattas den inte av detta beslut.
7. FÖRENLIGHET MED DEN INRE MARKNADEN
(115)
Finland har generellt hävdat att åtgärderna, även om de konstateras utgöra nytt statligt stöd, ändå är förenliga med den inre marknaden eftersom syftet med ÅI:s verksamhet, finansierad med hjälp av stödet, var att främja regionens utveckling och skapandet av nya arbetstillfällen.
(116)
Statligt stöd är visserligen i princip förbjudet men ska ändå anses vara förenligt med den inre marknaden under de omständigheter som anges i artikel 107.2 i EUF-fördraget, och kan anses vara förenligt om det tjänar de syften som anges i artikel 107.3. De enda grunder för förenlighet som är tänkbara i det här fallet är artikel 107.3 a i EUF-fördraget, som tillåter stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning, eller artikel 107.3 c i EUF-fördraget som tillåter statligt stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter.
(117)
Enligt de regler för regionalstöd som var tillämpliga på Finland vid den aktuella tidpunkten (regionalstödskartorna för 2000-2006 och 2007-2013) var Mariehamns stad, där iTiden är belägen, i alla händelser inte berättigad till sådant stöd. Det betyder att även under hypotesen att stödet skulle kunna sägas vara avsett för det projektet kan det inte anses vara förenligt med den inre marknaden på grundval av dessa bestämmelser. Kommissionen konstaterar vidare att Finland inte har visat att något av villkoren för förenlighet enligt reglerna för regionalstöd (bland annat vad gäller stödtyp, stödberättigande kostnader eller högsta tillåtna stödnivåer) är uppfyllda.
(118)
Stödet kan varken anses vara förenligt med den inre marknaden på grundval av några av de övriga riktlinjer och meddelanden som kommissionen antagit med avseende på tillämpningen av artikel 107.3 c i EUF-fördraget eller direkt med stöd av den artikeln. Finland har inte anfört några konkreta argument eller bevis som skulle göra det möjligt för kommissionen att anse det statliga stödet som förenligt med någon bestämmelse i EUF-fördraget.
8. ÅTERKRAV
8.1 ARGUMENTEN FRÅN FINLAND
(119)
I artikel 14.1 i förordning (EG) nr 659/1999 föreskrivs följande: ”Vid negativa beslut i fall av olagligt stöd skall kommissionen besluta att den berörda medlemsstaten skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att återkräva stödet från mottagaren […]. Kommissionen skall inte återkräva stödet om detta skulle stå i strid med en allmän princip i gemenskapsrätten.”. Den naturliga konsekvensen av detta är att det stöd som utgör olagligt statligt stöd till ÅI bör återkrävas.
(120)
Finland har dock hävdat att kommissionen bör avstå från att förordna om återkrav i det här fallet eftersom Finland hade berättigade förväntningar om att stödet var lagligt på grundval av de aktuella stödordningar som infördes före anslutningen och att ett återkrav därför skulle strida mot en princip i gemenskapsrätten. Kommissionen noterar att Finland formellt gjort gällande berättigade förväntningar endast på landskapsregeringens vägnar. Berättigade förväntningar på stödmottagarens vägnar har inte uttryckligen åberopats.
(121)
Kommissionen kan under alla omständigheter inte godta detta argument.
(122)
Vad gäller kapitaltillskotten har kommissionen visat ovan att oavsett vad ÅI eller någon annan kan ha haft anledning att anta om den rättsliga statusen för stödordningen om aktieteckning med avseende på reglerna för statligt stöd, uppfyllde de i alla händelser inte ens de formella villkoren i den stödordningen såsom den hade anmälts till Eftas övervakningsmyndighet. Därför är det inte möjligt att hävda att ÅI kan ha berättigade förväntningar om att kapitaltillskotten är lagliga, eftersom de inte skulle ha kunnat omfattas av de nationella bestämmelserna beträffande vilka Finland har hävdat att berättigade förväntningar uppstått.
(123)
Vad gäller lånegarantierna har kommissionen visat att garantiordningen hade ändrats väsentligt redan före beviljandet av de garantier som är föremål för detta beslut. Dessa ändringar, som gjorts av de åländska myndigheterna, har inte anmälts till kommissionen. Följden är att eventuella garantier som beviljats på grundval av de nationella bestämmelser som utgjorde den ursprungliga stödordningen måste betraktas som nytt stöd. Det är en väletablerad princip att ingen stödmottagare kan ha berättigade förväntningar på att ett stöd är lagligt om det borde ha anmälts till kommissionen enligt artikel 108 i EUF-fördraget men så inte skett (35).
(124)
Sammanfattningsvis utgör såväl garantierna som kapitaltillskotten nytt statligt stöd som borde ha anmälts till kommissionen innan det genomfördes.
(125)
Det följer av fast rättspraxis (36) att en medlemsstat vars myndigheter har beviljat statligt stöd i strid med förfarandereglerna i artikel 108 i EUF-fördraget inte kan åberopa stödmottagarnas berättigade förväntningar för att berättiga sin underlåtenhet att iaktta skyldigheten att vidta de åtgärder som krävs för att verkställa ett beslut av kommissionen om återkrav av stödet. Om nationella myndigheter skulle tillåtas åberopa sitt eget lagstridiga handlande skulle artiklarna 107 och 108 i EUF-fördraget sättas ur spel och beslut som fattas av kommissionen med stöd av dessa bestämmelser bli verkningslösa.
(126)
Samma princip måste nödvändigtvis gälla när de nationella myndigheterna hävdar att de själva hade berättigade förväntningar om att åtgärderna var lagliga men inte anmälde dessa till kommissionen trots att åtgärderna utgjorde nytt stöd (37).
(127)
Vad beträffar ÅI:s berättigade förväntningar konstaterar kommissionen att det följer av fast rättspraxis att företag som beviljats statligt stöd, med hänsyn till att kommissionens kontroll av statligt stöd enligt artikel 108 i EUF-fördraget är tvingande, i princip inte kan ha berättigade förväntningar på att stödet är lagenligt, såvida det inte har beviljats i enlighet med förfarandet i den artikeln. En aktsam näringsidkare bör normalt sett kunna avgöra om detta förfarande har följts (38).
(128)
Kommissionen vill även påpeka att inget bolag hade bättre förutsättningar än ÅI att ha insyn i landskapsregeringens åtgärder när det gäller de aktuella stödordningarna, eftersom landskapsregeringen är dess största aktieägare och är företrädd i ÅI:s styrelse genom personer som också är medlemmar av ledningen för landskapsregeringen. Detta styrks ytterligare av det förhållandet att företrädare för ÅI och landskapsregeringen regelbundet utbyter information, såsom visas ovan i samband med kapitaltillskotten. Följaktligen anser kommissionen att ÅI inte kan åberopa berättigade förväntningar i detta fall, även om detta inte uttryckligen åberopats av Finland på stödmottagarens vägnar.
(129)
Slutligen har kommissionen aldrig givit vare sig Finland eller stödmottagaren någon tydlig försäkran om att ifrågavarande åtgärder inte skulle utgöra statligt stöd eller att de skulle utgöra förenligt stöd vilken skulle ha kunnat ge upphov till berättigade förväntningar i det avseendet (39).
(130)
Finland har vidare gjort gällande att stödinslaget, vid ett återkrav som gäller stöd som beviljats genom kapitaltillskotten, inte nödvändigtvis bör vara hela det beviljade kapitalbeloppet, utan snarare (analogt med beräkningen av stödinslaget i garantier), ÅI:s kostnad för att hitta alternativa investeringar på marknaden. I det sammanhanget har Finland påpekat att kostnaden för en sådan alternativ finansiering skulle kunna fastställas med hänvisning till den förväntade avkastning på 7 % på investeringar i kontorsfastigheter som fastställs i rapporten från KPMG.
(131)
Kommissionen kan inte godta denna uppfattning.
(132)
Det stämmer förvisso rent allmänt att statligt stöd i ett givet fall utgörs av skillnaden mellan den fördel (i form av finansiering) som faktiskt beviljats ett företag med hjälp av statliga medel och vad företaget hade kunnat få på kapitalmarknaderna. Därför har den situation som rådde innan stödet beviljades återställts när det olagliga och oförenliga stödet väl har återbetalats av förmånstagaren, som därigenom förlorar den fördel som han har haft på marknaden i förhållande till sina konkurrenter, och den situation som förelåg innan stödet lämnades återställs (40).
(133)
Den som gör en investering, antingen genom att tillhandahålla krediter eller förvärva en andel i ett företag, strävar efter en avkastning på sin investering som står i proportion till risken.
(134)
När stöd ges i form av en kredit till en kostnad som är lägre än de marknadsmässiga kostnaderna (vilket är fallet för ett garanterat lån när den totala finansiella kostnaden är lägre än räntan på ett marknadsmässigt lån) till ett företag som inte är uteslutet från lånemarknaden och därför, som ett alternativ till stödet, skulle ha kunnat ta upp ett lån till marknadsränta, är det klart att återkravets korrigerande syfte kan uppnås genom att företaget åläggs att betala mellanskillnaden (jämte ränta) och därmed återigen kommer på jämställd fot med sina konkurrenter.
(135)
Situationen är annorlunda när det gäller kapitalinvesteringar. I det fallet är avkastningen inte beroende av företagets villighet att betala (som i fallet med ett lån), utan betingas helt och hållet av den inneboende lönsamheten i företagets affärsmodell. Om den privata investeraren inte är övertygad om att affärsverksamheten kommer att kompensera tillräckligt för den risk den innebär, kommer han inte att göra investeringen utan placera sina pengar någon annanstans. Kommissionen kan med andra ord inte godta synsättet att ÅI skulle ha kunnat erhålla samma belopp på kapitalmarknaden genom att erbjuda en högre avkastning, eftersom företagets resultat inte gjorde det möjligt att åstadkomma en högre avkastning. Den kontrafaktiska situationen, det vill säga den situation i avsaknad av stöd som återkravet är avsett att återställa eller åstadkomma, är således att inget kapital skulle ha investerats över huvud taget. Det stöd som ska återkrävas är därför det fulla beloppet av kapitaltillskotten.
(136)
Därför kan kommissionen inte godta Finlands ståndpunkt vad gäller stödinslaget i kapitaltillskotten.
8.2 STÖD SOM SKA ÅTERKRÄVAS
(137)
Följaktligen består det olagliga och oförenliga stöd som kommissionen har identifierat och som Finland ska återkräva från ÅI i följande:
(138)
Kapitaltillskott:
a)
Kapitaltillskott C-IV: 353 199,00 euro. Det här stödet ställdes till ÅI:s förfogande den 20 juli 2001.
b)
Kapitaltillskott C-V: 599 933,78 euro. Det här stödet ställdes till ÅI:s förfogande den 15 augusti 2002.
c)
Kapitaltillskott C-VI: 799 911,64 euro. Det här stödet ställdes till ÅI:s förfogande den 13 mars 2003.
d)
Kapitaltillskott C-VII: 515 165,97 euro. Det här stödet ställdes till ÅI:s förfogande den 6 maj 2004.
e)
Kapitaltillskott C-VIII: 669 896,95 euro. Det här stödet ställdes till ÅI:s förfogande den 30 september 2004.
f)
Kapitaltillskott C-IX: 199 977,91 euro. Det här stödet ställdes till ÅI:s förfogande den 16 juni 2005.
g)
Kapitaltillskott C-X: 234 961,43 euro. Det här stödet ställdes till ÅI:s förfogande den 16 juni 2005.
h)
Kapitaltillskott C-XI: 1 379 998,95 euro. Det här stödet ställdes till ÅI:s förfogande den 15 februari 2007.
(139)
Lånegarantier: Stödinslaget beräknas för samtliga garantier som skillnaden mellan den referensränta som tillämpas som riktmärke för lånekostnader för ett företag med en finansiell ställning som är jämförbar med ÅI:s och den ränta som erhållits med hjälp av den statliga garantin efter det att hänsyn tagits till eventuella avgifter som betalats, i enlighet med punkt 4.2 i tillkännagivandet om garantier (detta förklaras närmare i skälen 66-80).
a)
I garanti G-I består stödinslaget av skillnaden mellan referensräntan för ett lån till ett företag med kreditbetyget ”låg (B)” och med normal ställd säkerhet å ena sidan, och den totala finansiella kostnad för lånet som täcks av garantin (som ska förstås som de premier som har betalats för garantin plus ränta på lånet) å andra sidan. Detta stöd ställdes till ÅI:s förfogande den 9 oktober 2003 (se skälen 81 och 82). Engångsavgiften på 19 500 euro ska dras av från detta belopp (41).
b)
I garanti G-II består stödinslaget av skillnaden mellan referensräntan för ett lån till ett företag med kreditbetyget ”låg (B)” och med normal ställd säkerhet å ena sidan, och den totala finansiella kostnad för lånet som täcks av garantin (som ska förstås som de premier som betalats för garantin plus ränta på lånet) å andra sidan. Detta stöd ställdes till ÅI:s förfogande den 2 november 2004. Engångsavgiften på 2 900 euro ska dras av från detta belopp (42).
c)
I garanti G-III består stödinslaget av skillnaden mellan referensräntan för ett lån till ett företag med kreditbetyget ”tillfredsställande (BB)” och med normal ställd säkerhet å ena sidan, och den totala finansiella kostnad för lånet som täcks av garantin (som ska förstås som de premier som betalats för garantin plus räntan på lånet) å andra sidan. Detta stöd ställdes till ÅI:s förfogande den 13 december 2005. Engångsavgiften på 6 500 euro ska dras av från detta belopp (43).
(140)
Det exakta stödbelopp som ska återkrävas kommer att fastställas av de finska myndigheterna i samarbete med kommissionen i samband med återkravsförfarandet och i enlighet med den metod som anges i skälen 138-139. Till stödbeloppet ska läggas ränta räknat från den dag då stödet ställdes till mottagarens förfogande till och med den dag då det har återbetalats. Kommission uppmanar de finska myndigheterna att samarbeta med kommissionen vid fastställandet av det exakta återkravsbeloppet, i enlighet med deras skyldighet till lojalt samarbete.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Det kapitaltillskott på 84 094,39 euro som Finland beviljade Ålands Industrihus Ab den 18 juni 1997 utgör inte statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.
Artikel 2
De statliga stödåtgärder som anges i avsnitt 8.2 i det här beslutet som Finland olagligen har beviljat Ålands Industrihus Ab i strid med artikel 108.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt är oförenliga med den inre marknaden.
Artikel 3
1. Finland ska från stödmottagaren återkräva det stöd som avses i artikel 2.
2. Det stöd som ska återkrävas ska innefatta ränta från och med den dag då stödet ställdes till stödmottagarens förfogande till och med den dag det har återbetalats.
3. Räntan ska beräknas som sammansatt ränta enligt kapitel V i förordning (EG) nr 794/2004.
4. Finland ska upphöra med alla utbetalningar av utestående stöd av det slag som avses i artikel 2, med verkan från den dag då detta beslut antas.
Artikel 4
1. Återkravet av det stöd som avses i artikel 2 ska genomföras omedelbart och effektivt.
2. Finland ska säkerställa att detta beslut genomförs inom fyra månader efter den dag då detta beslut har delgivits.
Artikel 5
1. Inom två månader efter den dag då detta beslut har delgivits ska Finland lämna följande uppgifter till kommissionen:
a)
Det totala belopp (kapital och räntor) som ska återkrävas från stödmottagaren.
b)
En detaljerad beskrivning av de åtgärder som redan har vidtagits eller som planeras för att rätta sig efter detta beslut.
c)
Dokument som visar att stödmottagaren har anmodats att betala tillbaka stödet.
2. Finland ska hålla kommissionen underrättad om utvecklingen vad gäller de nationella åtgärder som har vidtagits för att genomföra detta beslut till dess att återkravet av det stöd som avses i artikel 2 har slutförts. Finland ska på kommissionens begäran omgående lämna uppgifter om de åtgärder som redan har vidtagits eller som planeras för att rätta sig efter detta beslut. Finland ska också lämna detaljerade uppgifter om de stödbelopp och räntebelopp som redan har återkrävts från stödmottagaren.
Artikel 6
Detta beslut riktar sig till Republiken Finland.
Utfärdat i Bryssel den 13 juli 2011.