NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 600/2012
ze dne 21. června 2012
o ověřování výkazů emisí skleníkových plynů a výkazů tunokilometrů a akreditaci ověřovatelů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (1), a zejména na čl. 15 odst. 4 této směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Celkový rámec pravidel pro akreditaci ověřovatelů je nezbytný k zajištění toho, aby ověření výkazů provozovatele nebo provozovatele letadel v rámci systému Unie pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů, jež mají být předkládány v souladu s nařízením Komise (EU) č. 601/2012 ze dne 21. června 2012 o monitorování a vykazování emisí skleníkových plynů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (2), vykonávali ověřovatelé s technickou způsobilostí k provádění svěřených úkolů nezávisle a nestranně a v souladu s požadavky a zásadami uvedenými v tomto nařízení.
(2)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/123/ES ze dne 12. prosince 2006 o službách na vnitřním trhu (3) stanoví obecný rámec pro usnadnění volného pohybu služeb a jejich poskytovatelů v Unii při zachování vysoké kvality služeb. Harmonizace pravidel Unie pro akreditaci a ověřování týkajících se systému Unie pro obchodování s emisemi by měla přispět ke konkurenceschopnosti trhu pro ověřovatele a zároveň zajistí transparentnost a informovanost pro provozovatele a provozovatele letadel.
(3)
Při provádění článku 15 směrnice 2003/87/ES je nutné zajistit synergii mezi komplexním rámcem pro akreditaci zavedeným nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 765/2008 ze dne 9. července 2008, kterým se stanoví požadavky na akreditaci a dozor nad trhem týkající se uvádění výrobků na trh a kterým se zrušuje nařízení (EHS) č. 339/93 (4), a souvisejícími ustanoveními rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 768/2008/ES ze dne 9. července 2008 o společném rámci pro uvádění výrobků na trh a o zrušení rozhodnutí Rady 93/465/EHS (5) na jedné straně a konkrétními podmínkami systému Unie pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů a požadavky, které jsou nezbytné pro účinné provádění směrnice 2003/87/ES, na straně druhé. Nařízení (ES) č. 765/2008 by se mělo i nadále používat na ty aspekty akreditace ověřovatelů, jimiž se toto nařízení nezabývá. Zejména by mělo být zajištěno, aby tam, kde v důsledku vnitřních postupů členského státu vnitrostátní orgán jmenovaný dotčeným členským státem v souladu s nařízením (ES) č. 765/2008 uplatní postup, který je alternativou akreditace, a sice certifikaci ověřovatelů, kteří jsou fyzickými osobami, poskytne dotčený členský stát podpůrné doklady o tom, že takový orgán splňuje podobnou úroveň důvěryhodnosti jako vnitrostátní akreditační orgány, které se úspěšně podrobily vzájemnému hodnocení uspořádanému orgánem uznaným podle článku 14 uvedeného nařízení.
(4)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1221/2009 ze dne 25. listopadu 2009 o dobrovolné účasti organizací v systému Společenství pro environmentální řízení podniků a audit (EMAS) a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 761/2001, rozhodnutí Komise 2001/681/ES a 2006/193/ES (6) stanoví nezávislý a neutrální akreditační systém a systém udělování licencí environmentálním ověřovatelům. V zájmu soudržnosti a snížení administrativní zátěže členských států a hospodářských subjektů je vhodné brát v úvahu synergie mezi uvedeným nařízením a tímto nařízením.
(5)
Systém ověřování a akreditace by měl zabránit zbytečnému zdvojení postupů a organizací zřízených podle jiných právních nástrojů Unie, které by vedlo k větší zátěži členských států nebo hospodářských subjektů. Proto je vhodné využít osvědčené postupy vyplývající z uplatňování harmonizovaných norem přijatých Evropským výborem pro normalizaci na základě pověření Komise v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a předpisů pro služby informační společnosti (7), jako je harmonizovaná norma týkající se všeobecných požadavků na akreditační orgány akreditující subjekty posuzování shody a harmonizovaná norma týkající se požadavků na subjekty validování nebo ověřování skleníkových plynů pro účely akreditace nebo jiných forem uznávání, na něž byly zveřejněny odkazy v Úředním věstníku Evropské unie, a dále pak dokument EA-6/03 a jiné technické dokumenty, které vypracovala Evropská organizace pro spolupráci v oblasti akreditace nebo jiné orgány.
(6)
Při stanovení harmonizovaných pravidel pro ověřování výkazů provozovatele nebo provozovatele letadel a pro akreditaci ověřovatelů je nezbytné zajistit, aby zátěž provozovatelů emitujících nižší množství oxidu uhličitého (CO2) za rok, provozovatelů letadel považovaných za malé producenty emisí ve smyslu nařízení (EU) č. 601/2012 a rovněž zátěž na dostupné zdroje členských států nebyly nepřiměřené vůči sledovanému cíli.
(7)
Článek 27 směrnice 2003/87/ES umožňuje členským státům vyloučit ze systému Unie pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů malá zařízení podléhající rovnocenným opatřením za předpokladu, že jsou splněny podmínky stanovené v uvedeném článku. Toto nařízení by se na zařízení vyloučená podle článku 27 směrnice 2003/87/ES nemělo přímo vztahovat, pokud členský stát nerozhodne, že se toto nařízení použije.
(8)
V souladu se zásadami přílohy V směrnice 2003/87/ES by měl ověřovatel používat přístup založený na riziku s cílem získat ověřovací posudek poskytující přiměřené ujištění, že údaje o celkovém množství emisí nebo celkovém počtu tunokilometrů neobsahují závažné nepřesnosti a výkaz lze v rámci ověřování označit za uspokojivý. Úroveň ujištění by se měla vztahovat k hloubce a podrobnostem ověřovacích činností prováděných během ověřování a ke znění výkladu ověřovacího posudku. Ověřovatel by měl být s ohledem na zjištění a informace získané během ověřovacího procesu povinen upravit jednu nebo více činností v průběhu ověřování tak, aby splňovaly požadavky na dosažení přiměřeného ujištění.
(9)
Aby nedošlo k záměně úloh příslušného orgánu a ověřovatele, měly by být jasně definovány povinnosti ověřovatele při provádění ověřování. Ověřovatel by měl vycházet z plánu pro monitorování schváleného příslušným orgánem a posoudit, zda tento plán a postupy v něm popsané byly správně provedeny. Pokud ověřovatel zjistí nesoulad s nařízením (EU) č. 601/2012, měl by tuto skutečnost uvést v ověřovací zprávě.
(10)
Pro provedení účinného ověření výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel je třeba zcela porozumět jejich činnostem. Ověřovatel by měl požadované ověřovací činnosti provádět pouze po předběžném posouzení toho, zda je k tomu odborně způsobilý. Ve snaze o zajištění vysoké úrovně kvality ověřovacích činností by měla být vytvořena harmonizovaná pravidla pro předběžné posouzení toho, zda je ověřovatel odborně způsobilý, nezávislý a nestranný při provádění požadovaných ověřovacích činností v souladu s pravidly a zásadami uvedenými v tomto nařízení.
(11)
Výměna příslušných informací mezi provozovatelem nebo provozovatelem letadel a ověřovatelem je důležitá ve všech aspektech ověřovacího procesu, zejména ve fázi před uzavřením smlouvy, při provádění strategické analýzy ověřovatelem a po celou dobu ověřování. Je nutné stanovit soubor harmonizovaných požadavků, podle nichž by se měla tato výměna informací mezi provozovatelem nebo provozovatelem letadel a ověřovatelem vždy řídit.
(12)
Všechny ověřovací činnosti v ověřovacím procesu jsou vzájemně propojeny a měly by být završeny tím, že ověřovatel vydá ověřovací zprávu, která obsahuje prohlášení o ověření shodující se s výsledkem ověření. Měly by být stanoveny harmonizované požadavky na ověřovací zprávy a provádění ověřovacích činností, které zajistí, aby ověřovací zprávy a ověřovací činnosti v členských státech splňovaly stejné normy.
(13)
Analýza náchylnosti k nepřesnostem vykazovaných údajů, které by mohly být závažné, je důležitou součástí ověřovacího procesu a určuje, jakým způsobem by měl ověřovatel ověřovací činnosti provádět. Každý prvek ověřovacího procesu je proto do značné míry spojen s výsledkem analýzy rizika vzniku nepřesností.
(14)
Pro ověření výkazu provozovatelů letadel a výkazu provozovatelů úložišť, jež jsou předmětem směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/31/ES ze dne 23. dubna 2009 o geologickém ukládání oxidu uhličitého a o změně směrnice Rady 85/337/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES, 2001/80/ES, 2004/35/ES, 2006/12/ES a 2008/1/ES a nařízení (ES) č. 1013/2006 (8), by mělo být zavedeno zvláštní ustanovení.
(15)
Správné a účinné vykazování emisí skleníkových plynů provozovatelem nebo provozovatelem letadel je důležité pro účely provádění směrnice 2003/87/ES. K zajištění správného fungování procesu monitorování a vykazování by součástí ověřovacích činností prováděných ověřovatelem mělo být neustálé zlepšování výkonnosti provozovatele nebo provozovatele letadel.
(16)
Ověřovací činnosti a vydávání ověřovacích zpráv by měli provádět odborně způsobilí ověřovatelé a jejich zaměstnanci. Ověřovatelé by měli zavést a neustále zlepšovat interní procesy, které zajistí, aby byli všichni zaměstnanci podílející se na ověřovacích činnostech odborně způsobilí k provádění úkolů, kterými byli pověřeni. Kritéria pro stanovení odborné způsobilosti ověřovatele by měla být ve všech členských státech stejná a měla by být ověřitelná, objektivní a transparentní.
(17)
Vnitrostátní akreditační orgán zřízený v souladu s nařízením (ES) č. 765/2008 by měl být oprávněn akreditovat odbornou způsobilost ověřovatele k provádění ověřovacích činností podle tohoto nařízení a vydávat k této odborné způsobilosti oficiální stanoviska, přijímat správní opatření a vykonávat dozor nad ověřovateli.
(18)
Členský stát, který nepovažuje zřízení vnitrostátního akreditačního orgánu nebo provádění ověřovacích činností za hospodářsky smysluplné nebo udržitelné, by se měl obrátit o pomoc na vnitrostátní akreditační orgán jiného členského státu. Provádění akreditačních činností podle tohoto nařízení by mělo být povoleno pouze těm vnitrostátním akreditačním orgánům, které byly úspěšně podrobeny vzájemnému hodnocení uspořádanému orgánem uznaným podle článku 14 nařízení (ES) č. 765/2008.
(19)
U vnitrostátních akreditačních orgánů, které prokáží soulad s tímto nařízením a které se již úspěšně podrobily vzájemnému hodnocení uspořádanému orgánem uznaným podle článku 14 nařízení (ES) č. 765/2008, by se mělo předpokládat, že splňují procedurální požadavky uložené vnitrostátním akreditačním orgánům, např. požadavky na strukturu vnitrostátních akreditačních orgánů, vytvoření procesu ověřování odborné způsobilosti, vytvoření nezbytných postupů a systému řízení a opatření k zajištění důvěrnosti získaných informací, a měly by být zbaveny povinnosti podrobit se novému vzájemnému hodnocení po vstupu tohoto nařízení v platnost. V souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES ze dne 28. ledna 2003 o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/313/EHS (9) by měly být za účelem zajištění transparentnosti zveřejněny informace o životním prostředí uvedené v ověřených výkazech provozovatele nebo provozovatele letadel přijatých orgány veřejné správy s výhradou některých požadavků na ochranu důvěrných informací.
(20)
Pro správné fungování systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů a dohled nad kvalitou ověřování je důležitá účinná spolupráce mezi vnitrostátními akreditačními orgány nebo případně jinými vnitrostátními orgány a příslušnými orgány. Z důvodu transparentnosti je nutné zajistit, aby vnitrostátní akreditační orgány nebo případně jiné vnitrostátní orgány a příslušné orgány stanovily účinné prostředky pro výměnu informací. Výměna informací mezi příslušnými orgány navzájem a mezi příslušnými orgány a vnitrostátními akreditačními orgány nebo jinými vnitrostátními orgány by se měla řídit nejpřísnějšími zárukami důvěrnosti a služebního tajemství a měla by probíhat v souladu s příslušným vnitrostátním právem a právem Unie.
(21)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro změnu klimatu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
Toto nařízení obsahuje ustanovení pro ověřování výkazů předkládaných podle směrnice 2003/87/ES a pro akreditaci ověřovatelů a dohledu nad nimi.
Aniž jsou dotčeno nařízení (ES) č. 765/2008, toto nařízení dále obsahuje ustanovení týkající se vzájemného uznávání ověřovatelů a vzájemného hodnocení vnitrostátních akreditačních orgánů podle článku 15 směrnice 2003/87/ES.
Článek 2
Oblast působnosti
Toto nařízení se vztahuje na ověřování údajů o emisích skleníkových plynů a údajů o tunokilometrech v období od 1. ledna 2013 vykazovaných podle článku 14 směrnice 2003/87/ES.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se kromě definic, jež stanoví článek 3 směrnice 2003/87/ES a článek 3 nařízení (EU) č. 601/2012, použijí i tyto definice:
1)
„detekčním rizikem“ se rozumí riziko, že ověřovatel nezjistí závažnou nepřesnost;
2)
„akreditací“ se rozumí osvědčení vnitrostátního akreditačního orgánu, že ověřovatel splňuje požadavky stanovené harmonizovanými normami ve smyslu čl. 2 bodu 9 nařízení (ES) č. 765/2008 a požadavky stanovené v tomto nařízení, jež jsou nezbytné k ověření výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel;
3)
„ověřovatelem“ se rozumí právnická osoba nebo jiný právní subjekt provádějící ověřovací činnosti podle tohoto nařízení, které jsou v okamžiku vydání ověřovací zprávy akreditovány vnitrostátním akreditačním orgánem podle nařízení (ES) č. 765/2008 a podle tohoto nařízení, nebo fyzická osoba, která je v okamžiku vydání ověřovací zprávy pověřena jiným způsobem, aniž je dotčen čl. 5 odst. 2 prvního z uvedených nařízení;
4)
„ověřením“ se rozumí činnosti prováděné ověřovatelem za účelem vydání ověřovací zprávy podle tohoto nařízení;
5)
„závažnou nepřesností“ se rozumí nepřesnost, která podle názoru ověřovatele překračuje sama o sobě nebo ve spojení s jinými nepřesnostmi úroveň závažnosti nebo která by mohla negativně ovlivnit hodnocení výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel příslušným orgánem;
6)
„výkazem provozovatele nebo provozovatele letadel“ se rozumí roční výkaz emisí, který provozovatel nebo provozovatel letadel předkládá podle čl. 14 odst. 3 směrnice 2003/87/ES, nebo výkaz tunokilometrů, který provozovatel letadel předkládá pro účely žádosti o přidělení povolenek podle článků 3e a 3f uvedené směrnice;
7)
„rozsahem akreditace“ se rozumí činnosti uvedené v příloze I, na které se o akreditaci žádá nebo na které byla akreditace udělena;
8)
„odbornou způsobilostí“ se rozumí schopnost uplatňovat znalosti a dovednosti pro výkon určité činnosti;
9)
„úrovní závažnosti“ se rozumí kvantitativní prahová hodnota nebo mezní bod, nad nímž jsou nepřesnosti samy o sobě nebo ve spojení s jinými nepřesnostmi považovány ověřovatelem za závažné;
10)
„kontrolním systémem“ se rozumí posouzení rizik provozovatelem nebo provozovatelem letadel a celý soubor kontrolních činností, včetně jejich trvalého řízení, který provozovatel nebo provozovatel letadel vytvoří, zdokumentuje, zavede a spravuje podle článku 58 nařízení (EU) č. 601/2012;
11)
„kontrolními činnostmi“ se rozumějí veškeré úkony, které provozovatel nebo provozovatel letadel provede - nebo opatření, která zavede - ke zmírnění inherentních rizik;
12)
„neshodou“ se rozumí jeden z těchto případů:
a)
pro účely ověření výkazu emisí provozovatele: jakýkoli úkon nebo opomenutí úkonu ze strany provozovatele, které jsou v rozporu s povolením k vypouštění emisí skleníkových plynů a požadavky plánu pro monitorování schváleného příslušným orgánem;
b)
pro účely ověření výkazu emisí nebo tunokilometrů provozovatele letadel: jakýkoli úkon nebo opomenutí úkonu ze strany provozovatele letadel, které jsou v rozporu s požadavky plánu pro monitorování schváleného příslušným orgánem;
c)
pro účely akreditace podle kapitoly IV: jakýkoli úkon nebo opomenutí úkonu ze strany ověřovatele, které jsou v rozporu s požadavky tohoto nařízení;
13)
„místem“ se pro účely ověření výkazu emisí nebo tunokilometrů provozovatele letadel rozumí umístění, v nichž je definován a řízen proces monitorování, včetně umístění, v nichž jsou kontrolovány a ukládány příslušné údaje a informace;
14)
„kontrolním prostředím“ se rozumí prostředí, v němž funguje systém vnitřní kontroly, a celková činnost vedení provozovatele nebo provozovatele letadel pro zajištění informací o tomto systému vnitřní kontroly;
15)
„inherentním rizikem“ se rozumí náchylnost parametru ve výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel k nepřesnostem, které by mohly být závažné samy o sobě nebo ve spojení s jinými nepřesnostmi, před zohledněním účinku všech příslušných kontrolních činností;
16)
„kontrolním rizikem“ se rozumí náchylnost parametru ve výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel k nepřesnostem, které by mohly být závažné samy o sobě nebo ve spojení s jinými nepřesnostmi a kterým kontrolní systém nezamezí nebo které včas nezjistí a neopraví;
17)
„ověřovacím rizikem“ se rozumí riziko, které je funkcí inherentního, kontrolního a detekčního rizika, že ověřovatel vydá nesprávný ověřovací posudek, pokud výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel obsahuje závažné nepřesnosti;
18)
„přiměřeným ujištěním“ se rozumí vysoká, nikoli však absolutní úroveň ujištění kladně vyjádřená v ověřovacím posudku a udávající, zda výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel, který je předmětem ověření, neobsahuje závažnou nepřesnost;
19)
„analytickými postupy“ se rozumí analýza výkyvů a trendů v údajích včetně analýzy vztahů v údajích, které nejsou v souladu s jinými příslušnými informacemi nebo které se odchylují od předvídaného množství;
20)
„interní dokumentací o ověření“ se rozumí veškerá interní dokumentace, kterou ověřovatel shromáždil s cílem zaznamenat všechny podpůrné doklady a zdůvodnit činnosti prováděné za účelem ověření výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel;
21)
„vedoucím auditorem systému EU ETS“ se rozumí auditor systému EU ETS pověřený vedením a kontrolou ověřovacího týmu a zodpovědný za ověření výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel a za podávání zpráv o tomto ověření;
22)
„auditorem systému EU ETS“ se rozumí jednotlivý člen ověřovacího týmu zodpovědný za ověření výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel, který není vedoucím auditorem systému EU ETS;
23)
„technickým odborníkem“ se rozumí osoba poskytující podrobné znalosti a odborné zkušenosti ohledně určitého předmětu potřebného k provádění ověřovacích činností pro účely kapitoly III a k provádění akreditačních činností pro účely kapitoly V;
24)
„úrovní ujištění“ se rozumí stupeň ujištění, který ověřovatel uvádí v ověřovací zprávě s cílem snížit ověřovací riziko podle okolností ověřovací povinnosti;
25)
„posuzovatelem“ se rozumí osoba jmenovaná vnitrostátním akreditačním orgánem k posouzení ověřovatele podle tohoto nařízení, a to samostatně nebo jako člen posuzovacího týmu;
26)
„vedoucím posuzovatelem“ se rozumí posuzovatel, který celkově odpovídá za posouzení ověřovatele podle tohoto nařízení;
27)
„nepřesností“ se rozumí opomenutí, zkreslení nebo chyba v údajích vykázaných provozovatelem nebo provozovatelem letadel s výjimkou přípustné nejistoty podle čl. 12 odst. 1 písm. a) nařízení (EU) č. 601/2012.
Článek 4
Předpoklad shody
Pokud ověřovatel prokáže shodu s kritérii stanovenými v příslušných harmonizovaných normách ve smyslu čl. 2 bodu 9 nařízení (ES) č. 765/2008 nebo v jeho částech, na něž byly zveřejněny odkazy v Úředním věstníku Evropské unie, předpokládá se, že splňuje požadavky stanovené v kapitolách II a III tohoto nařízení v rozsahu, v němž se harmonizované normy na tyto požadavky vztahují.
Článek 5
Obecný rámec pro akreditaci
V případě, že toto nařízení neobsahuje žádné konkrétní ustanovení týkající se složení vnitrostátních akreditačních orgánů nebo činností a požadavků spojených s akreditací, použijí se příslušná ustanovení nařízení (ES) č. 765/2008.
KAPITOLA II
OVĚŘENÍ
Článek 6
Spolehlivost ověření
Ověřený výkaz o emisích musí být pro uživatele spolehlivý. Musí věrně znázorňovat to, co tvrdí, že znázorňuje, nebo o čem lze přiměřeně předpokládat, že znázorňuje.
Proces ověření výkazů o emisích je účinným a spolehlivým nástrojem podporujícím postupy zajišťování kvality a kontroly kvality a zároveň poskytuje informace, na jejichž základě může provozovatel nebo provozovatel letadel jednat tak, aby při monitorování a vykazování emisí zlepšil svou výkonnost.
Článek 7
Obecné povinnosti ověřovatele
1. Ověřovatel provádí ověření a činnosti vyžadované touto kapitolou s cílem předložit ověřovací zprávu, jejímž závěrem je přiměřené ujištění, že výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel neobsahuje závažné nepřesnosti.
2. Ověřovatel plánuje a provádí ověření s přístupem profesní skepse, který připouští, že mohou existovat okolnosti způsobující, že informace ve výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel obsahují závažné nepřesnosti.
3. Ověřovatel musí ověření provádět ve veřejném zájmu, tedy nezávisle na provozovateli nebo provozovateli letadel a příslušných orgánech odpovědných za směrnici 2003/87/ES.
4. Během ověřování ověřovatel posoudí, zda:
a)
je výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel úplný a splňuje požadavky uvedené v příloze IX nařízení (EU) č. 601/2012;
b)
je jednání provozovatele nebo provozovatele letadel v souladu s požadavky povolení k vypouštění emisí skleníkových plynů a plánu pro monitorování schváleného příslušným orgánem, pokud jde o ověření výkazu emisí provozovatele, a s požadavky plánu pro monitorování schváleného příslušným orgánem, pokud jde o ověření výkazu emisí nebo tunokilometrů provozovatele letadel;
c)
údaje ve výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel neobsahují závažné nepřesnosti;
d)
lze předložit informace na podporu činností týkajících se toku dat provozovatele nebo provozovatele letadel, kontrolního systému a souvisejících postupů za účelem zdokonalení jejich monitorování a vykazování.
Za účelem uvedeným v písmeni c) tohoto odstavce si ověřovatel vyžádá od provozovatele nebo provozovatele letadel jasný a objektivní důkaz pro doložení vykázaných úhrnných emisí nebo tunokilometrů s přihlédnutím ke všem dalším informacím uvedeným ve výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel.
5. Pokud ověřovatel zjistí, že činnost provozovatele nebo provozovatele letadel není v souladu s nařízením (EU) č. 601/2012, uvede tuto nesrovnalost v ověřovací zprávě, a to i v případě, že je plán pro monitorování schválen příslušným orgánem.
6. Pokud nebyl plán pro monitorování schválen příslušným orgánem podle článku 11 nařízení (EU) č. 601/2012, je neúplný nebo pokud během vykazovaného období došlo k významným změnám podle čl. 15 odst. 3 nebo 4 uvedeného nařízení, které nebyly příslušným orgánem odpovídajícím způsobem schváleny, poučí ověřovatel provozovatele nebo provozovatele letadel, aby si potřebné schválení od příslušného orgánu vyžádal.
Po schválení příslušným orgánem ověřovatel pokračuje v ověřovacích činnostech nebo je opakuje či odpovídajícím způsobem přizpůsobuje.
Pokud nebylo schválení uděleno před vydáním ověřovací zprávy, ověřovatel tuto skutečnost uvede v ověřovací zprávě.
Článek 8
Povinnosti před uzavřením smlouvy
1. Před přijetím ověřovací povinnosti se ověřovatel důkladně seznámí s činností provozovatele nebo provozovatele letadel a posoudí, zda může ověření provést. Pro tento účel ověřovatel alespoň:
a)
posoudí rizika spojená s provedením ověření výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel v souladu s tímto nařízením;
b)
provede revizi informací předložených provozovatelem nebo provozovatelem letadel s cílem stanovit rozsah ověření;
c)
posoudí, zda povinnost spadá do oblasti působnosti jeho akreditace;
d)
posoudí, zda má dostatečnou odbornou způsobilost, zaměstnance a zdroje nezbytné pro výběr ověřovacího týmu, který je schopen zvládnout složitost zařízení nebo činností a leteckého parku provozovatele letadel, a zda je schopen úspěšně dokončit ověřovací činnosti v požadované lhůtě;
e)
posoudí, zda je schopen zajistit, že potenciální ověřovací tým, který má k dispozici, má veškerou odbornou způsobilost a osoby požadované k provedení ověřovacích činností pro konkrétního provozovatele nebo provozovatele letadel;
f)
stanoví u každé požadované ověřovací povinnosti lhůtu přidělenou na řádné provedení ověření.
2. Provozovatel nebo provozovatel letadel poskytne ověřovateli všechny příslušné informace, které mu umožní provádět činnosti uvedené v odstavci 1.
Článek 9
Přidělení lhůty
1. Při stanovení lhůty přidělené na výkon ověřovací povinnosti podle čl. 8 odst. 1 písm. f) vezme ověřovatel v úvahu alespoň:
a)
složitost zařízení nebo činností a leteckého parku provozovatele letadel;
b)
úroveň informací a složitost plánu pro monitorování schváleného příslušným orgánem;
c)
požadovanou úroveň závažnosti;
d)
složitost a úplnost činností týkajících se toku dat a kontrolního systému provozovatele nebo provozovatele letadel;
e)
umístění informací a údajů týkajících se emisí skleníkových plynů nebo údajů o tunokilometrech.
2. Ověřovatel zajistí, aby smlouva o ověření stanovila možnost lhůty účtované nad rámec lhůty původně sjednané v této smlouvě, pokud se ukáže, že tato dodatečná lhůta je nezbytná pro provedení strategické analýzy, analýzy rizik nebo jiné ověřovací činnosti. Situace, kdy může být dodatečná lhůta uplatněna, zahrnují přinejmenším tyto:
a)
pokud při ověřování vyjde najevo, že činnosti týkající se toku dat, kontrolní činnosti či logistika provozovatele nebo provozovatele letadel jsou složitější, než se původně předpokládalo;
b)
pokud ověřovatel při ověřování zjistí nepřesnosti, neshody, nedostatky v údajích či chyby v souborech údajů.
3. Ověřovatel uvede přidělenou lhůtu v interní dokumentaci o ověření.
Článek 10
Informace od provozovatele nebo provozovatele letadel
1. Před provedením strategické analýzy a v dalších fázích ověření poskytne provozovatel nebo provozovatel letadel ověřovateli všechny tyto podklady:
a)
povolení k vypouštění emisí skleníkových plynů provozovatele, pokud se týká ověření výkazu emisí provozovatele;
b)
nejnovější verzi plánu pro monitorování provozovatele nebo provozovatele letadel a všechny ostatní příslušné verze plánu pro monitorování schváleného příslušným orgánem včetně důkazu o schválení;
c)
popis činností týkajících se toku dat provozovatele nebo provozovatele letadel;
d)
posouzení rizik provozovatelem nebo provozovatelem letadel uvedené v čl. 58 odst. 2 písm. a) nařízení (EU) č. 601/2012, a přehled celkového kontrolního systému;
e)
postupy uvedené v plánu pro monitorování schváleném příslušným orgánem, včetně postupů pro činnosti týkající se toku dat a kontrolní činnosti;
f)
roční výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel o emisích, případně o tunokilometrech;
g)
případně plán odběru vzorků provozovatele podle článku 33 nařízení (EU) č. 601/2012 schválený příslušným orgánem;
h)
pokud v plánu pro monitorování došlo během vykazovaného období k úpravám, záznam o všech těchto úpravách podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 601/2012;
i)
případně výkaz uvedený v čl. 69 odst. 4 nařízení (EU) č. 601/2012;
j)
zprávu o ověření z předchozího roku, pokud ověřovatel pro daného provozovatele nebo provozovatele letadel v předchozím roce ověření neprovedl;
k)
veškerou příslušnou korespondenci s příslušným orgánem, zejména informace týkající se oznámení úprav plánu pro monitorování;
l)
informace o databázích a zdrojích údajů používaných pro účely monitorování a vykazování včetně informací z Eurocontrolu;
m)
monitorovací plán vyžadovaný směrnicí 2009/31/ES a výkazy vyžadované podle článku 14 uvedené směrnice, které se vztahují alespoň k vykazovanému období týkajícího se výkazu emisí, který má být ověřen, pokud se ověření týká výkazu emisí ze zařízení, které provádí geologické uskladňování skleníkových plynů v úložišti podle uvedené směrnice;
n)
případně souhlas příslušného orgánu s tím, že nebudou prováděny prohlídky na místě u zařízení podle čl. 31 odst. 1;
o)
jakékoli další příslušné informace nutné pro plánování a provádění ověření.
2. Předtím než ověřovatel vydá ověřovací zprávu, provozovatel nebo provozovatel letadel mu poskytne konečný schválený a interně validovaný výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel.
Článek 11
Strategická analýza
1. Na začátku ověřování posoudí ověřovatel pravděpodobný charakter, rozsah a složitost ověřovacích úkolů provedením strategické analýzy všech činností vztahujících se k příslušnému zařízení nebo provozovateli letadel.
2. Pro účely porozumění činnostem prováděným zařízením nebo provozovatelem letadel ověřovatel shromáždí a přezkoumá potřebné informace umožňující posoudit, zda je ověřovací tým dostatečně odborně způsobilý k ověřování, určit, zda byla správně stanovena přidělená lhůta uvedená ve smlouvě, a zajistit, že bude schopen provést potřebnou analýzu rizik. Tyto informace obsahují alespoň:
a)
informace uvedené v čl. 10 odst. 1;
b)
požadovanou úroveň závažnosti;
c)
informace získané z ověření z předchozích let, pokud ověřovatel provádí ověření u stejného provozovatele nebo provozovatele letadel.
3. Při přezkumu informací podle odstavce 2 ověřovatel posoudí alespoň následující:
a)
kategorii zařízení podle článku 19 nařízení (EU) č. 601/2012 a činností prováděných v tomto zařízení pro účely ověření výkazu emisí provozovatele;
b)
rozsah a charakter činností provozovatele letadel, šíření informací do různých umístění a počet a druh letů pro účely ověření výkazu emisí nebo tunokilometrů provozovatele letadel;
c)
plán pro monitorování schválený příslušným orgánem a specifika metodiky monitorování v tomto plánu uvedené;
d)
charakter, rozsah a složitost zdrojů emisí a zdrojových toků, jakož i zařízení a procesů, pro něž jsou vykazovány údaje o emisích nebo tunokilometrech, včetně měřicích zařízení popsaných v plánu pro monitorování, původu a použití výpočtových faktorů a jiných primárních zdrojů údajů;
e)
činnosti týkající se toku dat, kontrolní systém a kontrolní prostředí.
4. Při provádění strategické analýzy ověřovatel zkontroluje:
a)
zda mu byla předložena poslední verze plánu pro monitorování schválená příslušným orgánem;
b)
zda během vykazovaného období došlo v plánu pro monitorování k nějakým úpravám;
c)
zda byly tyto úpravy oznámeny příslušnému orgánu podle čl. 15 odst. 1 nebo článku 23 nařízení (EU) č. 601/2012 nebo schváleny příslušným orgánem v souladu s čl. 15 odst. 2 uvedeného nařízení.
Článek 12
Analýza rizik
1. Za účelem navržení, naplánování a provedení účinného ověření ověřovatel určí a analyzuje tyto prvky:
a)
inherentní rizika;
b)
kontrolní činnosti;
c)
kontrolní rizika týkající se účinnosti kontrolních činností provedených podle písmene b).
2. Při určování a analýze prvků uvedených v odstavci 1 vezme ověřovatel v úvahu alespoň:
a)
zjištění strategické analýzy podle čl. 11 odst. 1;
b)
informace uvedené v čl. 10 odst. 1 a čl. 11 odst. 2 písm. c);
c)
úroveň závažnosti podle čl. 11 odst. 2 písm. b).
3. Pokud ověřovatel zjistí, že provozovatel nebo provozovatel letadel nestanovil ve svém posouzení rizik příslušná inherentní a kontrolní rizika, informuje o této skutečnosti provozovatele nebo provozovatele letadel.
4. Na základě informací získaných během ověřování provede ověřovatel v případě potřeby revizi analýzy rizik a přizpůsobí nebo znovu provede příslušné ověřovací činnosti.
Článek 13
Plán ověřování
1. Ověřovatel vypracuje návrh plánu ověřování, který odpovídá získaným informacím a rizikům zjištěným během strategické analýzy a analýzy rizik a který obsahuje alespoň:
a)
program ověřování s popisem charakteru a rozsahu ověřovacích činností, jakož i doby a způsobu provádění těchto činností;
b)
plán zkoušek stanovící rozsah a metody zkoušení kontrolních činností a postupů kontrolních činností;
c)
plán odběru vzorku údajů stanovící rozsah a metody odběru vzorku údajů týkajících se údajových položek, na nichž se zakládají úhrnné emise ve výkazu emisí provozovatele nebo provozovatele letadel nebo souhrnné údaje o tunokilometrech ve výkazu tunokilometrů provozovatele nebo provozovatele letadel.
2. Plán zkoušek uvedený v odst. 1 písm. b) stanoví ověřovatel tak, aby mu umožnil určit míru spolehlivosti příslušných kontrolních činností pro účely posouzení souladu s požadavky uvedenými v čl. 7 odst. 4 písm. b).
Při stanovení velikosti výběrového souboru a činností týkajících se odběru vzorků pro zkoušení kontrolních činností vezme ověřovatel v úvahu tyto prvky:
a)
inherentní rizika;
b)
kontrolní prostředí;
c)
příslušné kontrolní činnosti;
d)
požadavek na předložení ověřovacího posudku s přiměřeným ujištěním.
3. Při stanovení velikosti výběrového souboru a činností týkajících se odběru vzorků pro odběr vzorku údajů uvedený v odst. 1 písm. c) vezme ověřovatel v úvahu tyto prvky:
a)
inherentní a kontrolní rizika;
b)
výsledky analytických postupů;
c)
požadavek na předložení ověřovacího posudku s přiměřeným ujištěním;
d)
úroveň závažnosti;
e)
závažnost přispění jednotlivé položky údajů k celkovému souboru údajů.
4. Ověřovatel vytvoří a provede plán ověřování tak, aby bylo ověřovací riziko sníženo na přijatelnou úroveň, a aby tak získal přiměřené ujištění, že výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel neobsahuje závažné nepřesnosti.
5. Pokud ověřovatel zjistí při ověřování další rizika, která je třeba snížit, nebo pokud existuje ve skutečnosti méně rizik, než původně předpokládal, aktualizuje analýzu rizik a plán ověřování a přizpůsobí podle nich ověřovací činnosti.
Článek 14
Ověřovací činnosti
Ověřovatel zavede plán ověřování a na základě analýzy rizik zkontroluje zavedení plánu pro monitorování schváleného příslušným orgánem.
Za tímto účelem ověřovatel provede alespoň zkoušky věcné správnosti založené na analytických postupech, ověření údajů a kontrole metodiky monitorování a zkontroluje:
a)
činnosti týkající se toku dat a systémy používané v toku dat včetně systémů informačních technologií;
b)
zda jsou kontrolní činnosti provozovatele nebo provozovatele letadel náležitě zdokumentovány, zavedeny, spravovány a zda jsou dostatečně účinné ke zmírnění inherentních rizik;
c)
zda jsou postupy uvedené v plánu pro monitorování dostatečně účinné ke zmírnění inherentních a kontrolních rizik a zda jsou tyto postupy zavedeny, dostatečně zdokumentovány a náležitě spravovány.
Pro účely odst. 2 písm. a) ověřovatel sleduje tok dat na základě posloupnosti a vzájemného působení činností týkajících se toku dat od primárního zdroje údajů až po vyhotovení výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel.
Článek 15
Analytické postupy
1. Ověřovatel použije pro posouzení věrohodnosti a úplnosti údajů analytické postupy, jsou-li tyto analytické postupy nutné ke stanovení inherentního rizika, kontrolního rizika a povahy kontrolních činností provozovatele nebo provozovatele letadel.
2. Při provádění analytických postupů podle odstavce 1 posoudí ověřovatel vykazované údaje, aby zjistil potenciální rizikové oblasti a následně potvrdil a přizpůsobil plánované ověřovací činnosti. Ověřovatel alespoň:
a)
posoudí věrohodnost výkyvů a trendů v čase nebo mezi porovnatelnými položkami;
b)
zjistí okamžité extrémní hodnoty, neočekávané údaje a nedostatky v údajích.
3. Při použití analytických postupů podle odstavce 1 ověřovatel provede následující postupy:
a)
předběžné analytické postupy na souhrnných údajích před provedením činností podle článku 14, které umožňují pochopit povahu, složitost a význam vykázaných údajů;
b)
věcné analytické postupy na souhrnných údajích a údajových položkách, na nichž se tyto údaje zakládají, za účelem zjištění potenciálních strukturálních chyb a okamžitých extrémních hodnot;
c)
závěrečné analytické postupy na souhrnných údajích s cílem zajistit, aby byly řádně odstraněny všechny chyby zjištěné během ověřovacího postupu.
4. Pokud ověřovatel zjistí extrémní hodnoty, výkyvy, trendy, nedostatky v údajích nebo údaje, které nejsou v souladu s jinými důležitými informacemi nebo které se podstatně liší od předpokládaných hodnot či poměrů, vyžádá si od provozovatele nebo provozovatele letadel vysvětlení podložené dalšími příslušnými důkazy.
Na základě tohoto vysvětlení a dalších předložených důkazů posoudí ověřovatel dopad na plán ověřování a ověřovací činnosti, které mají být provedeny.
Článek 16
Ověřování údajů
1. Ověřovatel ověří údaje ve výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel na základě podrobného testování údajů včetně zpětného sledování údajů k primárnímu zdroji údajů, křížové kontroly údajů pomocí externích zdrojů údajů, vyrovnávání, kontroly prahových hodnot příslušných údajů a provádění přepočtů.
2. V rámci ověřování údajů podle odstavce 1 a s ohledem na schválený plán pro monitorování včetně postupů popsaných v tomto plánu ověřovatel zkontroluje:
a)
hranice zařízení pro účely ověření výkazu emisí provozovatele;
b)
úplnost zdrojových toků a zdrojů emisí popsaných v plánu pro monitorování schváleném příslušným úřadem pro účely ověření výkazu emisí provozovatele;
c)
úplnost údajů o letech spadajících do činností v oblasti letectví uvedených v příloze I směrnice 2003/87/ES, za které odpovídá provozovatel letadel, a úplnost údajů o emisích a tunokilometrech pro účely ověření výkazu emisí a výkazu tunokilometrů provozovatele letadel;
d)
soulad mezi vykázanými údaji a dokumentací o hmotnosti a vyvážení pro účely ověření výkazu emisí a výkazu tunokilometrů provozovatele letadel;
e)
soulad mezi souhrnnou spotřebou paliva a údaji o palivu zakoupeném nebo jiným způsobem dodaném do letadla vykonávajícího činnost v oblasti letectví pro účely ověření výkazu emisí provozovatele letadel;
f)
soulad souhrnných vykázaných údajů ve výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel s primárním zdrojem údajů;
g)
naměřené hodnoty s využitím výsledků výpočtů provedených provozovatelem v souladu s článkem 46 nařízení (EU) č. 601/2012, pokud provozovatel použije měření na základě metodiky podle čl. 21 odst. 1 uvedeného nařízení;
h)
spolehlivost a přesnost údajů.
3. Pro účely kontroly úplnosti údajů o letech podle odst. 2 písm. c) použije ověřovatel údaje o letovém provozu provozovatele letadel včetně údajů shromážděných od Eurocontrolu nebo jiných příslušných organizací, které mohou zpracovávat informace o letovém provozu, jako jsou ty, které má k dispozici Eurocontrol.
Článek 17
Ověření správného používání metodiky monitorování
1. Ověřovatel kontroluje správné používání a zavedení metodiky monitorování schválené příslušným orgánem v plánu pro monitorování včetně specifických podrobností této metodiky monitorování.
2. Pro účely ověření výkazu emisí provozovatele zkontroluje ověřovatel správné používání a zavedení plánu odběru vzorků podle článku 33 nařízení (EU) č. 601/2012 schváleného příslušným orgánem.
3. Pokud je CO2 přemístěn v souladu s články 48 a 49 nařízení (EU) č. 601/2012 a přemístěný CO2 je měřen převáděcím i přijímacím zařízením, ověřovatel zkontroluje, zda lze rozdíly mezi hodnotami naměřenými v obou zařízeních vysvětlit na základě nejistoty systémů měření a zda byl ve výkazech emisí obou zařízení použit správný aritmetický průměr naměřených hodnot.
Pokud nelze rozdíly mezi hodnotami naměřenými v obou zařízeních vysvětlit na základě nejistoty systémů měření, ověřovatel zkontroluje, zda byly provedeny úpravy pro vyrovnání rozdílů mezi naměřenými hodnotami, zda byly tyto úpravy konzervativní a zda byly schváleny příslušným orgánem.
4. Pokud jsou provozovatelé povinni podle čl. 12 odst. 3 nařízení (EU) č. 601/2012 zahrnout do plánu pro monitorování další prvky, které jsou důležité pro splnění požadavků čl. 24 odst. 1 rozhodnutí Komise 2011/278/EU (10), zkontroluje ověřovatel správné používání a zavedení postupů uvedených v čl. 12 odst. 3 uvedeného nařízení. Ověřovatel přitom rovněž zkontroluje, zda provozovatel předložil příslušnému orgánu do 31. prosince vykazovaného období informace týkající se veškerých plánovaných nebo skutečných změn kapacity, úrovně činnosti a provozu zařízení.
Článek 18
Ověřování metod uplatňovaných na chybějící údaje
1. Pokud byly metody uvedené v plánu pro monitorování schváleném příslušným orgánem použity pro doplnění chybějících údajů podle článku 65 nařízení (EU) č. 601/2012, ověřovatel zkontroluje, zda použité metody odpovídaly dané situaci a zda byly uplatněny správně.
Pokud provozovatel nebo provozovatel letadel získá v souladu s článkem 65 nařízení (EU) č. 601/2012 souhlas příslušného orgánu s použitím jiných metod než metod uvedených v prvním pododstavci, ověřovatel zkontroluje, zda byl schválený přístup správně uplatněn a odpovídajícím způsobem zdokumentován.
Pokud provozovatel nebo provozovatel letadel nemůže takový souhlas včas získat, ověřovatel zkontroluje, zda přístup používaný provozovatelem nebo provozovatelem letadel pro doplnění chybějících údajů zajišťuje, že emise nejsou podhodnocovány a že tento přístup nevede k závažným nepřesnostem.
2. Ověřovatel zkontroluje, zda kontrolní činnosti zavedené provozovatelem nebo provozovatelem letadel s cílem zamezit výskytu chybějících údajů uvedených v čl. 65 odst. 1 nařízení (EU) č. 601/2012 jsou účinné.
Článek 19
Posouzení nejistoty
1. Pokud nařízení (EU) č. 601/2012 vyžaduje, aby provozovatel prokázal soulad s prahovými hodnotami nejistoty pro údaje o činnosti a výpočtové faktory, ověřovatel potvrdí platnost informací použitých pro výpočet úrovní nejistoty uvedených ve schváleném plánu pro monitorování.
2. Pokud provozovatel použije metodiku monitorování, která není založena na úrovních podle článku 22 nařízení (EU) č. 601/2012, ověřovatel zkontroluje:
a)
zda posouzení a kvantifikace nejistoty byly provedeny provozovatelem, který prokazuje splnění požadované prahové hodnoty celkové nejistoty pro roční úroveň emisí skleníkových plynů podle čl. 22 písm. c) uvedeného nařízení;
b)
platnost informací použitých pro posouzení a kvantifikaci nejistoty;
c)
zda je celkový přístup použitý pro posouzení a kvantifikaci nejistoty v souladu s čl. 22 písm. b) uvedeného nařízení;
d)
zda byl předložen důkaz o splnění podmínek metodiky monitorování podle čl. 22 písm. a) uvedeného nařízení.
3. Pokud je provozovatel letadel povinen podle nařízení (EU) č. 601/2012 prokázat, že nebyly překročeny požadované úrovně nejistoty, ověřovatel zkontroluje platnost informací použitých k prokázání toho, že příslušné úrovně nejistoty uvedené v plánu pro monitorování schváleném příslušným orgánem nebyly překročeny.
Článek 20
Odběr vzorků
1. Při kontrole shody kontrolních činností a postupů uvedených v čl. 14 písm. b) a c) a při provádění kontrol podle článků 15 a 16 může ověřovatel použít metody odběru vzorků specifické pro určité zařízení nebo provozovatele letadel za předpokladu, že na základě analýzy rizik je odběr vzorků opodstatněný.
2. Pokud ověřovatel zjistí v průběhu odběru vzorků neshodu nebo nepřesnost, vyžádá si od provozovatele nebo provozovatele letadel vysvětlení hlavních příčin této neshody nebo nepřesnosti za účelem posouzení jejich dopadu na vykazované údaje. Na základě výsledku tohoto posouzení ověřovatel určí, zda je nutné provést další ověřovací činnosti, zda je třeba zvětšit velikost výběrového souboru a jakou část základního souboru údajů musí provozovatel nebo provozovatel letadel opravit.
3. Ověřovatel zanese výsledek kontrol podle článků 14, 15, 16 a 17 včetně podrobností dalších vzorků do interní dokumentace o ověření.
Článek 21
Prohlídky na místě
1. Ověřovatel provede během ověřovacího procesu v jenom nebo více vhodných termínech prohlídku na místě s cílem posoudit provoz měřicích přístrojů a systémů monitorování, provést dotazování, vykonat činnosti požadované touto kapitolou a shromáždit dostatečné informace a důkazy, jež mu umožní dospět k závěru, že výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel neobsahuje závažné nepřesnosti.
2. Provozovatel nebo provozovatel letadel umožní ověřovateli přístup do svých míst.
3. Pro účely ověření výkazu emisí provozovatele ověřovatel využije prohlídky na místě i k posouzení hranic zařízení a úplnosti zdrojových toků a zdrojů emisí.
4. Pro účely ověření výkazů emisí provozovatele ověřovatel na základě analýzy rizik rozhodne, zda jsou nutné prohlídky dalších umístění, a to včetně případů, kdy jsou prováděny příslušné části činností týkajících se toku dat a kontrolních činností v jiných umístěních, např. v sídle společnosti a jiných pracovištích mimo místo.
Článek 22
Řešení nepřesností a neshod
1. Pokud ověřovatel během ověřování zjistí nepřesnosti nebo neshody, informuje o nich včas provozovatele nebo provozovatele letadel a požádá o provedení příslušných oprav.
Provozovatel nebo provozovatel letadel všechny sdělené nepřesnosti a neshody opraví.
2. Veškeré nepřesnosti a neshody, které provozovatel nebo provozovatel letadel během ověřování opraví, zanese ověřovatel do interní dokumentace o ověření a označí je za vyřešené.
3. Pokud provozovatel nebo provozovatel letadel nepřesnosti nebo neshody, které mu byly ověřovatelem sděleny, neopraví v souladu s odstavcem 1 dříve, než ověřovatel vydá ověřovací zprávu, vyžádá si ověřovatel od provozovatele nebo provozovatele letadel vysvětlení hlavních příčin těchto neshod nebo nepřesností za účelem posouzení dopadu těchto neshod nebo nepřesností na vykazované údaje.
Ověřovatel určí, zda mají neopravené nepřesnosti samy o sobě nebo ve spojení s jinými nepřesnostmi podstatný vliv na údaje o celkově vykázaných emisích nebo tunokilometrech. Při posuzování závažnosti nepřesností vezme ověřovatel v úvahu jejich rozsah a povahu a konkrétní okolnosti jejich vzniku.
Ověřovatel posoudí, zda mají neopravené neshody samy o sobě nebo ve spojení s jinými neshodami vliv na vykázané údaje a zda to povede k závažným nepřesnostem.
Ověřovatel může považovat nepřesnosti za závažné i v případě, kdy jsou tyto nepřesnosti samy o sobě nebo ve spojení s jinými nepřesnostmi pod úrovní závažnosti stanovenou v článku 23, pokud k takovému úsudku opodstatňuje rozsah a povaha nepřesností a konkrétní okolnosti jejich vzniku.
Článek 23
Úroveň závažnosti
1. Úroveň závažnosti činí 5 % z celkově vykázaných emisí za vykazované období, které je předmětem ověření, v těchto případech:
a)
u zařízení kategorie A uvedených v čl. 19 odst. 2 písm. a) nařízení (EU) č. 601/2012 a zařízení kategorie B uvedených v čl. 19 odst. 2 písm. b) uvedeného nařízení;
b)
u provozovatelů letadel s ročními emisemi ve výši nepřesahující 500 kilotun fosilního CO2.
2. Úroveň závažnosti činí 2 % z celkově vykázaných emisí za vykazované období, které je předmětem ověření, v těchto případech:
a)
u zařízení kategorie C uvedených v čl. 19 odst. 2 písm. c) nařízení (EU) č. 601/2012;
b)
u provozovatelů letadel s ročními emisemi ve výši přesahující 500 kilotun fosilního CO2.
3. Pro účely ověření výkazů tunokilometrů provozovatelů letadel je úroveň závažnosti 5 % z celkově vykázaných údajů o tunokilometrech za vykazované období, které je předmětem ověření.
Článek 24
Stanovení závěrů ze zjištění ověření
Při provádění ověření a posuzování informací, které byly v jeho průběhu získány, ověřovatel:
a)
zkontroluje konečné údaje od provozovatele nebo provozovatele letadel včetně údajů, které byly upraveny na základě informací získaných během ověření;
b)
přezkoumá skutečnosti, jimiž provozovatel nebo provozovatel letadel zdůvodnil rozdíly mezi konečnými a dříve poskytnutými údaji;
c)
přezkoumá výsledek posouzení a určí, zda byl správně zaveden plán pro monitorování schválený příslušným orgánem včetně postupů v něm popsaných;
d)
posoudí, zda je ověřovací riziko na přijatelně nízké úrovni pro získání přiměřeného ujištění;
e)
zajistí dostatečné množství důkazů, aby mohl vydat ověřovací posudek s přiměřeným ujištěním, že výkaz neobsahuje závažné nepřesnosti;
f)
zajistí, aby byl ověřovací postup v úplnosti popsán v interní dokumentaci o ověření a aby mohlo být v ověřovací zprávě uvedeno konečné rozhodnutí.
Článek 25
Nezávislý přezkum
1. Před vydáním ověřovací zprávy předloží ověřovatel interní dokumentaci o ověření a ověřovací zprávu osobě provádějící nezávislý přezkum.
2. Osoba provádějící nezávislý přezkum nesmí provádět žádné ověřovací činnosti, které jsou předmětem jejího přezkumu.
3. Rozsah nezávislého přezkumu zahrnuje kompletní ověřovací proces popsaný v této kapitole a zaznamenaný v interní dokumentaci o ověření.
Osoba provádějící nezávislý přezkum provede přezkum tak, aby zajistila, že je ověřovací proces proveden v souladu s tímto nařízením, že byly řádně provedeny postupy pro ověřovací činnosti uvedené v článku 40 a že byla uplatněna řádná odborná péče a úsudek.
Osoba provádějící nezávislý přezkum dále posoudí, zda shromážděné důkazy dostačují k tomu, aby umožnily ověřovateli vydat ověřovací zprávu s přiměřeným ujištěním.
4. Pokud nastanou okolnosti, které by po přezkumu mohly vést ke změnám v ověřovací zprávě, osoba provádějící nezávislý přezkum přezkoumá i tyto změny a jejich důkazy.
5. Ověřovatel řádně oprávní osobu, která ověří ověřovací zprávu založenou na závěrech osoby provádějící nezávislý přezkum a důkazech v interní dokumentaci o ověření.
Článek 26
Interní dokumentace o ověření
1. Ověřovatel připraví a vypracuje interní dokumentaci o ověření, která obsahuje alespoň:
a)
výsledky provedených ověřovacích činností;
b)
strategickou analýzu, analýzu rizik a plán ověřování;
c)
dostatek informací podporujících ověřovací posudek včetně zdůvodnění úsudků o tom, zda mají zjištěné nedostatky závažný vliv na vykázané údaje o emisích nebo tunokilometrech.
2. Návrh interní dokumentace o ověření uvedené v odstavci 1 je vypracován tak, aby osoba provádějící nezávislý přezkum podle článku 25 a vnitrostátní akreditační orgán mohly posoudit, zda bylo ověření provedeno v souladu s tímto nařízením.
Po ověření ověřovací zprávy podle čl. 25 odst. 5 ověřovatel zahrne výsledky nezávislého přezkumu do interní dokumentace o ověření.
3. Ověřovatel poskytne na požádání příslušnému orgánu přístup k interní dokumentaci o ověření, aby mu usnadnil hodnocení daného ověření.
Článek 27
Ověřovací zpráva
1. Na základě informací shromážděných během ověřování vydá ověřovatel provozovateli nebo provozovateli letadel ověřovací zprávu týkající se jednotlivých výkazů emisí nebo výkazů tunokilometrů, které byly předmětem ověření. Ověřovací zpráva musí zahrnovat alespoň jedno z těchto zjištění:
a)
výkaz je po ověření označen za uspokojivý;
b)
výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel obsahuje závažné nepřesnosti, které nebyly před vydáním ověřovací zprávy opraveny;
c)
rozsah ověření je příliš omezený podle článku 28 a ověřovatel nemohl získat dostatečné důkazy pro vydání ověřovacího posudku s přiměřeným ujištěním, že výkaz neobsahuje závažné nepřesnosti;
d)
neshody samy o sobě nebo ve spojení s jinými neshodami jsou příčinou nedostatečné srozumitelnosti a brání ověřovateli v tom, aby s přiměřeným ujištěním prohlásil, že výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel neobsahuje závažné nepřesnosti.
Pro účely odst. 1 písm. a) může být výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel označen po ověření za uspokojivý jen v případě, že výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel neobsahuje závažné nepřesnosti.
2. Provozovatel nebo provozovatel letadel předloží příslušnému orgánu ověřovací zprávu společně s dotčeným výkazem provozovatele nebo provozovatele letadel.
3. Ověřovací zpráva obsahuje alespoň tyto prvky:
a)
jméno provozovatele nebo provozovatele letadel, který byl předmětem ověření;
b)
cíle ověření;
c)
rozsah ověření;
d)
odkaz na výkaz provozovatele nebo provozovatele letadel, který byl ověřen;
e)
kritéria použitá pro ověření výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel včetně případného povolení a verze plánu pro monitorování schváleného příslušným orgánem, jakož i dobu platnosti jednotlivých plánů pro monitorování;
f)
úhrnné emise nebo tunokilometry na činnost podle přílohy I směrnice 2003/87/ES a na zařízení nebo provozovatele letadel;
g)
vykazované období, které bylo předmětem ověření;
h)
povinnosti provozovatele nebo provozovatele letadel, příslušného orgánu a ověřovatele;
i)
výklad ověřovacího posudku;
j)
popis všech zjištěných nepřesností a neshod, které nebyly před vydáním ověřovací zprávy opraveny;
k)
data prohlídek na místě a osoby, které je prováděly;
l)
informace o tom, zda bylo upuštěno od prohlídek na místě, a důvody pro upuštění od těchto prohlídek;
m)
veškeré případy nesouladu s nařízením (EU) č. 601/2012, které byly zjištěny během ověřování;
n)
potvrzení, zda je metoda použitá pro odstranění nedostatků v údajích podle čl. 18 odst. 1 posledního pododstavce konzervativní a zda vede nebo nevede k závažným nepřesnostem, pokud příslušný orgán nemůže tuto metodu včas schválit;
o)
popis změn a související poznámky, pokud ověřovatel pozoroval změny kapacity, úrovně činností a provozu zařízení, které by mohly mít vliv na přidělování povolenek na emise danému zařízení a které nebyly vykázány příslušnému orgánu do 31. prosince vykazovaného období v souladu s čl. 24 odst. 1 rozhodnutí 2011/278/EU;
p)
případná doporučení ke zlepšení;
q)
jméno vedoucího auditora systému EU ETS, osoby provádějící nezávislý přezkum, případně auditora systému EU ETS a technického odborníka, kteří se podíleli na ověřování výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel;
r)
datum, podpis a jméno oprávněné osoby jednající jménem ověřovatele.
4. V ověřovací zprávě uvede ověřovatel dostatečně podrobný popis nepřesností a neshod, a umožní tak provozovateli nebo provozovateli letadel a příslušnému orgánu porozumět:
a)
rozsahu a povaze nepřesnosti nebo neshody;
b)
tomu, proč daná nepřesnost má, nebo nemá závažný dopad;
c)
tomu, jakého prvku výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel se týká daná nepřesnost nebo jakého prvku plánu pro monitorování se týká daná neshoda.
5. Pokud členský stát požaduje, aby ověřovatel kromě prvků popsaných v odstavci 3 předložil také informace o ověřovacím procesu, které nejsou nutné k porozumění ověřovacímu posudku, může provozovatel nebo provozovatel letadel z důvodů účinnosti předložit tyto dodatečné informace příslušnému orgánu nezávisle na ověřovací zprávě v jiném termínu, nejpozději však do 15. května téhož roku.
Článek 28
Omezení rozsahu
Ověřovatel může dospět k závěru, že rozsah ověření uvedený v čl. 27 odst. 1 písm. c) je příliš omezený, pokud nastane některá z těchto situací:
a)
chybějí údaje, které znemožňují ověřovateli získat důkaz nutný ke snížení ověřovacího rizika na úroveň požadovanou pro dosažení přiměřené úrovně ujištění;
b)
plán pro monitorování nebyl schválen příslušným orgánem;
c)
plán pro monitorování nemá dostatečný záběr nebo není dostatečně srozumitelný pro stanovení závěru ověření;
d)
provozovatel nebo provozovatel letadel neposkytl dostatečné informace, které ověřovateli umožňují provést ověření.
Článek 29
Řešení nevyřízených nezávažných neshod
1. Ověřovatel posoudí, zda provozovatel nebo provozovatel letadel opravil neshody uvedené v ověřovací zprávě za předchozí období monitorování v souladu s požadavky na provozovatele uvedenými v čl. 69 odst. 4 nařízení (EU) č. 601/2012.
Pokud provozovatel nebo provozovatel letadel tyto neshody podle čl. 69 odst. 4 nařízení (EU) č. 601/2012 neopraví, ověřovatel zváží, zda toto opomenutí zvýší nebo může zvýšit riziko vzniku nepřesností.
Ověřovatel v ověřovací zprávě uvede, zda provozovatel nebo provozovatel letadel tyto neshody vyřešil.
2. Ověřovatel zaznamená v interní dokumentaci o ověření podrobnosti o tom, kdy a jak provozovatel nebo provozovatel letadel zjištěné neshody během ověřování vyřešil.
Článek 30
Zlepšení procesu monitorování a vykazování
1. Pokud ověřovatel zjistí oblasti, ve kterých lze zlepšit výkonnost provozovatele nebo provozovatele letadel vztahující se k písmenům a) až d) tohoto odstavce, zahrne do ověřovací zprávy doporučení ke zlepšení výkonnosti provozovatele nebo provozovatele letadel v těchto oblastech:
a)
posouzení rizik provozovatelem nebo provozovatelem letadel;
b)
vývoj, dokumentace, zavedení a správa činností týkajících se toku dat a kontrolních činností, jakož i hodnocení kontrolního systému;
c)
vývoj, dokumentace, zavedení a správa činností týkajících se toku dat a kontrolních činností a jiných postupů, které je provozovatel nebo provozovatel letadel povinen vytvořit podle nařízení (EU) č. 601/2012;
d)
monitorování a vykazování emisí nebo tunokilometrů včetně dosažení vyšších úrovní, snižování rizik a zvyšování účinnosti v oblasti monitorování a vykazování.
2. Během ověřování následujícího po roce, v němž byla v ověřovací zprávě uvedena doporučení ke zlepšení, ověřovatel zkontroluje, zda a jakým způsobem provozovatel nebo provozovatel letadel tato doporučení ke zlepšení provedl.
Pokud provozovatel nebo provozovatel letadel tato doporučení neprovedl nebo je neprovedl správně, ověřovatel posoudí, jaký to má vliv na riziko vzniku nepřesností a neshod.
Článek 31
Zjednodušené ověřování v případě zařízení
1. Odchylně od čl. 21 odst. 1 se může ověřovatel se souhlasem příslušného orgánu v souladu s druhým pododstavcem tohoto odstavce rozhodnout, že neprovede prohlídky na místě u zařízení na základě výsledku analýzy rizik a poté, co shledá, že lze získat vzdálený přístup ke všem příslušným údajům a že jsou splněny podmínky pro neprovedení prohlídek na místě stanovených Komisí. Ověřovatel o tom bez zbytečného prodlení informuje provozovatele.
Provozovatel předloží příslušnému orgánu žádost o schválení rozhodnutí ověřovatele o neprovedení prohlídky na místě.
Na základě žádosti předložené příslušným provozovatelem příslušný orgán rozhodne o schválení rozhodnutí ověřovatele o neprovedení prohlídky na místě, přičemž vezme v úvahu všechny tyto prvky:
a)
informace poskytnuté ověřovatelem ohledně výsledku analýzy rizik;
b)
informace o tom, že lze k příslušným údajům získat vzdálený přístup;
c)
důkaz o tom, že se na zařízení nevztahují požadavky uvedené v odstavci 3;
d)
důkaz o splnění podmínek pro neprovedení prohlídek na místě stanovených Komisí.
2. Souhlas příslušného orgánu podle odstavce 1 není vyžadován pro neprovedení prohlídek na místě u zařízení s nízkými emisemi uvedených v čl. 47 odst. 2 nařízení (EU) č. 601/2012.
3. Ověřovatel pohlídky na místě v každém případě provede v těchto situacích:
a)
pokud ověřovatel ověřuje výkaz emisí provozovatele poprvé;
b)
pokud ověřovatel neprovedl prohlídku na místě ve dvou vykazovaných obdobích bezprostředně předcházejících stávajícímu vykazovanému období;
c)
pokud během vykazovaného období došlo k podstatným úpravám plánu pro monitorování včetně úprav podle čl. 15 odst. 3 nebo 4 nařízení (EU) č. 601/2012.
Článek 32
Zjednodušené ověřování v případě provozovatelů letadel
1. Odchylně od čl. 21 odst. 1 tohoto nařízení může ověřovatel rozhodnout, že neprovede prohlídky na místě u malých producentů emisí uvedených čl. 54 odst. 1 nařízení (EU) č. 601/2012, pokud ověřovatel dospěje na základě své analýzy rizik k závěru, že ke všem příslušným údajům lze získat vzdálený přístup.
2. Pokud provozovatel letadel používá ke stanovení spotřeby paliva zjednodušené nástroje podle čl. 54 odst. 2 nařízení (EU) č. 601/2012 a pokud byly vykázané údaje vytvořeny pomocí těchto nástrojů nezávisle na jakýchkoli vstupních údajích provozovatele letadel, může se ověřovatel na základě své analýzy rizik rozhodnout, že neprovede kontroly podle článku 14, 16, čl. 17 odst. 1, čl. 17 odst. 2 a článku 18 tohoto nařízení.
Článek 33
Plány zjednodušeného ověřování
Pokud ověřovatel používá plán zjednodušeného ověřování, zaznamená v interní dokumentaci o ověření zdůvodnění pro použití těchto plánů včetně důkazů o tom, že podmínky pro použití plánů zjednodušeného ověřování byly splněny.
KAPITOLA III
POŽADAVKY NA OVĚŘOVATELE
Článek 34
Odvětvový rozsah akreditace
Ověřovatel vydá ověřovací zprávu pouze provozovateli nebo provozovateli letadel, který provádí činnost, na niž se vztahuje rozsah činností uvedený v příloze I, pro které byla udělena ověřovateli akreditace v souladu s ustanoveními nařízení (ES) č. 765/2008 a tohoto nařízení.
Článek 35
Proces ověřování trvalé odborné způsobilosti
1. Ověřovatel vytvoří, zdokumentuje, zavede a spravuje proces ověřování odborné způsobilosti, aby zajistil, že všichni zaměstnanci pověření ověřovacími činnostmi jsou způsobilí vykonávat úkoly, které jim byly přiděleny.
2. V rámci procesu ověřování odborné způsobilosti podle odstavce 1 ověřovatel stanoví, zdokumentuje, zavede a spravuje:
a)
obecná kritéria odborné způsobilosti pro všechny zaměstnance vykonávající ověřovací činnosti;
b)
specifická kritéria odborné způsobilosti pro každou pracovní pozici v rámci ověřovatele vykonávajícího ověřovací činnosti, zejména pro auditora systému EU ETS, vedoucího auditora systému EU ETS, osobu provádějící nezávislý přezkum a technického odborníka;
c)
metodu pro zajištění trvalé odborné způsobilosti a pravidelné hodnocení výkonnosti všech zaměstnanců, kteří provádějí ověřovací činnosti;
d)
proces pro zajištění průběžné odborné přípravy zaměstnanců provádějících ověřovací činnosti;
e)
proces posouzení toho, zda ověřovací povinnost spadá do rozsahu akreditace ověřovatele a zda má ověřovatel odbornou způsobilost, zaměstnance a zdroje nezbytné pro výběr ověřovacího týmu a pro úspěšné provedení ověřovacích činností v požadované lhůtě.
Kritéria odborné způsobilosti podle prvního pododstavce písm. b) jsou specifická pro každý rozsah akreditace, v jehož rámci tyto osoby provádějí ověřovací činnosti.
Při hodnocení odborné způsobilosti zaměstnanců podle prvního pododstavce písm. c) posoudí ověřovatel jejich způsobilost podle kritérií odborné způsobilosti uvedených v písmenech a) a b).
Proces uvedený v prvním pododstavci písm. e) dále zahrnuje proces posouzení toho, zda má ověřovací tým veškerou odbornou způsobilost a osoby nezbytné pro provádění ověřovacích činností pro konkrétného provozovatele nebo provozovatele letadel.
Ověřovatel vypracuje obecná a specifická kritéria odborné způsobilosti, která jsou v souladu s kritérii stanovenými v čl. 36 odst. 4 a článcích 37, 38 a 39.
3. Ověřovatel v pravidelných intervalech monitoruje výkonnost všech zaměstnanců, kteří provádějí ověřovací činnosti, za účelem potvrzení jejich trvalé odborné způsobilosti.
4. Ověřovatel v pravidelných intervalech přezkoumává proces ověřování odborné způsobilosti podle odstavce 1, aby zajistil:
a)
vypracování kritérií odborné způsobilosti uvedených v odst. 2 prvním pododstavci písm. a) a b) v souladu s požadavky na odbornou způsobilost podle tohoto nařízení;
b)
řešení všech problémů, které mohou být zjištěny v souvislosti se stanovením obecných a specifických kritérií odborné způsobilosti podle odst. 2 prvního pododstavce písm. a) a b);
c)
aktualizaci a případně správu všech požadavků v rámci procesu ověřování odborné způsobilosti.
5. Ověřovatel má k dispozici systém pro zaznamenávání výsledků činností prováděných v rámci procesu ověřování odborné způsobilosti podle odstavce 1.
6. Dostatečně odborně způsobilý hodnotitel posoudí odbornou způsobilost a výkonnost auditora systému EU ETS a vedoucího auditora systému EU ETS.
Za tímto účelem odborně způsobilý hodnotitel sleduje tyto auditory při ověřování výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel v místě zařízení, případně v místě provozovatele letadel s cílem určit, zda splňují kritéria odborné způsobilosti.
7. Pokud zaměstnanec neprokáže, že zcela splňuje kritéria odborné způsobilosti pro konkrétní úkol, který mu byl přidělen, ověřovatel určí a zorganizuje další odbornou přípravu nebo praxi pod odborným dozorem a tohoto jednotlivce sleduje, dokud ověřovateli uspokojivě neprokáže, že kritéria odborné způsobilosti splňuje.
Článek 36
Ověřovací týmy
1. Pro každé konkrétní ověřování sestaví ověřovatel ověřovací tým, který je schopen provádět ověřovací činnosti podle kapitoly II.
2. Ověřovací tým sestává alespoň z vedoucího auditora systému EU ETS, a vyžadují-li to závěry ověřovatele během posouzení podle čl. 8 odst. 1 písm. e) a strategická analýza, odpovídající počet auditorů systému EU ETS a technických odborníků.
3. Pro nezávislý přezkum ověřovacích činností týkajících se konkrétní ověřovací povinnosti jmenuje ověřovatel osobu provádějící nezávislý přezkum, která není součástí ověřovacího týmu.
4. Každý člen týmu:
a)
je jasně seznámen se svou individuální úlohou v ověřovacím procesu;
b)
je schopen efektivně komunikovat v jazyce požadovaném pro provádění jeho konkrétních úkolů.
5. V ověřovacím týmu je alespoň jedna osoba s technickou způsobilostí a znalostmi nezbytnými k posouzení specifických technických aspektů monitorování a vykazování, které se týkají činností uvedených v příloze I a které provádí provozovatel zařízení nebo letadel, a jedna osoba se schopností komunikovat v jazyce požadovaném pro ověření výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel v členském státě, v němž ověřovatel toto ověření provádí.
6. Pokud ověřovací tým tvoří jedna osoba, musí splňovat všechny požadavky na odbornou způsobilost pro auditora systému EU ETS a vedoucího auditora systému EU ETS a požadavky uvedené v odstavcích 4 a 5.
Článek 37
Požadavky na odbornou způsobilost auditorů systému EU ETS a vedoucích auditorů systému EU ETS
1. Auditor systému EU ETS musí být odborně způsobilý k ověřování. Za tímto účelem musí mít auditor systému EU ETS alespoň:
a)
znalost směrnice 2003/87/ES, nařízení (EU) č. 601/2012, tohoto nařízení, příslušných norem a jiných právních předpisů, platných pokynů, jakož i příslušných pokynů a právních předpisů, které vydal členský stát, v němž ověřovatel ověření provádí;
b)
znalosti a zkušenosti v oblasti auditu údajů a informací včetně:
i)
metodiky auditu údajů a informací, které zahrnují uplatnění úrovně závažnosti a posouzení závažnosti nepřesností,
ii)
analýzy inherentních a kontrolních rizik,
iii)
technik odběru vzorků v souvislosti s odběrem vzorku údajů a ověření kontrolních činností,
iv)
posouzení informačních a datových systémů, IT systémů, činností týkajících se toku dat, kontrolních činností, kontrolních systémů a postupů kontrolních činností;
c)
schopnosti provádět činnosti týkající se ověření výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel podle kapitoly II;
d)
znalostí a zkušeností v oblasti technických aspektů monitorování a vykazování specifických pro dané odvětví, které odpovídají rozsahu činností uvedených v příloze I, v jehož rámci auditor systému EU ETS ověření provádí.
2. Vedoucí auditor systému EU ETS musí splňovat požadavky na odbornou způsobilost auditora systému EU ETS a prokázat odbornou způsobilost k vedení ověřovacího týmu a k tomu, nést odpovědnost za provádění ověřovacích činností v souladu s tímto nařízením.
Článek 38
Požadavky na odbornou způsobilost osob provádějících nezávislý přezkum
1. Osoba provádějící nezávislý přezkum předloží příslušnému orgánu k přezkoumání návrh ověřovací zprávy a interní dokumentaci o ověření podle článku 25.
2. Osoba provádějící nezávislý přezkum musí splňovat požadavky na odbornou způsobilost vedoucího auditora systému EU ETS podle čl. 37 odst. 2.
3. Osoba provádějící nezávislý přezkum musí mít nezbytnou odbornou způsobilost k analyzování poskytnutých informací tak, aby potvrdila úplnost a integritu těchto informací, ke vznášení námitek vůči chybějícím a rozporuplným informacím a ke kontrolování datové stopy pro účely posouzení úplnosti interní dokumentace o ověření a toho, zda poskytuje dostatečné informace pro návrh ověřovací zprávy.
Článek 39
Využívání technických odborníků
1. Při provádění ověřovacích činností může ověřovatel využít technické oborníky k zajištění podrobných vědomostí a odborných znalostí ohledně konkrétního předmětu, které slouží jako podpora auditorovi systému EU ETS a vedoucímu auditorovi systému EU ETS při provádění jejich ověřovacích činností.
2. Pokud není osoba provádějící nezávislý přezkum odborně způsobilá k posouzení určitého problému v procesu přezkumu, vyžádá si ověřovatel podporu technického odborníka.
3. Technický odborník má odbornou způsobilost a znalosti, pomocí nichž zajistí auditorovi systému EU ETS a vedoucímu auditorovi systému EU ETS nebo v případě potřeby osobě provádějící nezávislý přezkum účinnou podporu ohledně daného předmětu, pro který jsou jeho vědomosti a odborné znalosti vyžadovány. Technický odborník má dále dostatečné znalosti vyžadované podle čl. 37 odst. 1 písm. a), b) a c).
4. Technický odborník provádí konkrétní úkoly pod vedením a na plnou odpovědnost vedoucího auditora systému EU ETS ověřovacího týmu, ve kterém technický odborník působí, nebo osoby provádějící nezávislý přezkum.
Článek 40
Postupy pro ověřovací činnosti
1. Ověřovatel vytvoří, zdokumentuje, zavede a spravuje jeden nebo více postupů pro ověřovací činnosti popsané v kapitole II a postupy a procesy vyžadované v příloze II. Při vytváření a provádění těchto postupů a procesů ověřovatel vykonává činnosti v souladu s harmonizovanou normou uvedenou v příloze II.
2. Ověřovatel navrhne, zdokumentuje, zavede a spravuje systém řízení kvality, aby zajistil jednotnou tvorbu, provádění, zlepšování a přezkum postupů a procesů podle odstavce 1 v souladu s harmonizovanou normou uvedenou v příloze II.
Článek 41
Záznamy a komunikace
1. Ověřovatel vede záznamy včetně záznamů o odborné způsobilosti a nestrannosti zaměstnanců za účelem prokázání souladu s tímto nařízením.
2. Ověřovatel tyto informace pravidelně zpřístupní provozovateli nebo provozovateli letadel a dalším příslušným stranám v souladu s harmonizovanou normou uvedenou v příloze II.
3. Ověřovatel zachovává důvěrnost informací získaných během ověřování v souladu s harmonizovanou normou uvedenou v příloze II.
Článek 42
Nestrannost a nezávislost
1. Ověřovatel je nezávislý na provozovateli nebo provozovateli letadel a při provádění svých ověřovacích činností je nestranný.
Za tímto účelem nesmí být ověřovatel ani žádná součást stejného právního subjektu provozovatelem nebo provozovatelem letadel, vlastníkem provozovatele nebo provozovatele letadel ani jejich vlastněným subjektem. Ověřovatel dále nesmí mít s provozovatelem ani s provozovatelem letadel vztahy, které by mohly jeho nezávislost a nestrannost ovlivnit. Ověřovatel je rovněž nezávislý na orgánech, které obchodují s povolenkami na emise podle systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů zřízeného podle článku 19 směrnice 2003/87/ES.
2. Ověřovatel je organizován tak, aby byla zajištěna jeho objektivita, nezávislost a nestrannost. Pro účely tohoto nařízení se použijí příslušné požadavky stanovené v harmonizované normě uvedené v příloze II.
3. Ověřovatel nesmí provádět pro provozovatele ani provozovatele letadel ověřovací činnosti, které představují nepřijatelné riziko ohrožující jeho nestrannost nebo které jej uvádějí do střetu zájmů. Při ověřování výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel nesmí ověřovatel využívat zaměstnance ani smluvní subjekty, které jsou ve skutečném nebo potenciálním střetu zájmů. Ověřovatel dále zajistí, aby činnosti zaměstnanců nebo organizací neovlivňovaly důvěrnost, objektivitu, nezávislost a nestrannost ověřování.
Má se za to, že nepřijatelné riziko ohrožující nestrannost nebo riziko střetu zájmů podle první věty prvního pododstavce vzniká mimo jiné v některém z těchto případů:
a)
pokud ověřovatel nebo některá součást stejného právního subjektu poskytuje poradenské služby pro vývoj části procesu monitorování a vykazování, který je popsán v plánu pro monitorování schváleném příslušným orgánem včetně vývoje metodiky monitorování, vytvoření návrhu výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel a vytvoření plánu pro monitorování;
b)
pokud ověřovatel nebo některá součást stejného právního subjektu poskytuje technickou podporu pro vývoj či správu systému zavedeného pro monitorování a vykazování údajů o emisích a tunokilometrech.
4. Má se za to, že ověřovatel se ve vztahu k provozovateli nebo provozovateli letadel dostal do střetu zájmů mimo jiné v některém z těchto případů:
a)
pokud je vztah mezi ověřovatelem a provozovatelem nebo provozovatelem letadel založen na společném vlastnictví, společné správě, společném řízení nebo společných zaměstnancích, sdílených zdrojích, společných financích a společných smlouvách nebo marketingu;
b)
pokud provozovatel nebo provozovatel letadel využil poradenskou službu uvedenou v odst. 3 písm. a) nebo technickou podporu uvedenou v písmenu b) uvedeného odstavce od poradenského orgánu, orgánu technické podpory nebo jiné organizace, které jsou s ověřovatelem v určitém vztahu a ohrožují jeho nestrannost.
Pro účely prvního pododstavce písm. b) se nestrannost ověřovatele považuje za ohroženou, pokud jsou vztahy mezi ním a poradenským orgánem, orgánem technické podpory nebo jinou organizací založeny na společném vlastnictví, společné správě, společném řízení nebo společných zaměstnancích, sdílených zdrojích, společných financích, společných smlouvách nebo marketingu a společných platbách prodejní provize nebo jiných finančních pobídek za doporučení nových klientů.
5. Nezávislý přezkum a vydání ověřovací zprávy nesmí ověřovatel zajišťovat externě. Pro účely tohoto nařízení musí ověřovatel při externím zajištění jiných ověřovacích činností splňovat příslušné požadavky stanovené v harmonizované normě uvedené v příloze II.
Uzavírání smluv se subjekty na provedení ověřovacích činností však externí zajištění pro účely prvního pododstavce nepředstavuje, pokud ověřovatel při uzavírání smluv s těmito osobami splňuje příslušné požadavky stanovené v harmonizované normě uvedené v příloze II.
6. Ověřovatel vytvoří, zdokumentuje, zavede a spravuje proces pro zajištění trvalé nestrannosti a nezávislosti ověřovatele, součástí stejného právního subjektu, jako je ověřovatel, a jiných organizací uvedených v odstavci 4 a všech zaměstnanců a smluvních subjektů, kteří se podílejí na ověřování. Tento proces zahrnuje mechanismus pro zajištění nestrannosti a nezávislosti ověřovatele a musí splňovat příslušné požadavky stanovené v harmonizované normě uvedené v příloze II.
KAPITOLA IV
AKREDITACE
Článek 43
Akreditace
Ověřovatel vydávající ověřovací zprávu provozovateli nebo provozovateli letadel musí být akreditován pro rozsah činností uvedených v příloze I, pro které ověřovatel provádí ověření výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel.
Článek 44
Cíle akreditace
Během procesu akreditace a monitorování akreditovaných ověřovatelů každý vnitrostátní akreditační orgán posoudí, zda ověřovatel a jeho zaměstnanci provádějící ověřovací činnosti:
a)
mají odbornou způsobilost k ověřování výkazů provozovatele nebo provozovatele letadel v souladu s tímto nařízením;
b)
provádějí ověření výkazů provozovatele nebo provozovatele letadel v souladu s tímto nařízením;
c)
splňují požadavky stanovené v kapitole III.
Článek 45
Žádost o akreditaci
1. O akreditaci podle čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2008 a ustanovení této kapitoly může požádat každá právnická osoba nebo jiný právní subjekt.
Žádost musí obsahovat informace požadované na základě harmonizované normy uvedené v příloze III.
2. Vedle informací uvedených v odstavci 1 tohoto článku musí žadatel před zahájením posouzení podle článku 44 zpřístupnit vnitrostátnímu akreditačnímu orgánu:
a)
všechny informace, které vnitrostátní akreditační orgán vyžaduje;
b)
postupy a informace týkající se procesů uvedených v čl. 40 odst. 1 a informace o systému řízení kvality uvedeném v čl. 40 odst. 2;
c)
kritéria odborné způsobilosti uvedená v čl. 35 odst. 2 písm. a) a b), výsledky procesu ověřování odborné způsobilosti podle článku 35, jakož i další příslušnou dokumentaci ohledně odborné způsobilosti všech zaměstnanců, kteří se podílejí na ověřovacích činnostech;
d)
informace o procesu pro zajištění trvalé nestrannosti a nezávislosti podle čl. 42 odst. 6 včetně příslušných záznamů o nestrannosti a nezávislosti žadatele a jeho zaměstnanců;
e)
informace o technických odbornících a klíčových zaměstnancích, kteří se podílejí na ověřování výkazů provozovatele nebo provozovatele letadel;
f)
systém a proces pro zajištění odpovídající interní dokumentace o ověření;
g)
další příslušné záznamy uvedené v čl. 41 odst. 1.
Článek 46
Příprava posouzení
1. Při přípravě posouzení podle článku 44 vezme každý vnitrostátní akreditační orgán v úvahu složitost rozsahu, pro který žadatel o akreditaci žádá, a složitost systému řízení kvality podle čl. 40 odst. 2, postupy a informace o procesech uvedených v čl. 40 odst. 1 a zeměpisné oblasti, ve kterých žadatel ověřování provádí nebo ve kterých ověřování plánuje.
2. Pro účely tohoto nařízení musí vnitrostátní akreditační orgán splňovat minimální požadavky stanovené v harmonizované normě uvedené v příloze III.
Článek 47
Posouzení
1. Posuzovací tým uvedený v článku 57 provádí pro účely posouzení podle článku 44 alespoň tyto činnosti:
a)
přezkum všech příslušných dokumentů a záznamů uvedených v článku 45;
b)
prohlídku provozovny žadatele s cílem přezkoumat reprezentativní vzorek interní dokumentace o ověření a posoudit zavedení systému řízení kvality žadatele a jeho postupů či procesů uvedených v článku 40;
c)
svědecké posouzení reprezentativní části požadovaného rozsahu akreditace a výkonnosti a odborné způsobilosti reprezentativního počtu zaměstnanců žadatele podílejících se na ověření výkazu provozovatele nebo provozovatele letadel s cílem zajistit soulad činnosti těchto zaměstnanců s tímto nařízením.
Při provádění těchto činností musí posuzovací tým splňovat požadavky stanovené v harmonizované normě uvedené v příloze III.
2. Posuzovací tým ohlásí zjištění a neshody žadateli v souladu s požadavky stanovenými v harmonizované normě uvedené v příloze III a vyžádá si od něj vyjádření k ohlášeným zjištěním a neshodám v souladu s uvedenými ustanoveními.
3. Žadatel přijme k odstranění všech neshod ohlášených podle odstavce 2 nápravná opatření a ve svém vyjádření ke zjištěním a neshodám ohlášeným posuzovacím týmem uvede, jaká opatření k odstranění všech zjištěných neshod přijal nebo plánuje přijmout ve lhůtě stanovené vnitrostátním akreditačním orgánem.
4. Vnitrostátní akreditační orgán vyjádření žadatele ke zjištěním a neshodám předložené podle odstavce 3 přezkoumá.
Pokud vnitrostátní akreditační orgán zjistí, že vyjádření žadatele je nedostatečné nebo neúčinné, vyžádá si od žadatele další informace nebo přijetí dalších opatření. Vnitrostátní akreditační orgán může rovněž požadovat důkaz o účinném zavedení přijatých opatření nebo provést následné posouzení účinného zavedení nápravných opatření.
Článek 48
Rozhodnutí o akreditaci a osvědčení o akreditaci
1. Vnitrostátní akreditační orgán při přípravě a přijímání rozhodnutí o udělení, rozšíření nebo obnovení akreditace žadatele vezme v úvahu požadavky stanovené v harmonizované normě uvedené v příloze III.
2. Pokud vnitrostátní akreditační orgán rozhodne o udělení, rozšíření nebo obnovení akreditace žadatele, vydá za tímto účelem osvědčení o akreditaci.
Osvědčení o akreditaci obsahuje alespoň informace požadované na základě harmonizované normy uvedené v příloze III.
Osvědčení o akreditaci uvedené v odstavci 2 je platné po dobu nejvýše pěti let od data, kdy vnitrostátní akreditační orgán toto osvědčení vydal.
Článek 49
Dozor
1. Vnitrostátní akreditační orgán vykonává každoroční dozor nad jednotlivými ověřovateli, kterým vydal osvědčení o akreditaci.
Dozor sestává alespoň:
a)
z prohlídky prostor ověřovatele s cílem provést činnosti uvedené v čl. 47 odst. 1 písm. b);
b)
ze svědeckého posouzení výkonnosti a odborné způsobilosti reprezentativního počtu zaměstnanců ověřovatele v souladu s čl. 47 odst. 1 písm. c).
2. Vnitrostátní akreditační orgán vykoná první dozor nad ověřovatelem v souladu s odstavcem 1 nejpozději dvanáct měsíců ode dne, kdy bylo tomuto ověřovateli vydáno osvědčení o akreditaci.
3. Vnitrostátní akreditační orgán připraví svůj plán dozoru nad jednotlivými ověřovateli tak, aby bylo možné posoudit reprezentativní vzorky rozsahu akreditace v souladu s požadavky stanovenými v harmonizované normě uvedené v příloze III.
4. Na základě výsledků dozoru podle odstavce 1 vnitrostátní akreditační orgán rozhodne, zda potvrdí prodloužení akreditace.
5. Pokud ověřovatel provádí ověření v jiném členském státě, může vnitrostátní akreditační orgán, který ověřovateli udělil akreditaci, požádat vnitrostátní akreditační orgán členského státu, v němž je ověření prováděno, aby dozorové činnosti vykonával jeho jménem a na jeho odpovědnost.
Článek 50
Opakované posouzení
1. Před skončením platnosti osvědčení o akreditaci provede vnitrostátní akreditační orgán opakované posouzení ověřovatele, kterému osvědčení vydal, a určí, zda lze platnost tohoto osvědčení o akreditaci prodloužit.
2. Vnitrostátní akreditační orgán připraví svůj plán opakovaného posouzení jednotlivých ověřovatelů tak, aby bylo možné posoudit reprezentativní vzorky rozsahu akreditace. Při plánování a výkonu dozoru musí vnitrostátní akreditační orgán splňovat požadavky stanovené v harmonizované normě uvedené v příloze III.
Článek 51
Mimořádné posouzení
1. Vnitrostátní akreditační orgán může kdykoli provést mimořádné posouzení ověřovatele, aby se ujistil, že ověřovatel splňuje požadavky tohoto nařízení.
2. Aby mohl vnitrostátní akreditační orgán posoudit nutnost mimořádného hodnocení, ověřovatel vnitrostátní akreditační orgán neprodleně informuje o všech podstatných změnách, které se týkají jeho akreditace a souvisejí s některým aspektem jeho stavu nebo provozu. Podstatné změny zahrnují ty, které jsou uvedeny v harmonizované normě uvedené v příloze III.
Článek 52
Rozšíření rozsahu
Vnitrostátní akreditační orgán provede na základě žádosti ověřovatele o rozšíření rozsahu udělené akreditace činnosti nezbytné ke stanovení toho, zda ověřovatel splňuje pro požadované rozšíření rozsahu akreditace požadavky článku 44.
Článek 53
Správní opatření
1. Vnitrostátní akreditační orgán může pozastavit, zrušit nebo omezit akreditaci ověřovatele, pokud ověřovatel nesplňuje požadavky tohoto nařízení.
Vnitrostátní akreditační orgán pozastaví, zruší nebo omezí akreditaci ověřovatele, pokud o to ověřovatel požádá.
Vnitrostátní akreditační orgán vytvoří, zdokumentuje, zavede a spravuje postup pro pozastavení akreditace, zrušení akreditace nebo omezení rozsahu akreditace.
2. Vnitrostátní akreditační orgán pozastaví akreditaci nebo omezí rozsah akreditace v některém z těchto případů:
a)
ověřovatel závažným způsobem porušil požadavky tohoto nařízení;
b)
ověřovatel trvale a opakovaně neplní požadavky tohoto nařízení;
c)
ověřovatel porušil jiné zvláštní podmínky vnitrostátního akreditačního orgánu.
3. Vnitrostátní akreditační orgán zruší akreditaci, pokud:
a)
ověřovatel nenapravil příčiny, které vedly k rozhodnutí o pozastavení platnosti osvědčení o akreditaci;
b)
člen vrcholného vedení organizace ověřovatele byl uznán vinným z podvodu;
c)
ověřovatel úmyslně poskytl nepravdivé informace.
4. Proti rozhodnutí vnitrostátního akreditačního orgánu o pozastavení či zrušení akreditace nebo omezení jejího rozsahu v souladu s odstavci 2 a 3 lze podat odvolání.
Členské státy vytvoří postupy pro vyřizování těchto odvolání.
5. Rozhodnutí vnitrostátního akreditačního orgánu o pozastavení či zrušení akreditace nebo omezení jejího rozsahu nabývá účinku poté, co je oznámeno ověřovateli.
Vnitrostátní akreditační orgán ukončí pozastavení platnosti osvědčení o akreditaci, pokud obdrží dostatečné informace, které jej přesvědčí o tom, že ověřovatel splňuje požadavky tohoto nařízení.
KAPITOLA V
POŽADAVKY TÝKAJÍCÍ SE AKREDITAČNÍCH ORGÁNŮ PRO AKREDITACI OVĚŘOVATELŮ SYSTÉMU ETS
Článek 54
Vnitrostátní akreditační orgán
1. Úkoly související s akreditací podle tohoto nařízení plní vnitrostátní akreditační orgány jmenované podle čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2008.
2. Pokud se členský stát rozhodne umožnit certifikaci ověřovatelů, kteří jsou fyzickými osobami, podle tohoto nařízení, je úkoly souvisejícími s certifikací těchto ověřovatelů pověřen jiný vnitrostátní orgán než vnitrostátní akreditační orgán jmenovaný podle čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 765/2008.
3. Pokud se členský stát rozhodne využít možnosti stanovené v odstavci 2, zajistí, aby příslušný vnitrostátní orgán splňoval požadavky tohoto nařízení včetně požadavků stanovených v článku 70, a poskytne požadované podpůrné doklady v souladu s čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 765/2008.
4. Vnitrostátní akreditační orgán je členem orgánu uznaného podle článku 14 uvedeného nařízení.
5. Vnitrostátní akreditační orgán je pověřen akreditací jako činností orgánu veřejné správy a je formálně uznán členským státem, ve kterém orgány veřejné správy akreditaci přímo neprovádějí.
6. Pro účely tohoto nařízení vykonává vnitrostátní akreditační orgán své funkce v souladu s požadavky stanovenými v harmonizované normě uvedené v příloze III.
Článek 55
Přeshraniční akreditace
Pokud členský stát usoudí, že jmenovat vnitrostátní akreditační orgán nebo poskytovat akreditační služby ve smyslu článku 15 směrnice 2003/87/ES není hospodářsky smyslupné nebo udržitelné, obrátí se o pomoc na vnitrostátní akreditační orgán jiného členského státu.
Dotčený členský stát o tom informuje Komisi a jiné členské státy.
Článek 56
Nezávislost a nestrannost
1. Vnitrostátní akreditační orgán je uspořádán tak, aby byla zaručena jeho úplná nezávislost na ověřovatelích, které posuzuje, a jeho nestrannost při provádění akreditačních činností.
2. Za tímto účelem nesmí vnitrostátní akreditační orgán nabízet ani poskytovat žádné činnosti nebo služby, které poskytuje ověřovatel, ani nesmí poskytovat poradenské služby, vlastnit podíl či mít jiné finanční nebo manažerské zájmy v organizaci ověřovatele.
3. Aniž je dotčeno ustanovení čl. 54 odst. 2, jsou struktura, povinnosti a úkoly vnitrostátního akreditačního orgánu jasně odlišeny od struktury, povinností a úkolů příslušného orgánu a jiných vnitrostátních orgánů.
4. Vnitrostátní akreditační orgán přijímá všechna konečná rozhodnutí týkající se akreditace ověřovatelů.
Vnitrostátní akreditační orgán však může zadat určité činnosti subdodavatelům s výhradou požadavků stanovených v harmonizované normě uvedené v příloze III.
Článek 57
Posuzovací tým
1. Vnitrostátní akreditační orgán jmenuje posuzovací tým pro každé konkrétní posouzení.
2. Posuzovací tým sestává z vedoucího posuzovatele a v případě potřeby z odpovídajícího počtu posuzovatelů nebo technických odborníků pro konkrétní rozsah akreditace.
V posuzovacím týmu je alespoň jedna osoba se znalostmi monitorování a vykazování emisí skleníkových plynů podle nařízení (EU) č. 601/2012, jež mají význam pro rozsah akreditace, a s odbornou způsobilostí a znalostmi nutnými k posouzení ověřovacích činností v rámci provozovatele zařízení nebo letadel pro daný rozsah a nejméně jedna osoba se znalostmi příslušných vnitrostátních právních předpisů a pokynů.
Článek 58
Požadavky na odbornou způsobilost posuzovatelů
1. Posuzovatel musí mít při posuzování ověřovatele odbornou způsobilost k provádění činností uvedených v kapitole IV. Za tímto účelem posuzovatel musí:
a)
splňovat požadavky stanovené v harmonizované normě podle nařízení (ES) č. 765/2008 uvedené v příloze III;
b)
mít znalosti směrnice 2003/87/ES, nařízení (EU) č. 601/2012, tohoto nařízení, příslušných norem a jiných příslušných právních předpisů, jakož i platných pokynů;
c)
mít znalosti auditu údajů a informací podle čl. 37 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení získané na základě odborné přípravy nebo přístupu k osobě, která znalosti a zkušenosti v oblasti auditu těchto údajů a informací má.
2. Vedoucí posuzovatel musí splňovat požadavky na odbornou způsobilost uvedené v odstavci 1, prokázat odbornou způsobilost k vedení posuzovacího týmu a k tomu, nést odpovědnost za posouzení prováděné v souladu s tímto nařízením.
3. Interní osoby provádějící přezkum a osoby vydávající rozhodnutí o udělení, rozšíření nebo obnovení akreditace musí kromě požadavků na odbornou způsobilost uvedených v odstavci 1 mít i dostatečné znalosti a zkušenosti v oblasti hodnocení akreditace.
Článek 59
Techničtí odborníci
1. Vnitrostátní akreditační orgán může do posuzovacího týmu zahrnout i technické odborníky k zajištění podrobných vědomostí a odborných znalostí ohledně konkrétního předmětu, které slouží jako potřebná podpora vedoucímu posuzovateli nebo posuzovateli při provádění jejich posuzovacích činností.
2. Technický odborník má odbornou způsobilost a znalosti, pomocí nichž zajistí vedoucímu posuzovateli a posuzovateli účinnou podporu ohledně daného předmětu, pro který jsou jeho vědomosti a odborné znalosti vyžadovány. Technický odborník musí rovněž:
a)
mít znalosti směrnice 2003/87/ES, nařízení (EU) č. 601/2012, tohoto nařízení, příslušných norem a jiných příslušných právních předpisů, jakož i platných pokynů;
b)
mít dostatečnou znalost ověřovacích činností.
3. Technický odborník provádí konkrétní úkoly pod vedením a na plnou odpovědnost vedoucího posuzovatele příslušného posuzovacího týmu.
Článek 60
Postupy
Vnitrostátní akreditační orgán musí vyhovovat požadavkům stanoveným podle článku 8 nařízení (ES) č. 765/2008.
Článek 61
Stížnosti
Pokud vnitrostátní akreditační orgán obdrží od příslušného orgánu, provozovatele nebo provozovatele letadel nebo jiných zúčastněných stran stížnost týkající se ověřovatele, vnitrostátní akreditační orgán v přiměřené lhůtě:
a)
rozhodne o platnosti stížnosti;
b)
zajistí, aby dotčenému ověřovateli byla dána příležitost vyjádřit se;
c)
přijme odpovídající opatření k vyřízení stížnosti;
d)
provede záznam o stížnosti a přijatých opatřeních a
e)
odpoví stěžovateli.
Článek 62
Záznamy a dokumentace
Vnitrostátní akreditační orgán vede záznamy o jednotlivých osobách podílejících se na akreditačním procesu. Tyto záznamy zahrnují záznamy týkající se příslušných kvalifikací, odborné přípravy, zkušeností, nestrannosti a odborné způsobilosti, jež jsou nezbytné k prokázání souladu s tímto nařízením.
Článek 63
Přístup k informacím a důvěrnost
1. Vnitrostátní akreditační orgán pravidelně zveřejňuje a aktualizuje informace, které v průběhu svých akreditačních činností obdrží.
2. Vnitrostátní akreditační orgán případně přijme vhodná opatření k zajištění důvěrnosti obdržených informací v souladu s čl. 8 bodem 4) nařízení (ES) č. 765/2008.
Článek 64
Vzájemné hodnocení
1. Vnitrostátní akreditační orgány se podrobí pravidelnému vzájemnému hodnocení.
Vzájemné hodnocení uspořádá orgán uznaný podle článku 14 nařízení (ES) č. 765/2008.
2. Orgán uznaný podle článku 14 nařízení (ES) č. 765/2008 zavede odpovídající kritéria vzájemného hodnocení a účinný a nezávislý postup vzájemného hodnocení za účelem posouzení toho, zda:
a)
vnitrostátní akreditační orgán, který je vzájemnému hodnocení podroben, provedl akreditační činnosti v souladu s kapitolou IV;
b)
vnitrostátní akreditační orgán, který je vzájemnému hodnocení podroben, splnil požadavky stanovené v této kapitole.
Tato kritéria zahrnují požadavky na odbornou způsobilost osob provádějících vzájemné hodnocení a týmů provádějících vzájemné hodnocení, které jsou specifické pro systém pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů, zřízený podle směrnice 2003/87/ES.
3. Orgán uznaný podle článku 14 nařízení (ES) č. 765/2008 zveřejní a sdělí výsledek vzájemného hodnocení vnitrostátního akreditačního orgánu Komisi, vnitrostátním orgánům zodpovědným za vnitrostátní akreditační orgány v členských státech a příslušnému orgánu členských států nebo kontaktnímu místu podle čl. 69 odst. 2.
4. Aniž je dotčen odstavec 1, platí, že pokud se vnitrostátní akreditační orgán úspěšně podrobí vzájemnému hodnocení uspořádanému orgánem uznaným podle článku 14 nařízení (ES) č. 765/2008 před vstupem tohoto nařízení v platnost, je tomuto vnitrostátnímu akreditačnímu orgánu udělena výjimka z povinnosti podrobit se novému vzájemnému hodnocení po vstupu tohoto nařízení v platnost v případě, že prokáže shodu s tímto nařízením.
Za tímto účelem předloží dotčený vnitrostátní akreditační orgán orgánu uznanému podle článku 14 nařízení č. 765/2008 žádost a potřebnou dokumentaci.
Orgán uznaný podle článku 14 nařízení (ES) č. 765/2008 rozhodne, zda podmínky pro udělení výjimky byly splněny.
Výjimka platí po dobu nejvýše tří let ode dne oznámení rozhodnutí vnitrostátnímu akreditačnímu orgánu.
5. Vnitrostátní orgán pověřený podle čl. 54 odst. 2 úkoly souvisejícími s certifikací ověřovatelů, kteří jsou fyzickými osobami, podle tohoto nařízení splňuje úroveň důvěryhodnosti rovnocennou vnitrostátním akreditačním orgánům, které se úspěšně podrobily vzájemnému hodnocení.
Za tímto účelem dotčený členský stát ihned po svých rozhodnutích, jimiž vnitrostátní orgán prováděním certifikace pověří, poskytne Komisi a členským státům všechny příslušné podpůrné doklady. Žádný vnitrostátní orgán nesmí certifikovat ověřovatele pro účely tohoto nařízení dříve, než dotčený členský stát tyto podpůrné doklady poskytne.
Dotčený členský stát pravidelně přezkoumává fungování vnitrostátního orgánu s cílem zajistit, aby i nadále splňoval výše uvedenou úroveň důvěryhodnosti, a uvědomí o tom Komisi.
Článek 65
Nápravná opatření
1. Členské státy pravidelně kontrolují své vnitrostátní akreditační orgány s cílem zajistit, aby trvale splňovaly požadavky tohoto nařízení, s přihlédnutím k výsledkům vzájemného hodnocení uspořádaného v souladu s článkem 64.
2. Pokud vnitrostátní akreditační orgán nesplňuje požadavky tohoto nařízení nebo neplní své povinnosti stanovené tímto nařízením, dotčený členský stát přijme vhodná nápravná opatření nebo přijetí těchto nápravných opatření zajistí a uvědomí o tom Komisi.
Článek 66
Vzájemné uznávání ověřovatelů
1. Členské státy uznají rovnocennost služeb poskytovaných akreditačními orgány, které se úspěšně podrobily vzájemnému hodnocení. Členské státy akceptují osvědčení o akreditaci ověřovatelů akreditovaných těmito vnitrostátními akreditačními orgány a respektují právo těchto ověřovatelů provádět ověření v rozsahu své akreditace.
2. Pokud vnitrostátní akreditační orgán neprojde celým procesem vzájemného hodnocení do 31. prosince 2014, akceptují členské státy osvědčení o akreditaci ověřovatelů akreditovaných tímto vnitrostátním akreditačním orgánem za předpokladu, že orgán uznaný podle článku 14 nařízení č. 765/2008 zahájí s tímto vnitrostátním akreditačním orgánem proces vzájemného hodnocení a nezjistí nesoulad tohoto vnitrostátního akreditačního orgánu s tímto nařízením.
3. Pokud certifikaci ověřovatelů provádí vnitrostátní orgán podle čl. 54 odst. 2, akceptují členské státy osvědčení vydané tímto orgánem a respektují právo certifikovaných ověřovatelů provádět ověření v rozsahu své certifikace.
Článek 67
Monitorování poskytovaných služeb
Pokud členský stát v průběhu inspekce prováděné v souladu s čl. 31 odst. 4 směrnice 2006/123/ES zjistí, že ověřovatel nedodržuje toto nařízení, příslušný orgán nebo vnitrostátní akreditační orgán daného členského státu tuto skutečnost oznámí vnitrostátnímu akreditačnímu orgánu, který ověřovatele akreditoval.
Vnitrostátní akreditační orgán, který ověřovatele akreditoval, posoudí sdělení těchto informací jako stížnost ve smyslu článku 61 tohoto nařízení a přijme odpovídající opatření a zašle odpověď příslušnému orgánu nebo vnitrostátnímu akreditačnímu orgánu v souladu s čl. 72 odst. 2 druhým pododstavcem tohoto nařízení.
Článek 68
Výměna elektronických údajů a použití automatizovaných systémů
1. Členské státy mohou požadovat, aby ověřovatelé používali k vypracování ověřovacích zpráv elektronické šablony nebo specifické formáty souborů v souladu s čl. 74 odst. 1 nařízení (EU) č. 601/2012.
2. Pro účely předložení ověřovací zprávy a pro další typy komunikace mezi provozovatelem, provozovatelem letadel, ověřovatelem, příslušným orgánem a vnitrostátním akreditačním orgánem mohou být v souladu s čl. 74 odst. 2 nařízení (EU) č. 601/2012 zpřístupněny normalizované elektronické šablony nebo specifikace formátu souborů.
KAPITOLA VI
VÝMĚNA INFORMACÍ
Článek 69
Výměna informací a kontaktní místa
1. Členský stát zavede účinnou výměnu příslušných informací a účinnou spolupráci mezi svým vnitrostátním akreditačním orgánem nebo případně vnitrostátním orgánem pověřeným certifikací ověřovatelů a příslušným orgánem.
2. Pokud je v členském státě určen více než jeden příslušný orgán podle článku 18 směrnice 2003/87/ES, schválí členský stát jeden z těchto příslušných orgánů jako kontaktní místo pro výměnu informací, pro koordinaci spolupráce podle odstavce 1 a pro činnosti uvedené v této kapitole.
Článek 70
Akreditační pracovní program a zpráva o činnosti
1. Vnitrostátní akreditační orgán zpřístupní příslušnému orgánu jednotlivých členských států do 31. prosince každého roku akreditační pracovní program obsahující seznam ověřovatelů akreditovaných tímto vnitrostátním akreditačním orgánem, kteří oznámili podle článku 76, že v těchto členských státech plánují provádět ověřování. Akreditační pracovní program obsahuje k jednotlivým ověřovatelům alespoň tyto informace:
a)
očekávanou dobu a místo ověřování;
b)
informace o činnostech, které vnitrostátní akreditační orgán pro ověřovatele naplánoval, zejména činnosti týkající se dozoru a opakovaného posouzení;
c)
data předpokládaných svědeckých auditů prováděných vnitrostátním akreditačním orgánem za účelem posouzení ověřovatele včetně adresy a kontaktních údajů provozovatelů a provozovatelů letadel, u nichž proběhne během svědeckého auditu prohlídka;
d)
informace o tom, zda vnitrostátní akreditační orgán požádal vnitrostátní akreditační orgán členského státu, ve kterém ověřovatel provádí ověření, o vykonávání dozorových činností.
2. Po předložení akreditačního pracovního programu v souladu s odstavcem 1 poskytne příslušný orgán vnitrostátnímu akreditačnímu orgánu veškeré příslušné informace včetně veškerých příslušných vnitrostátních právních předpisů či pokynů.
3. Vnitrostátní akreditační orgán zpřístupní příslušnému orgánu do 1. června každého roku zprávu o činnosti. Zpráva o činnosti obsahuje ve vztahu k jednotlivým ověřovatelům, kteří byli tímto vnitrostátním akreditačním orgánem akreditováni, alespoň tyto informace:
a)
podrobné údaje o akreditaci ověřovatelů, kteří byli tímto vnitrostátním akreditačním orgánem nově akreditováni, včetně rozsahu akreditace těchto ověřovatelů;
b)
všechny změny rozsahu akreditace těchto ověřovatelů;
c)
souhrnné výsledky činností týkajících se dozoru a opakovaného posouzení prováděných vnitrostátním akreditačním orgánem;
d)
souhrnné výsledky uskutečněných mimořádných posouzení včetně důvodů pro zahájení těchto mimořádných posouzení;
e)
všechny stížnosti podané na ověřovatele od poslední zprávy o činnosti a opatření přijatá vnitrostátním akreditačním orgánem.
Článek 71
Výměna informací o správních opatřeních
Pokud vnitrostátní akreditační orgán uložil ověřovateli správní opatření podle článku 53 nebo pokud bylo ukončeno pozastavení akreditace nebo bylo na základě rozhodnutí o odvolání zrušeno rozhodnutí vnitrostátního akreditačního orgánu o uložení správních opatření podle článku 53, vnitrostátní akreditační orgán informuje tyto strany:
a)
příslušný orgán členského státu, v němž je ověřovatel akreditován;
b)
příslušný orgán a vnitrostátní akreditační orgán všech členských států, v nichž ověřovatel provádí ověření.
Článek 72
Výměna informací ze strany příslušného orgánu
1. Příslušný orgán členského státu, v němž ověřovatel provádí ověření, sdělí každoročně vnitrostátnímu akreditačnímu orgánu, který ověřovatele akreditoval, alespoň tyto informace:
a)
příslušné výsledky kontroly výkazu provozovatele a provozovatele letadel a ověřovací zprávy, zejména ohledně zjištěného nesouladu daného ověřovatele s tímto nařízením;
b)
výsledky inspekce u provozovatele nebo provozovatele letadel, pokud tyto výsledky mají pro vnitrostátní akreditační orgán význam s ohledem na akreditaci ověřovatele a dozor nad ním nebo pokud tyto výsledky vykazují zjištěný nesoulad tohoto ověřovatele s tímto nařízením;
c)
výsledky hodnocení interní dokumentace o ověření tohoto ověřovatele, pokud byla tato interní dokumentace o ověření hodnocena příslušným orgánem podle čl. 26 odst. 3;
d)
stížnosti na tohoto ověřovatele, které příslušný orgán obdržel.
2. Pokud informace uvedené v odstavci 1 obsahují důkaz o tom, že příslušný orgán zjistil nesoulad ověřovatele s tímto nařízením, považuje vnitrostátní akreditační orgán sdělení těchto informací za stížnost příslušného orgánu na tohoto ověřovatele ve smyslu článku 61.
Vnitrostátní akreditační orgán přijme vhodná opatření k vyřízení těchto informací a zašle příslušnému orgánu odpověď do tří měsíců od jejich obdržení. Ve své odpovědi vnitrostátní akreditační orgán informuje příslušný orgán o opatřeních, která přijal, a případně o správních opatřeních, která ověřovateli uložil.
Článek 73
Výměna informací o dozoru
1. Pokud byl vnitrostátní akreditační orgán členského státu, v němž ověřovatel provádí ověření, požádán podle čl. 49 odst. 5 o výkon dozorových činností, oznámí svá zjištění vnitrostátnímu akreditačnímu orgánu, který ověřovatele akreditoval, pokud se oba vnitrostátní akreditační orgány nedohodnou jinak.
2. Vnitrostátní akreditační orgán, který ověřovatele akreditoval, vezme tato zjištění podle odstavce 1 v úvahu při posuzování toho, zda ověřovatel splňuje požadavky tohoto nařízení.
3. Pokud se na základě zjištění podle odstavce 1 prokáže, že ověřovatel není s tímto nařízením v souladu, přijme vnitrostátní akreditační orgán, který jej akreditoval, odpovídající opatření podle tohoto nařízení a informuje vnitrostátní akreditační orgán, který vykonává dozorové činnosti:
a)
o tom, jaká opatření přijal vnitrostátní akreditační orgán, který ověřovatele akreditoval;
b)
případně o tom, jaká opatření přijal ověřovatel ohledně daných zjištění;
c)
případně o tom, jaká správní opatření byla ověřovateli uložena.
Článek 74
Výměna informací s členským státem usazení ověřovatele
Pokud ověřovatel získá akreditaci od vnitrostátního akreditačního orgánu v jiném členském státě, než v jakém je usazen, zašle akreditační pracovní program a zprávu o činnosti uvedené v článku 70, jakož i informace uvedené v článku 71 rovněž příslušnému orgánu členského státu, v němž je usazen.
Článek 75
Databáze akreditovaných ověřovatelů
1. Vnitrostátní akreditační orgány nebo případně vnitrostátní orgány uvedené v čl. 54 odst. 2 vytvoří a spravují databázi a zpřístupní tuto databázi jiným vnitrostátním akreditačním orgánům, vnitrostátním orgánům, ověřovatelům, provozovatelům, provozovatelům letadel a příslušným orgánům.
Orgán uznaný podle článku 14 nařízení (ES) č. 765/2008 přístup k databázím usnadní a harmonizuje s cílem umožnit účinnou a nákladově efektivní komunikaci mezi vnitrostátními akreditačními orgány, vnitrostátními orgány, ověřovateli, provozovateli, provozovateli letadel a příslušnými orgány a může tyto databáze sjednotit do jediné centralizované databáze.
2. Databáze uvedená v odstavci 1 obsahuje alespoň tyto informace:
a)
jméno a adresu všech ověřovatelů akreditovaných daným vnitrostátním akreditačním orgánem;
b)
členské státy, v nichž ověřovatel provádí ověřování;
c)
rozsah akreditace jednotlivých ověřovatelů;
d)
datum udělení akreditace a datum skončení její platnosti;
e)
veškeré informace o správních opatřeních, která byla ověřovateli uložena.
Tyto informace se zveřejní.
Článek 76
Oznámení učiněné ověřovatelem
1. Aby mohl vnitrostátní akreditační orgán vytvořit návrh akreditačního pracovního programu a zprávy o činnosti uvedených v článku 70, sdělí ověřovatel do 15. listopadu každého roku vnitrostátnímu akreditačnímu orgánu, který jej akreditoval, tyto informace:
a)
plánovanou dobu a místo ověření, která ověřovatel hodlá provést;
b)
adresu a kontaktní údaje provozovatelů nebo provozovatelů letadel, jejichž výkazy emisí a tunokilometrů jsou předmětem ověření.
2. Dojde-li ke změně informací uvedených v odstavci 1, ověřovatel tyto změny oznámí akreditačnímu orgánu ve lhůtě, kterou tento vnitrostátní akreditační orgán schválí.
KAPITOLA VII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 77
Přechodná ustanovení
Údaje o emisích a případně o činnostech vykázané přede dnem 1. ledna 2013 se ověřují podle požadavků stanovených v rozhodnutí 2007/589/ES (11).
Článek 78
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2013.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 21. června 2012.
KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EU) nr 600/2012
av den 21 juni 2012
om verifiering av rapporter om utsläpp av växthusgaser och tonkilometer och ackreditering av kontrollörer i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG
(Text av betydelse för EES)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG av den 13 oktober 2003 om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen och om ändring av rådets direktiv 96/61/EG (1), särskilt artikel 15 fjärde stycket,
av följande skäl:
(1)
Ett övergripande regelverk för ackreditering av kontrollörer krävs för att se till att verifieringen av verksamhetsutövares eller luftfartygsoperatörers rapporter inom ramen för EU:s system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser, som ska lämnas in i enlighet med kommissionens förordning (EU) nr 601/2012 av den 21 juni 2012 om övervakning och rapportering av växthusgasutsläpp i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG (2), utförs av kontrollörer som har den tekniska kompetensen att utföra sina uppdrag på ett oberoende och opartiskt sätt och i överensstämmelse med de bestämmelser och principer som anges i denna förordning.
(2)
I Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/123/EG av den 12 december 2006 om tjänster på den inre marknaden (3) upprättas en allmän ram som främjar den fria rörligheten för tjänster och tjänsteleverantörer i unionen samtidigt som en hög kvalitet på tjänsterna bibehålls. Unionens harmonisering av de regler för ackreditering och verifiering som rör EU:s system för handel med utsläppsrätter bör leda till en konkurrensutsatt marknad för kontrollörer samtidigt som man säkerställer att verksamhetsutövarna och luftfartygsoperatörerna får insyn i och information om marknaden.
(3)
När artikel 15 i direktiv 2003/87/EG genomförs är det nödvändigt att säkerställa synergi mellan den heltäckande ram för ackreditering som inrättas genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 765/2008 av den 9 juli 2008 om krav för ackreditering och marknadskontroll i samband med saluföring av produkter och upphävande av förordning (EEG) nr 339/93 (4) och relaterade bestämmelser i Europarlamentets och rådets beslut nr 768/2008/EG av den 9 juli 2008 om en gemensam ram för saluföring av produkter och upphävande av rådets beslut 93/465/EEG (5) å ena sidan och de specifika förutsättningarna i EU:s system för handel med utsläppsrätter och de krav som är avgörande för ett effektivt genomförande av direktiv 2003/87/EG å andra sidan. Bestämmelserna i förordning (EG) nr 765/2008 bör fortsätta att gälla för de aspekter av ackrediteringen av kontrollörer som inte omfattas av denna förordning. I synnerhet bör det fastställas att i de fall nationella myndigheter som utsetts av en medlemsstat i enlighet med förordning (EG) nr 765/2008 på grund av medlemsstatens interna praxis utför ett alternativ till ackreditering, nämligen certifiering av kontrollörer som är fysiska personer, ska den berörda medlemsstaten tillhandahålla skriftlig bevisning för att den nationella myndigheten i fråga har lika hög trovärdighet som nationella ackrediteringsorgan vilka klarat av en referentbedömning som organiserats av det organ som erkänts enligt artikel 14 i förordning (EG) nr 765/2008.
(4)
I Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1221/2009 av den 25 november 2009 om frivilligt deltagande för organisationer i gemenskapens miljölednings- och miljörevisionsordning (Emas) och om upphävande av förordning (EG) nr 761/2001 och kommissionens beslut 2001/681/EG och 2006/193/EG (6) föreskrivs ett oberoende och neutralt system för ackreditering eller licensiering av miljökontrollanter. För att öka enhetligheten och minska den administrativa belastningen för medlemsstaterna och de ekonomiska aktörerna, är det lämpligt att ta hänsyn till synergier mellan förordning (EG) nr 1221/2009 och denna förordning.
(5)
I systemet för verifiering och ackreditering bör man undvika onödig dubblering av förfaranden och institutioner inrättade enligt annan unionslagstiftning som skulle leda till en ökad börda för medlemsstaterna eller de ekonomiska aktörerna. Därför bör man dra nytta av bästa praxis från tillämpningen av sådana harmoniserade standarder som antagits av Europeiska standardiseringskommittén på uppdrag av kommissionen i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 98/34/EG av den 22 juni 1998 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter och beträffande föreskrifter för informationssamhällets tjänster (7), såsom den harmoniserade standarden för allmänna krav för ackrediteringsorgan som ackrediterar organ för bedömning av överensstämmelse, den harmoniserade standard för krav på validerings- och kontrollorgan i fråga om växthusgaser för användning vid ackreditering eller annan form av erkännande vars referensuppgifter har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning, samt dokument EA-6/03 och andra tekniska dokument som utvecklats av det europeiska ackrediteringssamarbetet (European cooperation for Accreditation) eller andra organ.
(6)
Vid fastställandet av harmoniserade regler för verifiering av rapporter från verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatörer och ackreditering av kontrollörer bör det säkerställas att bördan för verksamhetsutövare som släpper ut en mindre mängd koldioxid per år, luftfartygsoperatörer som anses vara mindre utsläppskällor enligt förordning (EU) nr 601/2012 och medlemsstaternas tillgängliga resurser inte är oproportionella i förhållande till det mål som eftersträvas.
(7)
Enligt artikel 27 i direktiv 2003/87/EG får medlemsstaterna undanta små anläggningar, som omfattas av likvärdiga åtgärder, från unionens system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser, om villkoren i den artikeln är uppfyllda. Denna förordning bör inte tillämpas på sådana anläggningar som undantas enligt artikel 27 i det direktivet, om inte medlemsstaterna beslutar att denna förordning bör tillämpas.
(8)
I enlighet med principerna i bilaga V till direktiv 2003/87/EG bör kontrollören använda sig av en riskbaserad strategi för att avge ett verifieringsutlåtande som ger rimlig säkerhet för att den sammanlagda utsläppsmängden eller mängden tonkilometer inte är väsentligt felaktig, så att rapporten kan verifieras som tillfredsställande. Säkerhetsnivån bör vara kopplad till hur grundligt och ingående verifieringen utförs och ordalydelsen i verifieringsutlåtandet. Mot bakgrund av de utredningsresultat och uppgifter som erhålls under kontrollerna bör kontrollören justera en eller flera av aktiviteterna i verifieringsprocessen, så att kraven på rimlig säkerhet uppnås.
(9)
För att undvika att den behöriga myndighetens roll och kontrollörens roll blandas samman bör kontrollörens skyldigheter vid en verifiering anges på ett tydligt sätt. Kontrollören bör använda den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten som en referenspunkt och bedöma om planen och de förfaranden som beskrivs i denna plan har genomförts korrekt. Om kontrollören upptäcker att förordning (EU) nr 601/2012 inte har efterlevts, bör denne ange detta i verifieringsrapporten.
(10)
Full förståelse av verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens verksamhet är nödvändig för att en effektiv verifiering av verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens rapport ska kunna utföras. Kontrollören bör endast genomföra de begärda verifieringarna efter att denne efter en preliminär bedömning förvissat sig om att ha rätt kompetens för detta. För att verifieringen ska hålla en hög kvalitet bör harmoniserade bestämmelser utarbetas om utförande av en preliminär bedömning för att fastställa huruvida kontrollören är kompetent, oberoende och opartisk, och därmed i stånd att utföra verifieringen enligt de regler och principer som fastställs i denna förordning.
(11)
Det är viktigt att verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören och kontrollören förser varandra med relevant information under hela verifieringsförfarandet, särskilt före avtalet, under kontrollörens strategiska analys och under själva verifieringen. Det är nödvändigt att fastställa harmoniserade krav som alltid bör styra tillhandahållandet av information mellan verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören och kontrollören.
(12)
All verksamhet i verifieringsprocessen hänger samman och bör mynna ut i en kontrollrapport från kontrollören som innehåller ett verifieringsutlåtande som är förenligt med resultaten av verifieringen. Harmoniserade krav för verifieringsrapporter och utförandet av verifieringar bör fastställas för att se till att rapporter och verifieringar i medlemsstaterna uppnår samma kvalitetsnivå.
(13)
En analys av risken för potentiellt väsentliga felaktigheter i rapporterade uppgifter är en viktig del i verifieringsprocessen och avgör hur kontrollören bör utföra verifieringen. Varje element i verifieringsprocessen är därför starkt kopplat till resultatet av analysen av risken för felaktigheter.
(14)
Särskilda bestämmelser bör fastställas för verifieringar av rapporter från sådana luftfartygsoperatörer och lagringsplatsers verksamhetsutövare som omfattas av Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/31/EG av den 23 april 2009 om geologisk lagring av koldioxid och ändring av rådets direktiv 85/337/EEG, Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG, 2001/80/EG, 2004/35/EG, 2006/12/EG och 2008/1/EG samt förordning (EG) nr 1013/2006 (8).
(15)
En korrekt och effektiv rapportering av utsläpp av växthusgaser från verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatörer är nödvändig för genomförandet av direktiv 2003/87/EG. För att säkerställa en väl fungerande övervakning och rapportering krävs kontinuerlig förbättring av verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens prestanda och detta bör utgöra en del av de kontroller som utförs av kontrollören.
(16)
Verifieringsverksamhet och utfärdande av verifieringsrapporter bör endast utföras av kontrollörer och deras kompetenta personal. Kontrollörerna bör inrätta och kontinuerligt förbättra sina interna processer för att säkerställa att all personal som deltar i verifieringsprocessen är kompetent att utföra sina uppgifter. Kriterierna för att avgöra om en kontrollör är kompetent bör vara desamma i alla medlemsstater och bör även vara kontrollerbara, objektiva och transparenta.
(17)
Det nationella ackrediteringsorgan som inrättats i enlighet med förordning (EG) nr 765/2008 bör ha befogenhet att ackreditera och utfärda en officiell förklaring om kompetensen hos en kontrollör som ska utföra verifiering enligt denna förordning och att vidta administrativa åtgärder och övervaka kontrollörer.
(18)
En medlemsstat som anser att det inte är ekonomiskt meningsfullt eller hållbart att inrätta ett nationellt ackrediteringsorgan eller att utföra ackrediteringsverksamhet bör kunna anlita det nationella ackrediteringsorganet i en annan medlemsstat. Endast de nationella ackrediteringsorgan som har klarat av en referentbedömning organiserad av det organ som erkänts enligt artikel 14 i förordning (EG) nr 765/2008 bör få utföra ackrediteringsverksamhet enligt denna förordning.
(19)
Nationella ackrediteringsorgan som uppfyller kraven i denna förordning och som redan har klarat av en referentbedömning organiserad av det organ som erkänts enligt artikel 14 i förordning (EG) nr 765/2008 bör anses uppfylla reglerna för nationella ackrediteringsorgan, t.ex. organisationskrav, inrättandet av en kompetensprocess, inrättandet av nödvändiga förfaranden och ledningssystem och åtgärder för att skydda sekretessbelagda uppgifter, och bör undantas från att genomgå en ny referentbedömning efter det att denna förordning trätt i kraft. Enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/4/EG av den 28 januari 2003 om allmänhetens tillgång till miljöinformation och om upphävande av rådets direktiv 90/313/EEG (9) bör miljöinformation i verksamhetsutövares och luftfartygsoperatörers verifierade rapporter som innehas av offentliga myndigheter offentliggöras för att öka insynen, samtidigt som vissa sekretesskrav iakttas.
(20)
Det är nödvändigt att det finns ett effektivt samarbete mellan nationella ackrediteringsorgan eller, i tillämpliga fall, andra nationella myndigheter och behöriga myndigheter för att systemet för utsläppshandel för växthusgaser och övervakningen av kontrollers kvalitet ska fungera. I syfte att skapa större öppenhet bör de nationella ackrediteringsorganen eller, i tillämpliga fall, andra nationella myndigheter och de behöriga myndigheterna införa effektiva metoder för informationsutbyte. Informationsutbyte mellan behöriga myndigheter och mellan sådana myndigheter och nationella ackrediteringsorgan eller andra nationella myndigheter bör styras av de striktaste garantier för sekretess och tystnadsplikt och hanteras i enlighet med tillämplig nationell lagstiftning och unionslagstiftning.
(21)
De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är förenliga med yttrandet från kommittén för klimatförändringar.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
KAPITEL I
ALLMÄNNA BESTÄMMELSER
Artikel 1
Syfte
I denna förordning fastställs bestämmelser för kontroll av rapporter som inlämnats i enlighet med direktiv 2003/87/EG och för ackreditering och övervakning av kontrollörer.
I denna förordning anges också, utan att det påverkar tillämpningen av förordning (EG) nr 765/2008, bestämmelser för ömsesidigt erkännande av kontrollörer och referentbedömning av nationella ackrediteringsorgan enligt artikel 15 i direktiv 2003/87/EG.
Artikel 2
Tillämpningsområde
Denna förordning ska från och med den 1 januari 2013 tillämpas för kontroll av uppgifter om växthusgasutsläpp och tonkilometer som rapporteras i enlighet med artikel 14 i direktiv 2003/87/EG.
Artikel 3
Definitioner
Förutom de definitioner som anges i artikel 3 i direktiv 2003/87/EG och artikel 3 i förordning (EU) nr 601/2012 gäller följande definitioner i denna förordning:
1. upptäcktsrisk: risken för att kontrollören inte ska upptäcka en väsentlig felaktighet.
2. ackreditering: en förklaring från ett nationellt ackrediteringsorgan om att en kontrollör uppfyller de krav i de harmoniserade standarderna, i den betydelse som avses i artikel 2.9 i förordning (EG) nr 765/2008, och de krav i denna förordning som gäller för att få utföra verifiering av en rapport från en verksamhetsutövare eller en luftfartygsoperatör i enlighet med denna förordning.
3. kontrollör: en juridisk person eller annan rättslig enhet som genomför verifieringsverksamhet enligt denna förordning och som vid utfärdandet av en verifieringsrapport är ackrediterad av ett nationellt ackrediteringsorgan enligt förordning (EG) nr 765/2008 och denna förordning, eller en fysisk person som bemyndigats på annat sätt, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 5.2 i den förordningen.
4. verifiering: den verksamhet som en kontrollör bedriver för att utfärda en verifieringsrapport enligt denna förordning.
5. väsentlig felaktighet: en felaktighet som enligt kontrollören enskilt eller tillsammans med andra felaktigheter överskrider väsentlighetsnivån eller som kan påverka den behöriga myndighetens behandling av rapporten från verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören.
6. rapport från verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör: den årliga utsläppsrapport som ska lämnas av verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören enligt artikel 14.3 i direktiv 2003/87/EG eller den tonkilometerrapport som ska lämnas av luftfartygsoperatören för ansökan om tilldelning av utsläppsrätter enligt artiklarna 3e och 3f i det direktivet.
7. ackrediteringsområde: verksamhet som avses i bilaga I för vilken ackreditering söks eller har beviljats.
8. kompetens: förmågan att tillämpa kunskaper och färdigheter för att bedriva en verksamhet.
9. väsentlighetsnivå: den kvantitativa tröskel eller brytpunkt över vilken felaktigheter, enskilt eller tillsammans med andra felaktigheter, av kontrollören anses vara väsentliga.
10. kontrollsystem: den riskbedömning och samlade kontrollverksamhet, inklusive fortlöpande förvaltning, som en verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör inför, dokumenterar, genomför och upprätthåller enligt artikel 58 i förordning (EU) nr 601/2012.
11. kontrollverksamhet: alla aktiviteter som utförs eller åtgärder som genomförs av verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören för att mildra de inneboende riskerna.
12. avvikelse:
a)
vid verifiering av en verksamhetsutövares utsläppsrapport, en handling eller försummelse från verksamhetsutövarens sida som strider mot tillståndet för utsläpp av växthusgaser och kraven i den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten,
b)
vid kontroll av en luftfartygsoperatörs utsläppsrapport eller tonkilometerrapport, en handling eller försummelse från luftfartygsoperatörens sida som strider mot kraven i den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten,
c)
vid ackreditering enligt kapitel IV, en handling eller försummelse från kontrollörens sida som strider mot kraven i denna förordning.
13. plats: vid verifiering av en luftfartygsoperatörs utsläppsrapport eller tonkilometerrapport, de ställen där övervakningen fastställs och sköts, inklusive de ställen där relevanta data och uppgifter kontrolleras och lagras.
14. kontrollmiljö: den miljö där systemet för internkontroll används och de samlade åtgärder som verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens ledning vidtar för att säkerställa medvetenhet om detta system.
15. inneboende risk: risken för att en parameter i rapporten från verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören innehåller felaktigheter som kan vara väsentliga, enskilt eller sammanlagda med andra felaktigheter, innan hänsyn tagits till effekten av relaterad kontrollverksamhet
16. kontrollrisk: risken för att en parameter i rapporten från verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören innehåller felaktigheter som kan vara väsentliga, enskilt eller tillsammans med andra felaktigheter, och som inte förebyggs eller upptäcks och korrigeras i rätt tid genom kontrollsystemet.
17. verifieringsrisk: risken, som är en funktion av inneboende risk, kontrollrisk och upptäcktsrisk, för att kontrollören avger ett olämpligt verifieringsutlåtande när en rapport från verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören innehåller väsentliga felaktigheter.
18. rimlig säkerhet: en hög men inte absolut säkerhetsnivå klart uttryckt i verifieringsutlåtandet, om att den rapport från verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören som är föremål för verifiering inte innehåller några väsentliga felaktigheter.
19. analytiska förfaranden: analys av fluktuationer och tendenser i data som även omfattar analys av samband som inte överensstämmer med annan relevant information eller som avviker från förväntade värden.
20. intern verifieringsdokumentation: all intern dokumentation som en kontrollör sammanställer för att registrera all skriftlig bevisning för och alla skäl till de verksamheter som utförts för att verifiera en rapport från en verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör.
21. EU ETS-revisionsledare: en revisor inom EU:s utsläppshandelssystem som leder och övervakar ett revisionsteam och som är ansvarig för att utföra och rapportera om en verifiering av en rapport från en verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör.
22. EU ETS-revisor: en enskild person i revisionslaget som inom ramen för EU:s utsläppshandelssystem ska verifiera en rapport från en verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör, bortsett från revisionsledaren.
23. teknisk expert: person som tillför detaljerad kunskap och sakkunskap inom ett särskilt ämne som krävs för genomförandet av verifiering enligt kapitel III och för utförandet av ackrediteringsverksamhet enligt kapitel V.
24. säkerhetsnivå: graden av säkerhet i kontrollörens verifieringsrapport, baserat på målet att minska verifieringsrisken med hänsyn till omständigheterna vid verifieringsuppdraget.
25. bedömare: en person som utsetts av ett nationellt ackrediteringsorgan för att utföra bedömningar, enskilt eller som en del av en bedömningsgrupp, av kontrollörer som avses i denna förordning.
26. bedömningsledare: en bedömare som har det övergripande ansvaret för bedömningen av en kontrollör enligt denna förordning.
27. felaktighet: ett utelämnande, en missvisande uppgift eller ett fel i de rapporterade uppgifterna från verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören, utan hänsyn till tolererbar osäkerhet enligt artikel 12.1 a i förordning (EU) nr 601/2012.
Artikel 4
Antagande om överensstämmelse
Om en kontrollör visar överensstämmelse med de kriterier som anges i de relevanta harmoniserade standarderna, i den betydelse som avses i artikel 2.9 i förordning (EG) nr 765/2008, eller delar därav, vars referensuppgifter har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning, ska kontrollören antas följa de krav som anges i kapitel II och III i denna förordning, i den mån de tillämpliga harmoniserade standarderna omfattar dessa krav.
Artikel 5
Allmän ram för ackreditering
Om det i denna förordning inte anges några specifika bestämmelser om de nationella ackrediteringsorganens sammansättning eller om verksamheter och krav med anknytning till ackreditering ska de tillämpliga bestämmelserna i förordning (EG) nr 765/2008 gälla.
KAPITEL II
VERIFIERING
Artikel 6
Verifieringens tillförlitlighet
En verifierad utsläppsrapport ska vara tillförlitlig för användarna. Den information som rapporten avser att återge eller rimligen kan förväntas återge ska framställas sanningsenligt.
Verifieringsprocessen för utsläppsrapporter ska vara ett effektivt och pålitligt verktyg som stöder kvalitetssäkring och förfaranden för kvalitetskontroll, och som ger information som verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören kan agera utifrån för att förbättra sin prestanda i fråga om övervakning och rapportering av utsläpp.
Artikel 7
Kontrollörens allmänna skyldigheter
1. Kontrollören ska genomföra den verifiering och de aktiviteter som krävs enligt detta kapitel med målet att avge en verifieringsrapport där man med rimlig tillförlitlighet drar slutsatsen att rapporten från verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören inte innehåller några väsentliga felaktigheter.
2. Kontrollören ska planera och utföra verifieringen med en professionell skepsis som innebär en insikt om att det kan finnas omständigheter som gör att uppgifterna i rapporten från verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören innehåller väsentliga felaktigheter.
3. Kontrollören ska utföra verifieringen i allmänhetens intresse, oberoende av verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören och de behöriga myndigheter som ansvarar för direktiv 2003/87/EG.
4. Kontrollören ska under verifieringen bedöma följande:
a)
om rapporten från en verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör är fullständig och uppfyller de krav som fastställs i bilaga X till förordning (EU) nr 601/2012,
b)
om verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören har handlat enligt villkoren i tillståndet för utsläpp av växthusgaser och den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten, när det gäller verifiering av en utsläppsrapport från en verksamhetsutövare, respektive enligt kraven i den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten när det gäller verifiering av en luftfartygsoperatörs utsläpps- eller tonkilometerrapport,
c)
om uppgifterna i rapporten från verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören inte innehåller väsentliga felaktigheter,
d)
om information kan ges till stöd för verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens datahanteringssystem, kontrollsystem och tillhörande förfaranden för att förbättra kvaliteten på deras övervakning och rapportering.
Vid tillämpning av led c ska kontrollören erhålla klara och objektiva bevis från verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören som stödjer uppgifterna om de sammanlagda utsläppen eller tonkilometrarna, med beaktande av alla övriga uppgifter i verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens rapport.
5. Om kontrollören noterar att verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören inte uppfyller kraven i förordning (EU) nr 601/2012 ska kontrollören rapportera denna bristande efterlevnad i verifieringsrapporten, även om övervakningsplanen har godkänts av den behöriga myndigheten.
6. Om övervakningsplanen inte har godkänts av den behöriga myndigheten enligt artikel 11 i förordning (EU) nr 601/2012, om den inte är fullständig eller om betydande förändringar som avses i artikel 15.3 eller 15.4 i den förordningen har genomförts under rapporteringsperioden och som inte har godkänts av den behöriga myndigheten, ska kontrollören informera verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören om att denne måste skaffa nödvändigt godkännande av den behöriga myndigheten.
Efter godkännande av den behöriga myndigheten ska kontrollören fortsätta, upprepa eller anpassa verifieringsprocessen.
Om godkännande inte har erhållits före utfärdande av verifieringsrapporten ska kontrollören rapportera detta i verifieringsrapporten.
Artikel 8
Skyldigheter före ingåendet av ett avtal
1. Innan de åtar sig ett kontrolluppdrag ska kontrollörer skaffa sig en riktig förståelse av verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören och bedöma om de kan utföra verifieringen. I detta syfte ska kontrollörer göra minst följande:
a)
Utvärdera riskerna med att utföra en verifiering av rapporten från verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören i enlighet med denna förordning.
b)
Granska de uppgifter som lämnats av verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören, för att fastställa verifieringens omfattning.
c)
Bedöma om uppdraget ingår i deras ackrediteringsomfattning.
d)
Bedöma om de har den kompetens, personal och de resurser som krävs för att utse ett verifieringsteam som kan hantera anläggningens komplexitet eller luftfartygsoperatörens verksamhet och flygflotta och om de framgångsrikt kan slutföra verifieringen inom den tidsram som krävs.
e)
Bedöma om de kan se till att det potentiella verifieringsteamet innehar all kompetens och personal som krävs för att genomföra verifieringsverksamheten avseende den berörda verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören.
f)
För varje efterfrågat verifieringsuppdrag fastställa den tidsåtgång som krävs för att utföra verifieringen på ett korrekt sätt.
2. Verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören ska bistå kontrollören med all relevant information så att denne kan utföra den verksamhet som avses i punkt 1.
Artikel 9
Tidsåtgång
1. Vid fastställandet av tidsåtgång för ett verifieringsuppdrag enligt artikel 8.1 f ska kontrollören minst beakta följande:
a)
Komplexiteten hos anläggningen eller hos luftfartygsoperatörens verksamhet och flotta.
b)
Detaljnivån och komplexiteten i den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten.
c)
Den väsentlighetsnivå som krävs.
d)
Komplexitet och fullständighet hos verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens datahanteringssystem och kontrollsystem.
e)
Var information och uppgifter om utsläpp av växthusgaser eller tonkilometer finns.
2. Kontrollören ska se till att verifieringsavtalet medger fakturering av ytterligare tid i förhållande till den tid som överenskommits i avtalet, om sådan ytterligare tid krävs för strategisk analys, riskanalys eller andra verifieringsverksamheter. Situationer där ytterligare tillkommande tid medges ska minst innefatta följande:
a)
När under granskningen av datahanteringssystemen, kontrollverksamheterna eller verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens logistik visar sig ha större komplexitet än vad man ursprungligen bedömde.
b)
När under kontrollen felaktigheter, bristande efterlevnad, otillräckliga uppgifter eller fel i uppgifterna identifieras av kontrollören.
3. Kontrollören ska dokumentera den använda tiden i den interna verifieringsdokumentationen.
Artikel 10
Information från en verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör
1. Före den strategiska analysen och vid andra tidpunkter under verifieringen ska verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören tillhandahålla kontrollören följande:
a)
Verksamhetsutövarens tillstånd för utsläpp av växthusgaser när detta har betydelse för verifieringen av utövarens utsläppsrapport.
b)
Den senaste versionen av verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens övervakningsplan samt andra relevanta versioner av övervakningsplanen som godkänts av den behöriga myndigheten, däribland bevis på godkännandet.
c)
En beskrivning av verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens dataflödesverksamhet.
d)
Verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens riskbedömning som avses i artikel 58.2 a i förordning (EU) nr 601/2012, och en översikt över det samlade kontrollsystemet.
e)
De förfaranden som avses i den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten och som innefattar rutiner för datahanteringssystem och kontrollverksamhet.
f)
Verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens årliga utsläppsrapport eller tonkilometerrapport.
g)
I tillämpliga fall, verksamhetsutövarens provtagningsplan som avses i artikel 33 i förordning (EU) nr 601/2012 och som godkänts av den behöriga myndigheten.
h)
Om övervakningsplanen har ändrats under rapporteringsperioden, ett register över alla dessa ändringar i enlighet med artikel 16.3 i förordning (EU) nr 601/2012.
i)
I tillämpliga fall, den redogörelse som avses i artikel 69.4 i förordning (EU) nr 601/2012.
j)
Verifieringsrapporten från föregående år, om samma kontrollör inte utförde verifieringen av den verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatörens rapport för det året.
k)
All relevant korrespondens med den behöriga myndigheten, särskilt information som rör anmälan av ändringar av övervakningsplanen.
l)
Information om databaser och datakällor som används för övervakning och rapportering, inbegripet sådana från Eurocontrol.
m)
Om verifieringen avser utsläppsrapporten för en anläggning för geologisk lagring av växthusgaser i en lagringsplats som är godkänd enligt direktiv 2009/31/EG, den övervakningsplan som krävs enligt det direktivet och de rapporter som krävs enligt artikel 14 i det direktivet och som minst omfattar rapporteringsperioden för den utsläppsrapport som ska verifieras.
n)
I tillämpliga fall, den behöriga myndighetens godkännande av undantag från platsbesök för anläggningar enligt artikel 31.1.
o)
Övrig relevant information som krävs för planering och genomförande av verifieringen.
2. Innan kontrollören utfärdar sin verifieringsrapport ska verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören förse kontrollören med den slutliga godkända och internt validerade rapporten.
Artikel 11
Strategisk analys
1. När verifieringen påbörjas ska kontrollören bedöma verifieringsuppgiftens natur, omfattning och komplexitet genom att göra en strategisk analys av all verksamhet som är relevant för anläggningen eller för luftfartygsoperatören.
2. För att förstå verksamheten på den aktuella anläggningen eller hos luftfartygsoperatören ska kontrollören samla in och granska den information som behövs för att bedöma om verifieringsteamet har tillräcklig kompetens för att utföra verifieringen, för att fastställa att tidsåtgången enligt kontraktet har fastställts på ett korrekt sätt samt tillse att denne kan utföra den riskanalys som krävs. Denna information ska omfatta minst följande:
a)
Den information som avses i artikel 10.1.
b)
Den väsentlighetsnivå som krävs.
c)
Information från verifieringar under tidigare år, om kontrollören verifierar rapporter för samma verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör.
3. Vid granskning av den information som avses i punkt 2 ska kontrollören minst bedöma följande:
a)
Med avseende på verifiering av verksamhetsutövarens utsläppsrapport, den anläggningskategori som avses i artikel 19 i förordning (EU) nr 601/2012 och den verksamhet som bedrivs inom anläggningen.
b)
Med avseende på verifiering av luftfartygsoperatörens utsläppsrapport eller tonkilometerrapport, operatörens storlek och beskaffenhet, fördelningen av information på olika ställen samt antal flygningar och typ av flygningar.
c)
Den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten samt närmare uppgifter om den övervakningsmetod som fastställs i övervakningsplanen.
d)
Utsläppskällornas och bränsle-/materialmängdernas beskaffenhet, omfattning och komplexitet samt utrustning och processer som har gett upphov till uppgifter om utsläpp och tonkilometer, inklusive den mätutrustning som beskrivs i övervakningsplanen, ursprung till och tillämpning av beräkningsfaktorer och övriga primärdatakällor.
e)
Datahanteringssystemet, kontrollverksamheten och kontrollmiljön.
4. Vid den strategiska analysen ska kontrollören verifiera
a)
om den övervakningsplan som presenterats är den senaste version som godkänts av den behöriga myndigheten,
b)
om det under rapporteringsperioden har skett betydande förändringar i övervakningsplanen,
c)
om dessa ändringar har anmälts till den behöriga myndigheten enligt artikel 15.1 eller artikel 23 i förordning (EU) nr 601/2012 eller om de har godkänts av den behöriga myndigheten enligt artikel 15.2 i den förordningen.
Artikel 12
Riskanalys
1. Kontrollören ska identifiera och analysera följande aspekter för att utforma, planera och genomföra en effektiv verifiering:
a)
De inneboende riskerna.
b)
Kontrollverksamheten.
c)
Om den kontrollverksamhet som avses i b har genomförts, kontrollriskerna beträffande effektiviteten hos denna kontrollverksamhet.
2. Vid identifiering och analys av de aspekter som avses i punkt 1 ska kontrollören minst beakta
a)
resultaten av den strategiska analys som avses i artikel 11.1,
b)
den information som avses i artikel 10.1 och artikel 11.2 c,
c)
den väsentlighetsnivå som avses i artikel 11.2 b.
3. Om kontrollören har fastställt att verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören har underlåtit att identifiera relevanta inneboende risker och kontrollrisker i sin riskbedömning ska detta meddelas verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören.
4. Vid behov ska kontrollören mot bakgrund av den information som erhållits vid verifieringen revidera riskanalysen och ändra eller upprepa den verifieringsverksamhet som ska utföras.
Artikel 13
Verifieringsplan
1. Kontrollören ska utarbeta en verifieringsplan som är i överensstämmelse med den information som erhållits och de risker som har identifierats vid den strategiska analysen och riskanalysen och som inbegriper minst följande:
a)
Ett program för verifieringen som beskriver verifieringens typ och omfattning samt tidplan och tillvägagångssätt för verifieringen.
b)
En testplan där omfattningen av och metoderna för test av kontrollverksamheten samt förfarandena för kontrollverksamheten beskrivs.
c)
En plan för provuttag av data som beskriver omfattningen av och metoder för provuttag relaterad till de data som ligger till grund för de sammanlagda utsläppen enligt utsläppsrapporten från verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören eller de sammanlagda uppgifterna om tonkilometer i luftfartygsoperatörens tonkilometerrapport.
2. Kontrollören ska upprätta den testplan som avses i punkt 1 b för att göra det möjligt att fastställa i vilken utsträckning de relevanta kontrollåtgärderna kan användas för att bedöma efterlevnad av de krav som avses i artikel 7.4 b.
Vid fastställande av provuttagets omfattning och förfarande för provuttag för granskning av kontrollaktiviteterna ska verifieraren beakta följande:
a)
De inneboende riskerna.
b)
Kontrollmiljön.
c)
Relevanta kontrollaktiviteter.
d)
Kravet att tillhandahålla ett verifieringsutlåtande med rimlig säkerhet.
3. Vid fastställande av provuttagets omfattning och förfarandet för provuttag för insamling av de uppgifter och data som avses i punkt 1 c ska kontrollören beakta följande:
a)
De inneboende riskerna och kontrollriskerna.
b)
Resultaten av riskanalysen och den strategiska analysen.
c)
Kravet att tillhandahålla ett verifieringsutlåtande med rimlig säkerhet.
d)
Väsentlighetsnivån.
e)
Den utsträckning i vilken en enskild uppgift väsentligt bidrar till den samlade uppgiftsmängden.
4. Verifieraren ska upprätta och genomföra verifieringsplanen så att verifieringsrisken minskar till en godtagbar nivå, som med rimlig säkerhet garanterar att rapporten från verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören är fri från väsentliga felaktigheter.
5. Verifieraren ska uppdatera riskanalysen och verifieringsplanen och anpassa verifieringsverksamheten, om det under verifieringen upptäcks att ytterligare risker föreligger som behöver minskas eller om riskerna är mindre än förväntat.
Artikel 14
Verifieringsverksamhet
Kontrollören ska genomföra verifieringsplanen och på grundval av riskanalysen kontrollera genomförandet av den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten.
För detta ändamål ska kontrollören minst utföra en omfattande och detaljerad granskning bestående av analytiska förfaranden och kontroll av data och övervakningsmetod, samt
a)
kontrollera flödet av utsläppsdata (utsläppsdata, datahantering) och de system som används i dataflödet, inklusive IT-system,
b)
kontrollera om kontrollverksamheten hos verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören är vederbörligen dokumenterad, genomförd, upprätthållen och tillräckligt effektiv för att reducera de inneboende riskerna,
c)
kontrollera att de förfaranden som anges i övervakningsplanen är effektiva för att reducera de inneboende riskerna och kontrollriskerna och huruvida förfarandena har genomförts, dokumenterats tillräckligt och upprätthållits korrekt.
För tillämpning av led a ska verifieraren spåra dataflödet från primärkällor genom verksamhetsutövarens datahanteringssystem, till data angivet av verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören i dennes rapport.
Artikel 15
Analytiska förfaranden
1. Kontrollören ska tillämpa analytiska förfaranden för att bedöma rimligheten och fullständigheten i datauppgifterna, om de inneboende riskerna, kontrollrisken och graden av lämplighet hos verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens kontrollverksamhet visar på ett behov av sådana analytiska förfaranden.
2. Vid utförandet av de analytiska förfaranden som avses i punkt 1 ska verifieraren granska de rapporterade uppgifterna för att identifiera potentiella riskområden och därefter validera och anpassa de planerade kontrollerna. Verifieraren ska minst:
a)
bedöma rimligheten i variationer och tendenser över tiden eller mellan jämförbara poster,
b)
identifiera direkt avvikande värden, oväntade uppgifter och informationsluckor.
3. Vid tillämpning av de analytiska förfaranden som avses i punkt 1 ska kontrollören genomföra följande:
a)
Preliminära analytiska förfaranden för sammanlagda uppgifter innan den verksamhet som avses i artikel 14 utförs, för att förstå de rapporterade uppgifternas natur, komplexitet och relevans.
b)
Materiella analytiska förfaranden avseende de sammanställda uppgifterna och de data som ligger till grund för dessa uppgifter, för att identifiera potentiella strukturella fel och direkt avvikande värden.
c)
Slutliga analytiska förfaranden avseende sammanställda uppgifter, för att se till att alla fel som identifierats under kontrollen har lösts på ett korrekt sätt.
4. När verifieraren identifierar avvikande värden, variationer, tendenser, informationsluckor eller uppgifter som är oförenliga med annan relevant information eller som skiljer sig avsevärt från förväntade mängder eller proportioner ska detta förklaras av verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören och understödjas av tillkommande relevant bevisning.
På grundval av dessa förklaringar och denna tillkommande bevisning ska kontrollören bedöma effekterna på verifieringsplanen och de kontroller som ska utföras.
Artikel 16
Verifiering av data
1. Verifieraren ska verifiera uppgifterna i verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens rapport genom att ingående kontrollera uppgifterna, genom att spåra data till primärdatakällorna, jämföra data med uppgifter från alternativa datakällor och göra avstämningar, kontrollera gränser för rimliga datauppgifter och utföra kontrollberäkningar.
2. Verifieraren ska som en del av den verifiering av uppgifter som avses i punkt 1 och med beaktande av den godkända övervakningsplanen, inbegripet de förfaranden som beskrivs i denna plan, kontrollera följande:
a)
Gränserna för en anläggning, för att verifiera verksamhetsutövarens utsläppsrapport.
b)
Fullständigheten i de bränsle-/materialmängder och utsläppskällor som beskrivs i den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten, för att kontrollera verksamhetsutövarens utsläppsrapport.
c)
Att de flygningar inom en luftfartsverksamhet enligt bilaga I till direktiv 2003/87/EG som luftfartygsoperatören ansvarar för samt uppgifterna om utsläpp respektive om tonkilometer är fullständiga, för att kontrollera luftfartygsoperatörens utsläppsrapport och rapport om tonkilometer.
d)
Överensstämmelsen mellan rapporterade uppgifter och massa- och balansdokumentationen, för att kontrollera luftfartygsoperatörens utsläppsrapport och rapport om tonkilometer.
e)
Överensstämmelsen mellan sammanlagd bränsleförbrukning och uppgifter om bränslemängder som köpts in eller på annat sätt införskaffats till de luftfartyg som utfört luftfartsverksamhet, för att kontrollera luftfartygsoperatörens utsläppsrapport.
f)
Överensstämmelsen mellan de sammanlagda rapporterade uppgifterna i verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens rapport och primärdatakällorna.
g)
De uppmätta värdena från resultaten av de beräkningar som gjorts av verksamhetsutövaren i enlighet med artikel 46 i förordning (EU) nr 601/2012, om denne använder en mätningsbaserad metod enligt artikel 21.1 i den förordningen.
h)
Uppgifternas tillförlitlighet och noggrannhet.
3. För att kontrollera fullständigheten hos flygningar som avses i punkt 2 c ska kontrollören använda en luftfartygsoperatörs flygtrafikdata, inklusive data som inhämtats från Eurocontrol eller andra relevanta organisationer som kan bearbeta flygtrafikinformation av den typ som är tillgänglig för EurocontrolArtikel 17
Artikel 17
Verifiering av att övervakningsmetoden tillämpats korrekt
1. Verifieraren ska kontrollera att den övervakningsmetod som godkänts av den behöriga myndigheten i övervakningsplanen, inbegripet specifika uppgifter om den övervakningsmetoden, har tillämpats och genomförts korrekt.
2. För att verifiera verksamhetsutövarens utsläppsrapport ska verifieraren kontrollera att den provtagningsplan som avses i artikel 33 i förordning (EU) nr 601/2012 och som godkänts av den behöriga myndigheten har tillämpats och genomförts korrekt.
3. När CO2 överförs i enlighet med artiklarna 48 och 49 i förordning (EU) nr 601/2012 och överförd CO2 både mäts i den överförande och den mottagande anläggningen ska verifieraren granska huruvida skillnader mellan de uppmätta värdena på de båda anläggningarna kan förklaras med mätdonens osäkerhet och huruvida det korrekta aritmetiska medelvärdet av de uppmätta värdena har använts i utsläppsrapporterna från båda anläggningarna.
Om skillnaderna i de uppmätta värdena mellan anläggningarna inte kan förklaras med mätdonens osäkerhet, ska verifieraren granska huruvida justeringar gjorts för att korrigera skillnaderna mellan de uppmätta värdena, huruvida dessa justeringar är försiktigt beräknade och huruvida den behöriga myndigheten godkänt dessa justeringar.
4. När verksamhetsutövarna enligt artikel 12.3 i förordning (EU) nr 601/2012 ska inbegripa ytterligare uppgifter i övervakningsplanen som är relevanta för att uppfylla kraven i artikel 24.1 i kommissionens beslut 2011/278/EU (10), ska verifieraren kontrollera att de förfaranden som avses i artikel 12.3 i den förordningen tillämpas och genomförs korrekt. I samband med detta ska verifieraren också granska huruvida uppgifter om alla planerade förändringar eller faktiska ändringar av kapaciteten för, verksamhetsnivån vid och driften av en anläggning har lämnats av verksamhetsutövaren till den behöriga myndigheten senast den 31 december för rapporteringsperioden i fråga.
Artikel 18
Verifiering av metoder som tillämpas för saknade uppgifter
1. När metoder som fastställts i den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten har använts för att komplettera saknade uppgifter i enlighet med artikel 65 i förordning (EU) nr 601/2012 ska verifieraren kontrollera om de metoder som använts var lämpliga för den särskilda situationen och om de har tillämpats korrekt.
Om verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören har erhållit ett godkännande från den behöriga myndigheten för att använda andra metoder än de som avses i första stycket i enlighet med artikel 65 i förordning (EU) nr 601/2012 ska verifieraren granska huruvida den godkända metoden har tillämpats och dokumenterats på ett korrekt sätt.
När godkännande av den behöriga myndigheten inte kan erhållas i tid ska verifieraren kontrollera om den metod som används av verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören för att komplettera saknade uppgifter säkerställer att utsläppen inte undervärderas och att väsentliga felaktigheter inte uppstår.
2. Verifieraren ska kontrollera om den kontrollverksamhet som genomförs av verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören är effektiv när det gäller att förhindra att uppgifter saknas, i enlighet med artikel 65.1 i förordning (EU) nr 601/2012.
Artikel 19
Osäkerhetsbedömning
1. När förordning (EU) nr 601/2012 kräver att verksamhetsutövaren ska kunna visa beaktande av osäkerhetsnivåer för aktivitetsdata och beräkningsfaktorer ska kontrollören bekräfta giltigheten hos de uppgifter som används för att beräkna osäkerhetsnivåerna enligt den godkända övervakningsplanen.
2. Om en verksamhetsutövare använder sig av en övervakningsmetod som inte bygger på nivåer enligt artikel 22 i förordning (EU) nr 601/2012 ska kontrollören kontrollera följande:
a)
Om en bedömning och kvantifiering av osäkerheten har utförts av verksamhetsutövaren som visar att den föreskrivna totala osäkerhetsnivån per år för utsläpp av växthusgaser enligt artikel 22 c i förordning (EU) nr 601/2012 inte har överskridits.
b)
Giltigheten hos de uppgifter som används för att bedöma och kvantifiera osäkerheten.
c)
Om den övergripande metod som används för bedömning och kvantifiering av osäkerheten överensstämmer med artikel 22 b i förordning (EU) nr 601/2012.
d)
Om det finns bevisning för att villkoren för övervakningsmetoden enligt artikel 22 a i förordning (EU) nr 601/2012 är uppfyllda.
3. När luftfartygsoperatören enligt förordning (EU) nr 601/2012 måste visa att osäkerhetsnivåerna inte överskrids, ska kontrollören kontrollera giltigheten hos de uppgifter som används för att visa att de tillämpliga osäkerhetsnivåer enligt den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten inte har överskridits.
Artikel 20
Provtagning
1. Vid kontroll av efterlevnaden i fråga om de kontroller och kontrollförfaranden som avses i artikel 14 b och c eller vid utförande av de kontroller som avses i artiklarna 15 och 16 får kontrollören använda sig av provtagningsförfaranden specifika för en anläggning eller luftfartygsoperatör, när provuttag anses befogat mot bakgrund av riskanalysen.
2. Om kontrollören upptäcker bristande efterlevnad eller en felaktighet vid provtagning, ska kontrollören begära att verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören anger huvudorsakerna till den bristande efterlevnaden eller felaktigheterna för att kunna bedöma påverkan av den bristande efterlevnaden eller felaktigheterna i de rapporterade uppgifterna. På grundval av resultatet av denna bedömning ska kontrollören fastställa huruvida ytterligare kontroller behövs, om provstorleken måste ökas och vilken del av uppgifterna som måste korrigeras av verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören.
3. Kontrollören ska i sin interna verifieringsdokumentation dokumentera resultaten av de kontroller som avses i artiklarna 14, 15, 16 och 17, inbegripet uppgifter om tillkommande provuttag.
Artikel 21
Platsbesök
1. Vid en eller flera lämpliga tidpunkter under verifieringsförfarandet ska verifieraren göra ett besök på plats för att bedöma hur mätare och övervakningssystem fungerar, göra intervjuer, utföra den verksamhet som krävs enligt detta kapitel, samt för att samla in den information och den bevisning som behövs för att verifieraren ska kunna avgöra om verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens rapport är fri från väsentliga felaktigheter.
2. Verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören ska ge verifieraren tillträde till sina platser.
3. För att verifiera verksamhetsutövarens utsläppsrapport ska besöket på anläggningen också användas av kontrollören för att bedöma anläggningens gränser och fullständigheten i angivna bränsle-/materialmängder och utsläppskällor.
4. För att verifiera verksamhetsutövarens utsläppsrapporter ska kontrollören mot bakgrund av riskanalysen besluta om huruvida besök på ytterligare platser krävs, inbegripet när relevanta delar av datahanteringssystemet och kontrollverksamheten utförs på andra ställen, som företagets huvudkontor och andra fristående kontor.
Artikel 22
Hantering av felaktigheter och avvikelser
1. Om verifieraren har identifierat felaktigheter eller avvikelser under verifieringen ska detta meddelas inom rimlig tid till verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören, och denne ska uppmanas att korrigera felaktigheterna och avvikelserna.
Verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören ska korrigera de felaktigheter och avvikelser som meddelats.
2. Felaktigheter och avvikelser som har korrigerats av verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören under verifieringen ska dokumenteras och markeras som lösta i kontrollörens interna dokumentation från verifieringen.
3. Om verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören inte korrigerar de felaktigheter och de avvikelser som meddelats av verifieraren i enlighet med punkt 1 innan kontrollören utfärdar verifieringsrapporten ska kontrollören begära att verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören anger huvudorsakerna till avvikelserna eller felaktigheterna för att kunna bedöma inverkan av avvikelserna eller felaktigheterna i de rapporterade uppgifterna.
Kontrollören ska fastställa om icke-korrigerade felaktigheter, enskilt eller tillsammans med andra felaktigheter, påverkar den totala mängden rapporterade utsläpp eller uppgifter om tonkilometer i väsentlig grad. Kontrollören ska vid bedömningen av hur väsentliga felaktigheterna är, beakta deras storlek och typ samt de särskilda omständigheterna för deras förekomst.
Kontrollören ska bedöma om en icke-korrigerad avvikelse, enskilt eller tillsammans med andra avvikelser, påverkar de rapporterade uppgifterna och om detta leder till väsentliga felaktigheter.
Felaktigheternas storlek och typ och de särskilda omständigheterna för deras förekomst kan leda till att kontrollören betraktar dem som väsentliga även om de, enskilt eller tillsammans med andra felaktigheter, ligger under väsentlighetsnivån enligt artikel 23.
Artikel 23
Väsentlighetsnivå
1. Väsentlighetsnivån ska motsvara 5 % av de totala rapporterade utsläpp under rapporteringsperioden som är föremål för kontroll, för
a)
de kategori A-anläggningar som avses i artikel 19.2 a i förordning (EU) nr 601/2012 och de kategori B-anläggningar som avses i artikel 19.2 b i den förordningen,
b)
luftfartygsoperatörer med årliga utsläpp på högst 500 kiloton fossil koldioxid.
2. Väsentlighetsnivån ska motsvara 2 % av de totala rapporterade utsläpp under rapporteringsperioden som är föremål för kontroll, för
a)
de kategori C-anläggningar som avses i artikel 19.2. c i förordning (EU) nr 601/2012,
b)
luftfartygsoperatörer med årliga utsläpp på mer än 500 kiloton fossil koldioxid.
3. Vid verifiering av rapporter om tonkilometer från luftfartygsoperatörer ska väsentlighetsnivån motsvara 5 % av den sammanlagda rapporterade mängd tonkilometer under rapporteringsperioden som är föremål för kontroll.
Artikel 24
Slutsatser om resultaten av kontrollen
Vid slutförande av verifieringen och med beaktande av den information som erhållits under denna ska verifieraren
a)
kontrollera de slutliga uppgifterna från verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören, däribland uppgifter som har justerats på grundval av information som erhållits under verifieringen,
b)
granska verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens skäl för eventuella skillnader mellan de slutliga uppgifterna och uppgifter som tillhandahållits tidigare,
c)
granska resultatet av bedömningen för att avgöra om den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten, inklusive de förfaranden som beskrivs i planen, har genomförts korrekt,
d)
bedöma om verifieringsrisken ligger på en godtagbar låg nivå för att ge rimlig säkerhet,
e)
se till att tillräcklig bevisning har samlats in för att möjliggöra ett verifieringsutlåtande med rimlig säkerhet om att rapporten är fri från väsentliga felaktigheter,
f)
se till att verifieringsprocessen har dokumenterats fullständigt i den interna verifieringsdokumentationen och att en slutsats kan avges i verifieringsrapporten.
Artikel 25
Oberoende granskning
1. Kontrollören ska lägga fram den interna verifieringsdokumentationen och verifieringsrapporten till en oberoende granskare före utfärdandet av verifieringsrapporten.
2. Den oberoende granskaren ska inte ha utfört någon av de verifieringsaktiviteter som omfattas av granskningen.
3. Den oberoende granskningen ska omfatta den fullständiga verifieringsprocessen som beskrivs i detta kapitel och som dokumenterats i den interna verifieringsdokumentationen.
Granskningen ska utföras så att det säkerställs att verifieringen har utförts i enlighet med denna förordning och att förfarandena för verifieringen enligt artikel 40 har utförts på ett korrekt sätt och med den professionella omsorg och det professionella omdöme som krävs.
Den oberoende granskaren ska också bedöma huruvida tillräcklig bevisning samlades in så att verifieraren kunde utfärda en verifieringsrapport med rimlig säkerhet.
4. Om omständigheter uppstår som kan leda till ändringar i verifieringsrapporten efter granskningen, ska den oberoende granskaren också granska dessa ändringar och bevisningen för dem.
5. Kontrollören ska utse en vederbörligen bemyndigad person som ska bestyrka kontrollrapporten på grundval av den oberoende granskarens slutsatser och bevisningen i den interna kontrolldokumentationen.
Article 26
Intern verifieringsdokumentation
1. Kontrollören ska förbereda och sammanställa en intern verifieringsdokumentation som minst innehåller följande:
a)
Resultatet av genomförd verifiering.
b)
Den strategiska analysen, riskanalysen och verifieringsplanen.
c)
Tillräcklig information till stöd för verifieringsutlåtandet, inklusive motiveringar för bedömningar av huruvida de felaktigheter som identifierats har väsentlig inverkan på de rapporterade utsläppen eller uppgifterna om tonkilometer.
2. Den interna verifieringsdokumentation som avses i punkt 1 ska upprättas på ett sådant sätt att den oberoende granskaren som avses i artikel 25 och det nationella ackrediteringsorganet kan bedöma om verifieringen har utförts i enlighet med denna förordning.
Efter det att verifieringsrapporten bestyrkts i enlighet med artikel 25.5 ska kontrollören inkludera resultaten av den oberoende granskningen i den interna verifieringsdokumentationen.
3. Kontrollören ska på begäran ge den behöriga myndigheten tillgång till den interna verifieringsdokumentationen, för att underlätta en utvärdering av verifieringen från den behöriga myndighetens sida.
Artikel 27
Verifieringsrapport
1. På grundval av den information som samlats in under kontrollen ska kontrollören utfärda en verifieringsrapport till verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören för varje utsläppsrapport eller tonkilometerrapport som har verifierats. Verifieringsrapporten ska innehålla minst en av följande slutsatser:
a)
Rapporten anses vara tillfredsställande.
b)
Verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens rapport innehåller väsentliga felaktigheter som inte korrigerats före utfärdandet av kontrollrapporten.
c)
Omfattningen av verifieringen är för begränsad i enlighet med artikel 28 och kontrollören har inte kunnat erhålla tillräcklig bevisning för att utfärda ett verifieringsutlåtande med rimlig säkerhet om att rapporten är fri från väsentliga felaktigheter.
d)
Avvikelser, enskilda eller tillsammans med andra avvikelser, ger otillräcklig klarhet och förhindrar kontrollören från att med rimlig säkerhet säga att verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens rapport är fri från väsentliga felaktigheter.
För tillämpning av led a kan verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens rapport anses vara tillfredsställande endast om den är fri från väsentliga felaktigheter.
2. Verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören ska lämna verifieringsrapporten till den behöriga myndigheten tillsammans med den rapport från verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören som verifieringsrapporten avser.
3. Verifieringsrapporten ska minst innehålla följande:
a)
Namnet på den verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör vars rapport verifierats.
b)
Syftet med verifieringen.
c)
Omfattningen av verifieringen.
d)
En hänvisning till den rapport från verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören som har verifierats.
e)
De kriterier som använts för att verifiera rapporten från verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören, inbegripet tillståndet, och om tillämpligt, versionerna av den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten samt giltighetstiden för varje övervakningsplan.
f)
Sammanlagda utsläpp eller tonkilometer per verksamhet som avses i bilaga I till direktiv 2003/87/EG och per anläggning eller luftfartygsoperatör.
g)
Rapporteringsperiod som verifierats.
h)
Ansvarsfördelningen mellan verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören, kontrollören och den behöriga myndigheten.
i)
Verifieringsutlåtandet.
j)
En beskrivning av felaktigheter och avvikelser som identifierats men inte korrigerats före utfärdandet av verifieringsrapporten.
k)
Datum för besök på platsen och vem som utfört besöken.
l)
Information om besök på plats inte gjorts samt skälen till detta.
m)
Alla identifierade avvikelser från förordning (EU) nr 601/2012, som framkommit under verifieringen.
n)
När ett godkännande från den behöriga myndigheten inte kunnat erhållas i tid för den metod som används för att komplettera saknade uppgifter enligt artikel 18.1 sista stycket, en bekräftelse på huruvida metoden använder försiktiga beräkningar och huruvida den leder till väsentliga felaktigheter.
o)
Om verifieraren har konstaterat ändringar av kapaciteten för verksamhetsnivån vid och driften av en anläggning, som kan ha en inverkan på anläggningens tilldelning av utsläppsrätter och som inte har rapporterats till den behöriga myndigheten senast den 31 december under rapporteringsperioden i enlighet med artikel 24.1 i beslut 2011/278/EU, en beskrivning av dessa förändringar och relaterade kommentarer.
p)
I tillämpliga fall, rekommendationer om förbättringar.
q)
Namnen på EU ETS-revisionsledaren, den oberoende granskaren och, i tillämpliga fall, EU ETS-revisorerna och den tekniska expert som arbetat med verifieringen av verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens rapport.
r)
Datum och underskrift av kontrollören bemyndigad person, inbegripet namnförtydligande.
4. Kontrollören ska tillräckligt detaljerat beskriva felaktigheter och avvikelser i verifieringsrapporten så att verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören och den behöriga myndigheten får information om följande:
a)
Storleken och typ av felaktigheter eller avvikelser.
b)
Varför felaktigheterna har väsentlig inverkan, eller inte.
c)
I vilken del av verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens rapport felaktigheterna finns eller vilken del av övervakningsplanen som inte efterlevts.
5. Om en medlemsstat begär att kontrollören ska lämna uppgifter om verifieringsarbetet utöver de delar som anges i punkt 3 och som inte krävs för att förstå verifieringsutlåtandet, får verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören av effektivitetsskäl lämna denna tilläggsinformation till den behöriga myndigheten separat och vid en annan tidpunkt, dock inte senare än den 15 maj samma år.
Artikel 28
Begränsning av omfattning
Kontrollören kan komma fram till att omfattningen av kontrollen enligt artikel 27.1 c är alltför begränsad i följande situationer:
a)
Om uppgifter saknas som hindrar en verifierare från att erhålla den bevisning som krävs för att minska verifieringsrisken till den nivå som krävs för att erhålla rimlig säkerhet.
b)
Om övervakningsplanen inte har godkänts av den behöriga myndigheten.
c)
Om övervakningsplanen inte ger tillräcklig information eller är tillräckligt tydlig för att dra en slutsats av verifieringen.
d)
Om verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören inte har gjort tillräckliga uppgifter tillgängliga för att verifieraren ska kunna utföra verifieringen.
Artikel 29
Hantering av kvarvarande avvikelser som inte är väsentliga
1. Verifieraren ska i relevanta fall bedöma om verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören har korrigerat de avvikelser som beskrivs i verifieringsrapporten för den föregående övervakningsperioden enligt de krav på verksamhetsutövaren som avses i artikel 69.4 i förordning (EU) nr 601/2012.
Om verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören inte har korrigerat för dessa avvikelser i enlighet med artikel 69.4 i förordning (EU) nr 601/2012, ska verifieraren avgöra om detta ökar eller kan öka risken för felaktigheter.
Kontrollören ska i verifieringsrapporten ange om verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören har åtgärdat dessa avvikelser.
2. Kontrollören ska i den interna verifieringsdokumentationen ange uppgifter om hur och när identifierade avvikelser åtgärdats av verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören under verifieringen.
Artikel 30
Förbättring av övervaknings- och rapporteringsprocessen
1. Om verifieraren har identifierat områden som kan förbättras i verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens prestanda med anknytning till a-d ska kontrollören i veriferingsrapporten ge rekommendationer om förbättringar beträffande verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatörens prestanda på dessa punkter:
a)
Verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens riskbedömning.
b)
Utarbetande, dokumentation, genomförande och underhåll av datahanteringssystem och kontrollverksamhet samt utvärdering av kontrollsystemet.
c)
Utarbetande, dokumentation, genomförande och underhåll av förfaranden för datahanteringssystemet och kontrollverksamhet samt andra förfaranden som en verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör måste inrätta enligt förordning (EU) nr 601/2012.
d)
Övervakning och rapportering av utsläpp eller tonkilometer, även när det gäller att uppnå högre nivåer, minska riskerna och öka övervakningens och rapporteringens effektivitet.
2. Under verifieringen efter det år då rekommendationer om förbättringar gjordes i verifieringsrapporten ska verifieraren bedöma om och hur verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören har genomfört rekommendationerna om förbättringar.
Om verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören inte har genomfört dessa rekommendationer eller om de inte har genomförts korrekt, ska kontrollören bedöma effekten av detta på risken för felaktigheter och avvikelser.
Artikel 31
Förenklad verifiering av anläggningar
1. Genom undantag från artikel 21.1 kan kontrollören efter godkännande av en behörig myndighet i enlighet med andra stycket besluta att avstå från besök på platser för anläggningar, på grundval av resultatet av riskanalysen och efter att ha fastställt att alla relevanta uppgifter kan nås på distans och att de villkor för undantag från besök på plats som kommissionen fastställt är uppfyllda. Kontrollören ska utan otillbörligt dröjsmål informera verksamhetsutövaren om detta.
I sådana fall ska verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören till den behöriga myndigheten lämna en ansökan om godkännande av kontrollörens beslut att avstå från besöket.
Den behöriga myndigheten ska på grundval av en ansökan som lämnats av verksamhetsutövaren besluta om godkännande av kontrollörens beslut om att avstå från besöket med beaktande av följande:
a)
De uppgifter som kontrollören lämnat om resultatet av riskanalysen.
b)
Information om att relevanta uppgifter kan nås på distans.
c)
Bevisning för att de villkor som anges i punkt 3 inte är tillämpliga på anläggningen.
d)
Bevisning för att de villkor för undantag från besök på plats som kommissionen fastställt är uppfyllda.
2. Godkännande från den behöriga myndighet som avses i punkt 1 ska inte krävas för att avstå från besök på plats för anläggningar med låga utsläppsnivåer enligt artikel 47.2 i förordning (EU) nr 601/2012.
3. Kontrollören ska under alla omständigheter genomföra besök på plats i följande situationer:
a)
När verksamhetsutövarens utsläppsrapport verifieras för första gången av kontrollören.
b)
När kontrollören inte har genomfört ett besök på plats för de två rapporteringsperioder som närmast föregår den aktuella rapporteringsperioden.
c)
När det under rapporteringsperioden har skett betydande förändringar i övervakningsplanen, inbegripet sådana som avses i artikel 15.3 eller 15.4 i förordning (EU) nr 601/2012.
Artikel 32
Förenklad kontroll för luftfartygsoperatörer
1. Genom undantag från artikel 21.1 kan kontrollören besluta att avstå från besök på plats hos aktörer som anses vara mindre utsläppskällor enligt artikel 54.1 i förordning (EU) nr 601/2012, om kontrollören, grundat på sin riskanalys, drar slutsatsen att alla relevanta uppgifter kan nås av denne på distans.
2. Om luftfartygsoperatören använder det förenklade verktyg som avses i artikel 54.2 i förordning (EU) nr 601/2012 för att fastställa bränsleförbrukningen och när de rapporterade uppgifterna har tagits fram med hjälp av dessa verktyg oberoende av eventuella synpunkter från luftfartygsoperatören, kan kontrollören på grundval av sin riskanalys besluta att inte genomföra de kontroller som avses i artiklarna 14, 16, 17.1, 17.2 och 18 i denna förordning.
Artikel 33
Förenklade verifieringsplaner
Om verifieraren använder en förenklad verifieringsplan, ska verifieraren ange motiveringar för användningen av sådana planer i den interna verifieringsdokumentationen, inklusive bevisning för att villkoren för användning av förenklade kontrollplaner har uppfyllts.
KAPITEL III
KRAV PÅ KONTROLLÖRER
Artikel 34
Sektorsspecifika ackrediteringsområden
Kontrollören ska endast utfärda en verifieringsrapport för en verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör som bedriver verksamhet som omfattas av bilaga I och för vilken kontrollören har beviljats ackreditering i enlighet med förordning (EG) nr 765/2008 och denna förordning.
Artikel 35
Löpande kompetensprocess
1. Kontrollören ska införa, dokumentera, genomföra och upprätthålla en kompetensprocess för att se till att all personal som sköter verifieringar är kompetenta att utföra de uppgifter som tilldelas dem.
2. Som en del av kompetensprocessen enligt punkt 1 ska kontrollören minst fastställa, dokumentera, genomföra och upprätthålla följande:
a)
Allmänna kompetenskriterier för all personal som genomför verifieringar.
b)
Särskilda kompetenskriterier för varje funktion i verifieringsverksamheten, i synnerhet för EU ETS-revisorer, EU ETS-revisionsledare, oberoende granskare och tekniska experter.
c)
En metod för att säkerställa fortsatt kompetens samt regelbunden utvärdering av all personal som utför verifieringar.
d)
En process för löpande fortbildning av den personal som utför verifieringar.
e)
En process för att bedöma om kontrollörens ackreditering gäller för verifieringsuppdraget och om kontrollören har rätt kompetens samt den personal och de resurser som krävs för att utse ett verifieringsteam och fullfölja verifieringen inom den angivna tidsramen.
De kompetenskriterier som avses i led b ska vara specifika för varje ackrediteringsområde där dessa personer utför verifieringar.
Vid bedömningen av kompetens enligt led c ska kontrollören bedöma personalens kompetens enligt de kompetenskriterier som avses i leden a och b.
Den process som avses i led e ska också innefatta en process för att bedöma huruvida verifieringsteamet har den kompetens och den personal som krävs för att utföra verifieringsaktiviteter hos en viss verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör.
Kontrollören ska utveckla allmänna och särskilda kompetenskriterier som överensstämmer med de kriterier som anges i artikel 36.4 och artiklarna 37, 38 och 39.
3. Kontrollören ska med regelbundna intervall övervaka och bedöma det arbete som personalen utför inom ramen för verifieringarna, för att bekräfta deras fortvarande kompetens.
4. Kontrollören ska regelbundet granska den kompetensprocess som avses i punkt 1, så att följande säkerställs:
a)
Att de kompetenskriterier som avses i punkt 2 a och b har utarbetats i enlighet med kompetenskraven i denna förordning.
b)
Att alla frågor som kan identifieras avseende utarbetandet av de allmänna och särskilda kompetenskriterierna enligt punkt 2 a och b behandlas.
c)
Att alla kraven i kompetensprocessen uppdateras och upprätthålls.
5. Kontrollören ska ha ett system för att registrera resultaten av den verksamhet som bedrivs inom ramen för den kompetensprocess som avses i punkt 1.
6. En tillräckligt kompetent utvärderare ska bedöma kompetensen hos och det arbete som utförs av EU ETS-revisor och EU ETS-revisionsledare.
För detta syfte ska den kompetente utvärderaren övervaka och bedöma dem hos verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatörens anläggning under verifieringen av rapporter, för att fastställa om de uppfyller kompetenskriterierna.
7. Om en person inte kan visa att han eller hon uppfyller de kompetenskriterier som krävs för en tilldelad specifik uppgift ska kontrollören identifiera och genomföra ytterligare utbildning eller låta personen arbeta under övervakning av en erfaren person samt följa upp individens arbete tills kontrollören anser att personen i fråga har den kompetens som krävs.
Artikel 36
Verifieringsteam
1. För varje enskilt kontrolluppdrag ska kontrollören utse ett verifieringsteam som kan utföra den verifiering som avses i kapitel II.
2. Verifieringsteamet ska bestå av minst en EU ETS-revisionsledare och, om det krävs enligt kontrollörens slutsatser under den bedömning som avses i artikel 8.1 e och enligt den strategiska analysen, ett lämpligt antal EU ETS-revisorer och tekniska experter.
3. För den oberoende granskningen av verifieringen som rör ett enskilt verifieringsuppdrag ska kontrollören utse en oberoende granskare som inte får ingå i verifieringsteamet.
4. Varje medlem av verifieringsteamet ska
a)
veta och förstå hur deras roll i verifieringsprocessen ser ut,
b)
kunna kommunicera effektivt på det språk som krävs för att utföra sina särskilda uppgifter.
5. I verifieringsteamet ska det finnas minst en person som har den tekniska kompetens och den förståelse som krävs för att bedöma särskilda aspekter av teknisk övervakning och rapportering av de verksamheter som avses i bilaga I och som bedrivs på anläggningen eller hos luftfartygsoperatören, och minst en person som kan kommunicera på det språk som krävs för att verifiera en verksamhetsutövares eller en luftfartygsoperatörs rapport i den medlemsstat där kontrollören utför verifieringen.
6. Om verifieringsteamet består av en enda person måste den här personen uppfylla alla kompetenskrav för EU ETS-revisor och EU ETS-revisionsledare samt de krav som anges i punkterna 4 och 5.
Artikel 37
Kompetenskrav för EU ETS-revisor och EU ETS-revisionsledare
1. En EU ETS-revisor ska ha rätt kompetens för att utföra verifieringen. EU ETS-revisorn ska minst ha följande kompetens:
a)
Kunskaper om direktiv 2003/87/EG, förordning (EU) nr 601/2012, denna förordning, relevanta normer och tillämpliga riktlinjer samt annan relevant lagstiftning, inklusive relevanta riktlinjer och lagstiftning som utfärdats av den medlemsstat där kontrollören ska genomföra en verifiering.
b)
Kunskaper och erfarenheter av granskning av data, och annan information, inklusive följande:
i)
Metoder för granskning av data, och annan information, inklusive tillämpning av väsentlighetsnivån och bedömning av graden av väsentlighet hos felaktigheter.
ii)
Analys av de inneboende riskerna och kontrollriskerna.
iii)
Provtagningsteknik för insamling av provuppgifter och granskning av kontrollverksamhet.
iv)
Bedömning av data- och informationshanteringssystem, IT-system, datahanteringssystem, kontrollverksamhet, kontrollsystem samt förfaranden för kontrollverksamhet.
c)
Förmåga att utföra verifiering av en rapport från en verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör i enlighet med kapitel II.
d)
Kunskap om och erfarenhet av sektorsspecifik teknisk övervakning och rapportering som är relevant för omfattningen av den verksamhet som avses i bilaga I, inom det område där granskaren av utsläppshandel utför verifieringar.
2. En EU ETS-revisionsledare ska uppfylla kompetenskraven för EU ETS-revisor och ska ha visat att han eller hon har den kompetens som krävs för att leda ett verifieringsteam och ansvara för verifieringsaktiviteterna enligt denna förordning.
Artikel 38
Kompetenskrav för oberoende granskare
1. Den oberoende granskaren ska ha lämplig behörighet för att granska utkastet till verifieringsrapporten och den interna verifieringsdokumentationen enligt artikel 25.
2. Den oberoende granskaren ska uppfylla de kompetenskrav för en EU ETS-revisionsledare som avses i artikel 37.2.
3. Den oberoende granskaren ska ha den kompetens som krävs för att analysera uppgifterna och bekräfta att de är fullständiga och korrekta, ifrågasätta brist på information eller motsägelsefulla uppgifter samt kontrollera kedjor av uppgifter för att bedöma om den interna verifieringsdokumentationen är fullständig och om den ger tillräcklig information för att stödja utkastet till kontrollrapport.
Artikel 39
Tekniska experter
1. Vid verifieringar får kontrollören använda sig av tekniska experter för att tillhandahålla detaljerad kunskap och sakkunskap inom särskilda områden, för att bistå EU ETS-revisorn och EU ETS-revisionsledaren när de utför sina verifieringar.
2. Om den oberoende granskaren inte har kompetens att bedöma en viss aspekt i verifieringsprocessen ska kontrollören begära hjälp av en teknisk expert.
3. Den tekniske experten ska ha den kompetens och sakkunskap som krävs för att stödja EU ETS-revisorn och EU ETS-revisionsledaren eller, vid behov, den oberoende granskaren på ett effektivt sätt inom det område där deras kunskaper begärs. Dessutom ska de tekniska experterna ha tillräcklig förståelse av de färdigheter som krävs enligt artikel 37.1 a-c.
4. De tekniska experterna ska utföra specificerade uppgifter under ledning och fullt ansvar av EU ETS-revisionsledaren i det verifieringsteam som den tekniska experten tillhör eller av den oberoende granskaren.
Artikel 40
Förfaranden vid verifiering
1. Kontrollören ska inrätta, dokumentera, genomföra och upprätthålla ett eller flera förfaranden för verifieringsaktiviteter enligt beskrivningen i kapitel II och de förfaranden och processer som krävs enligt bilaga II. Vid införande och genomförande av dessa förfaranden och processer ska kontrollören utföra verksamheten enligt den harmoniserade standard som avses i bilaga II.
2. Kontrollören ska utforma, dokumentera, införa och upprätthålla ett kvalitetsledningssystem för att säkerställa följdriktighet i utveckling, genomförande, förbättring och utvärdering av de förfaranden och processer som avses i punkt 1 i enlighet med den harmoniserade standard som avses i bilaga II.
Artikel 41
Dokumentation och kommunikation
1. Kontrollören ska upprätta dokumentation över personalens kompetens och opartiskhet, för att visa att denna förordning har följts.
2. Kontrollören ska regelbundet göra information tillgänglig för verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören och andra relevanta parter i enlighet med den harmoniserade standard som avses i bilaga II.
3. Kontrollören ska säkerställa sekretesskydd av de uppgifter som erhållits vid verifieringen i enlighet med den harmoniserade standard som avses i bilaga II.
Artikel 42
Opartiskhet och oberoende
1. Kontrollören ska vara oberoende av verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören och bedriva sin verifieringsverksamhet opartiskt.
Därför ska kontrollören eller någon annan del av samma juridiska person inte vara en verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör, ägare av en verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör eller ägas av en sådan och kontrollören får inte ha några förbindelser med verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören som kan inverka på oberoendet och opartiskheten. Kontrollören ska också vara oberoende av organ som handlar med utsläppsrätter inom ramen för det system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser som inrättats i enlighet med artikel 19 i direktiv 2003/87/EG.
2. Kontrollören ska vara organiserad på ett sådant sätt att dennes objektivitet, oberoende och opartiskhet skyddas. För tillämpning av denna förordning ska de relevanta krav som fastställs i den harmoniserade standard som avses i bilaga II gälla.
3. Kontrollören ska inte utföra kontroller av en verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör som innebär en oacceptabel risk för kontrollörens opartiskhet eller som skapar en intressekonflikt. Kontrollören får inte använda personal eller kontraktsanställda vid verifiering av en rapport från en verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör som medför en faktisk eller potentiell intressekonflikt. Kontrollören ska också se till att verksamhet som bedrivs av personal eller organisationer inte påverkar kontrollens sekretess, objektivitet, oberoende och opartiskhet.
En oacceptabel risk för opartiskhet eller en intressekonflikt enligt första stycket första meningen ska anses uppstå i bl.a. följande fall:
a)
När en kontrollör eller någon annan del av samma juridiska person tillhandahåller konsulttjänster för att utveckla en del av den övervaknings- och rapporteringsprocess som beskrivs i den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten, inbegripet utveckling av övervakningsmetoden, utarbetande av rapporter från verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatörer och utarbetande av övervakningsplanen.
b)
När en kontrollör eller någon annan del av samma juridiska person tillhandahåller tekniskt stöd för att utveckla eller upprätthålla de system som införts för att övervaka och rapportera utsläpp och uppgifter om tonkilometer.
4. En intressekonflikt för kontrollören när det gäller förhållandet mellan denne och en verksamhetsutövare eller en luftfartygsoperatör ska anses uppstå i bl.a. följande fall:
a)
När förhållandet mellan kontrollören och verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören bygger på gemensamt ägande, gemensam förvaltning, gemensam ledning eller personal, delade resurser, gemensamma finanser och gemensamma avtal eller marknadsföringsåtgärder.
b)
När verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören har fått rådgivning enligt punkt 3 a eller tekniskt stöd enligt punkt 3 b av ett samrådsorgan, ett organ för teknisk hjälp eller annan organisation som har förbindelser med kontrollören och detta äventyrar kontrollörens opartiskhet.
För tillämpning av led b ska kontrollörens opartiskhet anses vara äventyrad om förbindelserna mellan kontrollören och samrådsorganet, organet för teknisk hjälp eller någon annan organisation bygger på gemensamt ägande, gemensam förvaltning, gemensam ledning eller personal, delade resurser, gemensamma finanser, gemensamma avtal eller marknadsföringsåtgärder och gemensam betalning av försäljningsprovision eller andra incitament för nya kunder.
5. Kontrollören får inte lägga ut den oberoende granskningen och utfärdandet av kontrollrapporten på entreprenad. För tillämpning av denna förordning ska kontrollörer som lägger ut andra verifieringsaktiviteter på entreprenad uppfylla de relevanta krav som fastställs i den harmoniserade standard som avses i bilaga II.
Dock ska inte ingåendet av avtal med individer om att utföra verifieringsaktiviter betraktas som att lägga ut verifieringsverksamhet på entreprenad enligt första stycket, om kontrollören när denne ingår dessa avtal uppfyller de relevanta krav som fastställs i den harmoniserade standard som avses i bilaga II.
6. Kontrollören ska införa, dokumentera, genomföra och upprätthålla ett förfarande för att garantera att kontrollören, delar av samma juridiska person som kontrollören, andra organisationer som avses i punkt 4 och all personal och alla kontraktsanställda som deltar i kontrollen fortlöpande är opartiska och oberoende. Denna process ska omfatta en mekanism för att garantera kontrollörens opartiskhet och oberoende och ska uppfylla de relevanta krav som fastställs i den harmoniserade standard som avses i bilaga II.
KAPITEL IV
ACKREDITERING
Artikel 43
Ackreditering
En kontrollör som utfärdar en verifieringsrapport till en verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör ska vara ackrediterad av ett nationellt ackrediteringsorgan för de verksamheter som avses i bilaga I för vilka kontrollören utför en verifiering av en verksamhetsutövares eller luftfartygsoperatörs rapport.
Artikel 44
Ackrediteringens syfte
Under ackrediteringsförfarandet och tillsynen av ackrediterade kontrollörer ska de nationella ackrediteringsorganen bedöma huruvida kontrollören och dess personal som utför verifieringsaktiviteter
a)
har kompetens att utföra verifiering av rapporter från verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatörer i enlighet med denna förordning,
b)
utför verifiering av rapporter från verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatörer i enlighet med denna förordning,
c)
uppfyller de krav som avses i kapitel III.
Artikel 45
Ansökan om ackreditering
1. Alla juridiska personer och andra rättsliga enheter kan ansöka om ackreditering i enlighet med artikel 5.1 i förordning (EG) nr 765/2008 och bestämmelserna i detta kapitel.
Ansökan om ackreditering ska innehålla den information som krävs på grundval av den harmoniserade standard som avses i bilaga III.
2. Förutom den information som avses i punkt 1 ska den sökande innan den bedömning som aves i artikel 44 påbörjas även göra följande uppgifter tillgängliga för det nationella ackrediteringsorganet:
a)
Alla uppgifter som begärs av det nationella ackrediteringsorganet.
b)
Förfaranden för och information om de processer som avses i artikel 40.1 och information om det kvalitetsledningssystem som avses i artikel 40.2.
c)
De kompetenskriterier som avses i artikel 35.2 a och b, resultaten av den kompetensprocess som avses i artikel 35 samt annan relevant dokumentation om kompetensen hos all personal som arbetar med verifieringarna.
d)
Information om processen för att garantera upprätthållande av opartiskhet och det fortlöpande oberoendet som avses i artikel 42.6, inbegripet relevanta register över den sökandes och dennes personals opartiskhet och oberoende.
e)
Information om tekniska experter och nyckelpersoner som arbetar med verifiering av rapporter från verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatörer.
f)
Systemet och processen för att säkerställa ändamålsenlig intern verifieringsdokumentation.
g)
Andra relevanta register som avses i artikel 41.1.
Artikel 46
Förberedelse inför bedömning
1. Under förberedelserna av den bedömning som avses i artikel 44 ska varje nationellt ackrediteringsorgan ta hänsyn till komplexiteten hos såväl det ackrediteringsområde för vilket kontrollören ansökt om ackreditering som det kvalitetsledningssystem som avses i artikel 40.2, de förfaranden och den information om processer som avses i artikel 40.1 och de geografiska områden där kontrollören utför eller planerar att utföra kontroller.
2. För tillämpning av denna förordning ska det nationella ackrediteringsorganet uppfylla de minimikrav som fastställs i den harmoniserade standard som avses i bilaga III.
Artikel 47
Bedömning
1. Det bedömarlag som avses i artikel 57 ska minst genomföra följande inom ramen för den bedömning som avses i artikel 44:
a)
En granskning av alla relevanta dokument och register som avses i artikel 45.
b)
Ett besök på plats hos den sökande för att granska ett representativt urval av den interna verifikationsdokumentationen och bedöma genomförandet av den sökandes kvalitetsledningssystem och de förfaranden och processer som avses i artikel 40.
c)
En fältbedömning vid ett representativt urval från det begärda ackrediteringsområdet och prestanda och kompetens hos ett representativt urval av den sökandes personal som deltar i verifieringen av rapporten från verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören, för att säkerställa att personalen arbetar i enlighet med denna förordning.
Vid utförandet av dessa verksamheter ska bedömarlaget uppfylla de krav som fastställs i den harmoniserade standard som avses i bilaga III.
2. Bedömarlaget ska rapportera resultaten och avvikelserna till den sökande i enlighet med de krav som fastställs i den harmoniserade standard som avses i bilaga III och begära att den sökande svarar på de rapporterade avvikelserna och bristerna i enlighet med bestämmelserna i bilaga III.
3. Den sökande ska vidta korrigerade åtgärder för att avhjälpa alla rapporterade avvikelser i enlighet med punkt 2 och i sitt svar till bedömarlagets rapporterade avvikelser och brister, visa vilka åtgärder som vidtas eller kommer att vidtas inom den tidsram som fastställts av det nationella ackrediteringsorganet för att åtgärda identifierade brister och avvikelser.
4. Det nationella ackrediteringsorganet ska granska den sökandes svar och kommentarer till avvikelserna som den sökande lämnar i enlighet med punkt 3.
Om det nationella ackrediteringsorganet anser att den sökandes svar är otillräckligt eller icke-ändamålsenligt ska organet begära ytterligare information eller åtgärder från den sökande. Dessutom kan det nationella ackrediteringsorganet begära bevisning för att de åtgärder som vidtagits genomförts på ett effektivt sätt eller genomföra en uppföljande bedömning för att bedöma effektiviteten hos de korrigerande åtgärderna.
Artikel 48
Beslut om ackreditering och ackrediteringsbevis
1. Det nationella ackrediteringsorganet ska beakta de krav som fastställts i den harmoniserade standard som avses i bilaga III när det förbereder för och fattar beslut om huruvida en sökandes ackreditering ska beviljas, utvidgas eller förnyas.
2. När det nationella ackrediteringsorganet har beslutat att bevilja, utvidga eller förnya en sökandes ackreditering ska organet utfärda ett ackrediteringsintyg till kontrollören.
Ackrediteringsbeviset ska minst innehålla den information som krävs på grundval av den harmoniserade standard som avses i bilaga III.
Ackrediteringsbeviset ska gälla för en period på högst fem år efter den dag då det nationella ackrediteringsorganet utfärdade beviset.
Artikel 49
Tillsyn
1. Det nationella ackrediteringsorganet ska genomföra en årlig tillsyn av varje kontrollör som det har utfärdat ett ackrediteringsbevis till.
Tillsynen ska minst bestå av
a)
ett besök på plats hos kontrollören för att granska det som avses i artikel 47.1 b.
b)
Bevittning av utförande och kompetens hos ett representativt urval av kontrollörens personal i enlighet med artikel 47.1 c.
2. Det nationella ackrediteringsorganet ska genomföra den första tillsynen av en kontrollör i enlighet med punkt 1 senast 12 månader efter den dag då ackrediteringsbeviset utfärdades.
3. Det nationella ackrediteringsorganet ska utarbeta en tillsynsplan för varje kontrollör på ett sätt som gör det möjligt att göra representativa urval inom området för den ackreditering som ska bedömas, i enlighet med de krav som fastställs i den harmoniserade standard som avses i bilaga III.
4. På grundval av resultaten från den övervakning som avses i punkt 1 ska det nationella ackrediteringsorganet bekräfta fortsatt ackreditering.
5. När en kontrollör genomför en verifiering i en annan medlemsstat kan det nationella ackrediteringsorgan som har ackrediterat kontrollören be det nationella ackrediteringsorganet i den medlemsstat där kontrollen utförs att utföra tillsyn för dess räkning och under dess ansvar.
Artikel 50
Förnyad bedömning
1. Innan ackrediteringsbeviset löper ut ska det nationella ackrediteringsorganet genomföra en förnyad bedömning av den kontrollör till vilken det utfärdat ett ackrediteringsbevis, för att fastställa om ackrediteringsbevisets giltighet kan förlängas.
2. Det nationella ackrediteringsorganet ska utarbeta en plan för förnyad bedömning av varje kontrollör på ett sätt som gör det möjligt att göra representativa urval inom området för den ackreditering som ska bedömas. Vid planeringen och genomförandet av bedömningen ska det nationella ackrediteringsorganet uppfylla de krav som fastställs i den harmoniserade standard som avses i bilaga III.
Artikel 51
Extraordinär bedömning
1. Det nationella ackrediteringsorganet får när som helst genomföra en extraordinär bedömning av kontrollören för att bedöma om huruvida kontrollören uppfyller kraven i denna förordning.
2. För att de nationella ackrediteringsorganen ska kunna bedöma behovet av en extraordinär bedömning ska kontrollören genast informera det nationella ackrediteringsorganet om alla väsentliga förändringar i fråga om status och verksamhet som är relevanta för ackrediteringen. Väsentliga förändringar ska innefatta de ändringar som nämns i den harmoniserade standard som avses i bilaga III.
Artikel 52
Utökad ackreditering
Det nationella ackrediteringsorganet ska efter en ansökan från en kontrollör om utökning av en redan beviljad ackreditering, vidta nödvändiga åtgärder för att avgöra huruvida kontrollören uppfyller kraven i artikel 44 för den begärda utvidgningen av området för ackreditering.
Artikel 53
Administrativa åtgärder
1. Det nationella ackrediteringsorganet kan upphäva, återkalla eller begränsa omfattningen av en ackreditering av en kontrollör som inte uppfyller kraven i denna förordning.
Det nationella ackrediteringsorganet ska upphäva, återkalla eller begränsa omfattningen av dess ackreditering av en kontrollör om kontrollören begär detta.
Det nationella ackrediteringsorganet ska införa, dokumentera, genomföra och upprätthålla ett förfarande för tillfälligt upphävande av ackreditering, återkallande av ackreditering och begränsning av ackrediteringens omfattning.
2. Det nationella ackrediteringsorganet ska upphäva ackrediteringen eller begränsa ackrediteringens omfattning om något av följande inträffar:
a)
Kontrollören har gjort sig skyldig till en allvarlig överträdelse av denna förordning.
b)
Kontrollören har konsekvent och vid upprepade tillfällen underlåtit att uppfylla kraven i denna förordning.
c)
Kontrollören har överträtt andra specifika villkor som fastställts av det nationella ackrediteringsorganet.
3. Det nationella ackrediteringsorganet ska återkalla ackrediteringen om följande inträffar:
a)
Kontrollören har underlåtit att åtgärda orsaken till ett beslut om att upphäva ackrediteringsbeviset.
b)
Någon person inom kontrollörens högsta ledning har dömts för bedrägeri.
c)
Kontrollören har avsiktligt lämnat oriktiga uppgifter.
4. Ett nationellt ackrediteringsorgans beslut om att upphäva, återkalla eller begränsa omfattningen av en ackreditering i enlighet med punkterna 2 och 3 ska kunna överklagas.
Medlemsstaterna ska inrätta förfaranden för behandling av sådana överklaganden.
5. Ett nationellt ackrediteringsorgans beslut om att upphäva, återkalla eller begränsa omfattningen av en ackreditering ska börja gälla omedelbart efter det att kontrollören har meddelats om detta.
Det nationella ackrediteringsorganet ska direkt avsluta ett upphävande av ett ackrediteringsbevis när det har fått tillräcklig information och är övertygat om att kontrollören uppfyller kraven i denna förordning.
KAPITEL V
KRAV PÅ ACKREDITERINGSORGAN FÖR ACKREDITERING AV KONTROLLÖRER FÖR UTSLÄPPSHANDEL
Artikel 54
Det nationella ackrediteringsorganet
1. De uppgifter som är relaterade till ackreditering i enlighet med denna förordning ska utföras av ett nationellt ackrediteringsorgan som utsetts i enlighet med artikel 4.1 i förordning (EG) nr 765/2008.
2. Om en medlemsstat beslutar om att tillåta certifiering av kontrollörer som är fysiska personer, i enlighet med denna förordning, ska uppgifter relaterade till certifieringen av dessa kontrollörer anförtros en nationell myndighet som inte är densamma som det nationella ackrediteringsorgan som utsetts i enlighet med artikel 4.1 i förordning (EG) nr 765/2008.
3. Om en medlemsstat beslutar att utnyttja den möjlighet som anges i punkt 2, ska den se till att den berörda nationella myndigheten uppfyller kraven i denna förordning, inbegripet kraven i artikel 70, och tillhandahåller skriftlig bevisning i enlighet med artikel 5.2 i förordning (EG) nr 765/2008.
4. Det nationella ackrediteringsorganet ska vara medlem i det organ som erkänts enligt artikel 14 i förordning (EG) nr 765/2008.
5. Det nationella ackrediteringsorganet ska vara anförtrott att hantera ackrediteringen som en offentlig verksamhet och ha ett formellt erkännande från medlemsstaten, om ackrediteringen inte hanteras direkt av de offentliga myndigheterna.
6. För tillämpning av denna förordning ska det nationella ackrediteringsorganet utföra sina uppgifter i enlighet med de krav som fastställs i den harmoniserade standard som avses i bilaga III.
Artikel 55
Gränsöverskridande ackreditering
Om medlemsstaten anser att det inte är ekonomiskt meningsfullt eller hållbart att utse ett nationellt ackrediteringsorgan eller att tillhandahålla ackrediteringstjänster i den betydelse som avses i artikel 15 i direktiv 2003/87/EG ska medlemsstaten anlita ett nationellt ackrediteringsorgan i en annan medlemsstat.
Den berörda medlemsstaten ska informera kommissionen och andra medlemsstater om detta.
Artikel 56
Oberoende och opartiskhet
1. Det nationella ackrediteringsorganet ska vara organiserat på så sätt att det är helt oberoende av de kontrollörer det bedömer och helt opartiskt då det utför sin ackrediteringsverksamhet.
2. Därför får det nationella ackrediteringsorganet inte bedriva verksamhet eller erbjuda tjänster som kontrollörer tillhandahåller eller erbjuda kommersiella konsulttjänster, äga aktier eller i övrigt ha ett finansiellt intresse eller ett ledningsansvar i eller hos en kontrollör.
3. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 54.2 ska det nationella ackrediteringsorganets organisation, ansvar och uppgifter vara klart åtskilda från organisationen av och det ansvar och de uppgifter som åligger den behöriga myndigheten och andra nationella myndigheter.
4. Det nationella ackrediteringsorganet ska fatta alla slutgiltiga beslut som rör ackrediteringen av kontrollörer.
Det nationella ackrediteringsorganet kan dock lägga ut viss verksamhet på entreprenad, om inte annat följer av de krav som fastställs i den harmoniserade standard som avses i bilaga III.
Artikel 57
Bedömarlag
1. Det nationella ackrediteringsorganet ska utse ett bedömarlag för varje enskild bedömning.
2. Bedömarlaget ska bestå av en bedömningsledare och, där så krävs, ett lämpligt antal bedömare eller tekniska experter för ett visst ackrediteringsområde.
I bedömningsgruppen ska det finnas minst en person som har kunskap om övervakning och rapportering av utsläpp av växthusgaser i enlighet med förordning (EU) nr 601/2012 som är relevant för ackrediteringsområdet och den kompetens och förståelse som krävs för att bedöma verksamheter, för att kontrollera anläggningar eller luftfartygsoperatörer inom det berörda ackrediteringsområdet, och det ska finnas minst en person med kunskap om relevanta nationella regler och riktlinjer.
Artikel 58
Kompetenskrav för bedömare
1. En bedömare ska ha kompetens att utföra de åtgärder som krävs enligt kapitel IV vid bedömningen av en kontrollör. Bedömaren ska därför
a)
uppfylla de krav som fastställs i den harmoniserade standard enligt förordning (EG) nr 765/2008 som avses i bilaga III,
b)
ha kunskaper om direktiv 2003/87/EG, förordning (EU) nr 601/2012, denna förordning, relevanta normer, tillämpliga riktlinjer och annan relevant lagstiftning,
c)
ha kunskaper om sådan granskning av data och annan information som avses i artikel 37.1 b, erhållen genom utbildning eller tillgång till en person med sådan kunskap och erfarenhet av granskning av data och information.
2. En bedömningsledare ska uppfylla kompetenskraven enligt punkt 1 och ska ha uppvisat kompetens för att leda ett bedömarlag och ansvara för att genomföra en bedömning i enlighet med denna förordning.
3. Interna granskare och personer som beslutar om beviljande, utvidgning eller förnyelse av en ackreditering ska utöver kompetenskraven i punkt 1 ha tillräckliga kunskaper och erfarenheter för att kunna utvärdera ackrediteringen.
Artikel 59
Tekniska experter
1. Det nationella ackrediteringsorganet får ta med tekniska experter i bedömarlaget som ska tillhandahålla detaljerad sakkunskap inom ett särskilt område som krävs till stöd för bedömningsledaren och bedömaren.
2. Den tekniska experten ska ha den kompetens som krävs för att ge effektivt stöd åt bedömningsledaren och bedömaren inom det efterfrågade området. Dessutom ska den tekniska experten
a)
ha kunskaper om direktiv 2003/87/EG, förordning (EU) nr 601/2012, denna förordning, relevanta normer, tillämpliga riktlinjer och annan relevant lagstiftning,
b)
ha tillräcklig insikt i verifieringsaktiviteter.
3. Den tekniska experten ska genomföra specificerade uppgifter under ledning och fullt ansvar av bedömningsledaren i det berörda bedömarlaget.
Artikel 60
Förfaranden
Det nationella ackrediteringsorganet ska uppfylla de krav som fastställts enligt artikel 8 i förordning (EG) nr 765/2008.
Artikel 61
Klagomål
Om klagomål inkommer till det nationella ackrediteringsorganet avseende kontrollören från den behöriga myndigheten, verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören eller andra berörda parter, ska det nationella ackrediteringsorganet inom en rimlig tidsperiod göra följande:
a)
Besluta om klagomålets giltighet.
b)
Säkerställa att den berörda kontrollören ges tillfälle att lämna in sina kommentarer.
c)
Vidta lämpliga åtgärder för att bemöta klagomålet.
d)
Registrera klagomålet och de åtgärder som vidtagits.
e)
Lämna ett svar till den klagande.
Artikel 62
Register och dokumentation
Det nationella ackrediteringsorganet ska föra register över alla personer som är involverade i ackrediteringsprocessen. Registret ska omfatta relevanta kvalifikationer, relevant utbildning, erfarenhet, opartiskhet och den kompetens som krävs för att uppfylla kraven i denna förordning.
Artikel 63
Tillgång till information och sekretesskydd
1. Det nationella ackrediteringsorganet ska regelbundet göra tillgängligt och uppdatera den information som inhämtats under ackrediteringsverksamheten.
2. I enlighet med artikel 8.4 i förordning (EG) nr 765/2008 ska det nationella ackrediteringsorganet ha rutiner som säkerställer att den information som inkommit i samband med ackrediteringsverksamheten i tillämpliga fall behandlas konfidentiellt.
Artikel 64
Referentbedömning
1. De nationella ackrediteringsorganen ska regelbundet genomgå en referentbedömning.
Referentbedömningen ska organiseras av det organ som erkänts enligt artikel 14 i förordning (EG) nr 765/2008.
2. Det organ som erkänts enligt artikel 14 i förordning (EG) nr 765/2008 ska använda sig av lämpliga kriterier för referentbedömning och en effektiv och oberoende bedömningsprocess för att bedöma följande:
a)
Om det nationella ackrediteringsorgan som är föremål för referentbedömning har genomfört ackrediteringsverksamheten enligt kapitel IV.
b)
Om det nationella ackrediteringsorgan som är föremål för referentbedömning uppfyller de krav som fastställs i detta kapitel.
Kriterierna för referentbedömning ska omfatta kompetenskrav för de personer och grupper som utför referentbedömning, vilka är specifika för det system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser som fastställs i direktiv 2003/87/EG.
3. Det organ som erkänts enligt artikel 14 i förordning (EG) nr 765/2008 ska offentliggöra och meddela resultatet av referentbedömningen av det nationella ackrediteringsorganet till kommissionen, de nationella myndigheter som ansvarar för nationella ackrediteringsorgan i medlemsstaterna och den behöriga myndighet i medlemsstaterna eller den kontaktpunkt som avses i artikel 69.2.
4. Om ett nationellt ackrediteringsorgan har klarat av en referentbedömning som genomförts av det organ som erkänts enligt artikel 14 i förordning (EG) nr 765/2008 före denna förordnings ikraftträdande, och utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i punkt 1, ska det nationella ackrediteringsorganet undantas från kravet på att genomgå en ny referentbedömning efter ikraftträdandet av denna förordning om det kan visa att det efterlever kraven i denna förordning.
För detta ändamål ska det berörda nationella ackrediteringsorganet lämna in en ansökan och relevant bevisning till det organ som erkänts enligt artikel 14 i förordning (EG) nr 765/2008.
Det organ som erkänts enligt artikel 14 i förordning (EG) nr 765/2008 ska besluta om villkoren för att bevilja ett undantag är uppfyllda.
Undantaget ska gälla under en period på högst tre år från dagen för anmälan av beslutet till det nationella ackrediteringsorganet.
5. Den nationella myndighet som i enlighet med artikel 54.2 ansvarar för uppgifter som är relaterade till certifiering av kontrollörer som är fysiska personer i enlighet med denna förordning ska ha lika hög trovärdighet som nationella ackrediteringsorgan som har klarat av en referentbedömning.
För detta ändamål ska den berörda medlemsstaten omedelbart efter sitt beslut om att ge den nationella myndigheten befogenhet att utföra certifiering förse kommissionen och de andra medlemsstaterna med all relevant skriftlig bevisning. Den nationella myndigheten får inte certifiera kontrollörer i enlighet med denna förordning innan den berörda medlemsstaten tillhandahåller den skriftliga bevisningen.
Den berörda medlemsstaten ska regelbundet granska hur väl den nationella myndigheten fungerar med avsikten att se till att den nationella myndigheten fortsätter att ha lika hög trovärdighet, och hålla kommissionen informerad om detta.
Artikel 65
Korrigerande åtgärder
1. Medlemsstaterna ska regelbundet övervaka sina nationella ackrediteringsorgan för att säkerställa att de fortsätter att uppfylla kraven i denna förordning, med beaktande av resultaten av sådan referentbedömning som utförs i enlighet med artikel 64.
2. Om ett nationellt ackrediteringsorgan inte uppfyller kraven eller underlåter att uppfylla sina skyldigheter enligt denna förordning, ska den berörda medlemsstaten vidta lämpliga åtgärder för att avhjälpa detta, alternativt säkerställa att sådana åtgärder vidtas, och informera kommissionen om detta.
Artikel 66
Ömsesidigt erkännande av kontrollörer
1. Medlemsstaterna ska godkänna likvärdigheten av de tjänster som erbjuds av de nationella ackrediteringsorgan som har klarat av en referentbedömning. Medlemsstaterna ska godta ackrediteringsbevisen för kontrollörer som är ackrediterade av sådana nationella ackrediteringsorgan och respektera dessa kontrollörers rättigheter att utföra kontroller inom sina ackrediteringsområden.
2. Om ett nationellt ackrediteringsorgan inte har genomgått en fullständig referentbedömning före den 31 december 2014 ska medlemsstaterna godta ackrediteringsbevisen för kontrollörer som är ackrediterade av det nationella ackrediteringsorganet under förutsättning att det organ som erkänts enligt artikel 14 i förordning (EG) nr 765/2008 har inlett en referentbedömning av det nationella ackrediteringsorganet och inte har konstaterat att organet brister i efterlevnad av denna förordning.
3. När kontrollörer certifieras av en nationell myndighet som avses i artikel 54.2 ska medlemsstaterna godta det bevis som utfärdats av denna myndighet och respektera dessa kontrollörers rättigheter att utföra kontroller inom sina certifieringsområden.
Artikel 67
Övervakning av tjänster
Om en medlemsstat under en tillsyn som utförts i enlighet med artikel 31.4 i direktiv 2006/123/EG har fastställt att en kontrollör inte följer denna förordning ska den behöriga myndigheten eller det nationella ackrediteringsorganet i den medlemsstaten informera det nationella ackrediteringsorgan som har ackrediterat kontrollören.
Det nationella ackrediteringsorgan som har ackrediterat kontrollören ska betrakta denna information som ett klagomål i den betydelse som avses i artikel 61 och ska vidta lämpliga åtgärder och lämna ett svar till den behöriga myndigheten eller det nationella ackrediteringsorganet i enlighet med artikel 72.2 andra stycket.
Artikel 68
Elektroniskt datautbyte och användning av automatiska system
1. Medlemsstaterna får kräva att kontrollörerna använder elektroniska mallar eller särskilda filformat för kontrollrapporter enligt artikel 74.1 i förordning (EU) nr 601/2012.
2. Standardiserade elektroniska mallar eller specifikationer för filformat kan göras tillgängliga för att skapa verifieringsrapporter och för andra typer av kommunikation mellan verksamhetsutövaren, luftfartygsoperatören, kontrollören, den behöriga myndigheten och det nationella ackrediteringsorganet enligt artikel 74.2 i förordning (EU) nr 601/2012.
KAPITEL VI
INFORMATIONSUTBYTE
Artikel 69
Informationsutbyte och kontaktpunkter
1. Medlemsstaten ska inrätta ett effektivt utbyte av lämplig information och ett effektivt samarbete mellan det nationella ackrediteringsorganet eller, i tillämpliga fall, den nationella myndighet som certifierar kontrollörer och den behöriga myndigheten.
2. Om mer än en behörig myndighet utsetts i en medlemsstat enligt artikel 18 i direktiv 2003/87/EG ska medlemsstaten utse en av dessa myndigheter som kontaktpunkt med ansvar för informationsutbytet, för samordningen av arbetet enligt punkt 1 och för den verksamhet som avses i detta kapitel.
Artikel 70
Arbetsprogram för ackreditering och verksamhetsberättelse
1. Senast den 31 december varje år ska det nationella ackrediteringsorganet göra tillgängligt för den behöriga myndigheten och varje berörd medlemsstat ett arbetsprogram som innehåller en lista över de kontrollörer det ackrediterat och vilka i enlighet med artikel 76 har anmält till det nationella ackrediteringsorganet att de har för avsikt att utföra verifieringar i de medlemsstaterna. Arbetsprogrammet för ackreditering ska minst innehålla följande uppgifter för varje kontrollör:
a)
Förväntad tid och plats för verifieringsuppdrag.
b)
Information om aktiviteter som det nationella ackrediteringsorganet har planerat vidta för kontrollören, särskilt övervakning och förnyade bedömningar.
c)
Datum för planerade bedömningar som ska utföras av det nationella ackrediteringsorganet för att bedöma kontrollören, inklusive adress till och kontaktuppgifter för de verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatörer som kommer att besökas vid bedömningen.
d)
Information om huruvida det nationella ackrediteringsorganet har begärt att det nationella ackrediteringsorganet i den medlemsstat där kontrollören utför ett verifieringsuppdrag ska utföra övervakningen.
2. När arbetsprogrammet för ackreditering har lämnats in enligt punkt 1 ska den behöriga myndigheten inkomma med alla relevanta uppgifter till det nationella ackrediteringsorganet, inbegripet de relevanta nationella lagar och riktlinjer som ska tillämpas.
3. Senast den 1 juni varje år ska det nationella ackrediteringsorganet göra tillgänglig en verksamhetsberättelse för den behöriga myndigheten. Verksamhetsberättelsen ska minst innehålla följande uppgifter för varje kontrollör som har ackrediterats av det nationella ackrediteringsorganet:
a)
Uppgifter om ackreditering för kontrollörer som nyligen ackrediterats av det nationella ackrediteringsorganet, inklusive ackrediteringens omfattning för dessa kontrollörer.
b)
Alla ändringar av ackrediteringens omfattning för dessa kontrollörer.
c)
Sammanfattning av resultaten från övervakning och förnyade bedömningar som utförts av det nationella ackrediteringsorganet.
d)
Sammanfattning av resultaten av extraordinära bedömningar som utförts, inbegripet skälen för att genomföra sådana bedömningar.
e)
Eventuella klagomål på kontrollören som lämnats in sedan den senaste verksamhetsberättelsen och de åtgärder som vidtagits av det nationella ackrediteringsorganet.
Artikel 71
Informationsutbyte om administrativa åtgärder
Om det nationella ackrediteringsorganet har infört administrativa åtgärder för kontrollören enligt artikel 53 eller om ett tillfälligt upphävande av ackrediteringen har avslutats, eller om ett beslut om överklagande har upphävt ett nationellt ackrediteringsorgans beslut om att införa administrativa åtgärder enligt artikel 53, ska det nationella ackrediteringsorganet underrätta följande parter:
a)
Den behöriga myndigheten i den medlemsstat där kontrollören är ackrediterad.
b)
Den behöriga myndigheten och det nationella ackrediteringsorganet i varje medlemsstat där kontrollören utför verifieringsuppdrag.
Artikel 72
Den behöriga myndighetens informationsutbyte
1. Den behöriga myndigheten i den medlemsstat där kontrollören utför verifieringsuppdrag ska varje år lämna in minst följande uppgifter till det nationella ackrediteringsorgan som har ackrediterat kontrollören:
a)
Relevanta resultat från granskning av verksamhetsutövarens och luftfartygsoperatörens rapport och verifieringsrapporterna, i synnerhet om kontrollören inte efterlever kraven i denna förordning.
b)
Resultaten från tillsyn av verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören om resultaten är av betydelse för det nationella ackrediteringsorganet när det gäller övervakning och ackreditering av kontrollören eller om dessa resultat innebär att kontrollören inte efterlever kraven i denna förordning.
c)
Resultaten från utvärderingen av den interna verifieringsdokumentationen hos denna kontrollör om den behöriga myndigheten har utvärderat den interna verifieringsdokumentationen i enlighet med artikel 26.3.
d)
Klagomål som mottagits av den behöriga myndigheten och som rör kontrollören.
2. Om de uppgifter som avses i punkt 1 är bevisning för att den behöriga myndigheten har fastställt att kontrollören inte efterlever kraven i denna förordning ska det nationella ackrediteringsorganet betrakta dessa uppgifter som ett klagomål gällande den kontrollören från den behöriga myndigheten i den betydelse som avses i artikel 61.
Det nationella ackrediteringsorganet ska vidta lämpliga åtgärder för att ta itu med detta klagomål och lämna ett svar till den behöriga myndigheten inom tre månader. I svaret till den behöriga myndigheten ska det nationella ackrediteringsorganet informera om de åtgärder som det vidtagit och, i tillämpliga fall, de administrativa åtgärder som införts beträffande kontrollören.
Artikel 73
Informationsutbyte om övervakning
1. Om det nationella ackrediteringsorganet i den medlemsstat där en kontrollör utför kontroller har anlitats enligt artikel 49.5 för att genomföra övervakning ska det rapportera sina resultat till det nationella ackrediteringsorgan som har ackrediterat kontrollören, om inte annat överenskommits mellan de båda nationella ackrediteringsorganen.
2. Det nationella ackrediteringsorgan som har ackrediterat kontrollören ska beakta de resultat som avses i punkt 1 vid bedömning av om kontrollören uppfyller kraven i denna förordning.
3. Om de resultat som avses i punkt 1 visar att kontrollören inte följer denna förordning ska det nationella ackrediteringsorgan som har ackrediterat kontrollören vidta lämpliga åtgärder enligt denna förordning och dessutom underrätta det nationella ackrediteringsorgan som har utfört övervakningen om följande:
a)
Vilka åtgärder som vidtagits av det nationella ackrediteringsorgan som har ackrediterat kontrollören.
b)
I tillämpliga fall, hur kontrollören lyckats ta itu med utredningsresultaten.
c)
Vilka administrativa åtgärder som har införts för kontrollören.
Artikel 74
Informationsutbyte med den medlemsstat där kontrollören är etablerad
Om en kontrollör har beviljats ackreditering av ett nationellt ackrediteringsorgan i en annan medlemsstat än den medlemsstat där kontrollören är etablerad, ska det arbetsprogram för ackreditering och den verksamhetsberättelse som avses i artikel 70 och den information som avses i artikel 71 också lämnas till den behöriga myndigheten i den medlemsstat där kontrollören är etablerad.
Artikel 75
Databaser över ackrediterade kontrollörer
1. Nationella ackrediteringsorgan, eller, i tillämpliga fall, nationella myndigheter enligt artikel 54.2 ska upprätta och hantera en databas till vilken andra nationella ackrediteringsorgan, nationella myndigheter, kontrollörer, verksamhetsutövare, luftfartygsoperatörer och behöriga myndigheter ska ges tillträde.
Det organ som erkänts enligt artikel 14 i förordning (EG) nr 765/2008 ska underlätta och harmonisera tillgång till databaserna med avsikten att främja en effektiv och kostnadseffektiv kommunikation mellan nationella ackrediteringsorgan, nationella myndigheter, kontrollörer, verksamhetsutövare, luftfartygsoperatörer och behöriga myndigheter, och får samordna dessa databaser i en enda centraliserad databas.
2. Den databas som avses i punkt 1 ska innehålla minst följande uppgifter:
a)
Namn på och adress till varje kontrollör som ackrediterats av det nationella ackrediteringsorganet.
b)
De medlemsstater där kontrollören utför verifieringsuppdrag.
c)
Varje kontrollörs ackrediteringsområde.
d)
Datum för beviljande av ackreditering och dess utgångsdatum.
e)
Information om administrativa åtgärder som har införts beträffande kontrollören.
Uppgifterna ska vara allmänt tillgängliga.
Artikel 76
Anmälan från kontrollörer
1. För att det nationella ackrediteringsorganet ska kunna utarbeta ett arbetsprogram för ackreditering och en verksamhetsberättelse enligt artikel 70, ska varje kontrollör senast den 15 november varje år lämna in följande information till det nationella ackrediteringsorgan som har ackrediterat dem:
a)
Planerad tid och plats för de verifieringsuppdrag som de ska utföra.
b)
Adress och kontaktuppgifter till de verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatörer vars utsläppsrapport eller tonkilometerrapport omfattas av deras verifieringar.
2. Om förändringar sker i fråga om den information som avses i punkt 1 ska kontrollören anmäla dessa till ackrediteringsorganet inom en tidsfrist som har överenskommits med det organet.
KAPITEL VII
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 77
Övergångsbestämmelser
De uppgifter om utsläpp och, i tillämpliga fall, verksamhetsuppgifter som genereras före den 1 januari 2013 ska kontrolleras i enlighet med beslut 2007/589/EG (11).
Artikel 78
Ikraftträdande
Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Den ska tillämpas från och med den 1 januari 2013.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
Utfärdad i Bryssel den 21 juni 2012.